google/wiki40b huggingface dataset:
מרווין באגלי

נעורים וקריירת תיכונים

באגלי נולד בעיר טמפי שבאריזונה, בה למד עד גיל 15. בשנתו השנייה בתיכון עבר ללמוד ב'אקדמיית הילקרסט' שבפיניקס, בה שיחק לצד דיאנדרה אייטון, ולאחר מספר חודשים עבר לתיכון הפרטי 'סיירה קניון' אשר בלוס אנג'לס, המוכר בקידום תלמידים ספורטאים. בשל מעברו לסיירה קניון "ממניעים ספורטיביים", לא הורשה באגלי להשתתף במשחקי נבחרת הכדורסל של התיכון עד סיום העונה. בשנתו השלישית בתיכון, והראשונה בקבוצת הכדורסל של סיירה קניון, קלע באגלי 24.9 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים בארצות הברית. בסיום אותה שנה הודיע כי השלים את הדרישות לסיום לימודיו התיכוניים, לאחר שלקח שיעורים מקוונים, וכי בכוונתו להצטרף לאוניברסיטת דיוק.

קריירת מכללות

בעונתו היחידה כשחקן קבוצת אוניברסיטת דיוק, תחת המאמן מייק ששבסקי, רשם באגלי ממוצעים של 21.0 נקודות ו-11.5 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה בליגת המכללות. כחלק מרביעיית פרשמנים בולטת, לצד ונדל קרטר, גארי טרנט וטרבון דובאל, הוביל באגלי את דיוק עד לשלב רבע הגמר ("Elite Eight") של טורניר אליפות המכללות. ב-28 במרץ 2018 הודיע על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירת NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר באגלי במקום השני על ידי סקרמנטו קינגס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 14.9 נקודות ואסף 7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, כמחליפם מהספסל של וילי קאולי-סטיין ונמניה בייליצה. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
אלופי הטאי צ'י

תקציר העלילה

לאתר מתקפה אכזרית על ביתו, ילד צעיר בשם ראי מופתע לגלות כי הוא צאצא סודי של הטַייגֵרוֹאִידִים- גזע עתיק של יצורים שלוים אשר נמצאים במאבק מתמשך עם הדְרַגוֹנוֹאִידִים הערמומיים וחסרי הרחמים. בעולם מקביל ששמו סון, הטַייגֵרוֹאִידִים והדְרַגוֹנוֹאִידִים נאבקים במרץ להחזיר 1000 תווי טאי צ'י אבודים. מי שיחזיק באותם תווים יקרים וחזקים יחזיק בכוח האולטימטיבי להיות השליט ולהשמיד את אויביו. בו בזמן בו ראי מתחזק על מנת להילחם בדְרַגוֹנוֹאִידִים, הוא צריך למצוא את תווי הטאי צ'י האבודים כדי להפוך לאלוף הטאי צ'י!

הפקה

3 עונות באורך של 13 פרקים לאחת הופקו על ידי ערוץ KBS הקוריאני יחד עם חברת Toei היפנית. זיכיון הסדרה בארצות הברית נרכש על ידי 4Kids Entertainment אשר הפיקה דיבוב אנגלי לשתי העונות הראשונות שלה ששודרו בין ה-17 בספטמבר 2011 ל-2 ביוני 2012. הפקת דיבוב העונה השלישית בוטל לקראת סוף שידור העונה השנייה עקב סיבות לא ברורות, זאת לסירוגין פשיטת רגל החברה כמה חודשים לאחר מכן. בישראל נרכשו 2 העונות בעיבוד האמריקאי של 4Kids. ישראל היא המדינה היחידה שרכשה את העיבוד של 4Kids לסדרה ובעקבות זאת גם בישראל לא שודרה העונה השלישית והעלילה פסקה באמצע.
משינוסטרויניה

משינוסטרויניה הוא כינויו של איגוד המחקר המדעי לבניית מכונות (ברוסית: Научно-производственное объединение машиностроения), גוף מחקר המפתח ומייצר טילי שיוט, לוויינים ורכיבי חלל, הפועל ברוסיה. מרכזי המחקר ומשרדי החברה נמצאים בעיר ראוטובוי שבמחוז מוסקבה.
החברה התפתחה מ"משרד התכנון מספר 52", משרדו של ולדימיר צ'לומיי שהיה אחראי על מיזמי חלל בברית המועצות והתחרה מול משרד התכנון של סרגיי קורוליוב. כיום זהו תאגיד פרטי בבעלות הממשלה הפדרלית באמצעות החברה לחימוש בטילים טקטיים.
משרד התכנון מס' 52 הוקם בשנת 1944 בהנהלת מהנדס החלל ולדימיר צ'לומיי, כמפעל לבניית מטוסים ללא טייס ועם חלוף הזמן החל לעבוד על פיתוח לוויינים וטילי שיגור שונים. החברה אחראית לפיתוח טילי שיוט, טילים אסטרטגיים וטילים נושאי רכיבים לחלל כמו גם מערכות חלל לווייניות.
יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

היסטוריה

עמדתה הדומיננטית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במרכז אפריקה הפכה אותה לגורם חשוב ביציבות הכוללת באזור. בדצמבר 2006 בחרה הרפובליקה הדמוקרטית את נשיאה שנבחר בבחירות דמוקרטיות מזה מ-40 שנה, שיאם של מאמצי העם הקונגואי לבחור את מנהיגו בתהליך שלום דמוקרטי. 
כשהרפובליקה הדמוקרטית נודעה כזאיר, הייתה לה ברית חזקה עם ארצות הברית. זאת בעיקר בגלל מנהיג זאיר מובוטו ססה סקו שנחשב לאנטי-קומוניסט מובהק, וממשלת ארצות הברית ראתה בזאיר מאגר של יציבות במניעת התפשטות המרקסיזם באפריקה. מובוטו עצמו היה ידידותי עם רוב נשיאי ארצות הברית במהלך כהונתו, וקיבל סיוע חוץ רב מארצות הברית ומהעולם המערבי. זאיר מצאה עצמה באותו צד של ארצות הברית ודרום אפריקה ונלחמת בהשפעה הקובנית והסובייטית במהלך מלחמת האזרחים באנגולה. לאחר נפילת מסך הברזל ב-1991, היחסים נחלשו באופן משמעותי, והסוציאליזם כבר לא היווה איום על האינטרסים המערביים באפריקה, ממשלת ארצות הברית החלישה את צידודה במשטרו של מובוטו, שגם הואשם בהפרות זכויות אדם. בסופו של דבר תהליך זה הוביל לקריסתה של זאיר ומלחמת קונגו הראשונה. זמן לא רב לאחר שינוי המשטר, זאיר נודעה בשם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ארצות הברית נותרה שותפה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ומדינות מרכז אפריקניות אחרות בחיפוש אחר יציבות וצמיחה ביבשת, והקלה על חתימת הסכם משולש בדבר ביטחון אזורי בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רואנדה ואוגנדה באוקטובר 2004. בורונדי הצטרפה רשמית הסכם המשולש בספטמבר 2005. ארצות הברית גם תמכה במאמצי האומות המאוחדות ליצור מנגנון משותף לפיקוח הגבול בין קונגו ורואנדה. מראשית המשבר בקונגו, ארצות הברית מפעילה אסטרטגיה דיפלומטית למען מטרות אלה. בטווח הארוך, מבקשת ארצות הברית לחזק את תהליך הפיוס הפנימי והדמוקרטיזציה בכל מדינות האזור לקידום מדינות יציבות, מתפתחות ודמוקרטיות, שבהן היא יכולה לפעול כדי לטפל באינטרסים ביטחוניים ביבשת ולפתח תועלת הדדית כלכלית.
ארצות הברית מינתה את שגרירה הנוכחי בקונגו ב-2007. הרפובליקה הדמוקרטית מינתה את שגרירה הנוכחי בארצות הברית בשנת 2000. קונגו נמצאת ברשימת היועצים של מחלקת המדינה של ארצות הברית מאז 1977.
קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין

ביוגרפיה

קרל לאופולד נולד ב-26 בנובמבר 1678 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט. קרל לאופולד לחם בצבא השוודי במערכותיו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה, שאותו מאוד העריץ, והיה עבורו מודל לחיקוי.
בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ובשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין. מכיוון שלא היו ילדים לדודו, ירש אותו אחיו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1713 מת אחיו פרידריך וילהלם, וקרל לאופולד עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון חיזק קרל לאופולד את שליטתו בדוכסות, והחל לשקם אותה מתלאות מלחמת שלושים השנים ומלחמת הצפון הגדולה. בשל שאיפותיו הגדולות הסתכסך קרל לאופולד עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והלה הטיל על גאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר לפקח על האינטרסים של הקיסרות בדוכסות. בשנת 1719 שילם קרל לאופולד את חובותיו לקרל השישי, ולאחר תקופה ארוכה של דיונים שניהל אחיו כריסטיאן לודוויג, יושב הסכסוך לבסוף בשנת 1728.
ב-28 בנובמבר 1747 מת קרל לאופולד ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין.
בית הספר המקצועי צ'יוקאנול

צ'יוקאנול (ברומנית: Ciocanul) היה בית הספר המקצועי הראשון, שהוקם ברומניה. בית הספר הוקם ב-1899, בבוקרשט, בירת רומניה, על ידי התעשיין היהודי אדולף סולומון, על מגרש שנרכש על ידו ב-1889, ופעל, עם הפסקות קצרות, עד 1948, כאשר פורק. צ'יוקאנול נועד לילדים העניים של יהדות בוקרשט, כדי להכין כוח אדם מקצועי עבור התעשייה הרומנית המתפתחת.
צ'יוקאנול, ברומנית, זה "הפטיש", אך מקובל גם כחלופה הרומנית לשם "מכבי".
בית הספר הוקם באזור היהודי של בוקרשט, בדרך דודשט 127. לבית הספר היו מחלקת מכניקה, מחלקת מסגרות, מחלקת tinichigerie, מחלקה אלקטרו-טכנית ומחלקת מתקני חימום (מ-1915). תקופת הלימודים ארכה ארבע שנים והחניכים הנזקקים קיבלו מלגות, צורכי לימוד ובגדים. מחזור כלל בין 60 ל-80 תלמידים והתעודות זכו להכרה גם מחוץ לרומניה.
בנוסף ללימודים המקצועיים, החניכים למדו גם אנגלית וחינוך גופני.

ארנה מכבי

מאחורי המבנים של בית הספר השתרע מגרש גדול, שנוצל להקמת מגרש כדורגל בשם ארנה מכבי (ברומנית: Arena Maccabi). ב-1919 הוקם שם מועדון הספורט מכבי בוקרשט.
לאורה דאלמאייר

ביוגרפיה

דאלמאייר נולדה בגרמיש-פרטנקירכן. היא החלה לעסוק בספורט בגיל שבע וחילקה את זמנה בין סקי אלפיני לביאתלון עד שהחליטה להתרכז בביאתלון.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שהתקיים ב-2011 בליברץ זכתה בשלוש מדליות זהב. ב-2013 זכתה בשלוש מדליות זהב ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער שהתקיימה באוסטריה.
היא נכללה בסגל נבחרת גרמניה לאולימפיאדת סוצ'י (2014), היא סיימה במקום ה-13 בתחרות המרוץ ל-15 ק"מ, במקום ה-43 בספרינט 7.5 ק"מ, במקום ה-27 במרדף 10 ק"מ ובמקום העשירי במרוץ 4x6 ק"מ שליחים.
באליפות העולם שהתקיימה בקונטיניואיטי ב-2015 זכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחים ובמדליית כסף במרדף 10 ק"מ. באליפות העולם ב-2016 שהתקיימה באוסלו השיגה מדליית זהב במרדף 10 ק"מ, מדליית כסף בזינוק המוני 12.5 ק"מ ושלוש מדליות ארד, בספרינט, מרוץ אישי ועם נבחרת השליחים. באליפות העולם 2017 זכתה בחמש מדליות זהב, יותר מכל ביאתלטית אחרת בתולדות האליפות, בתחרות היחידה שלא ניצחה, הספרינט, סיימה שנייה. באותה שנה זכתה בגביע העולמי בביאתלון.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה במדליות זהב במרדף 10 ק"מ ובספרינט, זכתה במדליית ארד במרוץ אישי 15 ק"מ, סיימה במקום הרביעי עם נבחרת הנשים-גברים הגרמנית (לאחר שכבר סיפקה לקבוצה יתרון של 30 שניות במקום הראשון בחלק שלה במרוץ), עם נבחרת השליחות סיימה במקום השמיני ובתחרות זינוק המוני סיימה במקום ה-16.
אן סופי

ביוגרפיה

אן סופי נולדה בלונדון להורים גרמנים. בגיל צעיר היא חזרה עם הוריה לגרמניה והם התיישבו בהמבורג.
כשהייתה בת ארבע החלה ללמוד בלט ובתיכון למדה בפנימייה בויילס. ב-2010 נסעה ללמוד משחק בניו יורק אצל לי סטרסברג.
ב-2012 יצא סינגל הבכורה שלה "Get Over Yourself".
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015 עם השיר "Black Smoke". סופי העפילה ישירות לגמר מכיוון שגרמניה היא חלק מ-"5 הגדולות" שנוטלות חלק בגמר בלבד ללא צורך בסינון חצי הגמר. סופי סיימה במקום האחרון עם 0 נקודות מהשופטים ומהקהל גם יחד.
בשנה זו גם יצא האלבום השני שלה "Silver into Gold".
דבורה ברטונוב

דבורה בֶּרטונוב (12 במרץ 1915 - 19 באפריל 2010) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית וחוקרת מחול ישראלית, כלת פרס ישראל למחול (1991).

ביוגרפיה

נולדה ברוסיה, בת למרים ולשחקן יהושע ברטונוב, ממייסדי תיאטרון "הבימה", הייתה אחותו של השחקן שלמה ברטונוב ודודתו של אייל ברטונוב. הייתה נשואה לעמנואל בן גריון, בנו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. בנם היה עידוא בן-גוריון. 
בילדותה למדה בלט בבית הספר של "תיאטרון בולשוי" במוסקבה ואף הופיעה במסגרתו. עלתה לארץ ישראל עם משפחתה בשנת 1928, ערכה הופעת יחיד עוד כנערה ובגיל 16 הופיעה בסלון של אלברט איינשטיין בגרמניה. היא השתלמה במחול מודרני ובריקוד קלאסי בברלין ובאנגליה וערכה מסע הופעות בארצות הברית. בניו יורק השתתפה בהצגה "הדיבוק" וזכורה במיוחד בביצוע הסולו שלה ל"ריקוד הקבצנים" בהצגה זו. לאחר מכן הופיעה במשך יותר מעשרים שנה על הבמות החשובות בעולם כרקדנית וכתבה יצירות מחול. 
באמצע שנות ה-60 עברו בני הזוג לחולון, סמוך לביתו של אביה, יהושע, וברטונוב הקימה בביתה סטודיו למחול.
ב-1970 פרשה מהבמה והתרכזה בלימוד מחול בסטודיו שלה ובשיעורים והרצאות ברחבי הארץ, בכתיבת ספרים ובמחקרים עליהם שקדה במשך השנים, על אפיוניו של המחול הישראלי והבינלאומי וכן חקרה את הריקודים באפריקה. באמצע שנות ה-80, בגיל 70, חזרה להופיע במופע יחיד. גם בהיותה בגיל מתקדם הקפידה לערוך סדרות תרגילים בריקוד וטענה כי "אם אי-אפשר לעשות תנועות גדולות, אז עושים תנועות קטנות, אבל לעשות חייבים".
תולדות חייה, שידעו הצלחות אמנותיות וגם עצב ואובדן, מתוארים בסרט התיעודי "שלכת" בבימויים של נואית ודן גבע ובספרה האוטוביוגרפי, "מאחורי הקלעים של הנפש" (2005).
נפטרה בתל אביב בגיל 95, ונקברה בבית העלמין הדרום בחולון.
בעיר חולון נקרא על שמה רחוב.
עופר ללוש

ביוגרפיה

עופר ללוש נולד ב-19 באפריל 1947 בתוניס. בשנת 1960 היגר עם משפחתו לצרפת. בין השנים 1963–1966 למד מתמטיקה ופיזיקה במכללת סן-לואי (Lycée Saint-Louis) שבפריז, וחדשיים לפני הבחינות הסופיות עלה לישראל והתיישב בקיבוץ יחיעם. בשנת 1968, בעיצומו של השרות הצבאי, לקה בצורה קשה יותר של הפטיטיס שהגבילה את תפקודו במשך מספר חדשים. דווקא בתקופה זו התחיל לצייר.
החל משנת 1969 למד ציור אצל הצייר יחזקאל שטרייכמן במכון אבני שבתל אביב, כשבמקביל למד באוניברסיטת תל אביב ספרות צרפתית. בשנת 1971 שב לפריז ועבר השתלמות בת ארבע שנים אצל הפסל סזאר באקדמיה לאמנויות היפות ("בוזאר"). במקביל המשיך והשלים באוניברסיטת פריז את התואר לספרות עם עבודה על המשורר מלארמה. בשנת 1974 הציג לראשונה תערוכת יחיד בגלריה באנטוורפן.
בשנת 1976 שב לישראל וקבע את הסטודיו בו הוא פועל עד היום ביפו. בנוסף יש לללוש סטודיו בפריז ועוד שניים - בבית ינאי בו הוא מפסל בלבד ובאזור. בשנת 1980 הציג לראשונה תערוכת יחיד בישראל בגלריה גורדון בה הציג דיוקנאות עצמיים - נושא מרכזי ביצירתו לאורך השנים. ללוש היה מנהל אמנותי בכמה סרטים ואף אייר עטיפות לכמה ספרים ("אין נפגעים לכוחותינו" של אריה קרישק ועוד). בשנת 2001 ערך מוזיאון תל אביב לאמנות תערוכת יחיד רחבת היקף, אשר קיבצה את מיטב דיוקניו העצמיים של ללוש בין השנים 1977 - 2001.
במאי 2012 הוצב פסלו ראש 2 ליד מוזיאון תל אביב. פסל דומה הוצב לפני כן באיטליה ליד אגם לאגו מאג'ורה, לזכר 16 יהודים שנרצחו על ידי הנאצים בספטמבר 1943, במלחמת העולם השנייה, בעיירה מיינה  הסמוכה וגופותיהם הושלכו לאגם.
עופר נשוי בשנית ויש לו ארבעה ילדים - שניים מכל מערכת נישואים.
ויקטור בראניקוב

ביוגרפיה

לאחר עם סיום לימודיו בבית הספר בראניקוב עבד במפעל המכני של ילאבוגה (בטטרסטן) בשנים 1957–1961.
ב-1961 החל לשרת במשטרה וסיים את בית הספר המיוחד לשוטרים של ילאבוגה בשנת 1968 ולמד בסניף סברדלובסק של בית הספר הגבוה של משרד הפנים במוסקבה שסיים אותו בשנת 1968.
בראניקוב היה מפקד מחלקת המשטרה וסגן מפקד מחלקת המבצעים האזורית, כעבור זמן הועבר לאגף השביעי של המינהל למלחמה בגניבת רכוש סוציאליסטי של משרד הפנים הסובייטי (Управления по борьбе с хищениями социалистической собственности МВД СССР), שעסק במאבק בגניבת מטבעות ויהלומים.
ביוני 1988 הועבר לבאקו והיה סגן ראשון לשר הפנים באזרבייג'ן במטרה להשליט סדר לאור מהומות אתניות בעיר.
ביולי 1990 מונה לסגן שר הפנים. החל מספטמבר 1990 היה שר הפנים של רוסיה הסובייטית (הרפובליקה הגדולה ביותר של ברית המועצות).
בעקבות פוטש של אוגוסט, ב-23 באוגוסט 1991 מונה לשר הביטחון והפנים של ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות מונה ב-26 בדצמבר 1991 לשר הפנים והביטחון הרוסי. אנשי כוחות הביטחון התנגדו לאיחוד עם כוחות המשטרה הסובייטית, לכן עד מהרה המשרד המאוחד פורק ל-2 משרדים נפרדים.
ב-15 בינואר 1992 מונה למנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית, היורשת הישירה למינהל השני של הקג"ב האחראי לביטחון פנים. ב-24 בינואר אותה שנה מונה לראש משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית. במאי 1992 הועלה לדרגה צבאית "גנרל הצבא" - הדרגה השנייה בסדר הדרגות הצבאי הרוסי.
במסגרת פעילותו במשרד הוא הצליח לבצע מספר מבצעים. יחד עם זאת, נפוצו שמועות על קשריו עם המתעשרים החדשים וניצול התפקיד לקבלת הטבות אישיות. כמו כן, נפוצו שמועות על קשריו המתגברים עם מתנגדים למדיניותו של הנשיא. עד קרע זה, ב-18 ביולי 1993 פוטר בשל הפרות אתיות ופעילות לקויה של שומרי שירות משמר הגבול הפדרלי בגבול הטג'יקי-אפגני.
בראניקוב היה פעיל בסכסוך החוקתי הרוסי של שנת 1993 וכיהן כשר הביטחון המיועד של מתנגדי הנשיא בוריס ילצין. הוא נעצר ב-4 באוקטובר 1993, שוחרר ב-26 בפברואר 1994 וקיבל חנינה מאת הנשיא בוריס ילצין.
ב-12 ביולי 1995 ויקטור בראניקוב הלך לעולמו בביתו בקרבת מוסקבה.
פנחס דורון

פנחס דורון (דורונבוש-שפלטר; באנגלית: Pinchas Doron-Spalter; נולד ב-1933 בלנצוט שבפולין) הוא פרופסור ליהדות, תנ"ך, וספרות עברית, ומחבר ספרות תורנית בעברית ובאנגלית.

ראשית דרכו

דורון נולד בשנת 1933 בעיירה לנצוט שבפולין. בילדותו נחשב כילד פלא, ובהיותו בגיל חמש וחצי נשא דרשה תורנית שבה הסביר לציבור את הגמרא.
עם פרוץ השואה נמלטה משפחתו מהעיר. אמו נספתה באושוויץ, ואביו נפטר לאחר המלחמה בבית חולים ממחלת השחפת. דורון ואחיו הוכנסו לבית יתומים נוצרי ברוסיה. לאחר כשנתיים נמלט דורון מבית היתומים ושב ללנצוט כשהוא נתלה על קרונות רכבת. בלנצוט הוא גילה כי נותר ללא משען ומשענה והמשיך להתגלגל מעיר לעיר עד שנקלט בבית יתומים "גורדוניה" השייך למפ"ם. 
בקראקוב חלה בדיפטריה, ושתי אחיות נזירות ניסו לפתות אותו להתנצר בהבטחות מפליגות. הוא ביקש ארכה של שלושה ימים למחשבה ובסופם הודיע על סירוב בתוקף.
בן דודו אהרן גולדמן מצאו בבית החולים והדריך אותו לצאת מבית היתומים אל המקום שבו שהה בן הדוד. לאחר מכן התקבל לישיבת תורת אמת שבראשות הרב משה שניידר, שם למד עם הרב משה שטרנבוך והכיר את הרב יצחק טוביה וייס. 
בתקופת למודיו חלה באסתמה קשה והרופאים חייבוהו לעבוד עבודה גופנית. עקב כך עלה לישראל בשנת 1951, והחל לעבוד בקיבוץ לביא בחליבה ידנית של כבשים.

הוראה ומחקר

לאחר מספר שנים עזב את הקיבוץ והחל ללמוד הוראה בסמינר למורים ומדריכים דתיים בבית וגן בירושלים. 
לאחר נישואיו ירד לארצות הברית למשך 36 שנים, שבמהלכן קיבל תואר דוקטור מהקווינז קולג' של האוניברסיטה העירונית של ניו יורק (CUNY) לפילוסופיה יהודית. לקראת הדוקטורט שלו עסק בעריכת כתב יד מימי הביניים בשם "מלחמת האמת", שעיסוקו בפילוסופיה יהודית וקבלה. מחקר זה שימש כתזה לדוקטורט ויצא כספר בשנת תשל"ח. לאחר הדוקטורט המשיך ללמד שם יהדות, תנ"ך וספרות עברית עד יציאתו לגמלאות. באותן שנים פרסם סדרת ספרים בת ששה כרכים על פירוש רש"י לתורה.
בבורו פארק קיבל גם סמיכה לרבנות. 
הוציא לאור שני כרכים של פירושים על סידור התפילה בשם "פילולי פנחס". 
בשנים האחרונות הוא שוקד על הוצאת סדרת ספרים בשם "מושגי יסוד בתלמוד" שמטרתה להוות אנציקלופדיה תלמודית גם לאנשים שאינם בקיאים בתלמוד ובלשונו הייחודית. סדרה זו יוצאת לאור באנגלית ובעברית. 
מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, ואב לחמישה.
תאונת הרכבת בכורדני

תאונת הרכבת בכורדני שארעה ב-22 בנובמבר 1954 הייתה אחת מתאונות הרכבת הקשות בתולדות רכבת ישראל. בתאונה נהרגו 12 אנשים ונפצעו 23 כתוצאה מהתנגשות של רכבת נוסעים באוטובוס של חברת אגד (שנקראה באותה תקופה אש"ד) שהוביל פועלים ממעברת כורדני בצפון קריית ים, לעבודתם בעיר חיפה.

נסיבות התאונה

ביום 22 בנובמבר 1954, סביב השעה 5:15 בבוקר התנגשה רכבת נוסעים מספר 401, שהייתה מורכבת מ-5 קרונות נוסעים שבראשם קטר דיזל מספר 101, שנסעה מחיפה לעכו, באוטובוס מסוג פורד שנסע בקו 57 והסיע כ-45 נוסעים, שהיו ברובם פועלים, ממעברת כורדני למקום עבודתם בחיפה. האוטובוס חצה את מסילת הרכבת סמוך ליציאה מהמעברה כאשר הקטר התנגש בחלקו האחורי של האוטובוס וגרם להתהפכותו. כתוצאה מהתאונה נהרגו 10 מנוסעי האוטובוס וכ-25 נפצעו והועברו לבתי החולים בחיפה. אלפים מתושבי חיפה ליוו את ההרוגים למנוחות ובזמן ההלוויה הושבת נמל חיפה בו עבדו 8 מההרוגים. בימים שאחרי התאונה נפטרו שניים מהפצועים ומספר ההרוגים עלה ל-12.

האחריות לתאונה

מיד אחרי התאונה נפתחה חקירת משטרה. כשבוע לאחר התאונה מסר יוסף ספיר שר התחבורה לכנסת את ממצאי החקירה ולפיהם נהג האוטובוס, דב טילו, הוא האשם בתאונה מכיוון שחצה את המסילה למרות שהרכבת הייתה מוארת, צפרה לאות אזהרה ונוסעי האוטובוס הבחינו בה והפנו את תשומת לבו לסכנה.
דב טילו, שנעצר לאחר התאונה שוחרר בערבות לאחר כשבוע וחצי ובינואר 1955 החל משפטו. במשפט טען טילו כי לא הבחין ברכבת בשל תנאי הראות והשטח, אך השופט פסק כי הרכבת נראתה ונשמעה והרשיע אותו בעבירת הריגה וגזר עליו שנת מאסר בפועל.
לימפוגרנולומה ונראום

השלב הראשון

3-31 יום לאחר המגע המיני מופיע כיב קטן ובלתי כואב באזור הפין אצל הגבר ובפות או בנרתיק אצל האשה. הכיב מתרפא ללא צלקת. אצל האשה אם הכיב נמצא עמוק בנרתיק אין היא מרגישה בו.

השלב השני

2 -6 שבועות לאחר השלב הראשון מופיעה הגדלה כואבת של קשריות הלימפה במפשעה. הבלוטות יכולות להתמגל ולהתנקב. אצל הנשים בגלל מקום ההדבקה השונה יש רק 20%-30% הגדלה של קשרי הלימפה במפשעה ובמקומן מודלקים קשרי לימפה עמוקים בקרבת הרקטום דבר המקשה על האבחנה. בשלב זה יש גם סימנים מערכתיים של חום, צמרמורת וכאבי שרירים.

השלב השלישי

השלב הדלקתי מסתיים גם ללא טיפול אך מתפתחת במקום לייפת של הרקמות עם היצרויות ופיסטולות במערכת השתן, המין וברקטום. מעורבות הרקטום שכיחה יותר בגברים המקיימים יחסי מין עם גברים ובנשים שקיימו מין אנאלי.

אבחנה

אפשר לגדל את החיידק מחומר מבלוטת מודלקת אבל גידול החיידק הוא קשה ורק ב-30% אפשר לבודדו.
האבחנה מבוססת בעיקר על ידי שיטות סרולוגיות, בשיטת אימונופיקסציה או PCR.

טיפול

החיידק מגיב יפה לטיפול בדוקסיציקלין, 100מ"ג* 2 ל-21 יום, או לאריתרומיצין 500 מ"ג*4 ל-21 יום. יש חשיבות לאבחנה וטיפול מהיר. בשלב השלישי אין מקום לטיפול אנטיביוטי אלא כירורגי.
מודוס ויוונדי

מודוס ויוונדי (מלטינית: Modus vivendi ; "מודוס"- "דרך", "ויוונדי" - "לחיות") הוא ביטוי בלטינית המשמש לתיאור מצב פוליטי ודיפלומטי שבו שני הצדדים של עימות מסוים חולקים הסכמה ארעית ולא רשמית על הפסקה של עימות זה, מתוך נכונותם להגיע או לציית להסדרים מסוימים שיבטיחו את מסלולם התקין של חייהם. כאשר שני צדדים מגיעים למצב של "מודוס ויוונדי" ביחס למחלוקת מסוימת, פירוש הדבר שלמרות המחלוקת, אומצה דרך שתאפשר לשני הצדדים לחיות איתה.
במובן הדיפלומטי והבינלאומי של המושג, "מודוס ויוונדי" הוא כלי המשמש לביטוי טבעם של הסדרים בין מדינות בסיום מלחמה, הסדרים בעלי אופי זמני כללי וארעי, המיועדים להיות מוחלפים בהסכמים קבועים ומפורטים, לרוב בצורה של חוזה שלום או אמנה. שביתת נשק והסכמי כניעה נחשבים בדרך כלל למצבים של "מודוס ויוונדי".
במדינת ישראל היה קיים למעשה מצב של "מודוס ויוונדי" עם מדינות ערב, עם חתימת הסכמי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות. כיום, במובן מסוים, קיים מצב של "מודוס ויוונדי" עם מספר מדינות ערביות ובראשן סוריה.
אמריקן דרגון

תקציר העלילה

ג'ייק לונג לומד בחטיבה. יש לו אמא, אחות קטנה ואבא. אבל הוא מיוחד. יש לו כוחות דרקון, וכינויו הדרקון האמריקאי. אמו יודעת על כך אך זה דילג עליה, ואביו בכלל לא יודע על מה מדובר. אחותו הקטנה בשלבי התפתחות, והוא לומד מסבו לאושי לונג הסיני. עוזרו של סבו הוא כלב השארפיי המדבר והשמן פו-דוג. ג'ייק נלחם במפלצות, ובציידים הרוצים לחסל דרקונים. כאשר ברצונו לשנות צורה הוא אומר בדרך כלל "קדימה, דרקון"!

שינויי האנימציה

הגרסה הראשונה של הסדרה צוירה בשנת 2004 ושודרה בשנת 2005. סוג ציוריה נראה בדיוק כמו ציורי דיסני האחרים. אבל בשנת 2006 צוירה עוד גרסה, שכעת האנימטור האחראי עליה צייר אותה יותר מרובעת ופחות מושקעת. גם המעבר בין סצנות והתזוזות נראה פחות מושקע.

לילו וסטיץ'

בפרק האחרון של העונה השלישית של הסדרה "לילו וסטיץ'", מופיעים ג'ייק, סבא, פו-דוג, טריקסי וספאד, כשהם מנסים לחפש יצורי קסם באי. ג'ייק מנסה לזכות בתחרות גלישת סקייטבורד, אך גנטור חושב שהוא ניסוי ותופס אותו, ומנסה לשלוח אותו להמסטרוויל.
קרמיקה פלשתית

הקרמיקה הפלשתית היא סוג של קדרות כנענית, המיוחסת לפלשתים.   
הקרמיקה הפלשתית ומבנהּ מעידים על עליונותה התרבותית של החברה הפלשתית על שאר עמי כנען, במיוחד בעת הפלישה הפלשתית לכנען.
הפלשתים יצרו מהטיט מינים רבים של כלים שנמצאו בתלים רבים ברחבי ארץ ישראל (תל קסילה, עקרון, אשדוד וכיוצא בכך), אולם ניתן לחלקם לשתי קבוצות עיקריות על סמך צורתם.
לקבוצה הראשונה נמנים הכלים שבחזותם ניכרות תכונות של תרבויות אגן הים האגאי, ובעיקר אלו של התרבות המיקנית, כדים אלו היו הכדים הקדומים יותר שייצרו הפלשתים. בעוד שלקבוצה השנייה משתייכות דוגמאות קרמיקה בהן ניכרת השפעת המאפיינים הכנעניים.
ראשוני הכדים הפלשתיים בארץ ישראל היו כדי ה"מונוכרום הפלשתי" (ראו בהמשך) (mycIIIc), צבעיהם היו מאופקים בהרבה, ומבנם משוכלל פחות מה"ביכרום הפלשתי". עם השנים, בעבור הזמן מהפלישה הפלשתית ארצה, החלו להתפתח ביישובים הפלשתיים כדי הביכרום, לראשונה היו בשימוש יחד עם המונוכרום, אולם לימים החליפו אותם.  
סגנון הקדרות הפלשתית רבגוני למדי. צבעי כדים פלשתיים בסיסיים היו אדום ושחור (ה"ביכרום הפלשתי" - הכדים הדו-גווניים), בדומה לכלי בית ירח העתיקים, אל הכלים נוספו מיני עיטורים צבעוניים, איורי בעלי חיים מפותחים (במיוחד ציפורים ודגים), צורות גאומטריות קוויות, נקודות, ועיגולים למיניהם. האזורים המעוטרים היו לרוב גוף ומצח הכלי. מכלול הכלים כולל גם כלים המצביעים על כך שהפלשתים הרבו לשתות משקאות אלכוהוליים, בהם בקבוקים וקנקני שתייה הדורים. ששימוש כנראה במשתאות ובחגיגות.
מרבית העיטורים הפלשתיים שאובים מחיי היום-יום של תרבויות רבות במזרח התיכון הקדום. הפלשתים כנראה שלא "ייבאו" את מיני הכלים המיקניים ארצה, היות שצורתם חוקתה בידי קדרים מקומיים עוד מימי תקופת הברונזה המאוחרת. לעיתים ניתן להבחין בדוגמאות כנעניות של קדרות פלשתית בטרם הגיעה ארצה, עם הפולשים מכרתים, אבל עיטור הדוגמאות הפלשתיות עילאי לזה של הכדים הכנעניים, שלקו בעיצובם.
ישנה חשיבות רבה לקדרות הפלשתית בזיהוי ותיארוך תקופות שלטון פלשתיות בתלים ארכאולוגיים בארץ ישראל, וקביעת תקופת הברזל המוקדמת באתרים דוגמת תל גזר. אם כי בשנים האחרונות, בעיקר ברוח מחבר הספר "ראשית ישראל", ישראל פינקלשטיין, התפתח דיון בדבר תיארוך הקדרות.
לטענת פינקלשטיין, יש בהיעדר כדי המונוכרום במעוזים מצריים מובהקים דוגמת לכיש, בשנים 1175–1150 לפנה"ס כדי להעיד על אי המצאות הפלשתים באזור, ואי בואה של תקופת הברזל. פינקלשטיין גרס כי יש להנמיך את התיארוך המקובל ל-1135–1100 לפנה"ס או מאוחר יותר כתאריך הנכון לבוא הפלשתים ותקופת הברזל, ונסיגת השושלת ה-20 המצרית. 
האסכולה הנגדית, ובראשה ארכאולוגים דוגמת עמיחי מזר, טוענת כי משמעות העדר החרסים היא שהפלשתים היו גרים בלתי מקובלים ודחויים בידי חברות כנעניות ומצריות כאחד, ולכן חרסיהם לא הגיעו לשטחי כנען שנשלטו בידי מצרים, ללא כל קשר לתאריך הגירתם.
החברה לחקר התרבות הערבית-היהודית של ימי הביניים

החברה לחקר התרבות הערבית היהודית של ימי הביניים (ראשי תיבות באנגלית: SJAS) היא אגודה למחקר היהדות דוברת השפה הערבית והאסלאם, והחברה היהודית והערבית בימי הביניים. הוקמה בשיקגו בשנת 1984. מטרתה לחקור את השפות, התרבות ואורח החיים של היהודים בארצות שנכבשו על ידי הערבים מאז המאה ה-6.
מרכז החברה שוכן ביד יצחק בן-צבי בירושלים.
 מקורות חשובים לחקר החברה היהודית בארצות דוברות הערבית הוא אוצר התעודות הגדולות בגניזה הקהירית, וכן אוספים גדולים ברחבי העולם, שאחד החשובים שבהם בעיר סנקט פטרבורג.
 החברה עורכת כנסים בינלאומיים ותומכת במחקרים בנושא ההיסטוריה של יהדות ארצות האסלאם ופרסומם בכתבי עת מדעיים וספרים.
 נשיא החברה כיום (2012) הוא פרופ' חגי בן-שמאי.