פנג שווי

פנג שווי או פנג שואי (בסינית מפושטת: 风水 או בסינית מסורתית: 風水, להאזנה (מידע • עזרה)/ הפירוש: רוח מים) היא שיטה סינית עתיקה לארגון חפצים ומבנים על מנת להגיע להרמוניה עם הטבע - שיטה שעמדה בבסיס הדת הטאואיסטית. כיום מוכר הפנג שווי במערב בעיקר כמכלול שיטות לסידור ועיצוב הבית, וישנו בשוק מגוון של ספרי הדרכה בנושא.
משמעות השם "פנג שווי" בסינית היא "רוח ומים". מקורו של השם בציטוט מספר הקבורה הסיני האומר: "הצ'י מתפזר ברוח ונאסף על גבולות מקווי מים".

רקע

הפנג שווי המסורתי התפתח בסין כחלק מהתפתחות תורות לחימה, אסטרונומיה, רוקחות, רפואה סינית ועוד. הפנג שואי התפתח בחצרות הקיסרים, שביקשו לשמור על יתרונות מול ארצות שכנות ובקרב העם. תורת הפנג שואי משקפת את הבנתם את היקום ומערכות האנרגיה הפועלות בו, תוך הרצון ליצור סינכרוניזציה בין הבית והסביבה לתבניות האנרגיה הפועלות ביקום. תבניות אלה קשורות לתופעות המחזוריות, זמן, צ'י ועוד. 
הפנג שווי נמדד באמצעות מצפן מיוחד הנקרא לופן וחישובים הנעשים בעקבות מדידות שנערכות על ידי המצפן.
הפנג שווי מתחלק לשתי אסכולות: סאן הא (אסכולת הצורה) וסאן יואן (אסכולת המצפן). סאן הא מתמקד בהשפעת הסביבה על אתר מסוים בעוד שהסאן יואן מתמקד בשינויים המתרחשים באתר לאורך זמן.
פנג-שואי מסורתי עוסק באבחון הפוטנציאל בלבד (בריאות, יחסים וממון).
הוא משלב אסכולות שונות כגון: אסכולת הצורה (מזל אדמה), "כוכבים מעופפים" (מזל שמיים) ו"ארבעת עמודי הגורל" (מזל האדם, שנמצא בין שמיים לארץ), למעשה האבחון מתבסס על הכרת הסביבה והמכשולים והבעיות שנמצאים במרחב האתר, על הבנת מימד הזמן והפוטנציאל החיובי והשלילי המגיע משמונת הכיוונים הקרדינאלים, תוך הפעלתם או הימנעות מהם, וכן הבנת האדם על ידי מפה אסטרולוגית ולמידת צרכיו האישיים, וזאת על-מנת שיהיה ניתן להתאים את ביתו של האדם עבורו ולצרכיו האישיים.
הפנג-שואי מתבסס על עקרונות היין היאנג, חמשת האלמנטים ומערכת היחסים ביניהם (מים, עץ, אש, אדמה ומתכת), וכן על 12 החיות הסיניות ומערכת היחסים ביניהם (עכברוש, שור, נמר, ארנבת, דרקון, נחש, סוס, כבש, קוף, תרנגול, כלב, חזיר)
פנג-שואי קלאסי עוסק בהצבת רהיטים במרחב, ובסימבולים.
מה שאסור בגישה הקלאסית, כגון: לישון עם רגליים מול הדלת, מותר בגישה המסורתית.

עדויות ארכאולוגיות

מקורו של הפאנג שווי בהשפעות הדדיות של אדריכלות ואסטרולוגיה. בשנת 4800 לפנה"ס מופיעה התייחסות לכללי הפנג שווי בבית הקברות של הכפר יאנגשאו שבבאנפו הבנוי בציר צפון-דרום, וכן בתי הכפר פנו לכיוון דרום על מנת לקבל את חום השמש בימי החורף. במהלך השנים המשיכו לבנות את בתי הכפרים והערים בכיוון זה, ובהמשך הפכו חוקי מיקום המבנים לחוקי הפנג שווי המופיעים ב"קאוגונג ג'י" (מדריך בעלי המלאכה) וב"לו באן ג'ינג" (מדריך הנגרים).
כללי מיקום המבנים התבססו גם על מצב גרמי השמים והמזלות באותה עת, ועל אף שינוי מיקום הכוכבים (כפי שהם ניצפים מכדור הארץ) לא השתנו כללי הפנג שווי. 
מספר רב של קברים שהתגלו, המתוארכים לשנים 3000 - 2400 לפנה"ס בנויים בציר צפון-דרום, וכוללים חלונות הפונים למזלות (כפי שהיה באותה עת מיקום הכוכבים). כיוונים אלה משמשים את הבונים לפי כללי הפנג שווי גם בימינו.

פנג שווי בתקופה המודרנית

במהלך המאה ה-19 הגיע הפנג שווי לראשונה לארצות הברית יחד עם הפועלים הסיניים שהגעו לערי החוף המערבי והחוף המזרחי. 
החל מאמצע המאה ה-20, ובעיקר בתקופת מהפכת התרבות הפך הפנג שווי בלתי חוקי בסין, וזאת משום שמאו דזה טונג ראה בפנג שווי הבל ורעות רוח. מרבית מומחי הפנג שווי בסין נאסרו ונשלחו לחינוך מחדש במחנות וספריהם נשרפו.
פנג שווי נפוץ כיום באזורים הכפריים של סין, בטאיוואן, במלזיה, בסינגפור ובהונג קונג. בשנים האחרונות החלו ללמוד באוניברסיטאות בסין את תורת הפנג שווי בהקשר תרבותי היסטורי ובעיקר לאור העניין שהוא מעורר ברחבי העולם.
מתכננים ואדריכלים רבים ברחבי העולם מתבקשים על ידי לקוחותיהם לכלול יסודות של פנג שווי בתוכניותיהם, או טוענים כי הם פועלים לפי יסודות אלה.

אגדות אורבניות מודרניות

מספר אגדות אורבניות הנוגעות לפנג שווי מתייחסות לבניינים שונים בהונג קונג ובהם מגדל הבנק של סין אשר תוכנן בצורת סכין על ידי איי. אם. פיי ואמור להטיל "קללה" על בניין בית הממשל וכן על מתחרי בנק סין - סיטיגרופ, וכן האגדה האורבנית אשר מספרת שבניין סיטיגרופ תוכנן על ידי מומחי פנג שווי במטרה להדוף את הקללה או הקרינה השלילית המוקרנת מבניין בנק סין.
כמו כן מסופר שבעת בניית דיסנילנד בהונג קונג הובאו לאתר מומחי פנג שווי שדאגו לכיווני הבניינים ולהבערת קטורת בעת סיום כל בניין ובניין.