google/wiki40b huggingface dataset:
ליב דוסון

ביוגרפיה

דוסון נולדה ב-1999 בשפרטון  שבממלכה המאוחדת.
ב-2 בנובמבר 2016, היא הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה Open Your Eyes.
ב-16 בנובמבר 2018, היא הוציאה את אלבום המוזיקה השני שלה Bedroom.
חלון קואדריפורי

חלון קואדריפורי (באיטלקית: Quadrifora) הוא חלון המחולק אופקית לארבעה מפתחים המופרדים זה מזה בשלושה עמודים קטנים, ומעליו ארבע קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל ארבע הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.
החלון הקואדריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי או הטריפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרונים ובדרך כלל היה מעוטר מהם. שימוש מקובל בקואדריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.
החלון הקואדריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
Donbot botnet

דונובוט (באנגלית: Donbot מוכר גם כ-Buzus ו-Bachsoy) היה בוטנט זדוני שהפיץ דואר זבל אלקטרוני ספאם.
שיא פעילותו היה בעת ששלח כ-800 מיליון הודעות ספאם ביום והיה מורכב מיותר מ-125,000 מחשבים נגועים. 
הוירוס הופץ לאחר הורדה של קובץ מאתר שכתובתו האמיתית הוסתרה באמצעות שירות קיצור שמות מתחם. 
לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו.
בעזרת מחשבי הקורבנות בנה התוקף בוטנט זדוני שסייע לו באיסוף נתונים, שליטה על תהליכי מערכת וביצוע התקפות מניעת שירות.
אסף שגיב

אסף שגיב (נולד ב-1972) הוא העורך הראשי של הוצאת שלם. לפני כן שימש כעמית חבר במרכז שלם וכעורך הראשי של כתב העת תכלת בין השנים 2007–2012.

ביוגרפיה

שגיב, יליד חיפה, הוא בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. הוא שימש כעמית חבר במכון לפילוסופיה, מדינה ודת של מרכז שלם בירושלים. שגיב פרסם מאמרים רבים בכתב העת תכלת ושימש כעורכו הראשי החל ב-2007 ועד סגירתו ב-2012. תחומי מחקרו כוללים פילוסופיה של המשפט, פילוסופיה יהודית, מחשבה אירופאית בת זמננו, תרבות ישראלית ותאולוגיה.
כנס העתידנים (סרט)

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר השחקנית רובין רייט (המגלמת את עצמה). רייט מתגוררת עם שני ילדיה בסמוך לשדה תעופה. בנה, אהרון, חולה בתסמונת אשר, שגורמת לו להתעוור ולהתחרש באופן הדרגתי. היא ובנה מטופלים על ידי הרופא ד"ר ברקר, שמנסה לסייע להתמודד עם המצב הקשה של בנה. רייט מוצגת כשחקנית כושלת, אשר מאז הסרט "הנסיכה הקסומה" לא הצליחה בקולנוע, לרוב בשל פחד במה שגרם לה לנטוש סרטים במהלך הפקתם.
סוכנה (המגולם על ידי הארווי קייטל) מציע לה הצעה מאת אולפני מירמאונט במסגרתה האולפן יסרוק את דמותה למחשב וישתמש בדמות הממוחשבת על מנת להפיק סרטים מבלי צורך בהסכמתה או במשחק בפועל של השחקנית. רייט מתנגדת להצעה, אולם בשל מצבו הבריאותי של בנה (המתחרש ומתעוור) נאלצת להסכים לחוזה ל-20 שנה, מאחר שהובהר לה שבלא חתימה על החוזה לא תועסק על ידי אף אולפן ולא תוכל לממן את טיפולי בנה.
20 שנה לאחר מכן, רייט מוזמנת לכנס העתידנים המתקיים בעיר האנימציה אברהמה בו מוצגת טכנולוגיה חדשה של אולפני מירמאונט, בה שואפים הצופים סם כימי, ורואים את כל העולם שסביבם, ואת עצמם באנימציה. בשלב זה הסרט עצמו הופך מסרט מצולם לסרט אנימציה. במהלך הכנס רייט מסכימה להאריך את החוזה שלה עם האולפן, ולאפשר לאנשים סביבה ללבוש את דמותה באמצעות סם. במהלך הכנס טרוריסטים פולשים למתחם ורייט נפצעת מהחומריים הכימיים שפוזרו באוויר.
היא מוקפאת ל-20 שנה נוספות שלאחריהן מתעוררת בעולם עתידני, בעיר ניו יורק, שבה מגדלים פורחים באוויר בין גנים מלאי פרחים; עולם בו כל אחד יכול לצרוך כל סם לדמיין את דמותו, ובני האדם חיים בהרמוניה נטולת אגו. מי שמדריך אותה בעולם המצויר החדש הוא דילן טרלינר, האווטאר של אנימטור ותיק שעבד באולפני מירמאונט והשתמש בדמותה הדיגיטלית ליצירת סרטים. השניים מתאהבים ומבלים בעולם האנימציה אך רייט עדיין רוצה למצוא את בנה. למרות שדילן מנסה להניאה מלעזוב את "מסיבת הכימיקלים" האוטופית לעולם האמיתי המכוער והאכזר, רייט בוחרת להתנקות מהסמים במטרה למצוא את בנה שנעלם.
לאחר צאתה מעולם ההזיות היא מגלה כי היא נמצאת בעיר הרוסה, בה אנשים מתים מחוסר טיפול רפואי, קופאים מקור ורעבים לאכול, אך אינם יודעים זאת בשל הסמים. היא מגלה שבנה חיכה לה 19 שנים ואז נכנס לעולם הסמים, שבו, בשל העובדה שאנשים לובשים ופושטים צורות, לא ניתן למצוא אותו. רייט בוחרת לחזור לעולם הסמים לאחר שכשלה התוכנית למציאת בנה. בסיום הסרט, רייט שוב נכנסת לעולם האנימציה של "מסיבת הכימיקלים" ומדמיינת את עצמה בדמותו של בנה, אהרון, שחי מחדש את חייו, החל מלידתו, עבור במבט הראשון באמו, צופה באמו משחקת על הסט, בטיפולים אצל ד"ר ברקר ובסוף צופה באמו הולכת לכנס העתידנים. בסצנה האחרונה רייט טסה על מטוס מראשית התעופה ומוצאת את בנה לב המדבר. הסרט נותן לצופה להחליט האם היא אכן פגשה את בנה בעולם "מסיבת הכימיקלים" או שהיא רק מדמיינת את זה.

הפקה

העבודה על הסרט החלה בשנת 2008. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2013.
המדרשה לאמנות

היסטוריה

בשנת 1946 נוסד בית הספר לאמנות "המדרשה" כמדרשה למורים לציור ולמלאכה של זרם העובדים על ידי אליהו בילס. המדרשה פעלה באותם ימים כסמינר ערב במבנה של בית ספר יסודי בתל אביב. כעבור זמן הופרדה הוראת המלאכה מהוראת הציור. ושמה הוסב ל"מדרשה למורים לציור". בשנת 1964 המדרשה עברה לבעלות משרד החינוך והתרבות. שנתיים לאחר מכן עברה למתכונת של לימודי יום. בין השנים 1980-1966 מנהל המדרשה רן שחורי תחת כהונתו של שחורי עברה המדרשה בשנת 1972 למבנים בהרצליה, שהועמדו לרשות משרד החינוך והתרבות על ידי העירייה. באותה עת הפכה דמותו של רפי לביא, שהחל ללמד אמנות במוסד בשנת 1965, למרכזית. לביא, פיתח במדרשה שיטת הוראה שהסתמכה יותר על הבנת שפת האמנות מאשר על טכניקה ומיומנויות אמנותיות. תחת השפעתו התפתחה קבוצה של אמנים, כגון מיכל נאמן, נורית דוד, תמר גטר ואחרים שזוהו עם סגנון "דלות החומר". 
בשנת 1977 עברה המדרשה שוב, הפעם לרמת השרון. באותה שנה הוקם בה המכון להכשרת מדריכים לאמנויות. בשנת 1980, התמנה לתפקיד מנהל המדרשה הצייר שלמה ויתקין, שכיהן בתפקיד עד שנת 1997. במהלך כהונתו, בשנת 1987, התאחדה המדרשה עם המכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1989 הוקמה מסגרת הלימודים לאמנות "המדרשה הפתוחה", הקרואה היום "תוכנית לימודים אישית באמנות" והמחלקה לטיפול באמנות.
בשנת 1995 העתיקה המדרשה את מיקומה ל"קלמניה" שבמכללת בית ברל, והוקמה בה המחלקה ללימודי קולנוע. בשנת 1997 החליף האמן יאיר גרבוז את ויתקין בראש הנהלת המדרשה.  בשנת 1999 הפכה המדרשה למוסד אקדמי וקבלה הסמכה מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון B.Ed.F.A באמנות. בשנת 2008 קיבלה המדרשה אישור נוסף מהמועצה להשכלה גבוהה, לפתיחת תוכנית לימודים לתואר שני M.Ed בחינוך לאמנות.
ב-2009 התמנה האמן דורון רבינא לתפקיד ראש בית הספר ונפתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון B.Ed.F.A בקולנוע. בשנת 2010 נפתחה תוכנית ללימודי המשך באמנות ובשנת 2011 נפתחה המכינה ללימודי אמנות במגזר הערבי. ב-2013 קיבלה התוכנית לתואר שני בחינוך לאמנות הסמכה סופית למתן תואר. בשנה"ל תשע"ד עברה מכללת בית ברל למבנה פקולטטי, ושמה הרשמי של המדרשה הפך להיות ״הפקולטה לאמנויות – המדרשה״. במשך השנים הפעילה המדרשה מספר גלריות לאמנות במתחם קלמניה וגם בתל אביב. מאז שנת 2014 פועלת גלריה ברחוב הירקון בתל אביב-יפו. ב-2015 מונה האמן גבי קלזמר לדקאן הפקולטה.
שלמה לבית הלוי

תולדות חייו

נולד בסלוניקי בשנת ה'רצ"ב (1531-1532) לאביו רבי יצחק הלוי, תלמיד חכם עשיר, בנו של הרופא שלמה לבית הלוי, ממגורשי פורטוגל. רכש השכלה תורנית בישיבתו של רבי יוסף בן לב, והגיה את החלק הראשון של תשובותיו. למד גם מפי הרב אהרן עפיא. כמו כן, השתלם בדקדוק ובפילוסופיה יוונית וערבית ובקבלה. בהיותו כבן עשרים כבר השתתף בדיון הלכתי אודות מנהג יהודי סיציליה בעניין סרכת הריאה, ופסקו קיבל את אישורו של רבי יוסף קארו. לפרנסתו עסק בהכנת ספרים לדפוס. בשנת ה'שכ"ח נבחר לרבה של סקופיה, ולאחר כשלוש שנים שב לסלוניקי, והיה דרשן בקהילות השונות בעיר, וקהל רב נאסף לשמוע את דרשותיו. הוא החל לתפוס מקום של כבוד בקרב חכמי סלוניקי, וכבר משנת ה'ש"ל נמצא חתום על תקנות העיר לצד רבי שמואל די מודינה (מהרשד"ם). עם שובו לסלוניקי נבחר לכהן כרב בקהילת פרובנס, ובשנת ה'של"ג, עם מותו של הרב אברהם סירלאו, קיבלו את רבנותו גם בני קהל אבורא. בשנת ה'שנ"ג פרש מתפקידו בשל חולשתו.
נפטר בשנת ה'ש"ס (1600).
בית רוקס

בית רוקס הוא מבנה מפואר במרכז קיבוץ גבעת ברנר ששימש למגורי משפחת רוקס עד שנמכר לקיבוץ. המבנה הוא אתר מורשת נטוש הנמצא במרכזה של מחלוקת האם לשמרו או להרסו לטובת בניה חדשה.

ההיסטוריה של הבית

בית רוקס נבנה בשנת 1938 על ידי אלברטו רוקס מאיטליה שאשתו, לאה, הייתה אחותו של אנצו סרני. הבית הגדול היה אחד ממספר בתים מפוארים שנבנו מסביב לקיבוץ (כמו בית זקס ובית טננבאום) עבור משפחות שלא היו חברות הקיבוץ. ילדי משפחות אלו למדו אומנם עם ילדי הקיבוץ אך חזרו לבתיהם לאחר הלימודים. בנוסף ללאה ואלברטו רוקס, וחמשת ילדיהם, התגוררו בבית רוקס  גם הוריהם של לאה ואנצו - סמואלה ואלפונסה סרני, שהגיעו לקיבוץ מאיטליה בנובמבר 1939, ובהמשך, גם אלמנתו של אנצו סרני - עדה סרני. 
בשנות ה-60 עזבה משפחת רוקס את הבית ומכרה אותו לקיבוץ שהשאירו נטוש. עם השנים הועלו מספר רעיונות לשימוש בבית (למשל להפכו למוזיאון יהדות איטליה) אולם אלו לא מומשו. לאחר שהוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הפך הבית לאבן מחלוקת בין המצדדים בשיקומו ובין המצדדים בהריסתו לצורך בניה חדשה
בשנים האחרונות הכין משרד האדריכלים "גרואג הראל" תוכנית לשיקום האתר והתוכנית מחכה לאישור הקיבוץ.

מבנה בית

הבית נבנה ב-1938 בסגנון הבינלאומי. הוא תוכנן על ידי חבר הקיבוץ, יעקב בן צבי (בעזרת מהנדס הקונסטרוקציה פרופ' היברשיים) ונבנה על ידי קבוצת הבנייה של הקיבוץ. ב-1938 נבנו 2 הקומות התחתונות של הבית שכללו 4 דירות עבור מגורי המשפחה. ב-שנות ה-50 הורחב הבית ונוספו לו חדרים וקומות.
הבית הוקף בגן גדול ומטופח.
בראשוב (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1936 וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית בשנת 1957. אחת מהצלחותיו הראשונות של המועדון הייתה זכייה בגביע הבלקן בשנת 1960. אף על פי שמעולם לא זכתה הקבוצה באליפות רומניה, היא השתתפה בגביע אופ"א פעמיים. בשנת 1974, ניצחה בסיבוב הראשון את בשיקטש הטורקית, והודחה בסיבוב השני על ידי המבורג מגרמניה. בשנת 2001, ניצחה בסיבוב המוקדמות את MIKA פ.צ הארמנית. בסיבוב הראשון הודחה על ידי אינטר מילאן מאיטליה. אחרי עונה לא מוצלחת בעונת 2004/2005 (סיימה במקום ה-15 מתוך 16 בליגה), ירדה בראשוב לליגה הרומנית השנייה.
במקור נקראה הקבוצה U.A.B, הקבוצה ידועה בשמה הנוכחי מאז שנת 1990. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון סילביו פלוישטיאנו, הידוע בשמו הקודם טינרטולוי, והוא מכיל 12,670 מקומות.
ב-23 באפריל 2008, המועדון העפיל לליגת העל הרומנית לקראת עונת 2008/2009. בכך, הקבוצה חזרה לליגה הבכירה ברומניה אחרי שלוש עונות בליגה השנייה. בעונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
הר אסיניבוין

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' מ. דוסון בשנת 1885. דוסון ראה את ההר לראשונה מהר קופר. הוא ראה עננים מתנשאים מעל פסגת ההר וזה הזכיר לו את ענני העשן העולים מעל אוהלי הטיפי של השבט האינדיאני אסיניבוין.
ההר נמצא על הגבול בין הפארק הפרובינציאלי אסיניבויין בקולומביה הבריטית, לבין הפרק הלאומי באנף, באלברטה.

טיפוס על ההר

הראשונים לטפס על ההר היו ג'יימס אאוטראם, כריסטיאן בוהרן וכריסטיאן האסלר, שעשו זאת ב-1901. ב-1925 היה לורנס גראסי הראשון שטיפס על ההר לבדו.

אתר מורשת עולמית

ב-1984 הוכרז הפארק בו נמצא ההר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם פארקים נוספים ובשם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
ליל ולפורגיס הראשון (פליקס מנדלסון)

ליל ולפורגיס הראשון (בגרמנית: Die erste Walpurgisnacht), אופוס 60, קנטטה לסולנים מקהלה ותזמורת על פי פואמה של יוהאן וולפגנג פון גתה.

הלחנת היצירה

גתה עצמו חש כי הטקסט הדרמטי שהוציא תחת ידיו צריך להיות מולחן. באופן טבעי הציע זאת לידידו המלחין הברלינאי קרל פרידריך צלטר. צלטר לא מצא דרכים להלחין את הטקסט על אף שניהל על כך התכתבות ערנית עם גתה. לבסוף מסר את הטקסט לתלמידו המוכשר פליקס מנדלסון. גתה נתן אישורו לכך מאחר ש"הנער היהודי החביב והמוכשר" (כך כינה גתה את פליקס הצעיר) התלווה אל צלטר באחד מביקוריו אצל גתה והתחבב מאוד על גתה. 

כאשר היה מנדלסון בדרכו לאיטליה בשנת 1830, פגש בפעם האחרונה את גתה הקשיש (שהיה כבר בן 80) בעירו ויימאר. בפגישה זו הם דנו בסוגיות הקשורות להלחנת הפואמה. בעת שהותו ברומא בחורף 1830-1831 השלים את היצירה כמעט לגמרי. במכתב ששלח מרומא לאחותו פאני, הוא נשמע נלהב מהתיאורים הרבים של שדים ומכשפות "...שכפי שאת יודעת אני אוהב מאוד". הגרסה הראשונה של היצירה בוצעה בברלין באולם האקדמיה במהלך סדרת קונצרטים בניצוחו של מנדלסון עצמו בחורף 1833.
עשר שנים מאוחר יותר כתב מנדלסון גרסה מחודשת ליצירה שבוצעה לראשונה בפברואר 1842 בתיאטרון הגוונטהאוס בלייפציג תחת ניצוחו של מנדלסון, והיא הגרסה אותה נהוג לבצע כיום.

מבנה היצירה ותוכנה המוזיקלי

מנדלסון חש בעת כתיבת היצירה כי הוא יוצר יש מאין. יצירות מקהלתיות רחבות היקף כפי שהכירן מנדלסון היו אורטוריות לטקסטים דתיים או תנ"כיים, או המיסות הכנסיתיות. כאן היה מונח לפניו טקסט דרמטי המלא בתיאורים המגרים את הדמיון. הצורה בה בחר לצקת את תוכן היצירה, שאותה כינה קנטטה, היא למעשה עירוב שבין גישה אופראית גרמנית (סגנון האופרה הגרמנית של ובר) ומוזיקה ליטורגית כנסייתית. 
למשל בתמונות האביב שלאחר הפתיחה התזמורתית, בשיר השומרים הנערכים להגנה מפני הנוצרים, וההילולה, משתמש מנדלסון במוטיבים עממיים גרמניים. ואילו בתמונת הכהן וקהל מאמיניו בקריאה לטקס ובסיום הקנטטה, משתמש מנדלסון בשפה כוראלית כנסייתית ובדו-שיח בין הכהן (סולו בריטון) לצאן מרעיתו (המקהלה), צורה המוכרת לנו במוזיקה כנסייתית עתיקה מימי הביניים.
הקנטטה מחולקת לתמונות כאשר מנדלסון נוקט חירות רבה באשר לשימוש בטקסט. הוא מעביר קטעים ממקומם ומחלקם בין סולן ומקהלה גם כאשר אין זכר לחלוקה זו בטקסט המקורי של גתה. במקומות מסוימים אף שינה טקסטים, וכל זאת על מנת ליצור דרמה בין הדמויות וקהל המאמינים. בנוסף נותן מנדלסון משקל רב מאוד לתזמורת. הפתיחה התזמורתית ארוכה ובעלת מבנה סימפוני. הפתיחה מתארת את סערות החורף והמעבר לתקופת האביב. לפני התמונה המרכזית של ההילולה יש מבוא תזמורתי המציין את תחילתו של הטקס המרכזי, כאשר בהמשך מצטרפת המקהלה לקטע סוער, ובו שימוש נועז בהברות הטקסט המקורי של גתה ליצירת חיקוי של קולות יללת הינשופים.
המוזיאון לאמנות האסלאם

מוצגי המוזיאון

המוזיאון מציג כלי חרס, טקסטיל, תכשיטים ומוצגים נוספים של אמנות אסלאמית מכל רחבי ארצות האסלאם - מספרד שבמערב ועד הודו שבמזרח. במוזיאון תשע גלריות המסודרות לפי סדר כרונולוגי.
מרבית מוצגי המוזיאון מאוספו של פרופסור א. ל. מאיר, ויתרתם נרכשו על ידי ורה סלומונס.
בין היתר מוצגים במוזיאון משחקים (שחמט, דומינו וקלפי משחק), כלי נשק (חרבות, קסדות), בדים ושטיחים, תכשיטים וחפצי זכוכית.
בקומה התחתונה של המוזיאון מוצג אוסף מרשים של שעונים עתיקים, שרבים מהם נבנו על ידי השען-האמן אברהם-לואי ברגה.

הקמת המוזיאון

מקורו של האוסף בהתעניינותה של ורה סלומון בתרבות ובאמנות האסלאם. הקמת המכון לזכר פרופסור מאיר הייתה מלווה בתקווה שלימוד הנושא והצגתו לציבור יביאו לקירוב בין יהודים לערבים במדינת ישראל. סלומונס הקדישה את המוזיאון למאיר, אתו היה לה קשר רומנטי.
אדריכל המוזיאון הוא ד"ר אלכסנדר פרידמן.

גניבת השעונים

אחת הגלריות מציגה את אוסף השעונים של דייוויד סלומונס - מרביתם שעונים נדירים מהמאות ה-18 וה-19 ומקורם באירופה. הנדירים שבין השעונים (ובהם שעון שנבנה עבור המלכה מארי אנטואנט) נגנבו מהמוזיאון ב-1983, יחד עם פריטים נוספים. חלק מהפריטים אותרו ב-2006 בכספות שונות ברחבי אירופה. בשנת 2008 התגלה כי נעמן דילר, שנפטר בשנת 2006, היה הפורץ שגנב את השעונים. מבין 106 הפריטים השונים שנגנבו מהמוזיאון, אותרו והוחזרו 96. הפורץ נפטר בלי שהרוויח כמעט דבר מהגניבה משום שהבין שאם ימכור את הפריטים- ייתפס. הפריטים התגלו בעת שיורשיו ניסו למכור אותם. האוסף הוצג מחדש, בתערוכה שנקראה "הזמן הגנוב".
רוב השעונים סבלו מפגעי זמן ולחות, חלקם פורקו על מנת שיהיה קל יותר להסתירם ולכן היה צריך להעביר אותם טיפול מיוחד, בנוסף לטיפולי ניקוי ושימון הנעשים דרך שגרה בשעונים.
בלדה על סוס עם כתם על המצח

עלילה

השיר מתחיל בהוראה שנותן הפריץ למושקה הסייס, לקנות לו סוס "עם כתם על המצח, וכתם על הגב ושערה של כסף זוהרת בזנב" ונותן 100 רובל לקניית הסוס. מושקה הולך ליריד ושם רואה גוי עם סוס בדיוק כזה, המזמר להנאתו ניגון. מושקה מבקש מהגוי ללמד אותו את השיר, והוא דורש תשלום של 50 רובל, הניתן מיד. לאחר שמושקה לומד את השיר הוא נזכר בסוס ומבקש את מחיר הסוס. הגוי נוקב בסך של 100 רובל, ומושקה רוצה להוסיף את החמישים הנותרים, אך הגוי דוחה אותו ומסביר לו שהניגון לא חינם ומושקה מסתלק. לאחר בדיקת היריד מוצא מושקה אדם אחר עם סוס בדיוק אותו דבר, המזמר ניגון הנשמע כהמשך הניגון הקודם. מושקה מבקש מהגוי ללמד אותו את השיר, והוא דורש תשלום של 50 רובל, שמושקה משלם. לאחר שמושקה לומד את השיר הוא נזכר בסוס ומבקש את מחיר הסוס. הגוי נוקב בסך של 100 רובל, ומושקה רוצה להוסיף את מגפיו, אך הגוי דוחה אותו ומסביר לו שהניגון לא חינם ומושקה חוזר לאחוזה. הפריץ חובט בו וזורק אותו החוצה, בדיוק כמו הסוס "עם כתם על המצח וכתם על הגב" ואחרי משפחתו. הם נודדים ותמיד זוכרים את השיר. אחרי כמה שנים הם מגיעים לעיר בה יושב רב גדול. הם מתקבלים אצלו במוצאי שבת והוא שואל אותם שאלות על מצבם, והם פולטים בטעות את הניגון. כל האנשים צוחקים, אך הרב דופק על השולחן ומשתיקם. לאחר מכן הוא אומר שזה הניגון אליו תמיד חיכו, והוא הניגון אשר יושר כשיבוא המשיח.

יוצרים

מילים: יורם טהרלב, לחן: מתי כספי, עיבוד: משה וילנסקי, ביצוע: חוה אלברשטיין מתוך אלבומה של חוה אלברשטיין "לו יהי" משנת 1973
קטניה (עיר)

היסטוריה

שמה של העיר נגזר משם שבט היוונים "קאטאנה "(Κατάνη) (Katánē) 
שמשמעה "(Αἴτνη (Aítnē".
קטניה נוסדה בשנת 729 לפני הספירה על ידי היוונים מאֶוּבּוֹיָה.
ב-11 בינואר 1693 נהרסה קטניה ברעידת אדמה בה נהרגו 18,000 נפשות ונהרסו מעל 85% מהעיר (ראה: רעידת האדמה בסיציליה 1693). לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש בסגנון הבארוק לפי תוכניותיו של אנטוניו אמטו (Antonio Amato) שהיה אדריכל של מסינה, מגדולי אמני המנייריזם. אנטוניו אמטו תיכנן כנסיות רבות, למשל מנזר בנדטינים ( Monastero Benedettini), כמו גם וילות וארמונות, למשל ארמון ביסקרי ( Palazzo Biscari).
בי.סי. אודסה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1992, עם הקמת הסופרליגה האוקראינית. וכבר בעונתה השנייה זכתה בתואר הראשון שלה (גביע הסופרליגה).
ההישג הטוב ביותר שאליו הגיעה הקבוצה היה בעונת 2000/01, כשזכתה בשלושה תארים (טרבל). אליפות, הגביע האוקראיני וגביע האתגר של הליגה הצפון-אירופית (NEBL) (הקבוצה האוקראינית הראשונה שזכתה בתואר אירופי כלשהו).
בשנת 2006, החליפה הקבוצה בעלים, ומאז נשיא הקבוצה הוא אולג בייצ'קוב.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונה זו הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע הליגה והפסידה לקבוצת בודיוולניק קייב.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 1993/94. בין היתר בגביע קוראץ', ביורופליג וביורוצ'לנג'.
תהילים כ"ד

ביאור המזמור

המזמור פותח בהצהרה שכל היקום כולו נברא על ידי הקב"ה, והוא הבעלים היחידי של העולם ומה שיש בו.
עם זאת, אין נוכחותו של הקב"ה מורגשת בכל מקום בשווה, אלא ישנו מקום מיוחד (גיאוגראפי או לחלופין רוחני-תודעתי) שבו ניתן כביכול "לפגוש" את ה' באופן מורגש יותר, ואל המקום הזה אין להיכנס ללא השגת דרגה רוחנית ראויה מבחינת התנהגות טובה וישרה, לב טהור ודבקות באמת.
אדם כזה יכול להביא ברכה אל העולם כתוצאה מהמפגש.
המחצית הראשונה (א-ו) מסתיימת בהצהרה שעם ישראל כולו ("יעקב") שואף להגיע לפגישה זו עם ה'.
במחצית השנייה (ז-ח) נאמר שיש אפשרות לעולם להיפתח אל נוכחות ה', ומדובר כביכול על תנועה של ה' כלפי העולם, מלמעלה למטה, הפוך מהמתואר במחצית הראשונה.
כיון שנוכחותו של ה' קשורה במקרא לארון הברית, יש שפרשו (כגון ר' מנחם המאירי) שמדובר באירוע כניסתו של ארון הברית לבית המקדש, וה' מתואר כגיבור מלחמה בהתאם לנוהג להוציא את הארון עם החיילים לשדה הקרב. אחרים (כגון ראב"ע) פירשו שמדובר בנוכחות הרוחנית של ה' בעולם, המכונה במקרא "כבוד ה'" (ולכן נכתב כאן "מלך הכבוד"), השבה לשכון בעם ישראל ובכך נותנת להם בין השאר כוח לנצח במלחמה.

חקר המקרא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בתרבות

לארבעת הפסוקים האחרונים במזמור, הולחנו מספר לחנים, בהם לחנו של לואי לבנדובסקי, קטע חזנות מאת שמואל נאומבורג, לחן חב"די, לחנו של עוזי חיטמן, לחנו של אלי ליפסקר, לחן של חסידות ויז'ניץ ולחן שבוצע על ידי פרחי לונדון. בנוסף בחסידות חב"ד ישנן נעימות איטיות לפסוקים אלו.
הלחנים הקצביים של ליפסקר ושל חב"ד, התפרסמו בכלל הציבור הדתי, ומושרים בעיקר בהכנסת ספר תורה, בשמחת תורה (בפרט בעת הכנסת ספרי התורה לארון הקודש) וקבלת פני רב חשוב.
במוזיקה הקלאסית הולחן המזמור על ידי צ'ארלס אייבס, לילי בולאנז'ה וסמיואל אדלר.
יחסי יוון–סנט לוסיה

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין סנט לוסיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה סנט לוסיה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בסנט לוסיה ואין יוונים שמתגוררים במדינה עצמאית. יוון הציעה בעבר עזרה הומניטרית לסנט לוסיה בעת הוריקן שעבר במדינה.
אזרחי סנט לוסיה המבקשים לנסוע ליוון יכולים לעשות זאת ללא אשרה. אזרחי יוון המבקשים לנסוע לסנט לוסיה יכולים לעשות זאת ללא אשרה למשך 90 ימים.
לורנץ הארט

חייו

לורנץ הארט נולד בהארלם למשפחת מהגרים יהודים. בעת לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1919 פגש את ריצ'רד רוג'רס והשניים החלו לשתף פעולה. עד מהרה היו לזוג כותבי שירים מבוקש בסמטת טין פאן. ב-1925 כתבו את המחזמר הראשון שלהם לברודוויי.
הארט כתב בדרך כלל את מילותיו למוזיקה של רוג'רס, הוא השתמש בקצב פנימי הנובע ממילים מרובות הברות (למשל Bewitched, Bothered, and Bewildered) ובתחכום צורני ותוכני.
הארט נאבק כל חייו עם נטיתו ההומוסקסואלית, דבר שהביא אותו לאלכוהוליזם שגרם לחוסר תפקוד לקראת שנת 1943. בשנה זו החל רוג'רס לשתף פעולה עם אוסקר המרשטיין, כאשר הארט עדיין היה בחיים. חמישה ימים לאחר העלאה-מחדש של המחזמר "ינקי מקונטיקט" אותו כתב עם רוג'רס, נפטר מדלקת ריאות בודד בדירתו שבניו יורק.
בשנת 1948 הפיקו אולפני MGM את הסרט הביוגרפי "מילים ולחן" ("Words and Music"), בכיכובו של מיקי רוני שגילם את דמותו של הארט. הסרט ייפה מאד את מציאות חייו העגומה של הארט והתייחס אליו כדמות רומנטית.
טיסה 243 של אלוהא איירליינס

תיאור המקרה

ב-28 באפריל 1988 המריא מטוס מסוג בואינג 737-200  של חברת התעופה של הוואי, אלוהא איירליינס, לטיסה שגרתית משדה התעופה של הילו באי הדרומי ביותר של הוואי להונולולו. טיסה זאת הייתה אמורה להיות טיסה קצרה בת כחצי שעה, טיסה שגרתית בין האיים, שצוות המטוס והטייסים היו רגילים בשכמותה מזה שנים, אפילו מספר פעמים ביום. מטוס ה-737 היה מטוס כבן 19 שנים אשר טס מעל 35,000 טיסות במהלך שירותו באלוהא, רובן טיסות קצרות. על המטוס היו 90 נוסעים ו-5 אנשי צוות המטוס.
המטוס המריא משדה התעופה בשעת צהריים, וטיפס לגובה 24,000 רגל. במהלך השיוט נשמע קול פיצוץ חזק במרכז המטוס. חתיכה מן הגג של המטוס בגודל של כ-35 מטר מרובע נקרעה מן המטוס. הנוסעים ואנשי הצוות המבוהלים נאלצו לשרוד ברוחות עזות במהירות גדולה פי שלושה ממהירות הוריקן, ובקור מקפיא. הדיילות לא יכלו להגיע לתא הטייס וגם לא יכלו לתקשר עם הטייסים, כך שלא הייתה ידיעה בתא הנוסעים אם הטייסים עדיין חיים ושולטים במטוס.
הטייסים, שנשארו בחיים ועדיין הטיסו את המטוס, נאלצו לנחות במהירות האפשרית ופנו לעבר שדה התעופה קהולוהי באי מאווי. בגלל הקרע הענק בגוף המטוס היה קשה יותר לשלוט בו, אך הטייסים הצליחו להנחיתו בבטחה בשדה התעופה.
אומדן האבידות לאחר הנחיתה העלה כי הדיילת המבוגרת ביותר מבין צוות הדיילים, סי בי לנסינג, נהרגה כאשר נפלטה דרך הפתח שנפער בגוף המטוס וגופתה עדיין לא נמצאה. בין הנוסעים היו פצועים, רובם פצועים קל עד בינוני וחלקם קשה. הפציעה הקשה ביותר הייתה סדק בגולגולת.

חקירת התאונה

חקירה מקיפה שנערכה על ידי הלשכה הלאומית לבטיחות בדרכים של ממשלת ארצות הברית קבעה כי המעטה נקרע בשל כשל עייפות החומר שהואץ על ידי סדקי שיתוך קשים (המטוס שירת באקלים לח ורווי מי מלח, שהם גורמים מרכזיים לשיתוך מתכות).
הכשל נבע מהפרדות בדבק האפוקסי שחיבר בין מעטי האלומיניום שבגוף המטוס, שככל הנראה היו קיימות עוד בזמן ייצור המטוס. לתוך ההפרדות חדרו מי מלח, שהחלו בשיתוך המתכת. השיתוך ריווח את ההפרדה שבין המעטים, והוסיף בכך עוד לחץ על המסמרות שחיברו גם הן בין המעטים. בשלב מסוים נסדק החומר, ובמהלך הטיסה נקרע, וגרם למעטה להתנתק כליל מן המטוס. מדו"ח החקירה עולה כי נוסע הבחין בבוקר הטיסה בסדק באזור דלת הכניסה הקדמית, אך לא הודיע על כך לאיש.
החקירה מצאה כי המטוס חרג משמעותית ממספר הטיסות ושעות הטיסה שהגדירה חברת בואינג בספרות היצרן - במהלך 19 שנות פעילותו המטוס השלים 89,090 מחזורי נחיתה והמראה (כ-12 מחזורים ביממה), בעוד מגבלת היצרן היא 75,000. כמו כן, התגלה שחברת אלוהא פרסה את ביקורת האחזקה המחזורית הארוכה (ביקורת "דרג ב'") על פני מספר שעות מדי בוקר, במקום לערכה בצורה רציפה וללא הפרעה. בנוסף הסתבר שלא נערכו בדיקות לא הורסות בשיטת זרמי ערבולת שהוגדרו בספרות היצרן.
בעקבות המקרה, הוכרה בעיית "המטוסים המזדקנים". חברות התעופה הגדולות בעולם הוציאו משירות מטוסים ותיקים, והחלו לערוך ביקורות אחזקה גם בהתאם למספר ההמראות והנחיתות של המטוס, ולא רק בהתאם לגילו.
שנות ה-90 של המאה ה-15

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.