אנטוניו דה טורס ג'וראדו

ביוגרפיה

טורס נולד ב-1817 באלמריה שבספרד לחואן טורס, גובה מיסים מקומי, ומריה ג'וראדו. כאשר טורס היה בן 12 הוא החל לעבוד כשולייה של נגר. ב-1833, בהיותו בן 16, פרצה מלחמה ובעקבות כך גויס לצבא אך אביו הצליח לוודא שאנטוניו הצעיר יימצא בלתי כשיר מבחינה רפואית לשירות בצבא. מאחר שרק רווקים ואלמנים ללא ילדים היו כפופים לגיוס ב-1835 דחפה משפחתו את טורס לכך שינשא לחואנה מריה לופז, בתו של בעל חנות מקומי. לזוג נולדו בת בשנת 1836, בת נוספת בשנת 1839, ובת שלישית בשנת 1842 שמתה כעבור כמה חודשים. גם בתו השנייה של ג'ורדאו מתה בהמשך. בשנת 1845 מתה אשתו, בעת שהייתה בת 23 בלבד, ממחלת השחפת. אלו היו שנים קשות עבור טורס, שהיה לעיתים רבות בחובות ונאלץ לחפש דרכים שונות להתפרנס.
למרות שישנם חילוקי דעות לגבי איפה בדיוק טורס עבר הכשרה לבנות גיטרות, תאוריה נפוצה היא שבסביבות 1842 טורס עבד עבור חוזה פרנאס בגרנדה, וכי שם הוא למד לראשונה לבנות גיטרות. הוא חזר לאחר תקופה קצרה לסביליה, ופתח חנות יחד עם מנואל סוטו סולארס. למרות שהוא עשה הכין כמה גיטרות במהלך שנת 1840, רק במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, על פי עצתו של הגיטריסט והמלחין הספרדי הנודע ג'וליאן ארקאס, טורס הפך את הכנת הגיטרות למקצוע העיקרי שלו, והחל להתמקד בכך באופן רציני יותר. ג'וליאן ארקס סיפק לטורס משוב חיוני אודות הגיטרות שטורס בנה, ושיתוף הפעולה ביניהם תרם רבות לכך שטורס התמסר במיוחד לבניית גיטרות.
טורס החליט להתמקד בשכלול של לוח הצליל (Sound board). על מת להגביר את עוצמת הקול שמפיק לוח הצליל טורס וידא שהגיטרות אותם יצר יהיו גדולות יותר, ומצוי עם לוח צליל דק יותר, ומשום כך לוחות הצליל היו קלים יותר אשר היו מקומרים בשני הכיוונים, ותומכות שייצבו את לוח הצליל מבפנים.
בעוד שטורס לא היה הראשון שהשתמש בשיטה זו, הוא היה זה ששיכלל את העיצוב הסימטרי של הגיטרה הקלאסית. על מנת להוכיח שהיה זה לוח הצליל, ולא גב הגיטרה או צדי הגיטרה, אשר בעיקר משפיע על עוצמת ואיכות הצליל של הגיטרה, בשנת 1862 בנה טורס גיטרה בה גב הגיטרה והצדדים של הגיטרה היו עשויים מעיסת נייר (גיטרה זו נמצאת כיום במוזיאון "לה לה מוזיקה" בברצלונה).
בשנת 1868 טורס נישא בשנית לג'וספה מרטין רוזדה. זמן קצר לאחר מכן טורס פגש לראשונה את הגיטריסט והמלחין הספרדי פרנסיסקו טארגה. טארגה, שהיה אז בן 17 בלבד, הגיע לסביליה מברצלונה על מנת לרכוש מטורס גיטרה, בשל היותו האדם שייצר את הגיטרס של ג'וליאן ארקס. טורס הציע לו גיטרה צנועה שהייתה לו במלאי, אף על פי כן, לאחר שטורס שמע אותו מנגן בגיטרה הוא הציע לו גיטרה טובה בהרבה שהוא הכין במקור עבור עצמו כמה שנים קודם לכן.
בסביבות שנת 1870 טורס, שהיה אז בשנות החמישים לחייו, סגר את החנות שבבעלותו בסביליה וחזר לאלמריה, שם הוא ואשתו פתחו חנות לחרסינה וכלי זכוכית. כחמש שנים לאחר מכן, חזר ליצור גיטרות במשרה חלקית, כאשר לא היה עסוק בחנות כלי החרסינה. לאחר מות אשתו ג'וספה בשנת 1883 החל טורס להקדיש יותר ויותר זמן לבניית גיטרות - בסביבות 12 גיטרות בשנה - עד מותו בהיותו בן 75.

גיטרות

הגיטרות שטורס יצר היו טובות יותר מהגיטרות שיוצרו באותה התקופה, והם שינו בפועל את הדרך בה נבנו גיטרות, תחילה בספרד, ואחר כך בשאר העולם. למרות שהם לא הפיקו צליל גבוה במיוחד לפי הסטנדרטים המודרניים, היה להם צליל ברור ומאוזן. הגיטרות שלו הועתקו על ידי יצרני גיטרה רבים. משום שהוא לא נהג לחתום על הגיטרות אותן הוא יצר, ומשום שהוא הציב מספר סידורי רק לגיטרות אותן יצר בשנים 1871-1893, לאורך השנים נוצרו גם גרסאות מזויפות לגיטרות של טורס.
בעוד שהעיצוב הכללי של הגיטרה הקלאסית המודרנית מושפע מהעיצוב של טורס, יש הבדל כלשהו בין הגיטרות הקלאסיות של טורס לבין הכלי המודרני. לכל הגיטרות של טורס היה לוח צליל מעץ האשוחית הנורווגית. כיום גיטרות קלאסיות מודרניות מופקות לרוב גם מעץ הארז האדום המערבי. המיתרים בגיטרות של טורס היו עשויים מחוטי משי מכוסים בכסף. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 כמעט כל הגיטרות הקלאסיות מכילים מיתרים שעשויים מניילון.