google/wiki40b huggingface dataset:
ליירד

ליירד (בסקוטית: Laird) הוא תואר לורד פיאודלי סקוטי, אשר שימש ככינוי לבעלי האחוזות בסקוטלנד הפיאודלית.
ליירד הוא תואר חבר באצולה הסקוטית, העובר בירושה. בטבלת בעלי התארים ללא מעמד אצילי, הוא מדורג מתחת לברון ומעל לאסקווייר.

היסטוריה

המילה "Laird", נכנסה לשימוש מן המאה ה-15 ואילך והיא צורה מקוצרת של המילה "laverd" ."laverd" לקוחה מן השפה הסקוטית העתיקה ופירושה מגיע מהמונח האנגלו-סקסוני לתואר "לורד".
הליירד הוא חבר מעמד האצולה. התואר ליירד היה מדורג מתחת לברון ומעל לאסקווייר, בטבלת בעלי התארים ללא מעמד האצולה, לפי חוקי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה משנת 1592. תואר זה ניתן לבעלי האדמות בסקוטלנד ולא לבעלי הבתים הבודדים בכפרים.
במאה ה-15 והמאה ה-16 התואר ליירד שימש את בעלי הקרקעות אשר היו קשורים ישירות אל הכתר המלכותי, ולכן היו זכאים להשתתף בפרלמנט. בעלי התואר ליירד מלכו על אחוזותיהם בדומה לנסיכים, בנו טירות ויכלו להקים בית משפט קטן תחת שלטונם. במקור, במאות ה-16 וה-17 התואר ניתן גם לראשי השבטים בסקוטלנד, אשר היו חסרי רכוש פרטי, אך החזיקו חובות כלפי הקהילה אותה שירתו.
התואר ליירד הקנה לבעל האחוזה יכולת לשאת זכויות פאודליות מקומיות מסוימות. הליירד היה בעל זכות הצבעה לפרלמנט העתיק של סקוטלנד מלפני האיחוד עם אנגליה. זכות הצבעה זו באה לידי ביטוי באמצעות שני נציגים של כל המחוז שנודעו בכינוי הנציבים של ה"שיירס" (Shires) שבאו ממעמד הליירד ונבחרו על ידי עמיתיהם.

הגדרת התואר

תושב אשר החזיק בתואר זה נקרא "ליירד" ותושבת בעלת התואר נקראה בשם "ליידי של כבוד".
התואר "ליירד" מתורגם כ"לורד", אך הוא אינו תואר אצולה. התואר עובר בירושה כיוון שהוא קשור לקרקע, ללא מכירת הקרקע לא ניתן להעביר את התואר לאדם אחר.
הפנייה אל מחזיקי התואר "ליירד" מתבצעת בשם: "הליירד של אחוזת" בתוספת שם האחוזה או בתואר "המכובד".
התואר ליירד קיים גם בימינו וניתן להעבירו בירושה ולקנותו יחד עם חלקת אדמה ואחוזה היסטורית. בנוסף, התואר תקף לפי החוק הסקוטי. מעבר לתארים המקובלים בחוק הסקוטי וביניהם ה"ליירד" ודרכי מכירתם באופן העונה על דרישות החוק, ישנם מספר ארגונים וחברות שונות בסקוטלנד המוכרים את התואר עם חלקות אדמה קטנות בשמורות טבע שונות. תארים אלה הם אינם בעלי משמעות כבעבר בחוק מכיוון שהקונים בעלי התואר "ליירד" שותפים לאותה חלקת אדמה המחולקת לחלקים קטנים, ולכן תואר זה הוא ריק מתוכן ונועד למעשה לראווה, תוך שהוא נשען על חוק עתיק יומין בסקוטלנד המתייחס לתוארי האצולה השונים.
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות

עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות הם עשרה חפצים שעל פי חז"ל במשנה נבראו ברגע האחרון של סיום בריאת העולם, בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה. בכל אחד מהעשרה יש משהו נסי.
הנוסח המקובל הוא כפי שנכתב במסכת אבות:
עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות, ואלו הן: פי הארץ, ופי הבאר, ופי האתון, והקשת, והמן, והמטה, והשמיר, והכתב, והמכתב, והלוחות. ויש אומרים, אף המזיקין, וקבורתו של משה, ואילו של אברהם אבינו. ויש אומרים, אף צבת בצבת עשויה.
— מסכת אבות פרק ה' משנה ו'
מזכרת בתיה סילברבקס

תלבושת וסמלים

צבעי הקבוצה הם צהוב, שחור וכסף, עם קסדה בצבע כסף. סמל הקבוצה הוא ראש של גורילה שואגת, הסמל הוחלף בין העונה הראשונה לשנייה.

הקמת הקבוצה

הקבוצה הוקמה על ידי ג'ו גליקמן ודביר מינץ, שני שחקנים מהקבוצות היריבות בתל אביב. הקבוצה החלה להתאמן בחודש מרץ 2012, התקבלה כחברה בליגה הישראלית והשתתפה בעונה הסדירה של הליגה לשנה 2012-13.

עונת 2012-13

עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הסתיימה כאשר הקבוצה במקום אחרון, ללא ניצחון ,עם מאזן של 10-0.
צוות האימון לעונה זו כלל את רביב פייג, קורי וגנר, טיילור ווילסון וקוסטה סטולירסקי.

עונת 2013-14

הקבוצה חתמה הסכם חסות עם RC Cola, ושינתה את שמה ל "רחובות RC Cola סילברבקס", העונה הסתיימה גם היא ללא ניצחונות במאזן 9-0.
צוות האימון לעונה זו כלל את רביב פייג, קורי וגנר, טיילור ווילסון.

עונת 2014-15

הקבוצה שינתה את שיוכה העירוני למזכרת-בתיה והעבירה את פעילותה הספורטיבית למגרש האימונים של המושבה בשד' רפאל סוויסה.
צוות האימון כלל את עידו אייזיקוביץ', עינב כבשני, קוסטה סטולירסקי ותומר חזן אשר לקחו את הקבוצה ל3 ניצחונות ועל סף עליה לפלייאוף.
הסילברבקס ניצחו בשני המשחקים נגד המלכים מירושלים, אך לא הצליחה לנצח את הנחיל השחור מבאר שבע בבית, והעונה נגמרה עם ציפיות גדולות לעונה הבאה בעקבות ההשתפרות הניכרת של הקבוצה במהלך עונת 2015.
הקבוצה הקימה את קבוצת הנוער/תיכונים "מזכרת בתיה גורילות" בשיתוף מועצה מקומית מזכרת-בתיה.

עונת 2015-16

כבר בתחילת יוני, פחות משלושה חודשים לאחר שנגמרה העונה הקודמת, נחת המאמן החדש של הסילברבקס לעונת 2015-16 - האריסון שיימס, אשר הגיע מפלורידה, ארצות הברית.
עוזרי המאמנים שמונו - שי זילברברג (מאמן הגנה), עינב קיבשני (מאמן מגנים אחוריים), ארקדי שוורץ (מאמן קבוצות מיוחדות ועוזר מאמן הגנה), אור מטלון (מאמן תופסים).
מחנה האימונים החל מיד עם הגעתו ושיטות התקפה והגנה חדשות בעלות סכמות חדשות לגמרי הותקנו בקבוצה.
הקבוצה הראתה עלייה נוספת ברמתה, במיוחד בהגנה, אך התקשתה לסיים דרייבים התקפיים עם נקודות על הלוח, והסילברבקס לא הצליחו לעמוד בקצב של היריבות.
במהלך העונה הקבוצה ניצחתה את פתח תקווה טרופרס פעמיים, בשני המשחקים, אך הפסידה פעמיים במשחקים צמודים לנחיל השחור מבאר שבע וסיכויי ההעפלה לפלייאוף קלושים, הסילברבקס תלויים אך ורק בעצמם מול יריבות קשות מעילית הליגה.
קוקוריוקאי

קוקוריוקאי (נקרא גם: "אגודת נהר האמור" וכן "אגודת הדרקון השחור", כשמו האחר של הנהר, המפריד בין מנצ'וריה לרוסיה), הוא ארגון לאומני, ימני-קיצוני, אשר פעל ביפן בין השנים 1901 ל-1946. 
הארגון הוקם ב-3 בפברואר 1901, בידי אדם בשם אוצ'ידה ריוהיי, אשר ציין כי הסיבה העיקרית להקמת הארגון היא ההתערבות המשולשת של המעצמות רוסיה, צרפת וגרמניה, בתוצאות מלחמת סין-יפן הראשונה (1894-1895) ובהסכם שימונוסקי שבא לאחריהן. 
לאחר הניצחון היפני במלחמה זו, נערכה ועידת שימונוסקי ביפן, בה סין נחלה השפלה נוספת על זו שנחלה בשדה הקרב, בדמות פיצויים ליפן ומסירה של טייוואן וחצי-האי ליאודונג (שבדרום מנצ'וריה) לידיה. רוסיה ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה, בעיקר עקב לחץ רוסי, כשהאינטרסים של רוסיה ידועים ליפנים. שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה, גם מפורט ארתור. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה בכישלון לשימור ההישג. 
היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור. קמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת. ההתערבות המשולשת באה כהמשך ישיר של ההשתלטות הרוסית באזור, שכללה את חכירת נמל פורט ארתור מידי סין ל-25 שנים וכן ההשתלטות על מנצ'וריה לאחר מרד הבוקסרים בסין, בשנת 1900, ובניית הפרויקט העצום של המסילה הטרנס-סיבירית באזור מזרח אסיה. פעילויות אלה גרמו לחשש בציבור היפני כי יפן תהיה הבאה בתור להיות קורבן של האימפריאליזם המערבי, לאחר סין המתפוררת.
הארגון הבולט בין הארגונים הלאומניים, אם כן, היה הקוקוריוקאי, אשר קרא לסילוקה של רוסיה מאזור מזרח אסיה ולהשתלטות יפנית על מנצ'וריה, מונגוליה וסיביר.
הקוקוריוקאי פרסם עתון עצמאי וכן הקים בית ספר לריגול, אשר שלח סוכנים לאיסוף מידע על פעילות רוסית ברוסיה, מנצ'וריה, קוריאה וסין. 
כשפרצה מלחמת רוסיה-יפן (1904-1905), עשה הצבא היפני שימוש בקוקוריוקאי למטרות ריגול, חבלה והתנקשות. כן היה הארגון מצוי ברזי הלוחמה הפסיכולוגית בה עשה שימוש.
בשנות ה-20 וה-30 הארגון עבר תהליך פוליטיזציה ואף הרחיב את פעילותו אל מחוץ ליפן.
בשנת 1946, עת הכיבוש האמריקני ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה, פורק הארגון בידי האמריקנים.
טניה קרפלה

ביוגרפיה

קרפלה נולדה בעיר סאלו שבמערב פינלנד. ב-1991 נבחרה למלכת היופי של פינלנד וייצגה את המדינה בתחרות מיס תבל. התפרסמה גם כדוגמנית של הלבשה תחתונה. 
ב-1999 היא נבחרה לחברה בפרלמנט הפיני מטעם מחוז הבחירה של אוסימה (Uusimaa) וייצגה את מפלגת המרכז הפינית. ב-2003 נבחרה לשרת התרבות של פינלנד תחת הקבינט של אנלי יטנמקי. אחרי התפטרותה של יטנמקי שמשה בתפקיד תחת מאטי ואנהאנן עד 2007. 
ב-2005 זכתה ב"פרס האח הגדול" מטעם ארגון EFFI לזכויות האזרח הפיני על הצעתה לתוכנה לחסימת תעבורת אינטרנט, שהציעה שתותקן בבתי ספר ובספריות. באותה שנה הגישה הצעת חוק בעניין זכויות יוצרים במדינה.
נושא זכויות בעלי חיים ורווחתם הוא במרכז פעילויותיה לאורך כל הקריירה שלה. בפרלמנט היא חברה בוועדה לרווחת החיות (Animal Welfare Group).
עמנואל ענתי

חייו

נולד בפירנצה לאוגו ואלזה קסטלנואבו, משפחה יהודית מבוססת. ב-1942, לפני תחילת גירוש חלק מיהודי פירנצה למחנות ריכוז, ברחה המשפחה מהעיר ונדדה בין כפרים בטוסקנה. לבסוף מצאה מקום ביער הסמוך לעיירה וילה א ססטה (איט') שבנפת סיינה. אב המשפחה חפר מערה ביער בעזרת מקומיים ושם מצאה המשפחה מסתור מחורף 1944 ועד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, ב-1945, עלתה המשפחה לישראל.
את התארים בוגר ומאסטר סיים ענתי בשנים 1953 ו-1956 בהתאמה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה היסטורית ואת התואר דוקטור באתנולוגיה קיבל ב-1960 מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ענתי התגורר בישראל בשנות ה-70 ולימד באוניברסיטת תל אביב. הוא ביצע חפירות ארכאולוגיות במקסיקו, טנזניה, אוסטרליה והודו. ענתי הוא פרופסור בדימוס לפלאו-אתנולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Lecce) באיטליה.
להר כרכום הגיע ענתי לראשונה בשנת 1954, כאשר ביקר בנגב כסטודנט לארכאולוגיה. ציורי הסלע הפזורים בהר כרכום (שנקרא אז "רכס עדיד") משכו את תשומת לבו. ב-1980 חזר להר לחקור אותו לעומק, וב-1983 פרסם לראשונה את מסקנתו שהר כרכום הוא הר סיני, וערער על הזיהוי הרווח יותר של ג'בל מוסא בדרום סיני כהר סיני.
בסוף 1956 הגיע ענתי לחקור את ציורי הסלע (פטרוגליפים) בוואל קמוניקה, עמק ארוך המשתרע מצפון לדרום במורדות האלפים, צפונית לברשה בלומברדיה שבאיטליה. על כך שיש באזור ציורי סלע  כבר היה ידוע בעקבות תגלית של גאוגרף איטלקי בשם Gualtiero Laëng מ-1908. ענתי עסק במחקר, קטלוג ותיארוך הציורים. ענתי הקים בקאפו די פונטה (Capo di Ponte) שבמרכז העמק, שסביבה יש ריכוז גדול של ציורי סלע, את "מרכז קאמונו ללימודי הפרהיסטוריה" (Centro Camuno di Studi Preistorici), מוסד לימודי ייחודי המתמחה באמנות פרהיסטורית שענתי משמש כמנהלו הפעיל. ב-1979 הכריז ארגון אונסק"ו על ציורי הסלע בוואל קמוניקה "אתר מורשת עולמית", בין השאר, הודות למאמציו של ענתי.
פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-16 בנובמבר 1617 בטירת קרלסבורג, דורלאך, לפרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך ולברברה מווירטמברג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג וזיבילה מאנהלט.
בשנת 1659 מת אביו פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון קיבל פרידריך מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "הוד רוממותו", יחד עם דודנו וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) פיקד פרידריך על הכוחות מבאדן, כחלק מהצבא הקיסרי, ולאחר מכן השתתף גם במלחמת צרפת-הולנד. במהלך המלחמה הטיל פרידריך מצור על העיר פיליפסבורג, ולאחר כניעתה סופחה העיר למרקיזות באדן-דורלאך.
ב-31 בינואר 1677 מת פרידריך בטירת קרלסבורג, דורלאך, ובנו פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו.
תוכנית הדגל הכחול

תוכנית הדגל הכחול מעניקה לחופי רחצה ולמרינות, העומדים בתנאי התוכנית, תו איכות סביבתי בינלאומי - הדגל הכחול. התוכנית נוסדה בצרפת ב-1985, הורחבה לעשר מדינות באירופה ב-1987, ופועלת ביבשות אחרות מאז 2001. עד 2013 זכו בדגל כ-3,850 אתרים ב-46 מדינות.
התוכנית היא וולונטרית, ומופעלת על ידי הקרן לחינוך סביבתי (FEE‏ - Foundation for Environmental Education), ארגון לא-ממשלתי וללא כוונת רווח, אשר מקדם פיתוח בר קיימא באמצעות חינוך סביבתי. 
חוף מקבל את הדגל הכחול אחרי שהוכיח כי הוא עומד בתקן הבינלאומי של התוכנית. הדגל ניתן לשנה אחת, וכל שנה יש לחדשו. כל חוף נבחן על ידי ועדה לאומית, שחבריה הם נציגים של משרדי ממשלה שונים, ארגוני מצילים וגורמים ירוקים. המלצותיה מועברות לוועדה בינלאומית במטה הקרן בקופנהגן, המוסמכת להעניק לחוף או למרינה את הדגל הכחול.

הדגל הכחול בישראל

עמותת אקואושן (EcoOcean) מייצגת בישראל את ארגון FEE. במהלך עונת הרחצה 2012, נערכה עונת הפיילוט להפעלת התוכנית בישראל. בשנת 2015 הורחבה התוכנית לשני חופים בתל אביב, שמונה חופים בנתניה, שבעה חופים באשדוד, חוף אחד בחיפה, שני חופים באילת, שני חופים בראשון לציון, חוף אחד בכנרת (חוף חוקוק הצפוני), שני חופים בהרצליה ובנוסף להם גם המרינות בתל אביב בהרצליה ובאילת. אלה קיבלו את הדגל עד אפריל 2016.
קליטמנסטרה

קליטמנסטרה היא דמות מהמיתולוגיה היוונית. קליטמנסטרה היא בתם של טינדראוס ולדה, אחות למחצה של הלנה, אשת אגממנון ואם איפיגניה, אורסטס, כריסותמיס ואלקטרה.
קליטמנסטרה נישאה לאגממנון בעת ששהה יחד עם אחיו מנלאוס בגלות בחצר המלך טינדראוס. לאחר מות טינדראוס ירש מנלאוס את המלוכה ועזר לאחיו, אגממנון, לכבוש את המלוכה במיקנה מידי תיאסטס ואייגיסתוס. אגממנון נבחר לעמוד בראש הצי היווני שעמד לצאת למלחמת טרויה, אך הצי לא הצליח לצאת כי לא הייתה רוח. התברר שאין רוח כי בשעת צייד פגע אגממנון בצבי הקדוש לארטמיס, לכן מנע האלה את הרוח מהצי היווני. אגממנון, בלהיטותו לרצות את האלה כדי שיוכל לצאת למלחמה, הבטיח להקריב לאלה את בתו, איפיגניה, ועשה זאת.
בתקופה הארוכה בה היה אגממנון במלחמת טרויה, ניהלה קליטמנסטרה פרשת אהבים עם אגיסתוס. אגממנון המנצח חזר מהמלחמה כשהוא מביא איתו את הפילגש שלו, קסנדרה ואת התאומים שנולדו להם, פלופס וטלדאמוס. קליטמנסטרה העמידה פנים שהיא שמחה על חזרת בעלה, אך היא כעסה עליו, על שהקריב את בתם, איפיגניה, לכן קשרה נגדו קשר עם אגיסתוס. קליטמנסטרה הכינה לאגממנון אמבט חם ובעת שהיה באמבט כיסתה את ראשו באריג ואיפשרה לאגיסתוס להרוג אותו. השניים הרגו גם את קסנדרה ואת ילדיה. שנים לאחר מכן, ילדיה של קליטמנסטרה, אורסטס ואלקטרה, נקמו את מות אביהם והרגו את אמם ואת אגיסתוס.
פרשות אלה זכו להנצחה במספר טרגדיות קלאסיות כגון אגממנון של אייסכילוס ואף במחזות מודרניים כמו הבכיינים של חנוך לוין
הרמן פרייס

קריירה מוקדמת

הרמן פרייס נולד ב-24 במאי 1901 במארניץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1919 הצטרף לצבא הגרמני הקיסרי, ולאחר מכן הצטרף לפרייקור, וחזר והתגייס לרייכסווהר. בשנת 1934 הצטרף פרייס למפלגה הנאצית והצטרף לאס אס, והתקדם בסולם הפיקוד.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה פיקד פרייס על רגימנט ארטילריה בדיוויזיית האס אס ה-3, וב-6 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-26 בפברואר 1943 מונה פרייס למפקד דיוויזיית האס אס ה-3, ופיקד עליה במהלך קרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. ב-28 באפריל 1943 קיבל פרייס על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-9 בספטמבר 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-24 באפריל 1944 קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-7 באוגוסט 1944 מונה פרייס למפקד קורפוס האס אס ה-13, שהיה חלק מהארמייה הראשונה, ולחם עמו בקרב מץ. ב-30 באוקטובר 1944 מונה למפקד קורפוס הפאנצר אס אס ה-1, ובדצמבר 1944 לחם עמו בקרב על הבליטה כחלק מארמיית הפאנצר השישית.
בפברואר 1945, הועבר הקורפוס להונגריה במטרה להשתתף במתקפת אגם בלטון שנועדה לשחרר את בודפשט ושדות הנפט ההונגריים. ההתקפה הושקה ב-6 במרץ 1945, בתנאים נוראיים נגד התנגדות סובייטית עזה, הקורפוס הצליח להתקדם רק כמה קילומטרים. לאחר כישלון המתקפה, הקורפוס היה מעורב בקרבות הגנה שונים לצד יחידות פאנצר אס אס נוספות וביצע נסיגה לכיוון וינה. לאחר שהסובייטים כבשו את העיר, הקורפוס התפרק, ואנשיו החלו נמלטים בהמוניהם מאימת הסובייטים בניסיון להיכנע לאמריקנים.

אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה נשפט פרייס על חלקו בטבח מלמדי, ונידון ל-20 שנות מאסר, אולם בשנת 1954 שוחרר מהכלא. לאחר שחרורו התגורר פרייס בעיר ארנסבורג, עד למותו ב-2 בפברואר 1985, והוא בן 84 שנה.
גאורג קפלר

תחילת דרכו

קפלר נולד ב-1 בספטמבר 1899 בעיר מיינץ, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. אביו אוטו קפלר, היה אוברסט בצבא הפרוסי. אמו הייתה אמליה אליזבת הייק. ב-28 בפברואר 1913 התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא החל את דרכו במסגרת הרגימנט ה-73 (הנובר - פלדמרשל אלברכט, נסיך פרוסיה). ב-18 ביוני 1914 הועלה לדרגת לוטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, וב-29 באוגוסט 1914 נפצע קשה. ב-16 באוקטובר 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. חוץ משתי המחלקות של צלב הברזל, קיבל קפלר גם את אות הפציעה בכסף, ועיטורים נוספים.
לאחר המלחמה עבר לשרת ברייכסווהר, ושובץ ברגימנט ה-19. בתחילת אוגוסט 1919 פרש מהצבא ועבר לשרת במשטרת פרוסיה. ב-1 ביולי 1926 התפטר מתפקידו במשטרת פרוסיה עקב חילוקי דעות אישיים, ועבר למשטרת תורינגיה. הוא מילא תפקידים בכירים במשטרה, ובין היתר היה הדובר לענייני משטרה ומפקד משטרת העיר יינה. ב-1 באוקטובר 1930 הצטרף למפלגה הנאצית, ולאחר תקופה קצרה בה חזר לשרת ברייכסווהר בדרת מיור, עבר ב-10 באוקטובר 1935 לאס אס. הוא קיבל דרגת שטורמבאנפיהרר, ומונה למפקד גדוד. לאחר מכן קיבל פיקוד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-4 "הפיהרר".

אחריתו

קפלר שוחרר מהשבי האמריקני ב-26 באפריל 1948, ונפטר בהמבורג ב-16 ביוני 1966 בגיל 72.
העורק הסותם

מהלך

העורק מסתעף מעורק הכסל הפנימי והולך קדימה ומטה על הגבי הדופן הצדית של האגן, לעבר החלק העליון של הנקב הסתום, שם הוא יוצא מחלל האגן דרך התעלה הסותמת ומתפצל לענפים קדמי ואחורי.
במהלכו בחלל האגן נמצאת מצדו של העורק החיתולית הסותמת, ותיכונים לו השופכן, צינור הזרע (בזכר) והצפק. מעט מתחתיו עובר העצב הסותם. באגן מסתעפים ממנו ענפים לגומץ הכסל, שמספקים דם לעצם הכסל ולשריר הכסל ומשיקים עם עורק הכסל והמותניים, ענף לשלפוחית השתן אשר הולך לאחור וענף החיק, המסתעף טרם יציאתו מחלל האגן עולה על גב עצם החיק ומשיק עם ענף בעל אותו שם שמקורו בעורק רום הבטן התחתון.
לאחר מעברו בתעלה הסותמת ומחוץ לאגן, העורק מתפצל בשוליים העליונים של הנקב הסתום לענף קדמי ולענף אחורי, המקיפים את הנקב תחת מעטה השריר הסותם החיצון.
הענף הקדמי הוא ענף עורקי קטן, שהולך לפנים על גבי צדו החיצון של הקרום הסותם, ולאחר מכן מתעקל מטה לאורך השוליים הקדמיים של הנקב הסתום. יוצאים ממנו סעיפים לשריר הסותם החיצון, לשריר המסרק, לשרירים המתוויכים ולשריר העדין. לבסוף, הענף משיק עם הענף האחורי ועם העורק כותר הירך התיכון.
הענף האחורי הוא גם ענף עורקי קטן, שהולך לאורך השוליים האחוריים של הנקב הסתום ופונה קדימה על גבי הענף התחתון של עצם השת, שם הוא משיק עם הענף הקדמי. מן הענף יוצאים סעיפים לשרירים האחוזים בגבשוש השת והוא משיק לעורק העכוז התחתון. הענף מספק דם גם לענף המרחשת שנכנס למפרק הירך דרך חרק המרחשת ומתפצל לענפים קטנים בתחתית המרחשת שמספקים את ראש עצם הירך. ענף המרחשת פתוח לרוב עד גיל 15, ובמבוגרים הוא אינו מספק מספיק דם כדי למנוע את נמק העצם בשברים של הירך העליונה.

שונות אנטומית

העורק הסותם יוצא מגזעו הראשי או מהחטיבה האחורית של עורק הכסל הפנימי, אך הוא עשוי לצאת מעורק העכוז העליון, מעורק הכסל החיצון או מעורק רום הבטן התחתון בכ-20% מהמקרים. כאשר הוא יוצא מעורק רום הבטן התחתון, הוא יכול לצאת בנוסף לעורק המקורי או במקומו, ואז הוא ממשיך בתוואי של ענף החיק. לשונות אנטומית זאת חשיבות בניתוחים לתיקון בקע, בפרט בקע ירכי.
דריאדה

דריאדה (ביוונית: Δρυάδες) הוא יצור דמיוני, נימפת עצים המתוארת במיתולוגיה יוונית.
הנימפות, על פי המיתולוגיה היו חציין אל וחציין בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע. הן מתקשרות לפולחן של תופעת טבע ומהוות האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק.

מקור השם

מקור השם מן המילה היוונית העתיקה שמשמעותה אלון, ככל הנראה היו הדריאדות במקור נימפות של עץ האלון אך ברבות הימים הפך השם לתיאור כללי של כל נימפות העץ.

הדריאדות במיתולוגיה

הדריאדות מתוארות כיצורים ביישנים, מבנות הלוויה של האלה ארטמיס שסביבה נקבצה פמליה של נימפות מסוגים רבים.
בסיפור מחזור ילדותו של זאוס מוזכרות נימפות העץ שנוצרו כאשר קרונוס סירס את אורנוס, הן אלו שטיפלו בזאוס התינוק כאשר שהה במערה על האי כרתים, והן המקור לגזע הברונזה של בני האדם על פי המיתולוגיה היוונית.
מקום מיוחד במיתולוגיה שמור לסוג מיוחד של דריאדות - המהדריאדות (יוונית: Ἁμαδρυάδες) נימפות עצים אלו נולדות קשורות בכל נימי נפשן לעץ מסוים, יש סברה כי ישויות אלו מסמלות את העץ עצמו בעוד הדריאדות מסמלות את רוח העץ. בעת מותו של העץ מתה גם ההמהדריאדה החיה בו ואדם הפוגע בעץ וגורם למות הנימפה צפוי לעונש מהאלים או מנימפות עצים.
בסדרת הספרים בלגריאד הנסיכה צ'נדרה היא דריאדה, וכן כל שושלת המלוכה של הקיסרות הטולנדרית. הדריאדות נתנו לבית בורן נסיכה בתמורה להגנה על יער הדריאדות. בזכות נישואיהם בית בורן זכה לעלות לכס המלכות, והיער נשאר מוגן.
קובץ hosts

קובץ hosts הוא קובץ תצורה של מערכת ההפעלה המאפשר לקשר בין כתובת IP (מספר) לכתובת שמית (מחרוזת). פניה לקובץ Hosts שנמצא במחשב המקומי נעשית לפני פניה ל-DNS שנמצא במערכת חיצונית.
אחת ההמלצות על מנת להימנע מפגיעתן של תוכנות ריגול היא לחסום אתרים באמצעות קובץ ה־hosts, על ידי קישור בין כתובת האתר לבין הכתובת 127.0.0.1, שהיא למעשה כתובת המחשב המקומי (כתובת לולאה חוזרת). באופן זה נחסמים אתרים המכילים תוכנות הריגול, וכך נמנע מאלה לחדור למחשב בעת הגלישה.

תוכן הקובץ

קובץ ה-hosts כולל שורות של טקסט רגיל בכל שורה, כתובת ה-IP נמצאת בשדה הראשון ולאחריה אחד או יותר שמות השרתים. השדות מופרדים על ידי "תווים לבנים" (רווחים ו\או טאבים). ניתן לכלול שורות הערה, המסומנים על ידי סולמית (#) כתו הראשון בשורה. אין התייחסות לשורות ריקות בקובץ. דוגמה לקובץ hosts טיפוסי, עשוי להכיל את הדברים הבאים:
# This is an example of the hosts file
127.0.0.1  localhost loopback
::1        localhost

היסטוריה

לרשת ה-ARPANET, קודמתה של רשת האינטרנט, לא היה בסיס נתונים מבוזר של שמות שרתים. כל צומת ברשת החזיק מיפוי מקומי של שאר הצמתים ברשת לפי הצורך ונתן להם שמות עבור משתמשי המערכת. לא הייתה שום שיטה להבטיח כי כל ההפניות לצומת נתון ברשת השתמשו באותו השם, כמו כן גם לא הייתה אפשרות להעתיק את קובץ ה-hosts למחשב אחר.
גודלה הקטן של רשת ה-ARPANET איפשר למנהלי הרשת לתחזק את קובצי ה-host בתקורה ניהולית קטנה. לצומתי רשת היתה, בדרך כלל, כתובת אחת עם אפשרות למספר שמות. עם התפשטות רשתות ה-TCP/IP המקומיות, תחזוקת הקבצים הפך למעמסה על מנהלי המערכות עם התווספות צומתי רשת רבים בקצב הולך וגובר.
המאמצים לקביעת סטנדרטים אחידים, כגון הפורמט של הקובץ HOSTS.TXT ב-RFC 952, ופרוטוקולי הפצה, למשל, שרת השמות המתואר ב-RFC 953, עזרו להתמודד עם בעיות אלה, אך כדי לפתור את שורש הבעיה, נוצרה המערכת המבוזרת Domain Name System‏ (DNS)
קמפניה

היסטוריה

קמפניה יושבה על ידי יוונים כבר באמצע המאה ה-8 לפנה"ס. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס השתלטו האטרוסקים על האזור וקבעו את מרכזם בעיר קפואה. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס נדחקו האטרוסקים מקמפניה על ידי היוונים ועל ידי שבטים סאמניטים סאבלים שחדרו לקמפניה מצפון והתמזגו עם התושבים המקומיים.
האזור היה בשליטה רומא העתיקה החל מהמאה ה-4 לפנה"ס ועד לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס קיבלו רוב תושביו אזרחות רומית. בימיו של אוגוסטוס אוחד האזור יחד עם לאטיום ליחידה מינהלתית אחת.
עם התמוטטותה של האימפריה הרומית ותחילת ימי הביניים עבר האזור ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים. החל מסוף המאה ה-13 היה האזור חלק מממלכת נאפולי. עם איחודה של איטליה המודרנית צורפה גם קמפניה לאיחוד.

גאוגרפיה

המחוז מחולק לחמש נפות והן: אבלינו, בנוונטו, קזרטה, נאפולי וסלרנו. שטח נפת קזרטה חופף פחות או יותר לשטח של "טֶרָה דִּי לָבוֹרוֹ" ( Terra di Lavoro; ארץ עבודה ). שטח נפת סלרנו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו צ'יטרה" (Principato Citra) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)". שטח נפת אבלינו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו אולטרה" (Principato Ultra).שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס אולטרה סרס מונטורי" (Principatus ultra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו מעבר ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".

אתרי תיירות

בין האטרקציות התיירותיות שנמצאות במחוז ניתן למנות את המקדשים היווניים בפאסטום, הערים הרומיות החרבות פומפיי והרקולנאום, הר הגעש וזוב, רצועת החוף האמלפיטנית המשתרעת בין סורנטו לסאלרנו והאי קאפרי.

מזון

הפיצה המוכרת לנו כיום בעידן המודרני, מקורה בבירת המחוז בנאפולי. הפיצות המוכרות שיצאו ממחוז זה הן "פיצה פריטה", "קלצונה", "פיצה מאריאנה" ו"פיצה מרגריטה".
הסעיף על שם מקל

מבוא

הסעיף על שם מקל ממוקם במעי העקום הרחיקני (distal ileum), כ-60 עד 100 ס"מ מהמסתם האילאוצקלי (ileocecal valve, המחבר בין המעי העקום למעי הגס).
לרוב גודלו בין 3 ל-5 ס"מ, הוא בעל אספקת דם נפרדת, והוא מהווה שריד של החיבור בין חבל הטבור למעי הדק בתקופת ההתפתחות העוברית.
המאפיינים של המום מזוהים עם הספרה 2: קיים ב-2% מהאוכלוסייה, נמצא במרחק של 2feet מה-ilocecal valve, אורכו 2 אינץ', 2% מבעלי המום הם סימפטומטיים (מתלוננים על כאב), ישנן 2 רקמות אקטופיות המלוות מום זה, רקמת קיבה ורקמת לבלב, הגיל הנפוץ ביותר לאבחון הוא גיל שנתיים, וגברים לוקים במום זה פי שניים מאשר נשים.
הסעיף יכול להיות בצורה של שלוחה שלא מחוברת לטבור כלל, או שיכולה להיות מחוברת לטבור על ידי מיתר, פיסטולה, ציסטה או פתח המאפשר יציאת נוזלים.

סימפטומים

סימפטומים, אם קיימים, יהיו דימום רקטלי, חסימת מעיים, ודלקת של הסעיף עצמו (דיברטיקולוזיס).
דימום יכול להיות כרוני או חד, לרוב מקורו ברקמה הטרוטרופית של הקיבה אשר נמצאת בסעיף, רקמה זו מפרישה חומצה וגורמת לכיב ברירית המעי הדק. 50% מהסעיפים מכילים רקמה הטרוטרופית כאמור.
חסימת מעיים הוא סיבוך אשר נגרם, למשל, כתוצאה מפתלת המעי. מצב נדיר אשר יכול לגרום לחסימת מעי הוא כליאה של הסעיף בתוך שק בקע הנקרא littre hernia. אצל ילדים, אחד הסימנים האופייניים להימצאות הסעיף על שם מקל אשר גורם לחסימת מעי, הוא דחיפות בצאייה, הרגשת צורך לצאייה (טנזמוס) והפרשת ריר דמי.

אבחון

בדיקה גרעינית של טכנציום 99 (99mTc) היא הבדיקה שבאמצעותה ניתן לאבחן סעיף על שם מקל. מאחר שב-50% מהמקרים אצל חולים סימפטומטיים יש רקמת קיבה אקטופית על פני הסעיף, ניתן לראות כי המיפוי הגרעיני יציג נקודות הרחוקות מהקיבה עצמה במיפוי, מה שמרמז על חשד לקיומו של סעיף.