google/wiki40b huggingface dataset:
שיטת ברדפורד

שיטת ברדפורד היא שיטה ספקטרוסקופית למדידת ריכוז חלבון. השיטה מתבססת על השינוי בצפיפות האופטית של חומר הצבע קומסי, כתוצאה מתגובתו עם חומצות אמיניות בסיסיות וחומצות בעלות שיירים ארומטיים שמרכיבות את החלבון. לכן, היא יחסית ותלויה בהרכב החומצות האמיניות של החלבון הנמדד.
חומר הצבע קומאסי, שבטרם התגובה צבעו חום-אדום, תורם אלקטרון לקבוצות הניתנות ליינון בחלבון, דבר הגורם לשינוי במבנה המרחבי של החלבון וחשיפת האזורים ההידרופוביים שלו. אזורים אלה במבנה השלישוני של החלבון נקשרים בקשרי ואן דר ואלס לצדדים הלא-קוטביים של חומר הצבע, ובכך מקרבים בין הקבוצות האמיניות החיוביות למטען השלילי של חומר הצבע. התגובה עם החלבון גורמת לשינוי צבעו של חומר הצבע לכחול. עצמת הצבע (הצפיפות האופטית שלו) יחסית לריכוז החלבון בתמיסה. הצפיפות האופטית נמדדת בספקטרופוטומטר  באורך גל של 595 ננומטר, אורך הגל בו הצפיפות האופטית מקסימלית.
יתרונה של שיטת ברדפורד הוא בכך שהיא מדייקת יותר בקביעת ריכוז חלבון בתערובת חלבונים, ופשוטה יותר למדידת דוגמאות רבות. לעומת זאת, השיטה מצריכה הכנת עקום כיול, בניגוד, למשל, לשיטת כימות החלבון בעזרת בליעת קרני UV. כמו כן, הטווח הליניארי שממנו ניתן להסיק את ריכוז החלבון בתמיסה הוא קצר יחסית, ולכן יש צורך בביצוע מספר מיהולים בדרך לטווח זה.
Dirty Talk

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי וינטר גורדון עצמה, ביחד עם מייק קארן ופזמונאים נוספים, והופק על ידי יופיטר אייס. השיר מדבר על יחסי מין, דיבור ארוטי, סאדו-מאזו וכדומה. שמו "Dirty Talk" (בעברית: דיבור מלוכלך) הוא נוהג בו נעשה שימוש במילים ודימויים כדי להגביר את העוררות המינית.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי הבמאי ארמן והופץ לראשונה ב-9 ביולי 2010. ליוטיוב עלה השיר מאוחר יותר בנובמבר 2010. בקליפ ניתן לראות את גורדון שרה את השיר, תוך שישנם קטעים בהן היא לא לובשת בגדים כלל.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9 מיליון צפיות.
שיטת בורדה

שיטת בורדה (borda's method) היא שיטת בחירות שבה נבחר המועמד שסך מספר המועמדים המדורגים תחתיו מכל אחד מהבוחרים - הוא הגבוה ביותר.

הגדרה

תהי  קבוצה סופית של מועמדים (או אפשרויות) ו-  קבוצה סופית של בוחרים.
נניח שכל בוחר מדרג את המועמדים מהמועדף יותר למועדף פחות, והוא אינו אדיש בין מועמדים (כלומר יש לו יחס העדפות חזק על ).
מועמד    מקבל    נקודות מבוחר  , אם בוחר זה דירג    מועמדים מתחת למועמד . נקודות אלו נקראות גם נקודות בורדה.
(במילים אחרות: מספר הנקודות שמועמד כלשהו מקבל מבוחר מסוים, שווה למספר המועמדים שאותו בוחר דירג אחריו)
דירוג בורדה (borda count) של מועמד הוא סך הנקודות שהוא צבר מכל הבוחרים.
המועמד הנבחר על פי שיטת בורדה (נקרא גם: מנצח בורדה) הוא המועמד שדירוג בורדה שלו הוא הגבוה ביותר.

הגדרה נוספת

דירוג בורדה של מועמד ניתן להגדרה גם באופן הבא:
לכל זוג מועמדים  ו-, נסמן ב-  את מספר הבוחרים המדרגים את  לפני .
דירוג בורדה של מועמד  שווה ל- .
נראה שהגדרה זו שקולה להגדרה הקודמת:
יהי  שווה ל-1 אם בוחר  מדרג את  לפני , ושווה ל-0 אחרת.
ברור ש-  ולכן .
לפי ההגדרה הראשונה, דירוג בורדה של מועמד הוא סכום מספר המועמדים שדורגו תחתיו על ידי כל בוחר, כלומר . בהחלפת סדר הסכימה יתקבלו ביטויים זהים ולכן ההגדרות שקולות.

היסטוריה ושימושים

שיטת בורדה הוצעה לראשונה במאה ה-13 על ידי המדען והפילוסוף רמון ליול, אולם היא נקראת על שם המתמטיקאי הצרפתי בן המאה ה-18 ז'אן-שארל דה בורדה שהגה אותה בשנת 1770.
בבחירות לפרלמנט של נאורו ולבית המחוקקים הלאומי של סלובניה משתמשים בשיטת בורדה, וניתן לומר שגם המנצח בתחרות האירוויזיון נקבע על פי סוג של שיטת בורדה.
במונחים של תורת המשחקים, שיטת בורדה היא סוג של פונקציית בחירה חברתית, כלומר פונקציה המקבלת את יחסי ההעדפות של הבוחרים ומחזירה את המועמד הנבחר.
שיטת בורדה מקיימת את תכונת המונוטוניות חלשה והפה אחד.
השיטה אינה מקיימת את תבחין קונדורסה שמבטיח שכאשר יש מועמד  שעבורו לכל מועמד אחר  יש יותר בוחרים המעדיפים את  על  - אז  ייבחר.
יצחק מדרוהוביץ'

רבי יִצְחָק מִדְּרוֹהוֹבִיץ' (נפטר ז' בניסן ה'תק"י) היה מגיד מישרים מתלמידי הבעל שם טוב, אביו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף ספראווידליוור מפיסטין שכונה "רבי יוסף איש אמת" וליענטה שכונתה "יענטה הנביאה" בצעירותו שימש כמגיד מישרים באוסטראה אז עדיין היה מתנגד לחסידות אך במשך כהונתו בדרוהוביץ' הפך למעריצו ותלמידו של הבעש"ט בעקבות מעשה. 
בדרוהוביץ' שימש כאב"ד רבי יצחק מהמבורג ורבי יצחק מדרוהוביץ' שימש כדיין וכמגיד מישרים, ואף על פי שכל אחד מהם נמנה עם קהילה שונה (רבי יצחק מהמבורג מהמתנגדים ורבי יצחק מדרוהוביץ' מהחסידים) שרר ביניהם השלום. 
בסוף ימיו כיהן כמגיד בהרחוב שם נפטר בז' בניסן ה'תק"י ושם נטמן.

התקרבותו לחסידות

על בואו אל הבעש"ט מספרים כי היה נוהג לומר כל לילה בקריאת שמע שעל המיטה הפסוק "בידך אפקיד רוחי" ומיד נרדם, ואם קרה שלא נרדם היה יודע כי חטא במשהו וצריך לחזור בתשובה על כך. ופ"א בתקופת התגוררותו בדרוהוביץ' קרה שפשפש במעשיו ולא מצא שם דבר חטא עד שנזכר ששמע דברי ליצנות על הבעש"ט ולא מיחה. מיד קם וסע למז'יבוז' לפייסו. למחרת התפלל בבית הכנסת של הבעש"ט ובעת קריאת התורה קרא אותו הבעש"ט (למרות שלא הכירו) בתואר "מורה מורינו רבי יצחק ב"ר יוסף" ואמר לו הבעש"ט: "מורי ורבי התלוצץ על הבעש"ט ונסע דרך כזה, הבעש"ט מוחל לו בלב שלם". ובעקבות מקרה זה החליט להישאר אצל הבעש"ט.
כך גם מקובל כי בעת בואו בראשונה אל הבעש"ט ציווה לכבדו באמרו כי נתנו לו מן השמים נשמה נמוכה ביותר והוא הגביה אותה למעלת רבי שמעון בר יוחאי.
בנו רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב היה אומר כי בכל יום מכבדים אותו או את אביו לדרוש בהיכל מסוים בגן עדן, יום אחד את אביו בגלל היותו אביו של רבי יחיאל מיכל, ויום אחד מכבדים אותו בגלל היותו בנו של רבי יצחק.
קרטרו (מדינה)

היסטוריה

הספרדים התחילו להתיישב באזור מדינת קרטרו של ימינו בסביבות 1530 ובאותו זמן הוקמה סנטיאגו דה קרטרו. במהלך הזמן האזור הפך לחושב מאוד מבחינה כלכלית ואסטרטגית, כשהוא מקשר בין האזורים שנתגלו בשלבים מאוחרים יותר במקסיקו בצפון ובמערב לבין מרכזה של מלכות המשנה של ספרד החדשה במקסיקו סיטי.
אמנם בקרטרו נפגשו כמה ממתכנני מלחמת העצמאות של מקסיקו והגו אותה, אך המלוכנים השתלטו על העיר והאזור בתחילת המלחמה, שהתחילה ב-1810, והייתה בין המעוזים האחרונים של המלוכנים שנכבשו לקרת סוף המלחמה ב-1821. עם קבלת חוקת מקסיקו ב-1824 הוקמה באזור מדינת קרטרו, כשהעיר קרטרו היא בירתה.
ב-1864 ניסתה צרפת להשתלט על מקסיקו דרך מינוי מקסימיליאן הראשון לקיסר מקסיקו. קרטרו הייתה אחת המדינות היחידות שנותרו נאמנות לקיסר החדש, אך מקסימיליאן לא הצליח להשתלט על מקסיקו והוצא להורג ב-1867.

כלכלה

כלכלת המדינה מרוכזת באזור העיר קרטרו ומתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול חיטה, שעורה, אלפלפה, תירס ושיבולת-שועל, כרייה, הכוללת בין היתר כריית עופרת, כסף, אבץ, נחושת, כספית, אנטימון, שיש, קאוליניט ואבן חול, תעשייה, הכוללת בין היתר ייצור מכונות, כימיקלים ומוצרי מזון, ותיירות.
באנדונג

גאוגרפיה

באנדונג נמצאת בגובה של 768 מטר מעל פני הים. האקלים בעיר קר באופן יחסי לשאר ערי אינדונזיה.

היסטוריה

בעיר נמצאו עדויות אר ארכאולוגיות לפעילות פרה-היסטורית של הומו ארקטוס. העדות הראשונה לקיום העיר מתועדת לשנת 1488. במהלך המאה ה-17 וה-18 הגיעו סוחרים הולנדים מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית, והקימו את מרכזם בבאנדונג. למעשה, עד שנת 1942 הייתה העיר בשליטה הולנדית. זאת מלבד הפסקה קצרה בשנת 1809 כאשר נפוליאון בונפרטה כבש את הולנד ובכך שלט גם על מושבותיה. בזמן שלטונו, נפוליאון פקד לשפר את מערכות ההגנה כנגד האימפריה הבריטית. כתוצאה מכך, נסללה מערכת דרכים ענפה. בשנת 1880 נסללה רכבת בעיר, והובאו אליה עובדים זרים רבים מסין. במהלך המאה ה-19 העיר הייתה מרכז אזורי לגידול תה ולמרכז נופש לאירופאים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפתחו תוכניות מטעם הממשל ההולנדי להעביר את בירת הקולוניה מג'קרטה לבאנדונג. בשל כך אף נבנו מבני ממשל בעיר, אך התוכנית נגנזה עם מלחמת העולם השנייה עצמאות אינדונזיה. בשנת 1945 לאחר הכרזת עצמאות אינדונזיה, באנדונג הוכרזה כבירת מחוז ג'אווה המערבית.
בשנת 1955 נערכה בעיר ועידת באנדונג, ועידת המדינות הבלתי מזדהות, רובן הגדול מאסיה ואפריקה, הראשונה, בסופה הכריזו המדינות על תמיכתן בצד הערבי בסכסוך הערבי-ישראלי.
תבנית בדיקה

תבנית בדיקה היא אות שידור בטלוויזיה, אשר משודר כאשר המשדר פועל אך לא משודרת תוכנית (לרוב לאחר סיום השידורים או טרם תחילתם). השימוש בתבניות בדיקה החל בימיה הראשונים של הטלוויזיה, כאשר במקור תבניות הבדיקה היו לוחות פיזיים שאליהם הופנו מצלמות הטלוויזיה. התבניות נועדו לכיול מקלטי הטלוויזיה על ידי הצופים בבית ובאולפן, כך שהתמונה תוצג באופן האופטימלי ולאיתור תקלות במשדרים, במקלטי הטלוויזיה ובמצלמות. כיום השימוש והשידור של תבניות בדיקה פחות נפוץ מאשר בעבר.

מוזיקת הרקע

לעיתים קרובות מושמעת מוזיקת רקע ביחד עם שידור תבנית הבדיקה. מכיוון שרשתות השידור לא מעוניינות לשלם תמלוגים על השמעת הנעימות בכל פעם שנעשה שימוש בתבנית בדיקה, הנעימות שמושמעות מוזמנות במיוחד והתשלום עליהן הוא חד פעמי ולא לפי שימוש.
הנעימות נעשו פופולריות בזכות עצמן וכיום פועלים קבוצות של חובבים שמשמרות את המנגינות ואף מוציאות אוספים של הנעימות משנות ה-50, ה-60 וה-70 על גבי תקליטורים.
מאוריץ קורנליס אשר

תולדות חייו

מאוריץ קורנליס אֶשֶר נולד בליוורדן שבהולנד. הוא היה הבן הצעיר של המהנדס גאורג ארנולד אשר ואשתו שרה גלייכמן. בשנת 1903 עבר יחד עם משפחתו לארנהם שם למד פסנתר ונגרות. בשנים 1912–1918 למד בבית הספר התיכון ומרבית ציוניו היו גרועים והושאר כיתה פעם אחת או פעמיים. אולם, בהשפעת מורהו, ואן דר האגן, הצטיין בציור וכבר אז בלטו כישוריו ברישום ובגרפיקה.
בשנת 1919 עזב את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר לעיצוב תעשייתי שבהארלם (Haarlem), הולנד. בתחילה למד אדריכלות, אך עבר אחרי תקופה קצרה לעיצוב. הוא הושפע מהשראת אישיותו של מורהו, שמואל ישורון דה-מסקיטה, וכישוריו הגרפיים שנתגלו בו בבית הספר התיכון, הוסיפו להתפתח גם כאן. בשנת 1922 עזב אשר את בית הספר לאחר שחש שצבר מספיק ניסיון בציור ובחיתוכי עץ.
החל משנת 1922 נסע פעמים אחדות לאיטליה, שם פגש את ג'טה אומיקר, והם נישאו בשנת 1924 והשתקעו ברומא. בשנת 1926 נולד בנם הבכור, גאורג. הם התגוררו ברומא כעשר שנים. בתקופה זו הרבה אשר לסייר בדרום איטליה, סיציליה וקורסיקה, ואף ביקר בספרד, ורשמיו מסיורים אלה ניכרים בציוריו. לאחר שתפסה המפלגה הפשיסטית את השלטון באיטליה, נעשו החיים תחת משטרו של מוסוליני בלתי נעימים. כאשר בנו הבכור של אשר, אז בן 9, נדרש ללבוש בבית הספר את מדי תנועת הנוער הפשיסטית, החליטה המשפחה לעזוב את איטליה.
בשנת 1934 עברו להתגורר בשווייץ, אך מאחר שאשר הושפע רבות מנופי איטליה הוא לא היה מאושר בשווייץ (אחת מיצירותיו, "שלג בשווייץ", מציגה נוף בארץ זו). כעבור שנתיים, בשנת 1937 הם עקרו משם, ועברו לגור באיקל (Ukkel), רובע של בריסל בבלגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה נאלצו להחליף שוב את מקום מגוריהם, ובינואר 1941 עברו לבָּרְן שבהולנד, שם התגורר אשר עד שנת 1970. בתקופת מגוריו בהולנד הגיעה יצירתו לשיא פריחתה. ציוריו בתקופה זו לא שיקפו יותר את חוויותיו מהעולם שסביבו אלא את דמיונו.
אשר המשיך לשמור על קשר עם מורהו, דה-מסקיטה, עד שנת 1944, אז נרצחו המורה ומשפחתו על ידי הנאצים. בסוף פברואר 1944 הגיע אשר לביתו של המורה, שנלקח כחודש קודם לכן על ידי הגרמנים למחנה ריכוז. על צדו האחורי של תדפיס של דה-מסקיטה, שאותו מצא שם אשר, ושניכרים בו סימני המגפיים של החיילים הגרמנים, כתב אשר תיאור מצמרר של החורבן שמצא. הוא אסף ככל שיכול היה, מן היצירות שהיו פזורות בבית והביא אותן למוזיאון העירוני באמסטרדם.
בשנת 1970 פרש אֶשֶר לבית אבות לאמנים בלָרֶן שבצפון הולנד, ושם נפטר ב-27 במרץ 1972.
רוב ימיו לא זכה אשר למוניטין מצד הציבור ולהערכה מצד מבקרי אמנות, ותהילתו אשר איחרה להגיע, באה רק בשנותיו האחרונות ולאחר מותו. עוד קודם שזכה לפרסום רב, קסמו יצירותיו לאנשי מדע, שראו בהן המחשה ויזואלית לעקרונות המתמטיים של תבנית, סימטריה ושאיפה לאינסוף. כיום נעשו הדפסיו נפוצים ומקובלים ביותר.
ויקיליקס

פעילות האתר

על פי כותבי האתר, מטרתו העיקרית היא לפעול נגד משטרי דיכוי באסיה, בגוש המזרחי לשעבר, באפריקה שמדרום לסהרה ובמזרח התיכון ולסייע לכל אדם המבקש לחשוף שחיתות במדינות או חברות. חודשים ספורים לאחר עליית האתר לאוויר ב-2007, טען הארגון כי בשורותיו כ-1,200 מתנדבים. במהלך הזמן חשף האתר מסמכים וקבצים רבים שלטענתו הוכיחו שחיתויות, פשעים ושאר מקרים לא-חוקיים או לא-חוקיים-לכאורה שאירעו בחסות ממשלתית או ממסדית.
האתר טוען כי המדליפים לו זוכים להגנה רחבה מפני חשיפת זהותם באמצעות הצפנה מתוחכמת. לדברי מנהלי האתר, הדבר מסייע להגן על מקורות ההדלפה. בנוסף, חברי האתר טוענים כי החומרים המודלפים עוברים בדיקה קפדנית על ידי עיתונאים מארצות שונות כדי לוודא שלא מדובר בזיוף. לטענתם, טרם גילו שפרסמו זיוף.
בדצמבר 2010, בעקבות תחילתה של הדלפה גדולה של תכתובת דיפלומטית אמריקאית, הפסיקה Amazon Web Services לאחסן את אתר ויקיליקס בשרתיה. לאחר מכן הודיע שירות PayPal על הפסקת השימוש בו להעברת כספים לאתר ויקיליקס.
במרץ 2017, פורסמו באתר כ-8,000 מסמכים מסווגים של ה-CIA המפרטים שיטות ריגול, מיקומי בסיסים וטכנולוגיות (בעיקר בתחום הסייבר) של המודיעין האמריקני-כך למשל נחשפו יכולות ציתות באמצעות מכשירי טלוויזיה וטלפונים ניידים.

הכרה בינלאומית

ויקיליקס זכה להערכה הודות להדלפות שנחשפו בו. בין השאר זכה במספר פרסים בתחום התקשורת, כולל פרס התקשורת החדשה של האקונומיסט לשנת 2008, ופרס ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בבריטניה לתקשורת לשנת 2009.‏
מנגד, האתר ספג לא אחת ביקורת מצד גופים ממשלתיים. בעקבות הדלפת ידיעות על ירי באזרחים עיראקים על ידי צבא ארצות הברית החלו משרדי הממשלה האמריקאיים לתור אחר המדליף ולנסות ולאתר את אסנג' עצמו לצורך תשאול. במקרה אחר דרשו אנשי הסיינטולוגיה להסיר מסמכים שפורסמו באתר. בתגובה העלו עורכי האתר מסמכים נוספים בהקשרם.
המסמכים שפורסמו על ידי ויקיליקס גרמו לסערה עולמית בעקבות מקרים קשים של הפרת זכויות אדם שתועדו בהם, בין היתר נאמר כי ארצות הברית טייחה התעללויות קשות באסירים עיראקים והרגה אזרחים.
ב-28 בנובמבר 2010 החל האתר לפרסם מסמכים ממזכרים פנימיים של משרד החוץ האמריקני, שהודלפו לאתר על ידי ברדלי מאנינג, חיילת בצבא ארצות הברית, שהעבירה מאות אלפי מסמכים מסווגים שהוא הוריד מהרשת המסווגת של ארצות הברית, במה שנודע כהדלפה הגדולה בהיסטוריה.
המסמך הראשון שנחשף טען כי מנהיגי מדינות ערב, ובהם חוסני מובארכ נשיא מצרים, עבדאללה מלך ירדן, מלך סעודיה ומנהיגים ערבים נוספים תמכו בפתרון צבאי לסוגיית הגרעין של איראן, שהטרידה אותם, כך מסתבר, לא פחות מאשר את ישראל ומדינות המערב. המסמכים, בדרגות סיווג שונות, כללו התבטאויות שונות של דיפלומטים אמריקניים כלפי דמויות של מנהיגים ושרים ברחבי העולם. בהקשר הישראלי נחשפו אמירות מעוררות מחלוקת של יו"ר מועצת יש"ע דני דיין, שר החוץ, אביגדור ליברמן, וחבר הכנסת יצחק הרצוג.
חלק מהפרשנים טענו כי פרסום המסמכים עשוי לעורר מבוכה עצומה ואף משברים דיפלומטיים עם רבות מבעלות בריתה של ארצות הברית. היו גם שטענו שהדלפות ויקיליקס תרמו למהומות בתוניסיה ב-14 בינואר 2011, בעקבות חשיפת שחיתויות בממשלתו של זין אל-עאבדין בן עלי. מהומות אלה, בתורן, עוררו תגובת שרשרת של הפגנות ומרי אזרחי ברבות ממדינות ערב, שהובילו להדחתו של חוסני מובארכ מן השלטון במצרים (האביב הערבי).
ב-28 בפברואר 2012 פרסם האתר כי במסמך של חברת ביון אמריקנית נכתב כי ישראל ורוסיה קיימו לפני כמה שנים עסקה, שבמסגרתה סיפקה ישראל לרוסיה צפנים של מל"טים שמכרה לגאורגיה, ובתמורה סיפקה לה רוסיה צפנים של מערכת הגנה המשמשת את איראן.
אלוודאלית

אלוודאלית (övdalską באנגלית: Elfdalian; בשוודית: älvdalska) היא שפה גרמאנית צפונית.
למרות שבאופן רשמי אין לה מעמד כשפה מוכרת, מספר רב של בלשנים, כמו גם הדוברים עצמם, מחשיבים אותה לשפה. הדוברים נמצאים בקשר עם ממשלת שוודיה על-מנת להשיג מעמד שפת מיעוטים רשמית בשוודיה, בדומה לסאמית (לאפית), יידיש, פינית וכו'.
אלוודאלית מדוברת באלװדאלן, מחוז שלפנים הווה ישות מנהלית נפרדת עם מספר כפרים וכפר ראשי עם כנסייה. היום כוללת הרשות המקומית של אלװדאלן שני מחוזות נוספים כאלה.
מספר הדוברים הוא לערך 2500 איש. בנוסף לכך, לרבים מ-2500 התושבים הנותרים במחוז אלװדאלן המסורתי ידע פאסיבי של השפה. תושבי המחוזות השכנים כמעט אינם מבינים את השפה, ולא כל שכן דוברי שוודית או ניבים סקנדינבײם אחרים.
אלוודאלית היא ניב אחד מקבוצת הניבים הדארלקאלײם, שהתפתחו מהסקנדינבית העתיקה. בעוד ששאר הניבים הושפעו רבות במרוצת השנים מהשוודית הסטנדרטית וכמעט נעלמו, אלוודאלית נשמרה הרבה יותר טוב ודובריה נחושים לשמרה אף לעתיד. מצד אחד, השפה שמרה הרבה תופעות לשוניות מן הסקנדינבית העתיקה, שבחלקן נעלמו אף מאיסלנדית (כמו האפיות). מצד שני, הרבה תופעות חדשות התפתחו באלוודאלית. התוצאה הכללית של שילוב זה היא שפה עם ייחודים רבים שאינה נגישה לרוב דוברי השפות והניבים הסקנדינבײם.
טטריס

מהלך המשחק

במהלך המשחק, על השחקן לכוון צורות המורכבות מקוביות בצבעים שונים, אשר נופלות במהירות הולכת וגדלה מחלקו העליון של המסך. המטרה היא לסדרן בתחתית המסך במידת האפשר ללא רווחים ברצף של קוביות. כשהקוביות יוצרות שורה שלמה ללא רווח, השורה נעלמת, והקוביות שנערמו מעליה נופלות "קומה" אחת. כשהקוביות נערמות עד לקצהו העליון של המסך, המשחק תם. שמו של המשחק נגזר מהמלה היוונית "טטרה", שפירושה "ארבע", משום שהצורות במשחק מורכבות מארבעה ריבועים. כל אחת מן הצורות הנופלות מטה במשחק הטטריס מהוות טטרומינו מן המשפחה הרביעית, כלומר צורות גאומטריות המורכבות מארבע קוביות בלבד.

היסטוריה

כתיבת המשחק המקורי למיני-מחשב הושלמה ב-6 ביוני 1984 והקוד הותאם במהרה על ידי פז'יטנוב גם למחשב האישי של IBM. כעבור כשנה שווק המשחק במערב, זכה להצלחה חסרת תקדים, ועם השנים מצא דרכו לכל פלטפורמת משחק אפשרית. השקת המשחק לקונסולת הגיים בוי, הפכה את המשחק לאחד מהפופולרים ביותר בכל הזמנים והיוותה את המפתח העיקרי להצלחת הקונסולה, ולהופעת מכשירי טטריס ייעודיים רבים שעוצבו בצורת הקונסולה. המשחק מכר כ-170 מיליון עותקים, כאשר 100 מיליון מתוכם הן הורדות בתשלום לטלפונים חכמים, מה שהופך אותו למשחק הווידאו השני הכי נמכר ביותר בכל הזמנים (לאחר מיינקראפט עם 176 מיליון עותקים).
שיווקו של המשחק במערב לוּוָה במאבקים משפטיים רבים, כשחברות רבות טוענות לזכויות יוצרים על המשחק. כיוון שפג'יטנוב עבד בעת המצאת המשחק עבור הממשל הסובייטי, הוא מעולם לא זכה לראות את מיליארדי הדולרים שהמשחק גרף. ב-1991 עבר פג'יטנוב לגור בארצות הברית והקים חברה שנקראה על-שם המשחק. מ-1996 ועד 2005 עבד פג'יטנוב עבור מיקרוסופט.
מנגינת גרסת הגיים בוי של המשחק היא שיר עם רוסי בשם "קרובייניקי" (רוסית: Коробе́йники). השיר מספר על סיפור אהבה בין נערה צעירה לבין רוכל, ובתחילה פג'יטנוב התנגד להוספת השיר למשחק שכן הוא חשש שהמשחק יזוהה עם ברית המועצות. הוא נבחר כמנגינת רקע למשחק בגלל הקצב העולה והמתגבר שבו שמזכיר את העלייה במהירות נפילת הלבנים במשחק ככל שמתקדמים בו. שיר זה, זכה להרבה גרסאות כיסוי מאמנים שונים, בוצע על גבי במות בפני קהל מאזינים וכן קיבל מיקסים רבים.

גרסאות

מאז המצאת המשחק, פותחו לו מאות גרסאות שונות. לצד הגרסה הראשונה, גרסת המחשב, פותחו גם משחק ארקייד משחקי קונסולות, משחקי מחשב ניידים, משחקים לטלפונים סלולריים, שעונים דיגיטליים ועוד. שיפורים ושינויים לרעיון הבסיסי פותחו גם כן: קוביות הנשמעות לחוקי הכבידה, החלפת הקוביות בדמויות אנושיות, טטריס תלת-ממדי ועוד.
בוננדה

בוננדה (בספרדית: Bonanada, נולדה ונפטרה במאה ה-14, fl. 1373-1380), הייתה מיילדת יהודייה-ספרדייה ששירתה את משפחות האצולה והמלוכה של ימי הביניים. היא הייתה המיילדת הרשמית של משפחת המלוכה של אראגון, ואף פעלה למען משפחות המלוכה של קטלוניה, קסטיליה, ולנסיה, סיציליה וצרפת.
יגור (אוניית מעפילים)

"סאגולם"  - אוניית משא

"סגולם"   ("Sagolem") הייתה אוניית משא עשויה עץ עם מערכת מפרשים ומנוע עזר קטן. 
הייתה בבעלות טורקית, ושימשה כנראה במסגרת צבאית. בעת רכישתה שינה בעליה הטורקי את שמה ל"סוגור" ("Sogur").

רכש והכנה

האונייה נרכשה בטורקיה. 
הרכשים היו אנשי המוסד לעליה ב': ורנר סלומון ימאי ארץ-ישראלי, שמריה צמרת נציג המוסד במרסיי, ואבי שוורץ גם הוא איש המוסד במרסיי.
לקראת ההפלגה, נבנו באונייה דרגשי לינה עבור המעפילים.
המלווים אנשי הפלי"ם היו משה מרק וישראל אוירבך. הגדעונים היו מלכא רופא וישראל אבידור.
לרשותם עמדו מכשיר קשר ומשדר תוצרת בית.
רב החובל היה טורקי, ולצדו צוות ימאים שכלל: 9 טורקים, קצין ראשון לבנוני, וכן צוות נוסף של רב חובל, קצין ומכונאי ספרדים רפובליקנים.

המעפילים

754 המעפילים היו ניצולי השואה, רובם צעירים, כמחציתם נשים. רובם היו חברי ארגונים יהודים ומפלגות ותנועות נוער ציוניות, בהם חברי אגודת ישראל - 58, בונד - 123, החלוץ צרפת - 50; בית"ר - 25, פח"ח (פרטיזנים, חיילים, חלוצים) - 45, החלוץ הולנד - 22, החלוץ הצעיר צ'כיה – 12, הבונים אנגליה - 30, דרור - 48, השומר הצעיר – 53, נוחם - 148, פרטיזנים - 47, בודדים - 93.
הם נאספו  במחנה ליד מרסיי. ועלו על סיפון האונייה בלה סיוטה.
במהלך ההפלגה היו כמה אי סדרים באונייה, בגלל חוסר משמעת מצד המעפילים, ואי הבנות עם צוות הימאים הזר.

ההפלגה

ב-29 ביולי 1946 בשעה 14:00 הפליגה האונייה מנמל לה סיוטה (La Ciotat) ליד מרסיי. נתיב השיט המתוכנן פנה לסרדיניה, סיציליה, פלופונז, כרתים, ראש הנקרה עד חיפה.  
על פי התוכנית המקורית הייתה יגור צריכה להעביר את נוסעיה לאונייה "הנרייטה סולד", שיצאה מיוון. התוכנית לא התבצעה. מכשיר הקשר התקלקל מיד עם ההפלגה, והמשדר לא עבד בצורה תקינה.

עימות עם הבריטים

ב- 11 באוגוסט, בשעה 10:00 במרחק 55 מייל מחופי ארץ ישראל, מול ראש הנקרה, התגלתה על ידי מטוס בריטי. משחתת בריטית נשלחה לאתר אותה ונזקקה לסיוע אווירי. הסיירת "מאוריציוס" ניסתה לגרור את האונייה. שוטרים וחיילים בריטים עלו על הסיפון. הם השתמשו בגז מדמיע בגלל ההתנגדות לגרירה. ועצרו את צוות הימאים: רב החובל והמלחים הטורקים, אשר הכחישו הכרות עם אנשי הפל"ם: מפקד הספינה והמלווים ולא הסגירו אותם לבריטים.
ב-12 באוגוסט, עגנה הספינה במים הטריטוריאליים מחוץ לנמל חיפה. 
ב-13 באוגוסט בשעה 03:00 התקרבה משחתת בריטים כדי לגרור את האונייה לנמל. הבריטים הודיעו למעפילים כי יועברו לספינה בריטית אחרת, מבלי להזכיר שהמטרה היא גירוש למחנות המעצר בקפריסין. המעפילים התנגדו להעברה, והחלה קטטה. חיילים בריטים עלו לסיפון תוך מכות בקתות רובים והתזת סילוני מים. הם פירקו את לוח הסיפון העליון והגיעו אל המעפילים. 
מכשירי הקשר הושלכו לים בטרם העימות עם הבריטים. והאונייה נגררה לבסוף לנמל חיפה על ידי "מאוריציוס". נמל חיפה נסגר בעת כניסת "יגור". והמעפילים הועברו לספינת הגירוש "אמפייר ריוול". 
במקביל נגררה לנמל חיפה גם האונייה "הנרייטה סולד", אשר הגיעה יחד עם "יגור". מעפילי שתי האוניות היו הראשונים שגורשו לקפריסין. 
המלווים יצאו עם המעפילים לקפריסין. 
הם לקחו עימם חומרי נשק שהסליקו עבורם בתוך ככרות לחם, שהובאו ל"יגור "על ידי סירת מנוע של חברת 'העוגן'. אך לא ביצעו את תוכניותם לפוצץ את אוניות הגירוש.
ג'ון פרום

ג'ון פרום (באנגלית: John Frum) הוא דמות בדיונית ככל הנראה, המקושרת לכת המטען שנוסדה באי טאנה בוונואטו. לעיתים קרובות הוא מתואר כמלח אמריקני ממלחמת העולם השנייה, שאמור להביא עושר ושגשוג למאמינים אשר ילכו בדרכיו. אגדה אחת מתארת אותו כאדם קטן-קומה בעל קול גבוה ושיער לבן צרוב שמש, הלובש מעיל עם כפתורים מבריקים. דייוויד אטנבורו שביקר באי בשנות ה-50 מדווח על מפגש עם אחד המקומיים שענה לו לגבי תיאורו של ג'ון פרום: "הוא נראה כמוך, יש לו פנים לבנות, הוא איש גבוה". השוני בין שני התיאורים מתקבל על הדעת בסוג כזה של דת בהתהוות ואינו אמור להפתיע.

התפתחותה של הכת

הדת הסובבת סביב דמותו של אותו ג'ון פרום (כנראה שיבוש של John From America, ג'ון מאמריקה) הופיעה בשלהי שנות ה-30 כאשר ונואטו הייתה ידועה כאיי ההיברידים החדשים. התנועה המתהווה הושפעה רבות מפולחני הדת המסורתיים באזור מפרץ סולפור של האי טאנה, ובייחוד מהסגידה לקרפרמון, אלוהות המקושרת עם הר טוקוסמרה, ההר הגבוה בטאנה.
מנהיבי, אחד מילידי האי שנודע בכינויו "ג'ון פרום", החל מופיע בקרב תושבי המקום כשהוא לבוש בבגדים מערביים, ומבטיח לקהל שומעיו בתים, בגדים ומזון כשהוא מציג עצמו כהתגלמותו של קרפרמון אל ההר. ג'ון פרום פרס את משנתו הדתית והבטיח שחר של עידן חדש בו כל האנשים הלבנים כולל המסיונרים יאלצו לעזוב את האי, והמלנזים המקומיים יזכו בגישה לעושר החומרי ממנו נהנו הלבנים. על מנת שנבואה זו תתגשם על המאמינים לדחות את כל המאפיינים של החברה האירופאית (כסף, חינוך מערבי, נצרות ועבודה במפעלים הטאנזיים לייצור שמן קוקוס) ולחזור למנהגים המסורתיים הטאנזיים.
ב-1941 החלו חסידיו של ג'ון פרום להפטר מכל הכסף המזומן (המערבי) שברשותם על ידי בזבוז משולח רסן, נטשו את הכנסיות המיסיונריות, בתי הספר, הכפרים והמפעלים ועברו לחלקו הפנימי של האי על מנת להשתתף בטקס דתי של צומות וריקודים מסורתיים.
השלטונות האירופאים הקולוניאליים ניסו לדכא את התנועה, עצרו את מנהיבי, השפילו אותו פומבית ולבסוף הגלו אותו יחד עם מנהיגים אחרים של התנועה לאי אחר בארכיפלג. על אף זאת, התנועה צברה פופולריות רבה במהלך שנות ה-40 כאשר קרוב ל-300,000 חיילים אמריקאים הקימו בסיס באי בהביאם עמם כמויות גדולות של אספקה או "מטען".
בתום המלחמה לאחר עזיבתם של האמריקנים, חסידי הכת בנו מסלולי נחיתה סמליים (שכללו גם מטוסים מעץ ומגדלי פיקוח מבמבוק) - על מנת לעודד את שובם של המטוסים האמריקאיים נושאי ה"מטען". ב-1957, ייסד מנהיג הכת נקומהה את "צבא טאנה", ארגון לא אלים טקסי שארגן מצעדים כמו-צבאיים, בהם נצבעו פני המשתתפים בצבעים טקסיים, והם לבשו חולצות T לבנות עם הכיתוב T-A USA (צבא טאנה ארצות הברית). מצעד זה מוסיף להתקיים מדי שנה ב-15 בפברואר.
הכת עדיין פעילה כיום. חסידיה מאמינים שג'ון פרום יחזור ב-15 בפברואר (השנה אינה ידועה) שמצוין בוונואטו כ"יום ג'ון פרום".
בסוף שנות ה-70, הביעו חסידי הכת את התנגדותם ליצירת מדינה מאוחדת עצמאית של ונואטו. הם מחו נגד ממשל מרכזי בשל חששם שיפעל לחיזוק ה"מודרניות" המערבית והנצרות על חשבון המסורת והמנהגים המקומיים.
לחסידי ג'ון פרום יש כיום מפלגה פוליטית משלהם המונהגת על ידי סונג קספאי. ביום ג'ון פרום בפברואר 2007, חגגה התנועה יובל להיווסדה. צ'יף אייזק ואן ניקיאו, מנהיגה צוטט בבי.בי.סי בדברים שנאמרו לפני מספר שנים: "ג'ון פרום היה אלוהינו, ישו שלנו, והוא עתיד לשוב אלינו".
מאיה אביעזר

ביוגרפיה

אביעזר מתאמנת בקבוצת מכבי תל אביב. 
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע עשרה שנערכו ביולי 2013 זכתה אביעזר כנציגת ארצות הברית במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.98 שניות, לפני ליהי לוי (15.63 שניות) ונועה לוי (16.20 שניות) שתיהן מישראל.
בתחרות שנערכה ב-23 במאי 2015 קבעה אביעזר בריצת 100 מטר משוכות שיא אישי חדש של 14.18 שניות.
במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן בסוף יוני אותה שנה סיימה אביעזר במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.21 שניות.

אלופת ישראל

שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.25 שניות, לפני אלינה דרוזדוב מהפועל חולון (15.35 שניות) ורוזפין בואדו מאתלטי הסמטה דרום תל אביב (15.68 שניות).