חבישה

חבישה היא פעולה של עיטוף איבר פגוע. פעולת החבישה מתחלקת באופן כללי לשני סוגים: חבישה זמנית כעזרה ראשונה וחבישה לטווח ארוך לצורך טיפול רפואי. בתוך שני תחומים אלו מתחלקת החבישה לתת-סוגים רבים.

חבישה כעזרה ראשונה

אחת המטרות העיקריות של החבישה היא עצירת דימום באופן זמני עד לטיפול רפואי מתקדם (בדימום חזק) או עד לעצירה טבעית של הדימום בקיום קרישה (בדימום קל). חבישה למטרה זו נעשית בכמה צורות.
כאשר מדובר בדימום קל מתבצעת העצירה בדרך כלל באמצעות אגד מדבק או תחבושת קטנה אחרת המוצמדת אל החתך עד שהדימום נעצר מעצמו באמצעות קרישה של הדם. אולם, כאשר מדובר בדימום רציני יותר יש לבצע חבישה מסובכת יותר. אחד הנושאים החשובים הנלמדים בלימודי עזרה ראשונה הוא עצירת שטפי דם.

חבישה לצורך מניעת זיהום

כאשר יש פצע פתוח בעור, הוא יכול להוות סכנה אף אם איננו מדמם. זאת מפני שחיידקים רבים יכולים לחדור כעת אל הגוף וליצור זיהום. כדי למנוע זאת, יש לחטא את האזור ולאחר מכן לבצע חבישה מתאימה שתאטום את הפצע. החבישה תתבצע באמצעות תחבושת אישית ומעליה רצועת בד (משולש בד) שתעטוף את החבישה מכל צדדיה, כאשר יש לשים לב שהמטרה היא לאטום מזיהום ולא לעצור את הדימום ולכן אין צורך לבצע חבישה לוחצת.
פעמים רבות, מקובל לחבוש פצע עם תחבושת הספוגה בחומר חיטוי כגון יוד, אך במידה ואין המינימום שניתן לעשות הוא לשטוף באמצעות כמות גדולה של מים על מנת לנקות מלכלוך שחדר פנימה. אטימה מוחלטת של הפצע אינה מקובלת ויש הטוענים שהיא אף מזיקה.

חבישת כוויה

בחבישה של כווייה משתמשים בדרך כלל בתחבושת מטאלין שהיא המתאימה ביותר לטיפול בכוויות, ואם אין תחבושת כזו ניתן להשתמש גם בתחבושת אחרת בתנאי שאינה נדבקת לעור ובמקביל אין אידוי רב דרכה.
כוויות באזור הפנים/העיניים ניתן לחבוש באמצעות פדי גזה ספוגים בנוזל סטרילי (סודיום כלוריד). כוויה נרחבת מסכנת את הפצוע בהתייבשות, ולכן הוא ייצטרך החזר נוזלים במצבים קיצוניים.

חבישה לזרוז ריפוי הפצע

בפצעים עמוקים או מוגלתיים מקובל להשתמש בחבישה על מנת לזרז את תהליך הריפוי.
כדי לרפא את הפצע, הגוף זקוק לסביבה לחה ואטומה. על כן חבישת הפצע מסייעת לריפוי העצמי של הפצע על ידי יצירת סביבה כזו.
טענה נפוצה היא שכדי לזרז את תהליך הריפוי של הפצע, יש לתת לו "להתאוורר". טענה זו אינה נכונה היות שמחקרים רבים הראו שסביבה לחה מזרזת ב-50% את קצב הריפוי העצמי.
חבישה כזו היא בדרך כלל לטווח ארוך יותר מהחבישות שהוזכרו לעיל, לכן, רצוי להתאים בקפידה את סוג התחבושת לסוג הפצע ומיקומו.
באופן כללי חשוב שהתחבושת תהיה יעילה בספיגת הפרשות ותיצור סביבה לחה לפצע, יש להקפיד גם שתהיה נוחה להסרה.
רצוי להחליף את התחבושת מידי תקופת זמן, בהתאם לסוג התחבושת והפצע. בזמן החלפת תחבושת יש לדאוג לניקוי יסודי של הפצע במים וסבון.

חבישה לצורך קיבוע

במקרה של שבר באחת מן העצמות, מתבצעת חבישה שעיקר מטרתה היא לקבע את האיבר על מנת שלא לאפשר תזוזה של העצם שתחמיר את המצב.
הקיבוע נעשה בדרכים שונות ותלוי במבנה האיבר אותו מקבעים.
גם כאן יש הבדל בין קיבוע זמני שעושים בשטח (שמטרתו למנוע תזוזה ונזק עד הטיפול), לבין קיבוע ארוך טווח (שמטרתו איחוי העצמות). כאשר מדובר בקיבוע בשטח יש להשתמש ברצועות בד כדי לקשור את האיבר לגוף ולמנוע תזוזה. בכל מקרה אין לשנות את התנוחה המקורית בה היה מונח האיבר לפני הקיבוע, אף אם זו נראית תנוחה מעוותת. (בקורסי עזרה ראשונה מקובל לחלק בין שבר (ביד) של 45°, 90°,ו-180° כשלכל אחד יש צורת קיבוע משלו).
בקיבוע לטווח ארוך משתמשים בדרך כלל בגבס שמטרתו למנוע תזוזה של האיבר ובכך לסייע לאיחוי המהיר של העצם. כאשר מדובר בנקע או בסדק, יש המשתמשים לפי עקרונות RICE בתחבושת אלסטית על מנת ליצור לחץ על האזור, פעולה המסייעת להפחתת נפיחות וכאב.
התקנים מסובכים יותר המושמים על הגוף כדי לשפר את פעולת מערכת התנועה ואת יציבות האיבר החבוש עד להחלמתו או באופן קבוע כשלא צפויה החלמה נקראים מישרים (או אורטזות). בעל המקצוע הפרא רפואי המספק אותם מספק גם גפיים תותבות (פרותזות) והוא נחשב לספק טכנולוגיה מסייעת. דוגמאות למיישרים: מחוך המפריע לאדם עם דיסק פרוץ להניע את גבו באופן לא בריא והתקן "רגל-עקב-שוק" - התקן המחליף את פעולתה של רצועה קרועה בייצוב הקרסול.

חבישת נקז ריאות

דוגמה לחבישה כזו היא שסתום אשרמן וגזה וזלין. כאשר יש פציעה בחזה (כגון דקירה) אשר חדרה אל הקרום שבין בית החזה לבין הריאות, וחדר אוויר לרווח הזה, נוצר קושי גדול לנשום (מפני שפעולת הנשימה תלויה בוואקום שיש בין הקרומים). לצורך טיפול במצב כזה נהגו בעבר להצמיד פד גזה (פיסת בד עבה וספוגית) ספוג בוזלין אל הפצע, ולהדביקו משלושה כיוונים סביב שסתום חד כיווני שהוחדר באמצעות ניתוח בזק. שסתום זה אִפשר לאוויר להתנקז מן הקרומים אך לא יכול להיכנס חזרה. כיום, התווסף לציוד העזרה הראשונה הבסיסי שסתום הנקרא שסתום אשרמן שהוא בעצם מדבקה שעליה שסתום חד כיווני. את המדבקה מדביקים על החתך ובכך יוצרים את הפעולה הרצויה.

חבישה לקיבוע צינורות

כשמפנים פצוע שקיבל טיפול החייאתי ראשוני שכולל החדרת או חיבור צינורות לגופו (עירוי, קטטר זונדה, קטטר פולי, טרוקר, טובוס ועוד) יש סכנה שצינורות אלה יתלשו בזמן פינוי הפצוע למקום בו הוא אמור לקבל המשך טיפול. לכן יש לקשור ולהדביק את הצינורות האלה אל גוף הפצוע בקיבוע הקרוי "קיבוע אדי" הנעשה בעזרת תחבושת וסרט דביק.