google/wiki40b huggingface dataset:
לוטוס Mk1

המייסד "קולין צ'מפן"

צ'מפן (1928–1982) היה מהנדס עיצוב אנגלי, ממציא ובונה בתעשיית הרכב, ומייסד יצרנית מכוניות הספורט "לוטוס".
בשנת 1952 הקים את חברת מכוניות הספורט לוטוס. צ'פמן ניהל בתחילה את לוטוס בזמנו הפנוי, בסיוע קבוצת חובבים.  הידע שלו בטכניקות הנדסת אווירונאוטיקה עדכניות יתברר כחיוני להשגת ההתקדמות הטכנית העיקרית של הרכב. הפילוסופיה העיצובית שלו התמקדה במכוניות בעלות משקל קל.

"לוטוס Mk1"

"לוטוס Mk1" הייתה המכונית הראשונה שתוכננה ונבנתה על ידי קולין צ'פמן בשנת 1948, בעוד צ'פמן היה עדיין סטודנט באוניברסיטת לונדון. המכונית תוכננה להתחרות כמכונית ניסויים, והיא נבנתה על שלדת "אוסטין 7"  וקיבלה מספר רישוי: "OX 9292". 
בדגם ה-"לוטוס Mk1" השתתף צ'מפן באירועי מרוץ מכוניות מקומיים באופן פרטי.
צ'פמן בנה את גוף הדגם תוך שימוש במרכיב עשוי אלומיניום דק מלוכד לבוד. צ'מפן שינה את המתלה האחורי כדי לתת טיפול טוב יותר והמנוע כדי לתת יותר כוח.  גישתו לבניית רכב תוך שימוש בעקרונות הנדסיים מודרניים היוותה את הדרך לעיצובים מהפכניים רבים נוספים שיבואו בעקבותיהם.
גלגלים וצמיגים גדולים יותר הותקנו וציר הקורה הקדמי פוצל כדי לספק מתלה קדמי עצמאי.
צ'מפן קרא למכונית "לוטוס", הוא מעולם לא אישר את הסיבה, אך אחת מכמה תאוריות סברה שהסיבה הייתה שחברתו דאז (אשתו לימים) הייזל, אותה כינה "פרח הלוטוס".
שירות הביטחון של קוויבק

ביטחון קוויבק (בצרפתית: Sûreté du Québec, באנגלית: Québec Safety), הוא כוח משטרה לאומי בקוויבק, קנדה. 
הכוח מעסיק כ-5,100 שוטרים ומטהו ממוקם ברחוב פארטנאייס במונטריאול. מפקד המשטרה הוא רישאר דשן, הכפוף לשר לביטחון הציבור של קוויבק, ז'אק דיוּפּיוּאי.
המשטרה אחראית לתפקידי שיטור ואכיפת חוק בקוויבק מאז הקמתה ב-1 במאי 1870, כשהוקמה בשם "משטרת הפרובינציה של קוויבק", על ידי הנציב הכללי השופט פייר אנטואן דוקֶה. בחלוף השנים הלך הכוח והתרחב והפך למשטרה העיקרית בחבל קוויבק.
במהלך שנות ה-70 וה-80 נאבק הכוח בין השאר בארגון "החזית לשחרור קוויבק" ומאבקו להתבדלות קוויבק מקנדה.
מוניקה פויג

קריירה

פויג החלה בקריירה המקצוענית שלה בספטמבר 2010. 
את שנת 2013 היא סיימה במקום 53 בדירוג העולמי.
בשנת 2014 זכתה בטורניר הראשון שלה בשטרסבורג והגיע למקום 41 בעולם. בסוף שנה זו דורגה במקום 56.
בשנת 2015 חלה נסיגה מסוימת בהישגה. היא הגיעה לחצי הגמר בטורניר פאטיה, וסיימה את השנה במקום 92 בעולם

2016 שנת השיא וזכייה במדליית זהב אולימפית

בשנת 2016 היא העפילה לגמר טורניר סידני בו הפסידה לסבטלנה קוזנצובה. באליפות אוסטרליה הפתוחה היא העפילה לסיבוב השלישי בו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין. בטורניר איסטבורן העפילה לחצי הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בדרך על שלוש שחקניות זוכות גארד סלאם. בסיבוב הראשון היא ניצחה את פולונה הרצוג מסלובניה. בסיבוב השני ניצחה את אנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה. לאחר מכן גברה על גרביניה מוגורוסה מספרד, ולאורה זיגמונד מגרמניה. בחצי הגמר היא ניצחה את פטרה קביטובה מצ'כיה בשלוש מערכות, ובגמר גברה על אנגליקה קרבר מגרמניה בשלוש מערכות. פויג היא הטניסית הלא מדורגת הראשונה שזוכה במדליית הזהב בטניס, והטניסאית הראשונה באמריקה הלטינית שזוכה במדליה זו.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הודחה בסיבוב הראשון לאחר שהפסידה לזאנג מסין בשתי מערכות.

2017

באליפות אוסטרליה הפתוחה הודחה בסיבוב השני, לאחר שהפסידה למונה ברטל מגרמניה בשתי מערכות.
אדוארד טיצ'נר

אדוארד ברדפורד טיצ'נר (באנגלית: Edward Bradford Titchener; ‏11 בינואר 1867 - 3 באוגוסט 1927) היה חוקר בריטי בתחום הפסיכולוגיה, מראשי גישת הסטרוקטורליזם.

ביוגרפיה

טיצ'נר נולד בצ'יצ'סטר שבאנגליה לאליס פילד הבין ולג'ון טיצ'נר. אמו ברחה ממשפחתה, משפחה מיוחסת מסאסקס, כדי להתחתן עם אביו ב-1866. אביו עבד כפקיד עד מותו משחפת בשנת 1879. משפחתו, חמישה אחים, עברו ממקום למקום לאורך זמן זה. כשהיה בן תשע נשלח לחיות עם סבו וסבתו מצד האב, ועם שתי דודותיו. סבו היה עורך דין ומשקיע מוצלח, ואף ראש העיר לשעבר של צ'יצ'סטר. בשהותו אצל סבו נשלח לבית הספר. השקעותיו של הסב החלו לגרום להפסדים ב-1888, וכמה חודשים לאחר מכן הוא נפטר. מ-1885 עד 1890 למד באוניברסיטת אוקספורד. וב-1890 עבר לגרמניה, שם למד לתואר דוקטורט בסתיו 1890 באוניברסיטת לייפציג בגרמניה, כתלמידו של הסטרוקטורליסט וילהלם וונדט. ב-1892, עם קבלת הדוקטורט, עבר לאוניברסיטת קורנל במדינת ניו יורק, שם שימש כמרצה לפסיכולוגיה עד מותו. הוא ייסד באוניברסיטה מעבדה ראשונה לפסיכולוגיה, ועסק בה במחקר בתחום. כמו כן כתב מאמרים וספרים רבים בנושא מבוא לפסיכולוגיה ופסיכולוגיה ניסויית. בנוסף ערך עיתונים מדעיים חשובים כגון "Mind"‏ ו-"American Journal of Psychology". 
תורתו של טיצ'נר ממזגת בקרבה רעיונות מהאמפיריציזם הבריטי ביחד עם האידיאליזם הגרמני. כסטרוקטורליסט, טיצ'נר האמין כי הנפש בנויה כמבנים שניתן לחקור את מרכיביהם - כשם שניתן לפרק מים למרכיבים כימיים, כך ניתן לפרק מחשבות ורגשות. בניגוד לוונדט שסבר כי הרגשות מורכבים משלשה רכיבים בסיסיים סבר כי הם ביסודם חד ממדיים, והאפשרות היחידה שבהם היא נעימות או חוסר נעימות. הוא סבר כי קיימים בתודעה כ-40,000 אלמנטים. השפעתו בארצות הברית בעשורים הראשונים לאחר שהגיע לשם הייתה גדולה, אך בהמשך דעכה.
יחסי אנדורה–אסטוניה

היסטוריה

היחסים בין אנדורה לאסטוניה כוננו ב-11 באפריל 1996. אזרחים אסטונים יכולים לבקר באנדורה וזאת ללא צורך באשרה. גם אזרחי אנדורה יכולים לבקר באסטוניה ללא צורך באשרת כניסה עקב אמנת שנגן.
ביולי 2007, בשיתוף פעולה של שגרירות אסטוניה במדריד ושל משרד החוץ של אנדורה, נערך האירוע התרבותי הראשון אי פעם בתולדות היחסים הדיפלומטיים שכלל הופעה של Arsis Handbell Ensemble האסטונים באנדורה. ב-1 במרץ 2008 נחגג באנדורה יום העצמאות ה-90 של אסטוניה עם הופעה של מקהלה אסטונית באודיטוריום הלאומי של אנדורה. האירוע סוקר על ידי התקשורת בשתי המדינות.
ביוני 2014 נערכה באנדורה תערוכה על "מגדלורים באסטוניה לאורך עידנים", ובנובמבר 2017 נפתחה באנדורה לה ולה תערוכת צילומי נופים אסטוניים של צלמים בשם "Estonian landscapes: 4 seasons".
ב-21 בספטמבר 2017, מספר ימים לאחר שעמנואל מקרון הנסיך-שותף של אנדורה ביקר באסטוניה, נפגשה נשיאת אסטוניה קרסטי קליולאיד עם ראש ממשלת אנדורה אנתוני מרטי בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות.

יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין שתי המדינות הם יחסים בסדר גודל זניח מאוד. בשנת 2017 אנדורה היא שותפת הסחר ה-171 בגודלה של אסטוניה.
אנדורה מהווה אתר תיירות חורפית פופולרי באסטוניה ומשום כך, שוק התיירות האסטונית באנדורה הוא גדול. פתיחתו של קו תעופה בין נמל התעופה הבינלאומי לנארט מרי שבטאלין לבין נמל התעופה של ברצלונה-אל פראט שבברצלונה (הקרובה לאנדורה), רק ביסס עוד יותר את מעמדה של אנדורה כאתר תיירות פופולרי.
עיט גמדי

מאפיינים

הזכרים גדלים ל 510–770 גרם והנקבות גדלות ל 840–1025 גרם.
אורכו של עיט בוגר הוא בערך 40 ס"מ ומוטות כנפיים של 113 -132 ס"מ .
ישנן שתי צורות לעיט: צורה אחת- חיוורת בעיקר אפור בהיר עם ראש כהה ונוצות טיסה, צורה שנייה- נוצות חומות עם נוצות טיסה אפורות כהות.
מקור השם-אטימולוגיה. שם בערבית - עוקאב מוסיירה זע'ירה ("עיט מסייר קטן"). השם העברי מציין את העובדה שהוא אחד מהעיטים הקטנים באזורנו. הוא משתייך לסוג "עיט-ניצי" ,ומכאן ניתן להבין שהוא היה אמור להיקרא "עיט-ניצי גמדי". השם האנגלי Booted Eagle מתייחס לכמות הנוצות המרובה על רגליו, הנראה כזוג "מגפיים".פירוש השם המדעי - עיט ניצי מנוצה.

תיאור העיט

העיט הגמדי הוא עיט קטן ביחס לשאר העיטים וגודלו כגודל עקב חורף. העיט ניזון בעיקר מעופות שהוא תופס באוויר או על הקרקע. ישנם 2 מופעים: מופע בהיר עם גוף לבן וגוונים כהים בראש ובחזה ומופע כהה בצבע חום חזק וזנב בהיר. לשני המופעים נוצות המכסות את הרגל עד שורש הכף. כ- 60 אחוז מהפרטים הנצפים בארץ הם בעלי מופע בהיר. מידות: אורך גוף: עד 51 ס"מ. מוטת הכנף 113 - 134 ס"מ. מסה: נקבה: 0.84-1 ק"ג, זכר: 510-770 גרם. אופן המעוף:  העיט הגמדי הוא היחיד מבין הדורסים הנודדים  שמבצע צלילות ציד חדות, תוך כדי הנדידה. העיט הגמדי כמו שאר העופות הדורסים נודד בשעות היום על ידי שימוש ב"טרמיקות" כדי לצבור גובה, ואז גולש כדי להתקדם. מעוף הנדידה של העיט הגמדי נמוך ביחס לדורסים אחרים.

ציד המזון

העיט הגמדי הוא נודד שכיח מאוד בישראל בשתי עונות המעבר. הוא נודד בגובה נמוך יחסית לדורסים אחרים, וכשהוא מזהה על הקרקע מתחתיו טרף פוטנציאלי, כגון להקת יונים או חוגלות, הוא אוסף את כנפיו וצולל לעברן בתלילות, צלילה ארוכה ומתמשכת, ובולם את עצמו בפתיחת כנפיים רק לקראת הגעתו לגובה הקרקע.

הפצה ובתי גידול

העיט הגמדי מקונן בצפון-מערב אפריקה, ספרד וצרפת, טורקיה ודרום-מזרח אירופה ומזרחה עד מרכז אסיה. באזור זה האוכלוסייה מקוטעת ואינה רציפה. האוכלוסייה המערב-פליארקטית נודדת בחורף דרך אפריקה, מדרום לסהרה, ונודדת דרך מיצריי גיברלטר או מיצריי בוספורוס והמזרח התיכון.

נדידה

העיט נודד בעונת הסתיו מסוף החודש  אוגוסט עד סוף החודש נובמבר, כשהכמות הגדולה ביותר שנמדדה הייתה בין ה - 10 ל - 30 בספטמבר. הוא חולף בעיקר בציר המערבי ולפעמים באילת ובדרום הנגב. המספר המקסימלי שנרשם בעונת הסתיו עומד על כ - 2,000 פרטים בכפר-קאסם ב-1986. המעבר בסואץ  מרוכז יותר ופרוש על פני חזית צרה, 1,220 פרטים נצפו שם בעמדה בסתיו 1984 .

העיט בישראל

הופעת העיט בחורף מאוד נדירה - כעשרה פרטים חורפיים מדי שנה בכל הארץ ישראל. אפשר לראותו בעיקר בעמקים הצפוניים, גם במישור החוף ובדרום הנגב. החל מאמצע שנות ה - 90 מספר העיטים הגמדיים החורפים עלה מעט יותר, עם 6 - 7 פרטים בעמק החולה.

רבייה

בחודשים אפריל מאי בונים העיטים קנים על עצים ביער: על עצים בודדים, על עצים קטנים או על צוקים. העיט בונה קן גדול של מקלות וענפים, עם עלים ירוקים, ולפעמים בשימוש חוזר.
המזון שלו מורכב מעופות עד גודל תרנגולת, לטאות ויונקים קטנים. העיט הגמדי מטיל ביצה או שתיים בקן הבנוי או שהוא משתלט על הקן של עופות גדולים אחרים, כגון דיה שחורה או אנפה אפורה. הנקבה דוגרת על הביצה במשך כ  45 ימים והזכר מאכיל את הגוזלים.  הנקבה שומרת על הקן לאחר הבקיעה ועל הגוזלים בעוד הזכר מספק את האוכל. אפרוח בוקע לאחר 70–75 ימים.

סכנות ואיומים

העיט נפגע מכריתת יערות באירופה, מרדיפות ומציד. בכל תחומי תפוצתו. העיט נפגע גם מהרעלות ומהתחשמלות. הוא עשוי להיפגע גם מפיתוח של חוות טורבינות רוח.
מוזיאון האקרופוליס

מבנה המוזיאון

התכנון והבנייה של המוזיאון עברו גלגולים רבים. בשנת 1976 נערכה התחרות הראשונה לתכנון המוזיאון. בשנת 1979 נערכה תחרות שנייה. שתי התחרויות לא הניבו תוצאות. בשנת 1989 זכו האדריכלים ניקולטי ופסרלי בתחרות תכנון שלישית. או אז התברר שכל האזור שבו נועד המבנה להבנות זרוע עתיקות שיש לחפור ולשמר. בעקבות כך ירדה גם תוכנית זו לטמיון. בשנת 1994 נערכה תחרות אדריכלים רביעית בה זכה האדריכל השווייצרי ברנרד טשומי, בסיועו של היווני מיכאל פוטיאדיס. תוכנית זו הוצאה לפועל. מוזיאון האקרופוליס נחנך ביוני 2009.
המוזיאון ממוקם סמוך מאוד לקצה הדרומי-מזרחי של האקרופוליס, ולמבנה המחזיק את המכון לחקר האקרופוליס, הידוע כבניין ויילר (שנבנה ב 1836 כבית חולים). מהמוזיאון ניתן לראות את חזיתו הדרומית של האקרופוליס ושל מקדש הפרתנון שבראשו.
בניין המוזיאון עושה שימוש בבטון חשוף, זכוכית, מתכת, וריצופי שיש כהה ובהיר. המוזיאון משתרע על שטח תצוגה של כ-14,000 מ"ר ועוד כ-9,000 מ"ר שטחי מסחר ומנהל.

התצוגה

בקומת המרתף מוצגים שרידי רובע מגורים על מתקניו שנחפרו לפני בניית המוזיאון. ניתן להשקיף על השרידים מבעד לרצפת זכוכית, מרביתם שייכים לתקופה הביזנטית הקדומה.
בקומת הכניסה מוצגים השרידים שנחשפו בחפירות על המורדות המצוקיים של צוק האקרופוליס. רוב המוצגים הם כלי חרס, מאז התקופה הנאוליתית ועד לתקופה הרומאית. בקומה זו מוצגים גם ממצאים ממקדש הנימפות, מקדש קטן שנחשף מחוץ לאקרופוליס ליד תיאטרון הורדוס אטיקוס, ומן האסקלפיון שנחשף מדרום לאקרופוליס, ליד תיאטרון דיוניסוס.
בקומה השנייה מוצג האקרופוליס של התקופה הארכאית, זו של המאה ה-6 לפנה"ס. בקומה זו מצויים יצירות הפיסול של מקדש הפרתנון הקדום, שנהרס בידי הפרסים. הפסלים מאופיינים ב'חיוך הארכאי' הקפוא. חלק מהפסלים המוצגים היו קבועים בגמלוני המקדשים וניכרים עליהם סימני צביעה. בקומה זו מצוי גם אוסף גדול של פסלי שיש (בעיקר פסלי נערים-קורוס, ונערות-קורה) שהוקדשו למקדש הקדום.
הקומה העליונה, קומת הפרתנון, היא גולת הכותרת של המוזיאון. למרות העובדה שמרבית הפריטים החשובים המקוריים נמצאים במוזיאון הבריטי, התצוגה מראה את כל מה שידוע, בין באמצעות העתקים, בין בהצגת מה שבכל זאת נותר ביוון. המוזיאון מאפשר למתעניין להקיף את הקומה מבפנים ולראות, במקומם הנכון את המטופות המפוסלות וגם את האפריז הרצוף המפוסל שהקיף את הפרתנון, וגם מה ששרד מפסלי הגמלונים. היתרון כאן שהתבליטים ניתנים מעט מעל גובה העיניים, לעומת הגובה הרב שבו היו קבועים במבנה המקורי, שבוודאי מנע מהתבוננות פרטנית בתבליטים.
בקומה הזו ניתנים גם פרטי פיסול ממנה הפרופיליאה, מקדש הארכתאון ומקדש אתנה ניקה. ראויה לציון העובדה שחמש מששת פסלי הקריאטידות (השישית ניצבת במוזיאון הבריטי), שעיטרו את המרפסת הדרומית של הארכתאון הועברו לכאן (באתר מצויים העתקים). זו פעם ראשונה שהקהל יכול להתבונן בפסלי נשים אלה מכל הכיוונים, ומקרוב.
פתיחת המוזיאון נתנה משנה תוקף לתביעת ממשלת יוון והעם היווני להשיב למולדת (רה-פטריאציה) את כל תבליטי השיש הרבים שהוציא מן המקום הלורד אלגין הבריטי, ואשר מצויים מאז בתצוגה במוזיאון הבריטי.
הדתה

הֲדָתָה (בלועזית: רֶליגיוניזציה, באנגלית: Religionization או Religionisation) היא תהליך של אימוץ רעיונות, זהויות, סמלים או פרקטיקות המאפיינים ארגונים או מסורות המזוהים כדתות על ידי בני אדם או מוסדות. המונח משמש לעיתים חוקרים במדעי החברה, אם כי הוא נדיר ביחס בספרות. "הדתה" מתייחסת על פי רוב לתיאור תהליכים בחברה, בתרבות הפוליטית ובמוסדות ציבור כגון צבא ומערכת החינוך. הדתה היא התהליך ההפוך לחילון.

הדתה ברחבי העולם

המושג הדתה (בטורקית: dinselleşen) רווח בטורקיה, שם הוא מתאר את שחיקת העקרונות החילוניים של הכמאליזם והתחזקות האסלאם תחת ממשל ארדואן, ובמיוחד להחדרת תכנים מוסלמיים למערכת החינוך. התחזקות דתית דומה במדינות המוגדרות כחילוניות ובעלות מורשת חילונית מתחוללת גם במדינות יוגוסלביה לשעבר: הכנסייה הקתולית בקרואטיה והכנסייה האורתודוקסית בסרביה מחזיקות שתיהן בהשפעה הולכת וגוברת בארצותיהן. בכל המקרים הללו, הלחץ שיוצרת התגברות הכוחות הדתיים, המתבטא למשל בתמיכה בערכי משפחה ומגדר שמרניים ובהכנסת יסודות דתיים למערכת החינוך הכללית, הביא לתגובת נגד של גורמים ליברליים וחילוניים.
בישראל יש פולמוס סביב טענות לקיום הדתה בצה"ל, במערכת החינוך, ובגופים נוספים כדוגמת רשות הטבע והגנים.
שלמה סדן

ביוגרפיה

ב-1979 סיים לימודי משחק בסמינר הקיבוצים. מאז 2001 משמש כקריין ומקליט ספרים בספרייה המרכזית לעיוורים כבדי ראייה ומוגבלים. ב-2007 היה עורך העיתון המקומי בעיר מגוריו שהם. ב-2009 החל לעבוד כנהג מונית. ב-2016 יצא ספר הביכורים שלו "ספרי לי עוד על מאריק".

תיאטרון

עם סיום לימודיו החל לשחק בתיאטרון באר-שבע.
ב-2001 שיחק במחזמר "היידי בת ההרים" שכתב וביים מאיר מיימון (ע"פ ספרה של יוהנה ספירי). ב-2002 שיחק במחזמר "סאלח שבתי" שכתב אפרים קישון וביים זאב רווח בהפקת הדרן וצח כרמלי. ב-2009 שיחק במחזמר "הרשל'ה 2" שכתב וביים מנחם גולן בהפקת אלי מנדל, ובמחזמר "טופלה טוטוריטו" שכתב וביים מנחם גולן (ע"פ הסיפור "האולר" מאת שלום עליכם).
ב-2015 גילם עורך דין במחזמר "הזמיר" מאת נועם חורב ושי ג'ברי שביים קלוד דדיה במסגרת חג המחזמר בת-ים.

טלוויזיה וקולנוע

ב-1989 שיחק בסרט "הניצחון של ברק" שכתבה יפה כלב (בעקבות הספר "אור ואלכסנדרה" מאת יצחק נוי) וביים חיים כלב. ב-1992 גילם עסקן במעברה בסרט "טיפת מזל" שכתבו חנן פלד וזאב רווח שגם ביים. בין השנים 1995 – 2000 גילם את מייק לינוביץ' בסדרה "רמת אביב גימל". ב-1998 שיחק בסדרת הטלוויזיה "החוף הדרומי" ששודרה בערוץ 2. ב-1999 גילם את אונסיס בסדרת הטלוויזיה "מנדל וגורנשטיין חקירות בע"מ" שכתבו גיא מרוז ויוני להב וביים מיקי בהגן ששודרה בערוץ 1. ב-2006 גילם מנחה תוכנית בסרט "הדברים שמאחורי השמש" שכתב וביים יובל שפרמן. ב-2006 גילם במאי בסדרה "החיים זה לא הכל" שכתב דניאל לפין וביים עדי בנימינוב. ב-2010 גילם גניקולוג בסדרה "טקסי דרייבר" שכתב יובל סגל וביים איתן ענר. ב-2011 שיחק בסרט "לא רואים עליך" שכתבו טל עומר ומיכל אביעד שגם ביימה. ב-2011 גילם את נחושתן, תפקיד אורח בסדרה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי וגילם את מיכאל בסדרה "אורים ותומים" שכתב שוקי בן נעים וביים אריאל בנבג'י. ב-2012 גילם את פרופסור ניומן בסרט "הסיפור של יוסי" שכתב איתי סגל וביים איתן פוקס, גילם את עמי בסדרה "בנות הזהב" שכתבו לי גילת ואריק שגב וביימה שירילי דשא. 
סדן השתתף גם במספר סרטים בקולנוע חרדי, של הבמאי יהודה גרובייס: "אחים לנצח", "כוחם של תהילים", "אבודים בדרך", "האוצר מסיני", "הזכייה הגדולה", ועוד.

דיבוב

1993: "אני רוצה לדעת"
2001: "דיג'ימון"
2000: "פוקימון" ו"שינזו"
2003: "ליגת הצדק" וב"הרפתקאות החדשות של פינוקיו"
2006: "ליגת הצדק ללא גבולות"

חיים אישיים

היה נשוי לדורית, סמנכ"לית השיווק של חברת שיכון ובינוי, ממנה התגרש ב-2012, ולהם שתי בנות. 
מתגורר בשוהם.
אצטדיון טניס

אצטדיון טניס הוא מבנה בו נערכים טורנירי טניס, תחרויות ספורט ומשחקי ראווה, המורכב משדה או במה המוקפים בחלקם או לגמרי במבנה שנועד לאפשר לצופים לעמוד או לשבת אל מול האירוע.

היסטוריה

אצטדיוני הטניס הראשונים הוקמו בבריטניה, מולדת הטניס. הראשונים שבהם נבנו כמגרשים פתוחים תחת כיפת השמים, חלקם עם מושבים מסביב למגרש הטניס ומיעוטם עם יציעי עמידה.

אצטדיוני הטניס כיום

כיום ישנם ברחבי העולם אלפי אצטדיוני טניס מודרניים. לחלקם ישנם גגות נעים, המאפשרים לקיים משחק עם גג פתוח בתנאי מזג אוויר נוחים ומשחק עם גג סגור בתנאי מזג אוויר קשים דוגמת גשם וחום כבד. מרבית אצטדיוני הטניס כיום הם אצטדיונים פתוחים ותוכננו עבור "ספורט של חוץ" וישנם אצטדיונים הנבנים כאולמות. בנוסף, אצטדיוני הטניס כיום מאפשרים לקיים משחקים גם בשעות הלילה באמצעות תאורת זרקורים מלאכותית אך עדיין ישנם אצטדיונים הנבנים ללא אמצעי תאורה ומיועדים למשחקי יום בלבד.
בתחרויות הגראנד סלאם הגדולות, ישנה בכל אליפות מספר רב של אצטדיוני טניס המאפשרים לקהל הצופים לראות את שחקני הטניס הפופולריים במספר מוקדים עיקריים. מספר המושבים באצטדיוני הגראנד סלאם נע בין 10,000 - 20,000 צופים. המפורסמים שבהם הם רוד לייבר ארנה באליפות אוסטרליה הפתוחה, פיליפ שאטרייה באליפות צרפת הפתוחה, המגרש המרכזי באליפות וימבלדון ואצטדיון ארתור אש באליפות ארצות הברית הפתוחה.
אצטדיוני טניס גדולים ומפורסמים נוספים הם ה"ריקסל סנטר" בטורונטו, ה"קרנדון פארק" במיאמי, ומרכז הטניס של סידני.
בישראל הוקם בשנות ה-70 אצטדיון קנדה ברמת השרון (צומת הכפר הירוק) בו נערכים משחקי גביע דייוויס, גביע הפדרציה, טורנירי טניס שונים ומשחקי ראווה.
לובוש סלוקה

לימודים

סלוקה נולד וגדל באופוצ'נו, עיירה קטנה במזרח בוהמיה. בעיר הסמוכה ריכנוב-נד-קנייז'נאו למד בתיכון והפיק תועלת מחיי התרבות העשירים שבה, שכללו מקהלה ותיאטרון, תזמורת סטודנטים ומופעי מוזיקה קאמרית. השפעת הגורמים האלה ניכרת בהתפתחותו בשנים הבאות. בין הדמויות שטבעו את חותמן בסלוקה היה ראדין דרייזל, מן הכשרונות המבטיחים ביותר בחוגי המוזיקה הצ'כית בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 הגיע סלוקה לפראג ולמד בקונסרבטוריון ניצוח אצל אלואיס קלימה והלחנה אצל מירוסלב קרייצ'י. אחרי סיום לימודיו שם, בשנת 1955, המשיך בלימודי הלחנה אצל יארוסלב רז'ידקי ופבל בוז'קובץ' באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג, עד לסיומם בשנת 1959.

קריירה

מכלול יצירותיו - כ-150 עד כה - מתאפיין במגוון סוגות, בהן פואמה סימפונית, קנטטה, מוזיקה קאמרית אינסטרומנטאלית, יצירות ווקאליות, מוזיקה לסרטים, ספרות הדרכה ואף מוזיקה פופולרית לתזמורת כלי נשיפה מעץ. גורם נוסף שנתן אותותיו ביצירתו הוא הניתוק שכפתה עליו - כמו על מוזיקאים אחרים באירופה - מלחמת העולם השנייה, והחשיפה הפתאומית לעולם מוזיקלי חדש, עתיר ידע ורשמים, בשנים שאחריה. לראשונה הזדמן לו לשמוע את יצירותיהם של מלחינים ידועי שם כמו פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי, הונגר, הינדמית, מרטינו ואחרים, חוויות שהרחיבו והעשירו את עולמו.
נוסף לעבודתו כמלחין, סלוקה עובד מאז 1963 בבית ההוצאה פאנטון, כיום בתפקיד עורך ראשי.

סגנון והשפעות

בכתיבתו לסרטי קולנוע, שבחנה את מהות הקשר בין יצירות דרמטיות-חזותיות לבין מוזיקה, הושפע סלוקה במידה רבה מ-וצלאב טרויאן. המוזיקה של סלוקה שואבת רבות ממקורות המוזיקה הצ'כית העממית בסגנון סמטנה. כתיבתו המודרנית יוצרת צורות מוזיקליות חדשות, מבלי לשבור את מסגרות המסורת הצ'כית הוותיקה.
סיליקום

היסטוריה

סיליקום נוסדה בשנת 1987 על ידי אבי אייזנמן והאחים יהודה וזהר זיסאפל (מבעלי קבוצת רד-בינת). החברה עסקה בתחילת דרכה בפיתוח רכיבים לפרוטוקולי תקשורת; ייצור כרטיסי רשת מסוגים שונים והתקנת מוצרים נלווים למחשבים. אייזנמן שימש כמנכ"ל ונשיא החברה עד שנת 2001.
ב-1994 הונפקה בנאסד"ק. באותה עת עברה גם לייצר כרטיסי תקשורת למחשבים נישאים, המכונים כרטיסי PCMCIA, ממשקים בגודל של כרטיס אשראי, המיועדים למחשבים נישאים ומחשבי כף יד. הכרטיסים כללו מודמים, חיבורי LAN ושקעים לחיבור חומרות למחשב כמו מדפסות ודיסק קשיח. לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום חוותה החברה משבר, מכירות החברה ירדו ב-40% לרמה של 2.5 מיליון דולר בלבד בשנת 2002 והיא דיווחה על הפסד של 2.7 מיליון דולר.
בין השנים 2005–2015 נסחרה החברה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב כמניה דואלית.
משרדיה הראשיים ממוקמים בכפר סבא. בנוסף, יש לחברה משרדים בארצות הברית.
בשנת 2014 רכשה את חברת פייברבלייז (Fiberblaze) מדנמרק תמורת 10 מיליון דולר במזומן. ב-2015 רכשה את חברת ADI Engineering מארצות הברית גם תמורת 10 מיליון דולר במזומן.
תהילים י"ט

מבנה ותוכן

יש המחלקים את המזמור לשני חלקים כאשר הפסוק הראשון משמש ככותרת: חלק ראשון פסוקים ב'-ז' וחלק שני מפסוק ח' עד פסוק ט"ו. במזמור זה אין זיקה בין חלקו הראשון לחלקו השני ובין שני החלקים אף קיימים הבדלים רבים, לכן יש שסברו כי מזמור זה מכיל שני מזמורים שקובצו לידי מזמור אחד. חלקו הראשון הוא המנון הודיה לה' אשר השמיים מספרים את כבודו. בחלקו השני משבח משורר התהילים את תורת ישראל ואף שומר על מצוותיה. הפרשנות המסורתית רואה בפרק זה כמזמור שבח לה' בוראו של העולם.
חלקו הראשון מחורז. שני הפסוקים הראשונים בנויים מארבע צלעות (ב'-ג' ; ד'-ה' ) שני הפסוקים הבאים בנויים משלוש צלעות ( ו', ז') .  המילה שמיים משמשת כמסגרת לחלק זה של המזמור. חלקו השני של המזמור (ח'-ט"ו), בנוי משני בתים מקבילים ( פסוקים ח' ; - י', י"א - י"ד ) ולחרוז החותם את השירה (פסוק ט"ו) כל בית בחלק זה של המזמור הוא בעל שלושה חרוזים הבנויים מארבע צלעות ואילו החרוז המסיים את השירה הוא חרוז הבנוי משלוש צלעות.

ההימנון הבבלי לאל שמש ומזמור י"ט

השירה הבבלית מהללת את אל השמש. השירה הבבלית מתארת באריכות את תפקידו של האל בעולם ואת כבודו הרב. עוד מתארת השירה את שליטתו בעולם החי, את מסירותו גלפי האדם השורה במצוקה ואת הצדק שהוא משליט בעולמו. לשירה הבבלית מוטיבים משותפים, רעיוניים ולשוניים עם מזמור י"ט:
"שמש המאיר ... שמים / ומבהיר החשך ... ממעל ומתחת / קרניך כרשת מכסות / ... קרניך חודרות למקומות ...הארץ / תולה בשמים את חוג הארץ / מדי יום תעבור את הארץ הרחבה, גאות הים, ההרים, ארץ ושמים. יומם לא תחלש ולא יכהו פניך - בלילה תאיר ותלהט, למרחקים אשר לא ידעום ומידות אורך אשר לא יספרום ...
ג'ורג' ורנון הדסון

ג'ורג' ורנון הדסון (באנגלית: George Vernon Hudson; ‏ 20 באפריל 1867 - 5 באפריל 1946) היה אנטומולוג ואסטרונום אנגלי, והוגה שעון הקיץ המודרני.
הדסון נולד בלונדון, בנו השישי של צ'ארלס הדסון, אמן ומעצב ויטראז'ים. עד גיל 14 כבר בנה לעצמו אוסף חרקים גדול ופרסם מאמר קצר בכתב העת The Entomologist. ב-1881 עבר עם אביו לנלסון, ניו זילנד. בגיל 16 החל לעבוד במשרד דואר בולינגטון, שם עבד עד 1918.
ב-1885 הצטרף לסניף ולינגטון של החברה המלכותית של ניו זילנד, הנקראה בזמנו החברה הפילוסופית של ולינגטון (Wellington Philosophical Society). הוא כיהן כנשיאה בשנים 1900, 1901 ו-1940.
ב-16 באוקטובר 1895 הגיש הדסון הצעה לחברה הפילוסופית של ולינגטון לניצול מוגבר של שעות היום שיושג על ידי הזזת השעון. באותה תקופה עבד במשמרות, וזמנו הפנוי במהלך היום, אותו ניצל לאיסוף חרקים, גרם לו להעריך את שעות האור. התגובה למאמר הייתה פושרת ולעיתים לגלגנית. בעקבות תפוצה רחבה של המאמר ומספר ניסיונות להגשים את חזונו של הדסון בקרייסטצ'רץ', הוא פרסם מאמר נוסף ב-1898. באירופה ובצפון אמריקה נהוג כיום שעון הקיץ במרבית ימי השנה – כשבעה חודשים לפחות.
הדסון היה חבר במשלחת מדעית אשר ערכה סקר גאולוגי באיי אוקלנד והאי קמפבל בשנת 1907. המשלחת התמקדה בחקר השדה המגנטי של כדור הארץ, אך עסקה גם באיסוף ממצאים בוטניים, אנטומולוגיים וזואולוגיים.
AURORA (זמרת)

ביוגרפיה

אורורה אקסנס נולדה ב-15 ביוני 1996 בסטוונגר, נורווגיה וגדלה בעיר אוס, השוכנת בקרבת ברגן.  החלה לנגן בפסנתר בגיל 6, ולכתוב שירים בגיל 9.
המיני-אלבום הראשון שלה Running with the Wolves הופק בחברת התקליטים דקה במאי 2015. בהמשך אותה שנה, ביצעה אורורה גרסת כיסוי לשיר Half The World Away של להקת אואזיס, אשר הופיעה בפרסומת לקראת החגים של רשת החנויות הבריטית ג'ון לואיס. השיר הופיע מאוחר יותר באלבום האולפן הראשון שלה All My Demons Greeting Me as a Friend אשר ראה אור במרץ 2016.
בתאריך 7 ביולי 2019 פורסם שהזמרת תגיע להופעה במועדון הבארבי בתל אביב בתאריך 14 בנובמבר 2019.
מקס מארה

מקס מארה (באיטלקית: MaxMara) הוא בית אופנה איטלקי ידוע. בית האופנה נוסד בשנת 1951 בעיר רג'ו אמיליה על ידי אקילה מאראמוטי (Achille Maramotti).
נכון לשנת 2008 לרשת 2,254 חנויות ב-90 מדינות.

היסטוריה

מאראמוטי החל בעיצוב אופנה בשנת 1947 וייסד את בית האופנה בשנת 1951. מקור השם "מארה" בשם בית האופנה בקיצור שם המשפחה של מאראמוטי, ואילו השם "מקס" היה שם של רוזן מקומי שנודע במחוז אמיליה באיטליה (בה התגורר מאראמוטי) בחוש האופנה שלו. מאראמוטי היה מראשוני המעצבים האיטלקיים שהחל בייצור המוני של בגדיו, תוך שמירה על איכות גבוהה. מאראמוטי הקפיד להדגיש את המותג של בית האופנה ולא את שמות מעצבי הבגדים, וזאת אף שבית האופנה עבד עם מעצבים בעלי שם עולמי כמו קרל לגרפלד, דומניקו דולצ'ה וסטפאנו גבאנה ונרקיסו רודריגז. בשנת 2005 מייסד החברה נפטר ומאז החברה מנוהלת על ידי ילדיו.

מותגים

לבית האופנה למעלה מ-35 מותגים שונים ובהם "ספורטמקס", "מארלה", iBlues, Max & Co, ו"מרינה רינלדי" הקרוי על שם סבת-סבתו של מאראמוטי.
אייקון איי 5

אייקון איי 5 (ICON A5) הוא מטוס ספורט קל המיוצר החל משנת 2013. 
זהו מטוס אמפיבי. למטוס כנפיים מתקפלות, המאפשרות לאחסנו בקלות במוסך ולגרור אותו באמצעות מכונית. במטוס יש מקום לטייס ולנוסע אחד. 
המטוס מפותח בשיתוף פעולה בין קירק הוקינס, טייס אף 16 לבין סטין סטראנד, מעצב סקייטבורד.