google/wiki40b huggingface dataset:
בית טארגאריין

היסטוריה

מוצא בית טארגאריין הוא בעיר העתיקה ואליריה ממנה נמלטו לאי דרגונסטון.  צאצא של השושלת הוא אאיגון "הדרקון", אשר יחד עם אחיותיו כבש את שבע הממלכות בווסטרוז ואיחד אותן תחת שלטונו. בית טארגאריין שלט בווסטרוז קרוב לשלוש מאות שנה. 15 שנה לפני תחילת אירועי הספר הראשון, משחקי הכס, מרד רוברט באראתיאון בשלטונו של אאיריז טארגאריין, המכונה "המלך המשוגע", ושם קץ לשלטון של בית טארגאריין. אאיריז טארגאריין נדקר בגבו על ידי גיסו של רוברט, ג'יימי לאניסטר, המכונה בשל כך "קוטל המלך".

וייסריז טארגאריין

וייסריז טארגאריין, כינה את עצמו המלך וייסריז השלישי לשמו, וכונה בפי אחרים "המלך האביון". לאחר שרוברט והחמס השתלטו על ווסטרוז ועל כס הברזל, ברח עם אחותו הקטנה דאינריז לערים החופשיות. הוא נהרג בוואיז דות'ראק על ידי חאל דרוגו, כאשר דרש את כתר הזהב שלו. חאל דרוגו לקח תכשיטי ומוצרי זהב, התיך, ושפך על ראשו את הזהב המותך. לאחר מותו הבינה דאינריז שווייסריז הוא לא הדרקון האחרון, משום שאש לא יכולה לפגוע בדרקון.

ראיגאר טארגאריין

נסיך דרגנסטון ויורש כס הברזל, אחיהם הבכור של דאינריז וויסריז. נקטל על ידי המלך רוברט ב"קרב על הקלשון" משום שלטענת רוברט הוא חטף את ליאנה סטארק, בה היה מאוהב. בסדרת הטלוויזיה מתגלה כי ראיגאר התחתן בחשאי עם ליאנה, ולהם נולד בן בשם אאיגאן טארגאריין, שהוא ג'ון שלג, כביכול ה"ממזר" מבית סטארק. הוא היה נשוי גם לאליה מבית דורן ולהם שני ילדים. מותו של ראיגאר סימן למעשה את סוף המלחמה. הסיבה העיקרית שמספר רב של בתי אצולה נשארו נאמנים לאאריז טארגארין ("המלך המטורף") היא נאמנותם לראיגאר, בנו ויורשו.

ראיניז טארגאריין

בתם של ראיגאר והנסיכה אליה, נקטלה במהלך כיבוש מעלה מלך על ידי סר אמורי לורץ'.

אאיגון טארגאריין השישי

בנם של ראיגאר והנסיכה אליה, שנרצחה במהלך כיבוש מעלה מלך על ידי גרגור "ההר" קלגיין. גם אאיגון נחשב למת אך מתגלה שחייו ניצלו על ידי ואריז. הוא גודל בידי לורד ג'ון קונינגטון, יד ימינו של אאיריז השני וחברו הטוב של ראיגאר, שהוגלה לאחר כישלונו בקרב הפעמונים. הם כבשו יחד עם פלוגת הזהב (פלוגה של שכירי חרב) את קן הגריפין, מושב בית קונינגטון ופנו לכבוש את קץ-סופה, מושב בית באראתיאון.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי

תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ოპერისა და ბალეტის თეატრი) או התיאטרון האקדמי-ממלכתי של טביליסי ע"ש זכריה פליאשווילי (თბილისის ზაქარია ფალიაშვილის სახელობის ოპერისა და ბალეტის სახელმწიფო აკადემიური თეატრი) הוא בית האופרה העתיק ביותר והמפורסם ביותר הממוקם בשדרות רוסתוולי שבמרכז טביליסי גאורגיה. בית האופרה, סמל התרבות רבת השנים של גאורגיה, אירח כוכבים כמו מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, הכוריאוגרף הגאורגי המפורסם, ג'ורג' בלנשיין, והמלחין צ'ייקובסקי.

היסטוריה

הקמת בית האופרה בטביליסי הייתה תוצאה של תהליכים פוליטיים ותרבותיים שהתחוללו בגאורגיה לאחר סיפוח גאורגיה לאימפריה הרוסית ותחייתן של תנועות לאומיות ופדגוגיות. הנציב העליון החדש של מלכות המשנה של הקווקז, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, שמונה לתפקידו בשנת 1844, הניח את היסודות ליוזמות תרבותיות רבות, שבין החשובות ביותר שבהן הוא עידוד העניין באופרה בגאורגיה.
ההצגות הראשונות, שהיו ברוסית, החלו להופיע כבר בספטמבר 1845 והתקיימו פעמיים בשבוע, כאשר המבנה של בית האופרה טרם נבנה. רוב האופרות היו  וודבילים וקומדיות. כמו כן הוזמנו על ידי וורונצוב אמנים מתיאטרון האימפריה. מאוחר יותר בוצעו האופרות גם בגאורגית.
העבודות על בניית מבנה בית אופרה החלו ב-15 באפריל 1847 ונמשכו ארבע שנים עד ל-1851. המבנה נבנה תחת הדרכתו של הארכיטקט האיטלקי, אנטוניו סקודיארי, במרכז טביליסי, בכיכר החירות בסוף שדרות רוסתוולי ליד מבנה עיריית טביליסי. עם בנייתו הפך בית האופרה ללב החיים התרבותיים בעיר ובכל הקווקז. היה זה בית האופרה הראשון שהוקם בכל עבר הקווקז, באולם שהכיל מקום ל-800 צופים שהתבלט בחזיתו ובחלל הפנימי שבו, בעיצוב הארכיטקטוני, מבין התיאטראות האירופאיים של אותם ימים.

הפתיחה

התיאטרון נפתח ב-12 באפריל 1851 בסעודה מפוארת בנוכחות המעמד הגבוה של טביליסי. לאחר מספר חודשים מהפתיחה, הופיעה, ב-25 באוקטובר 1851, ב-"Illustrations", אחד העיתונים הפופולריים בפריז, כתבה של אדמונד דה בארס עם שתי תמונות של החלל הפנימי של התיאטרון. הכתבה האוהדת הביאה להגברת שיתוף הפעולה של בית האופרה עם אירופה. באביב של אותה שנה הוזמנה לטביליסי קבוצה איטלקית בניצוחו של ברביארי, מנצח מפורסם באותם ימים, שביצעה 12 הופעות במהלך שלושת החודשים לאחר מכן. בעקבותיה הגיעו לטביליסי תזמורות נוספות, שחלקן אף התיישבו בטביליסי.
ב-9 בנובמבר 1851 נפתחה עונת התיאטרון הראשונה בטביליסי. ההצגה הראשונה הייתה לוצ'יה די למרמור של גאטנו דוניצטי. עם סיום המחזה, שזכה להצלחה רבה, הובילו המארחים את הקבוצה של ברביארי וקהל הצופים למשתה על הגדה השמאלית של נהר הקורה.

שריפה

ב-11 באוקטובר 1874 נהרס בית האופרה בשריפה. השריפה כילתה למעשה את כל המבנה ולא שרד למעשה שום קישוט או פריט אחר. הספרייה המוזיקלית העשירה נשרפה, אף היא, לגמרי. אף על פי כן, לא הופסקו ההופעות והן בוצעו באופן זמני על בימה קייצית. יחד עם זאת תקופה זו נמשכה זמן רב למדי, ונסתיימה סופית בשנת 1896.

כיום

חוסר היציבות של שנות ה-90 של המאה ה-20 בגאורגיה השפיעה עמוקות על בית האופרה בטביליסי כמו גם על תיאטראות רבים אחרים במדינה. הממשל לא יכל לספק מימון מספיק לתפקוד השוטף של התיאטרון שהתבטאו בתחילה בבעיות בחימום המבנה ובאספקת החשמל ולאחר מכן במימון לתפאורות חדשות, בגדים, תמיכה באמנים ועוד. למרות שבעיות אספקת החשמל והחימום נפתרו תוך זמן קצר, נמשכו בעיות המימון עד להתרחשותה של מהפכת הוורדים ב-2003. בחירתו של הנשיא החדש, מיכאיל סאקשווילי, הביאה לשיפור משמעותי במצב התיאטרון והתרבות בגאורגיה בכלל.
קומודראז'

היסטוריה

במקום שכן כפר חקלאי המאוזכר לראשונה בכתובים בתעודות עות'מאניות מ-1528. שמו המקורי של הכפר היה קוּמָאנוֹבוֹ. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד ובראשית המאה ה-21 נכללת קומודראז' בשטחה המוניציפלי, וממוקמת בפרווריה. קומודראז' נחלקת לאזור הישן המאופיין בבנייה צמודת קרקע והאזור החדש בו הוקמו בנייני מגורים רבי קומות.

אירועי מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. בין ה-9 ל-11 באוקטובר 1941 הוצאו להורג 2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, בשטחי יאיינצי, יאבוקה וקומודראז', זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים.
שלמה הלוי מבורגוס

פבלו דה סנטה מריה, שנולד בשם שלמה הלוי (ספרדית: Pablo de Santa María ‏1350–1435) היה תאולוג ואיש דת קתולי, בישוף העיר בורגוס, פרשן והשר שומר-החותם במועצת קסטיליה (ספ'). סנטה מריה היה יהודי מומר וטרם טבילתו כיהן כרבה של בורגוס. 
שלמה הלוי נולד למשפחה שבלטה בפעילותה בתחום הכספים בחצר המלוכה בקסטיליה. בשנת 1389, נשלח לייצג את חצר המלוכה הקסטיליאנית בחבל אקוויטניה שבצרפת. בהיותו שם נעצר כבן ערובה. ככל הידוע הוטבל לנצרות ב-21 ביולי 1390, אך ייתכן שאין זה התאריך המדויק. יחד עמו התנצרו גם בניו, בתו ואחיו. לאחר התנצרותו עבר לפריז בה למד לימודי תאולוגיה. 
בשנת 1394 עבר לאביניון ושם התקרב לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי. באותה העת גם החל לפעול במרץ כדי להמיר את יתר היהודים, ופרסם כתבי פולמוס כדי להוכיח את אמיתות הנצרות. במקביל החל לעלות במעלות הכמורה ומונה לתפקידים נכבדים. בשנת 1403 מונה לבישוף של העיר קרטחנה וּבשנת 1415 מונה לבישוף של עיר הולדתו בורגוס. משנת 1407 והלאה החזיק בתואר שומר-החותם במועצה המלכותית הקסטיליאנית.
נכדתו, תרזה מקרטחנה, שנולדה ב-1425 כנוצריה, הייתה בבגרותה נזירה קתולית משכילה, ואחת מחלוצות המחשבה הפמיניסטית בעולם.
Annals of Mathematics

היסטוריה

כתב העת שהחל כ-The Analyst ב-1874, הוקם ונערך על ידי יואל הנדריקס.  הוא נועד להיות אמצעי להצגה וניתוח של כל שאלה ועניין מתמטי ובעיקר "להביא את כל התגליות החדשות והמעניינות באסטרונומיה תאורטית ומעשית, פילוסופיה מכניסטית, והנדסה". הוא יצא לאור בדה מוין, איווה, ופורסם במשך תקופה עד שנסגר לאחר עשר שנים. כתב העת המשיך ממרס 1884 בשמו הנוכחי Annals of Mathematics. הגלגול החדש של כתב העת היה בעריכתו של אורמונד סטון (אוניברסיטת וירג'יניה).  לאחר מכן בשנת 1899 עבר לאוניברסיטת הרווארד לפני שהגיע לבית הנוכחי שלו באוניברסיטת פרינסטון ב-1911.
התקופה המשמעותית של כתב העת הגיעה בין השנים 1922-1958 בעריכתו של סולומון ליפשיץ, במהלך תקופה זו, כתב העת הפך יותר ויותר לגורם ידוע ומכובד,  שמציב לעצמו סטנדרטים גבוהים.  במידה מסוימת באופן עקיף ליפשיץ השפיע על ההתפתחות של המתמטיקה בארצות הברית.
אוניברסיטת פרינסטון המשיכה לפרסם את כתב העת לבדה עד 1933, כאשר המכון למחקר מתקדם הצטרף למערכת.  מ-1998 החל כתב העת להיות זמין במהדורה אלקטרונית, לצד המהדורה המודפסת הרגילה שלו. המהדורה האלקטרונית הייתה זמינה ללא תשלום, עד שנת 2008.  המהדורות שיצאו לפני שנת 2003 הועברו לארכיון JSTOR שאינו חופשי, ומאמרים אינם זמינים באופן חופשי, עד 5 שנים לאחר פרסומם.

עורכים

העורכים הנוכחיים הם ז'אן בורגיין וריצ'רד טיילור (שניהם מהמכון למחקר מתקדם), ודוד גבאי, ניק כץ, סרג'יו קליינרמן, וגאנג טיאן (כולם מאוניברסיטת פרינסטון).

השפעה

ב-2009 כתב העת Journal Citation Reports, דירג את Annals of Mathematics ראשון מבחינת גורם השפעה מבין 255 כתבי עת בקטגוריה "מתמטיקה".
רז'בסקי נגד נפוליאון

עלילה

רוסיה, ראשית המאה ה-19. כוחותיו של נפוליאון בונפרטה זוכים לניצחון בכל רחבי הארץ. נפוליאון כבר הצליח לכבוש את אירופה ולכבוש את מוסקבה. עכשיו, הצעד הבא בתוכנית שלו הוא לנצח את הקרב על הבירה הרוסית, סנקט פטרבורג.
הסיכויים שהצבא הרוסי יתנגד לאויב הצרפתי הוא קטן ביותר, כיוון שהם חלשים מדי ולא מוכנים. הגנרל קוטוזוב יודע שאם מסיבה כלשהי ייפול נפוליאון במוסקבה, יזכה צבאו בזמן יקר ולסיכוי טוב יותר לניצחון. רק אישה רוסייה מסתורית יכולה להסיח את דעתו של נפוליאון מתוכניותיו לכבוש את העולם.
קוטוזוב יוצא למשימה מאתגרת של חיפוש מועמד מתאים. סגן רז'בסקי הוא אולי המפתה המפורסם ביותר ברוסיה. עכשיו הוא מרצה מאסר עולם על קידום המהפכה המינית. כמו בונפרטה, לרז'בסקי יש מיומנות ללא תחרות אצל נשים קסומות. הגנרלים מציעים לו חופש - כל מה שנדרש ממנו בתמורה הוא להתלבש כאישה ולהקסים את נפוליאון. התוכנית נראית פשוטה למדי, רז'בסקי בטוח ביכולותיו, אבל פתאום הסגן פוגש את אשת חלומותיו - מיס מוסקבה 1810 - נטשה רוסטובה והוא אינו מוכן לתת לה ללכת אפילו למען חירותו שלו.

הפקה

ז'אן-קלוד ואן דאם הסכים להשתתף בסרט בחינם ללא תשלום שכר בתמורה לתשלום ההוצאות שלו בעת שהותו על הסט.

ביקורת וקבלה

בדומה להיטלר קאפוט, גם הסרט הזה קיבל ביקורות שליליות בעיקר ממבקרי הקולנוע, אך זכה להצלחה מסוימת אצל הצופים.
הסטיו המלכותי

הסטיו המלכותי  (יוונית: στοά, סטואה) הוא מבנה מפואר מוקף עמודים שפיאר את צלעה הדרומית של רחבת הר הבית. כמו בכל עיר רומית, גם בירושלים בנה המלך הורדוס בזיליקה ציבורית, היא הסטיו המלכותי, אך זו שבנה הורדוס בירושלים הייתה גדולה ומפוארת יותר מכל מה שנבנה עד אז בעולם העתיק.
בניית הסטיו החלה בימי הורדוס ונמשכה שמונה שנים (בערך בשנים 17-9 לפנה"ס). הסטיו נחרב בשנת 70 לספירה עם חורבן ירושלים.
"ואשר לצד הרביעי של חומת בית המקדש שפנה דרומה... הסטיו המשולש של המלך... זה היה המפעל שראוי לספר עליו יותר מאשר על כל מה שנמצא תחת השמש."
— קדמוניות היהודים, ט"ו, י"א, 411.

צורת הסטיו ומידותיו

בספר קדמוניות היהודים מוסר יוספוס פלביוס את מידות הסטיו המלכותי וצורתו.
הסטיו נבנה בצורת בזיליקה כלומר ארבע שורות עמודים שיצרו שלושה מעברים אורכיים, אולם מרכזי גדול ומשני צידיו מעברים צרים יותר. כולם עטורי עמודים ומקורים בגג עשוי עץ מעוטר בפיתוחים.
אורך המבנה היה 185 מטר ורחבו הכולל 38 מטר.
רוחב האולם האמצעי היה 13.5 מטר ורוחב המעברים הצדדיים - 9 מטרים.
על ראש העמודים ניצב גג משופע מעץ (או מבנה עץ שיצר שתי קומות) כך שגובה המעברים הצדדיים היה כ-15 מטרים וגובהו של המרכזי כפול – 30 מטר בשיאו. 
על מנת לסבר את האוזן, מדובר במבנה באורך של כשני מגרשי כדורגל, רחבו כשני קרונות רכבת, וגבהו כבניין של 5-10 קומות. 
"(הורדוס) הקים במקום הזה (מעל לכתלי-התמך של הר הבית) סטיו בגובה עצום, עד שאם הסתכל אדם מראש הגג של סטיו זה וחישב את הגובה הכפול הזה תקפה אותו סחרחורת, מפני שהמבט לא הגיע עד תחתית העומק שלא היה לו שיעור."
— קדמוניות היהודים, ט"ו, י"א, 412
העמודים בסטיו היו כולם קורינתיים, כך שאם רוחבם בבסיס היה 1.45 מטר ("עוביו של כל עמוד היה (כזה שהספיק) לשלושה אנשים אחוזים אלה באלה בזרועותיהם הפרושות לחבוק אותו"), רוחבם בקצה העליון היה 1.30 מטר. גובה העמוד נטו היה 10 מטרים ועל כך התווסף בסיס בגובה 2.5 מטר וכותרת בגובה 1.8 מטר. "הכותרות היו עשויות פיתוחים בדרך קורינתית ועוררו השתוממות מחמת העבודה הגדולה".
המעוניין כיום להתרשם מעמוד בסדר-גודל העמודים של הסטיו יכול להתבונן בעמוד שבור שנחצב במחצבה קדומה ששכנה במגרש הרוסים של היום. שם מונח העמוד הקרוי "אצבע עוג מלך הבשן".
בסטיו כולו היו, לדברי יוספוס, 162 עמודים, כ-40 טורי-עמודים לאורך, כלומר המרווח הממוצע בין עמוד לעמוד היה 4.6 מטר. כלומר, כדי לסבר את האוזן, ניתן להחנות מכונית משפחתית רגילה בין עמוד לעמוד, 40 מכוניות לאורך שדרת העמודים.
הכניסה לסטיו הייתה מהרחוב שלמרגלות הכותל, דרך קשת רובינסון. מן הסטיו לא הייתה גישה אל רחבת המקדש, משום שהמתחם המקודש היה מוקף סורג אבן ובו אזהרות בכתב יווני שאסרו על גויים להיכנס באיום עונש מוות.
ברנדון באס

קריירה

באס נבחר על ידי ניו אורלינס הורנטס (כיום מוכרים כניו אורלינס פליקנס) בסיבוב השני של דראפט ה-NBA. הוא שיחק במשך שתי עונות עם ההורנטס, עד שחתם עם דאלאס מאבריקס ב-2007.
הוא חתם עם המאבריקס ביולי 2007, ובאמצע עונת 2008/2009 הוא קלע זריקה שהביאה לג'ייסון קיד, חברו לקבוצה, את האסיסט ה-10,000 בקריירה שלו.
באס חתם עם אורלנדו מג'יק ב-2009, והועבר לבוסטון סלטיקס ב-2011 בתמורה לגלן דייוויס ו-וון וייפר. במהלך עונתו הראשונה עם המאבריקס, הגיע באס לממוצעים של 12.5 נקודות ו-6.2 ריבאונדים ב-31.7 דקות למשחק. ב-21 במאי 2012, קלע באס שיא קריירה בפלייאוף, 27 נקודות, כדי לעזור לסלטיקס לנצח בשישה משחקים את פילדלפיה 76' בסיבוב הראשון של הפלייאוף. לרוע המזל, הסלטיקס הודחו בחמישה משחקים על ידי מיאמי היט בסיבוב השני.
בין השנים 2016-2017 שיחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
פאבלו דה בלאסיס

קריירת מועדונים

דה בלאסיס החל את הקריירה כנער בחימנסיה לה פלאטה, ואת הבכורה בבוגרים ערך במאי 2008, במשחק של חימנסיה לה פלאטה נגד ולס סארספילד. בינואר 2010 הושאל דה בלאסיס לפרו קאריל אואסטה מליגת המשנה הארגנטינאית לתקופה של שנה וחצי. בפרו קאריל דה בלאסיס הצטיין במיוחד בבישולי שערים, ובתום תקופת ההשאלה חזר לחימנסיה לה פלאטה, ששיחקה אף היא בליגת המשנה הארגנטינאית, והפך לשחקן הרכב קבוע. ביולי 2012 הסתיים חוזהו של דה בלאסיס בחימנסיה לה פלאטה, והוא חתם באסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית, ובעונת 2012/13 סיים עם המועדון במקום השלישי והגיע לגמר הגביע היווני. בעונת 2013/14 סיימו אסטרס טריפוליס ודה בלאסיס במקום החמישי.
באוגוסט 2014 במסגרת הליגה האירופית, נפגשה אסטרס טריפוליס עם מיינץ 05 מהבונדסליגה, בפלייאוף העלייה לשלב הבתים. אסטרס טריפוליס הפתיעה והדיחה את מיינץ, כאשר דה בלאסיס הצטיין בצמד המשחקים, הבקיע את אחד השערים והרשים מאוד את מיינץ, שהחתימה אותו על חוזה לשלוש שנים עוד לפני תום חלון ההעברות שהיה אז בעיצומו, תמורת סכום של כמיליון אירו. דה בלאסיס נשאר באסטרס טריפוליס גם לשלב הפלייאוף הבא, בו הדיחה אסטרס טריפוליס את מכבי תל אביב בשערי חוץ והעפילה לשלב הבתים. לאחר הפלייאוף עבר סופית למיינץ, ובספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה במדי מיינץ בבונדסליגה נגד הופנהיים. ב-30 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים באייבר הספרדית.
גרגוריוס מטור

ביוגרפיה

גרגוריוס נולד בעיר קלרמון (כיום קלרמון-פראן בחבל אוברן בצרפת) לפלורנטיוס, שהיה סנאטור של קלרמון, ולארמנטריה השנייה, שהייתה בת למשפחת בישופים ענפה. הוא למד אצל דודו, גאל הראשון בישוף קלרמון שמת ב-551. ב-563 נשלח אל ניזייה, בישוף ליון (שהיה דודו מצד אמו) כדי להשלים את לימודיו. חינוכו הנוצרי לא כלל ספרות קלאסית עתיקה, ופעמים רבות הוא התלונן על חוסר שליטה בדקדוק לטיני. אם כי הכיר את שירת ורגיליוס, גרגוריוס שהיה איש דת קתולי, הסתייג ממנה וכתב: "אל לנו להתייחס לסיפורי אגדה שקריים אלה, מפחד שניפול קורבן למוות הנצחי".
ביצירתו החשובה "עשרת ספרי ההיסטוריה" ציטט קטעים מן הוולגטה (אחד מן החשובים שבתרגומי המקרא ללטינית). יש סבורים כי קרא תרגום זה באופן יסודי.
ב-573 נבחר לבישוף העיר טור, כנראה בהשפעתם של סיגברט הראשון, מלך אוסטרזיה ושל המלכה ברונהילדה מאוסטרזיה. הוא בילה את רוב שנותיו בעיר זו, אם כי לעיתים ביקר בפריז. הוא הכיר באופן אישי את רוב המנהיגים הפרנקים, ובהם ארבעה מלכים מן השושלת המרובינגית: סיגברט הראשון, מלך אוסטרזיה, כילפריק הראשון, מלך נויסטריה, גונתרם, מלך בורגונדיה וכילדבר השני, מלך אוסטרזיה. הוא לא חדל מלגנות את מעשי התככים של מנהיגי הפרנקים, ובמיוחד של המלך כילפריק הראשון ושל המלכה פרדגונד, שאותה האשים ברצח פרטקסטאטוס, בישוף רואן (25 בפברואר 586). גרגוריוס מת בעיר טור שבה שימש כבישוף במשך 21 שנה.

יצירתו

יצירתו העיקרית "עשרת ספרי ההיסטוריה" עוסקת בעיקר בהיסטוריה של הפרנקים. בארבעת הספרים הראשונים הוא מתאר את ההיסטוריה העולמית. הוא מתחיל בבריאה, אך עובר במהרה להתנצרותה של גאליה. הוא מתאר את חייו ואת תקופתו של סן מרטן מטור, את התנצרותם של הפרנקים ואת כיבוש גאליה בהנהגתו של כלוביס הראשון. הוא ממשיך בתיאור מפורט יותר של התקופה שעד מותו של סיגברט הראשון ב-575.
הספרים החמישי והשישי מסתיימים עם מותו של כילפריק הראשון ב-584. במשך התקופה שבה כילפריק שלט בטור, יחסיו עם גרגוריוס היו בכל רע. אחרי שנפוצו שמועות כי גרגוריוס חילל את כבודה של המלכה, כלא אותו כילפריק והעמידו לדין באשמת בגידה, מה שסיכן את מעמדו כבישוף וכמעט שעלה לו בחייו. החלק המעניין ביותר נמצא בסוף הפרק השישי, שבו גרגוריוס מתייחס לאופיו המרושע של כילפריק ומגנה אותו כאיש תככים. ארבעת הספרים האחרונים מתייחסים בעיקר לענייניו הפרטיים של גרגוריוס עד 591.
היות שהיה בישוף קתולי הוא התייחס גם לתופעת האריאניות ששררה עדיין בקרב הוויזיגותים. במבוא ליצירתו "היסטוריה של הפרנקים" הוא מביע את תמיכתו  בהשקפה הקתולית באשר לטבעו של ישו. הוא מתייחס בלעג ובוז אל היהודים ומציין כי חייו של כלוביס הראשון שקיבל על עצמו את הנצרות היו יפים בהרבה מאלה של עובד אלילים.
יצירתו זו היא בעלת חשיבות היסטורית ניכרת היות שהיא מתארת את תקופת המעבר מן העולם של האימפריה הרומית לזה של ימי הביניים, ואת ייסודה של ממלכת צרפת שנשארה גדולה באופן יחסי לארצות אחרות באירופה במונחים של אוכלוסייה ושל טריטוריה. במשך מאות השנים הבאות יצירה זו הורחבה בידי מחברים לא ידועים תחת השמות "פרדגאר" ו"פרדגאר המזויף". יצירתו המקורית של גרגוריוס ראתה אור לראשונה בפריז ב-1561.
ספרו "חיי אבות" כולל הגיוגרפיה של עשרים מן המפורסמים שבאנשי הדת הנוצריים בגאליה של ימי הביניים המוקדמים, ובהם כמרים, בישופים, נזירים, אבות מנזר, פרושים ומתבודדים. ההגיוגרפיות שלו מהוות מקור שאין לו ערוך לסיפורי מעשיות המעשירים אותנו בהבנת דרך חייה ואמונתה הדתית של גאליה המרובינגית.
מויזס קאופמן

ביוגרפיה

קאופמן נולד בשנת 1963 בקראקס בוונצואלה כבן למשפחה של יהודים אורתודוקסים דתיים ששורשיהם ברומניה ואוקראינה. אביו, חוסה קאופמן , ניצול שואה מטרנסניסטריה) ואמו - דורה לבית אקרמן - ילידת ונצואלה, בת למשפחה שהיגרה מקייב. הוא למד בישיבה ובעת חופשות המשפחה בניו יורק נחשף לתרבות שמחוץ לעולם היהדות הדתית. בעת פסטיבל תיאטרון בקראקס התוודע למחזות אוונגרד כולל לתרומותיהם של פיטר ברוק ("מלך אובו"), טדאוש קנטור, פינה באוש ויז'י גרוטובסקי (תיאטרון המעבדה "אקרופוליס"").
תחילה בשנת 1985 סיים קאופמן תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטה מטרופוליטנה בקראקס. אולם אחר כך עשה תפנית והצטרף ללהקת תיאטרון ניסיוני - תיאטרון תספיס, תחת ניהולו של פרננדו איבוסקי.
בשנת 1987 בגיל 24 היגר לניו יורק ולמד במכללה ואחר כך למד בימוי בבית הספר טיש לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק ועבד בתיאטרון האוניברסיטאי הניסיוני וינג. קאופמן גילה בגיל 11 את נטייתו החד-מינית ועבר מאוחר יותר תהליך של יציאה מהארון. הוריו התוודעו לכך תוך כדי חשיפה לעבודתו התיאטרונית והביעו תמיכה בו והערכה לדרכו האמנותית.
הוא מגדיר את עצמו כ"ונצואלי (או "לטינו"), יהודי, הומוסקסואל, תושב ניו יורק, ס"ך כל תרבויותי. אינני יכול לכתוב מבלי להכיל בכך את כל מה שהנני".
בשנת 1991 יחד עם הבן זוג שלו, ג'פרי להוסט, הקים את מיזם התיאטרון הטקטוני.
בשנת 2002 כתב והפיק יחד עם חברי להקתו "מיזם תיאטרון הטקטוני" את ההצגה "מיזם לאראמי" המבוססת על ראיונות מקיפים עם תושבים ופרשנים במדינת ויומינג ובסביבתה שהיו מעורבים באירועים שלאחר רציחת הסטונדט ההומוסקסואל מתיו שפרד ביישוב לאראמי, יומינג.
בשנת 2004 ביים קאופמן הפקה של המחזה של דאג רייט I Am My Own Wife (אני אשת עצמי) שהייתה מועמדת לפרס טוני בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר של מחזה.
בשנת 2016 הוענקה לו המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית בנוכחות הנשיא ברק אובמה .

חייו הפרטיים

משנות ה-1980 נמצא קאופמן בקשר זוגי עם הסופר והמפיק ג'פרי להוסט. הם התחתנו רשמית בשנת 2014.

אופרות בבימויו

2010 - Puss in boots (החתול במגפיים) מאת שווייה מונטסלוואג'ה בהשתתפות בובות ושחקנים.
שמואל טייטלבוים

הרב שמואל טייטלבוים (1814, ה'תקע"ד - 14 באוקטובר 1888, ט' בחשוון ה'תרמ"ט) היה אב"ד גורליצה ובנו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים שהיה אב"ד דרוהוביץ' והאדמו"ר השני מסיגט.

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תקע"ד (לערך) לאביו, הרב אלעזר ניסן טייטלבוים שהיה רבה של העיירה דרוהוביץ' במחוז לבוב שבאוקראינה. סבו, אביו של הרב אלעזר ניסן, היה הרב משה טייטלבוים (הראשון) שהיה מייסד חסידות סיגט וממפיצי החסידות בהונגריה. אמו הייתה הרבנית רוזיה בלומה בת הרב אהרן אב"ד העיר חודורוב שבאוקראינה.
בשנת ה'תרט"ז חל מפנה במשרתו כרב. אחיו הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב) רצה לעבור לכהן כרב העיר דרוהוביץ' בו כיהן אביהם כרב, ואילו הרב שמואל תכנן לכהן כרב בעיר גורליץ. אולם דרכו של האח יקותיאל יהודה לרבנות בדרוהוביץ לא הייתה קלה. סוחרי העיר העדיפו לקבל את מרותו של הרב ברוך הלברשטאם שהיה בנו של הדברי חיים מצאנז. בין שני הרבנים החלה להתפתח מחלוקת עד שהרב חיים הלברשטאם, אדמו"ר ומייסד חסידות צאנז ואביו של הרב ברוך, הכריע בנידון כשציווה על בנו לעזוב את דרוהוביץ' ולכהן כרבה של הקהילה היהודית בעיר רודניק בפולין. הרב שמואל טייטלבוים קיבל את שחפץ והתמנה לאב"ד גורליץ עד סוף ימיו. לאחר פטירתו כיהנו עוד שניים מבניו כרבנים בגורליץ.
בט' בחשוון בשנת ה'תרמ"ט נפטר הרב שמואל טייטלבוים בעיר קרקוב בפולין, ונקבר בבית הקברות היהודי שבה.
השערת ארדש-גראהם

השערת ארדש-גראהם היא השערה שהוכחה כנכונה בתורת המספרים הקומבינטורית, שלפיה בכל חלוקה סופית של קבוצת המספרים  (המספרים הטבעיים הגדולים מ-1), יש חלק הכולל מספרים שסכום ההופכיים שלהם הוא 1. במילים אחרות, לכל צביעה של המספרים האלו במספר סופי של צבעים, יש "הצגה מונוכרומטית" של 1 כשבר מצרי (מניחים ש-1 אינו משתתף במשחק, כדי שלא לקבל את ההצגה הטריוויאלית ). את ההשערה הציעו פול ארדש ורונלד גראהם ב-1980, והוכיח אותה ארני קרוט  בשנת 2000.
לדוגמה, בחלוקת הטבעיים למספרים זוגיים ואי-זוגיים, אפשר להציג את 1 גם כסכום , וגם כסכום . השאלה היא האם בכל חלוקה יש הצגה כזו לפחות עבור אחד החלקים.
ארדש וגראהם שיערו בנוסף שקיים קבוע b כך שאם מספר הצבעים r גדול מספיק, אז המכנה הגדול ביותר שבו נעשה שימוש בהצגה, קטן מ-. כדי שהתנאי הזה יתקיים, ידוע שעל b להיות לפחות e. קרוט הוכיח שהטענה הזו נכונה עבור .
תוצאתו של קרוט נובעת כמסקנה ממשפט כללי יותר, שלפיו יש הצגה של 1 באמצעות שברים מצריים שהמכנים שלהם נבחרים מקבוצה C של מספרים חלקים בקטעים מהצורה , בתנאי ש-C גדולה מספיק כך שסכום ההופכיים של המספרים שם הוא לפחות 6. השערת ארדש-גראהם נובעת מהמשפט הזה, אם מראים שלכל r, ניתן למצוא קטע מהצורה הזו כך שסכום ההופכיים של כל המספרים החלקים הוא לפחות 6r, משום שאז יש בכל צביעה ב-r צבעים חלק אחד שסכום ההופכיים עבורו הוא לפחות 6.
ארדש כתב במהלך חייו מאמרים רבים על שברים מצריים. כמעט עשרים שנה אחרי מותו, התפרסם מאמר משותף שלו עם רון גראהם ו-Steve Butler, לאחר שהאחרון השלים, גם באמצעות חישוב אינטנסיבי, פתרון של בעיה אחרת שהציבו ארדש וגראהם: האם אפשר להציג כל מספר שלם כשבר מצרי שבו המכנים הם כולם מכפלה של שלושה ראשוניים . התשובה, כפי שהוכח ב-2015, חיובית .
מפלי שבע האחיות, נורווגיה

שם

"שבע האחיות" (מנורווגית: De Syv Søstrene או Dei Sju Systrene) ממוקם בצד הצפוני של ייראנגרפיורד. בדיוק מעברו השני של הפיורד ישנו מפל מים יחיד שנקרא "המחזר" (נורווגית: Friaren). האגדה על שבע אחיות מספרת שהן רקדו בשובבות במורד ההר, כשבצד השני של הפיורד, המחזר מפלרטט איתם בשובבות מרחוק.
אפסילון בקנטאור

מאפיינים

ε בקנטאור הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B1 III שנמצא במרחק של כ-430 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה ומוערכת בלמעלה מ-11.5 מסות שמש, רדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 1,700 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-24,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 15,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של ε בקנטאור משתנה מעט ונעה בין דרגות בהירות 2.29 ו-2.31 במחזוריות של 4 שעות, 4 דקות ו-14 שניות, כלומר כ-5.9 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. מהירות הסיבוב העצמי של ε בקנטאור היא גבוהה ועומדת על לפחות 160 קילומטר בשנייה, כלומר הוא משלים הקפה על צירו בכ-25 שעות בלבד.
במרחק זוויתי של כ-36 שניות קשת מ-ε בקנטאור נמצא כוכב כחול נוסף מסוג ספקטרלי B1 ועם בהירות מדרגה 13.56, המסומן כ-ε בקנטאור B. מכיוון שהפרש הבהירות בין השניים הוא כ-11 דרגות, מדובר ככל הנראה בכוכב הסדרה הראשית, זאת בתנאי שהשניים אכן קשורים זה לזה ונמצאים באותו המרחק ולא רק במקרה על אותו קו הראייה. אם הם אכן קשורים, אז המרחק ביניהם הוא כ-4,700 יחידות אסטרונומיות והזמן שלוקח להם להקיף זה את זה הוא לפחות 89,000 שנים.
יחסי לוקסמבורג–צרפת

יחסים דיפלומטיים

לוקסמבורג מחזיקה שגריר בצרפת היושב בפריז וצרפת מחזיקה שגריר בלוקסמבורג היושב בעיר לוקסמבורג.

יחסים כלכליים

היקף הייצוא לצרפת הוא השני בגודלו בלוקסמבורג בעוד היקף הייבוא מצרפת הוא השלישי בגודלו בלוקסמבורג. ישנם כ-850 עסקים בבעלות אזרחים צרפתיים בלוקסמבורג שבהם עובדים כ-18,000 איש. יתר על זאת, ישנם כ-82,000 אזרחים צרפתיים בקרבת הגבול עם לוקסמבורג, בעיקר מהערים מץ ונאנסי, שנוסעים מדי יום לעבודה בלוקסמבורג. בין צרפת ללוקסמבורג יש גם שיתופי פעולה בתחום הכלכלי כשהמרכזי שבהם הוא "מועדון העסקים צרפת-לוקסמבורג" (BCFL). בנוסף קיימים שיתופי פעולה נרחבים גם בתחום התרבותי ושתי המדינות חברות במכון התרבות גרמניה-לוקסמבורג-צרפת.