google/wiki40b huggingface dataset:
היינץ קוהוט

הַיינְץ קוהוּט  (Heinz Kohut; ‏3 במאי 1913 - 8 באוקטובר 1981) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי פוסט-פרוידיאני אמריקאי ממוצא אוסטרי. ממייסדי זרם פסיכולוגיית העצמי בפסיכולוגיה, הקרוב ברוחו לתאוריית יחסי אובייקט, אך בעל דגשים ייחודיים.

ביוגרפיה

קוהוט נולד ב-3 במאי 1913 בווינה, אוסטריה, למשפחה יהודית חילונית. הוא למד נוירולוגיה וקיבל תואר דוקטור ברפואה מאוניברסיטת וינה. 
ב-1939, לאחר הכיבוש הנאצי בווינה, ברח קוהוט לארצות הברית והתיישב בשיקגו. שם הוא הפך לחבר בכיר במכון הפסיכואנליטי בעיר, ובתחילת דרכו היה לתומך נלהב בפסיכואנליזה המסורתית. הוא כיהן בשנים 1964–1965 כנשיא האיגוד הפסיכואנליטי האמריקאי, ובשנים 1965–1973 כסגן נשיא האיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי. רק בעשר השנים האחרונות לחייו שינה את דעותיו ופיתח את גישת פסיכולוגיית העצמי.
קוהוט התכחש ליהדותו ואף ניסה ליצור רושם כי הוא ממוצא נוצרי. גם זהותו המינית הייתה מעורפלת.

פיתוח פסיכולוגיית העצמי

רעיונותיו של קוהוט התפתחו בעקבות עבודתו עם מטופלים שלא התאימו להגדרת הנוירוזה של פרויד: הם לא סבלו מתסמינים ממוקדים, אלא מלקות כוללת ביחסם לעצמם ולזולתם, מה שמכונה כיום "הפרעת אישיות". עיקר עניינו של קוהוט היה בהפרעת אישיות נרקיסיסטית, הקרויה על שמו של גיבור המיתוס היווני נרקיסוס, הנסיך יפה התואר שהתאהב בבבואת-עצמו.

הפרעת אישיות נרקיסיסטית מנקודת מבט פרוידיאנית

לפי פרויד, בראשית חייו כל אנרגיית הליבידו של התינוק מכוונת כלפי עצמו, מצב אותו כינה נרקיסיזם ראשוני. במצב זה התינוק חש אומניפוטנטיות, תחושה אשר נקטעת עקב אירועים של תסכול מחוסר היכולת לממש את הפנטזיה. בעקבות התיסכולים, התינוק מפנה את האנרגיה הליבידינלית שלו אל עבר אנשים בסביבתו, כך שהליבידו הנרקיסיסטי מותמר לליבידו כלפי אובייקט. כך, מתפתח קשר תלותי בין התינוק להוריו (או הדמויות המטפלות). אדם שלא הצליח לעבור את השלב הזה, ישקיע את כל אנרגיית הליבידו שלו בעצמו, במקום בזולת.
פרויד גם הגדיר נרקיסיזם משני כמצב שבו אדם נסוג מהקשר עם הוריו בחזרה למצב של השתקעות עצמית. מכיוון שמטופל פסיכוטי משקיע את רוב אנרגיית הליבידו שלו בעצמו, פרויד חשב שהוא לא יפתח יחסי העברה כלפי המטפל, ולכן טיפול פסיכואנליטי לא יועיל לו.
מטופלים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית דומים למטופלים פסיכוטיים בכך ששניהם לא מסוגלים להפנות את הליבידו שלהם אל עבר אובייקט. עם זאת, מטופלים אלה מסוגלים לשתף פעולה בטיפול, גם אם באופן שטחי. לכן חלק מהפסיכואנליטיקאים הקלאסיים טיפלו בהפרעה זו על ידי תסכול מתמיד של המטופל, בתקווה שכך הוא יתפכח מן הפנטזיה הנרקיסיסטית. בעזרת תסכול זה נטען כי המטופל יוכל להתקדם מעמדה ינקותית וראשונית אל עבר ראייה מציאותית יותר.
הסטרנד

סטרנד (אנגלית: Strand) הוא רחוב מפורסם בלונדון שבאנגליה, המקשר בין כיכר טרפלגר לרחוב פליט ולסיטי של לונדון. הרחוב מכונה בדרך כלל הסטרנד אף ששמו הוא רק סטרנד.
הרחוב מתפתל מכיכר טרפלגר בווסטמינסטר, לאורך העיקול של נהר התמזה עד לפתח הסיטי בקרבת טמפל בר.
מקור השם "סטרנד" במילה הנורדית העתיקה "חוף" - עד הקמת האמבנקמנט, הרציפים לאורך התמזה, עבר רחוב סטרנד לאורך גדת הנהר.
אזור זה של לונדון היה מיושב החל מהתקופה הסקסונית. בימי הביניים התגוררו תושבים רבים מחוץ לחומת הסיטי, שהייתה המרכז המסחרי, על הדרך המובילה ממנה לווסטמינסטר, שהייתה המרכז הפוליטי.

הסטרנד במקומות אחרים בעולם

בהשפעת הבירה הבריטית נקראו רחובות ראשיים בערים נוספות ברחבי האימפריה באותו השם, בעיקר בערים שאפתניות שתוכננו, נבנו ונסללו בקולוניות השונות. כך, לדוגמה, ישנו הסטרנד בכלכתה ובניו-דלהי שבהודו. כן אפשר למצוא את הסטרנד גם בינגון (לשעבר רנגון), בירת מיאנמר (לשעבר בורמה) ובמקומות נוספים באימפריה לשעבר.
אדווין אבוט אבוט

ביוגרפיה

אבוט נולד ב-20 בדצמבר 1838, במרילבון שבלונדון, בריטניה, והיה לבנם בכורם של אדווין אבוט וג'יין אבוט שהיו בני דודים מדרגה ראשונה, מה שמסביר את הכפילות הנדירה בשמותיו האחרונים (השם האמצעי ושם המשפחה). 
אבוט התחנך בבית הספר של הסיטי של לונדון ובמכללת סנט ג'ון של אוניברסיטת קיימברידג', שם סיים בהצטיינות לימודים קלאסיים, מתמטיקה ותאולוגיה. לאחר שב-1861 הוסמך למורה, כיהן כמורה במכללה, וב-1863 התמנה לכומר. בשל ההגבלה על נישואין שהייתה נהוגה אז במכללה, נאלץ להתפטר מתפקידיו שם כדי להינשא למרי אליבת'. לזוג נולדו בן ובת.
לאחר כהונת הוראה קצרה בבית הספר של המלך אדוארד בבירמינגהם, התמנה ב-1865 למשרת מנהל בית הספר של הסיטי של לונדון, עם פרישתו של ד"ר ג. פ. מורטימר מהתפקיד. בתפקיד זה כיהן במשך 24 השנים הבאות, ובית הספר שעוד לפני כן יצא שמו כבעל מוניטין, הגיע תחת הנהלתו של אבוט להישגים גבוהים עוד יותר. על כשרונותיו בהוראה וחינוך נכתב:
גדולתו כמחנך נגזר חלקית מהנהגת שיטות חדשניות בהוראה, חלקית מחניכת חידושים רבים בתוכנית הלימודים בבית הספר, וחלקית ממה שאי אפשר לכנות אלא "גאונות בהוראה".
— אתר MacTutor History of Mathematics archive
כמורה הוא מתואר: למרות מבנה גופו העדין והשברירי, יכל לשמור על משמעת ללא מאמץ.
אבוט נפטר משפעת בביתו שבהמפסטד, לונדון, ב-12 באוקטובר 1926, ונקבר בבית הקברות של המפסטד שבמערב המפסטד בלונדון.

חיבוריו

אבוט פרסם יצירות רבות בתאולוגיה, וגישתו הליברלית בתאולוגיה, משתקפת בספריו. כתאולוג הוא מתואר כנועז בנתינת פרשנות רחבה לדוקטרינות הכנסייה, וכמי שהיה מטיף מרשים: על הדוכן היה נועז ומקורי. 
עוד בעת כהונתו כמורה וכמרצה כבר התחיל לכתוב ולפרסם ספרים רבים. את ספרו הנודע ביותר, הנובלה שטוחלנדיה, פנטזיה מתמטית המבקרת בצורה סאטירית את החברה הוויקטוריאנית, פרסם ב-1884. ב-1889 פרש מתפקידיו כמורה וכמרצה, והתמסר לעיסוקיו בספרות ובתאלוגיה. 
אבוט עסק גם בבלשנות, ואף פרסם ספרים שונים בנושא דוגמת "דקדוק שייקספיר", "שיעורי אנגלית עבור אנגלים" ו"כיצד לכתוב בבהירות". בנוסף לכך, כתב אבוט יצירות על מגוון רחב של נושאים.
יוזף יוסטוס סקליגר

יוזף יוסטוס סקליגר (בצרפתית: Joseph Justus Scaliger;‏ 5 באוגוסט 1540 – 21 בינואר 1609) היה מלומד ומנהיג דתי צרפתי ממוצא איטלקי, אפיגרף ומגדולי הפילולוגים בכל הזמנים. נודע כמי שהרחיב את תחום ההיסטוריה הקלאסית כך שתכלול גם את תולדות היהודים, הפרסים, הבבלים והמצרים, בנוסף ליוונים ולרומאים. כתב היד השלם היחיד של התלמוד הירושלמי המצוי בידינו הגיע מעזבונו וקרוי על שמו.

חייו

סקליגר נולד באז'ן שבדרום-מערב צרפת, ילדו העשירי ובנו השלישי של הרופא והמלומד יוליוס קיסר סקליגר, ומינקות חונך על ברכי הלשון והספרות הלטינית. בגיל 12 נשלח עם שני אחים צעירים ללמוד בקולז' דה גִיֶין בבורדו, אך שב הביתה בגלל מגפת דבר בשנת 1555 והיה לעמית ולבלר של אביו. בגיל 18 נתייתם מאביו, ונסע ללמוד בסורבון. הוא החל ללמוד יוונית מאדריאנוס טורנבוס, אך מהר מאוד החליט שיהיה יותר יעיל ללמוד לבד, ובמהירות עצומה למד את השפה על בוריה והקיף את הספרות היוונית הקלאסית. לאחר ארבע שנים בסורבון יצא למסע באיטליה ואחר כך באנגליה וסקוטלנד, כמלווהו של בן האצולה לואי דה שסטנייה.
בשנת 1570 הוזמן על ידי ז'אק קִיָיא (Jacques Cujas) ללמוד פילוסופיה של המשפט בוולנס שמדרום לליון. סקליגר שהה בוולנס שלוש שנים וזכה לא רק ללמוד מקִיָיא אלא גם להשתמש בספרייתו הגדולה. בעקבות טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ברח לז'נבה, שם נתמנה לפרופסור. הוא הרצה שם על "אורגנון", מכלול כתבי הלוגיקה של אריסטו, ועל "דה פיניבוס" ("על תכליות הטוב והרע") של קיקרו, אולם לא נהנה ממתן הרצאות ולכן שב לצרפת בשנת 1574. במשך 20 השנים הבאות שהה בצרפת כאורחו של לואי דה שסטנייה, ובהן הניח את היסודות לפילולוגיה המודרנית. בשנת 1583 המציא שיטה לספירת ימים רציפה, כדי להתגבר על הקושי בחישוב תאריכים שנוצר מהלוח הגרגוריאני. השיטה נקראת 'יום יוליאני'. בשנת 1593 נענה להפצרות מצד חבר הנאמנים של אוניברסיטת ליידן שבהולנד לשהות באוניברסיטה, לאחר שהובטח לו שלא יצטרך ללמד ויוכל לחקור כאוות נפשו.
סקליגר למד עברית וערבית וקרא את המקרא בעברית, כמקובל באותה תקופה. אך בניגוד למקובל הוא ביקש ללמוד גם את הספרות התלמודית, שבה ראה המשך ישיר למקרא. סקליגר פגש בליידן משומד בשם פיליפ פרדיננד, שלימדוֹ תלמוד ומקורות יהודיים אחרים, ובתמורה סידר סקליגר לפרדיננד משרת עוזר הוראה.
מסוף כרמלית

מסוף כרמלית הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח. הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית. תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים.

היסטוריה

מסוף כרמלית הוקם כחלק מתפיסה שאומצה בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ואשר מטרתה הייתה לרכז את תחנות המוצא של קווי האוטובוסים בתל אביב במסופים מרכזיים. מסופים אלה הוקמו בשיטת חנה וסע, והם פינו את רחובות העיר מאוטובוסים חונים. חניונים דומים הוקמו, בין היתר, במסוף רדינג, במסוף 2000 ובמסוף אוניברסיטת תל אביב. אל מסוף כרמלית הועברו תחנות המוצא של מספר קווי אוטובוס, ששכנו עד אז בעיקר בכיכר הכנסת וברחוב אלנבי, בקטע שבין חוף הים לרחוב בן יהודה, כ-600 מטרים מצפון למסוף.

שירות האוטובוסים במסוף

מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות. חברת דן מפעילה קווי אוטובוס לכל חלקי תל אביב והסביבה. חברת מטרופולין מפעילה קווי אוטובוס לאזור השרון.   
חברת אפיקים מפעילה קווי אוטובוס לראש העין ואזור השומרון. חברת קווים מפעילה קווי אוטובוס מהמסוף לקריית אונו ולאור יהודה, ולאגד קו מהמסוף לחולון ולבת ים. עוד פועלות בסמוך למסוף מוניות שירות לרמת גן, בני ברק ולפתח תקווה. התנועה במסוף רבה, ומדי יום מגיעים אליו ויוצאים ממנו מאות אוטובוסים. לאלה נוספים אוטובוסים במספר קווים החולפים דרך המסוף. 
ממזרח למסוף כרמלית ומצפון לו משתרעים מגרשי חניה לכלי רכב פרטיים. מספר חניונים בקרבת המסוף משמשים בשיטת "חנה וסע" בתשלום יומי חד פעמי. סמוך למסוף פועלת תחנה להשכרת אופניים.
NoSQL

NoSQL הוא קטגוריה חדשה יחסית של בסיסי נתונים, אשר נותנים פתרון אחסון וגישה למידע שאינו ממודל במבנה טבלאי יחסי אשר נפוץ בבסיסי נתונים יחסיים.
המוטיבציה בגישה לפיתוח בסיס נתונים כזה, כוללת פשטות של אפיון, סילומיות רוחבית (באנגלית: Horizontal Scalability או Scale Out) ובקרה מוגברת על זמינות. דוגמה למימוש NoSQL עם דרישה עיקרית לסילומיות וביצועים גבוהים היא מערכת האחסון BigTable מבית גוגל (כשכבה מעל מערכת הקבצים שפיתחה בעצמה בשם "Google File System").
מבנה המידע שונה ממערכות בסיסי נתונים יחסיים, ולכן ישנן פעולות שמהירות יותר ב-NoSQL וישנן פעולות שמהירות יותר בבסיס נתונים יחסי. בסיסי נתונים מסוג NoSQL הופכים נפוצים יותר במערכות Big Data וכן במערכות זמן אמת. 
מערכות אלו נקראות לעיתים "Not Only SQL", כדי להדגיש שלחלקן תמיכה בשפת השאילתות SQL.

היסטוריה

קרלו סטרוצי השתמש במונח "NoSQL" ב-1998 כדי לכנות בסיס נתונים יחסי פשוט ומהיר שפיתח בקוד פתוח, אשר לא חשף את ה-API הסטנדרטי,  קרי SQL. סטרוצי הציע שמכיוון שהקטגוריה סוטה מהנורמה המקובלת של בסיסי נתונים יחסיים, עליה להיקרא "NoRel" (קיצור של "No Relation" – "לא יחסי"). 
את השם "NoSQL" הציע בתחילת 2009 יוהאן אוסקרסון, עובד Last.fm, אשר אירגן אירוע קוד פתוח לבסיסי נתונים מבוזרים. מטרת השם הייתה לאגד ולאפשר חשיפה לכמות מתפתחת של בסיסי נתונים לא יחסיים.
בדצמבר 2014, 5 שנים בלבד לאחר מכן, כבר היו מעל 150 בסיסי נתונים כאלה בשוק, ועל פי מדד DB-Engines חמישה מהם היו ברשימת 20 המובילים בעולם.

Document Databases

בסיס נתונים המצמד מפתח עם מבנה מורכב של מידע הנקרא "מסמך". מסמך יכול להכיל צמדים מורכבים של מפתח-ערך, מפתח-מערך, או אפילו מפתח-מסמך.
דוגמה: MongoDB

Graph Stores

משמש לשמירת מידע הקשור לרשתות וקשרים חברתיים. 
דוגמה: Neo4J, HyperGraphDB

Key-Value Stores

משמש לבסיס נתונים פשוט ומהיר, התומך בצמדי מפתח-ערך בלבד. חלק מבסיסי Key-Value Stores מאפשרים להגדיר סוג (TYPE) לערכים (כגון Integer, String).
דוגמה: Redis, ‏Riak, ‏Voldemort

Wide-Column Stores

בסיס נתונים מבוססי עמודות (במקום שורות), בו משמשים בעיקר לשאילתות על מערכי מידע גדולים במיוחד. 
דוגמה: Cassandra, ‏HBase
צוות הווי הנדסה קרבית

הקמה

הצוות החל לפעול ב-1969 בזמן מלחמת ההתשה תחת כינויו "להקת הפלסים". יוזמת ההקמה הייתה של קצין החינוך של בסיס ההדרכה, יעקב גרוס. גרוס החל למיין זמרים לצוות. בהתחלה פעלו 18 חברים בכיכובו של נתן כהן שהעלו את תוכניתם הראשונה "מהנדסים את העולם" ששיריה על סליל סרטון בקול ישראל, בין היתר השירים "מגלה המוקשים", "איל אין תחתיו", "בנות דיזנגוף" ועוד. את התוכנית ביים יוסי אלפי בוגר להקת גייסות השריון, והמעבד המוזיקלי היה מרדכי אלים. הרבה פעמים התפצל הצוות לצוותים קטנים יותר כדי להופיע בפני המעוזים הקטנים בקו התעלה בזמן מלחמת ההתשה, תוך סיכון ממשי. כששוב הצוות חובר חזרה המשיכו בהופעות התוכנית המקורית. במהלך הופעות התוכנית התפרק הצוות, ועל חורבותיו הוקם צוות חדש תחת חיל ההנדסה. כהן נשאר עם עוד כמה חברים, שאליהם הצטרפו זמרים נוספים, וב-1970 הצוות החדש החל לפעול, והקליט סינגל אחד שהפך ללהיט באותן שנים וגם תפס תאוצה עד היום, ושמו "ותן ברכה" שמילותיו נלקחו מן המקורות. סולנית השיר הייתה דפנה דרורי, כשלצידה עמדו אריה ברק, דני ברזילי, זהבה שם טוב, חנה חייט, יורם ירוחמי, נתן כהן ושולי בשן.

שנות השיא

שנתיים מאוחר יותר, 1972 הפיק הצוות את התוכנית "בואו נבנה לנו גשר", ממנה צמחו הלהיטים, "ברחוב הנשמות הטהורות", "איילה", "אהבה", ו"נערה היא מנגינה". אליהם הצטרפו השירים "עוד מעט" ו"תמי והמרירים". כל ששת השירים הללו יצאו לאור על גבי תקליט משותף של הצוות, עם צוות הווי סיני, והיו להקלטות המסחריות הראשונות של הצוות.
שירים נוספים שנכללו באותה תוכנית היו "הנגמ"ש שלי", ו"בואו נבנה לנו גשר" שלא יצאו על גבי התקליט, אלא הוקלטו לרדיו בלבד. בין חברי הצוות בלטו נתן כהן ויורם ירוחמי, שעם שחרורם הקימו שלישייה אזרחית מאד מוצלחת יחד עם נאוה ברוכין שנקראה "הנשמות הטהורות". שיר הנושא, הלהיט של אותה שלישייה הוא כמובן "הנשמות הטהורות" שהושר בצוות הווי הנדסה על ידי הסולן נתן כהן עצמו. עם הצוות עבד על העיבודים בעיקר מתי כספי. כספי אף השתתף בהקלטות על התוכנית כשיורם ירוחמי היה חולה באות יום, החליף אותו כספי בשירה ובקולות הרקע.
התוכנית הבאה של הלהקה הופקה ב-1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים ולאחריה. התוכנית נקראה "צוחק מי שצוחק אחרון", בין להיטיה היו השירים "צוחק מי שצוחק אחרון", ו"מבול". הצוות הקליט שישה שירים על גבי תקליט משותף שיצא יחד עם צוות הווי פיקוד הדרכה. הצוות פורק עם הופעות מרשימות וטובות.

צוות הווי הנדסה

צוות הווי הנדסה הוקם ב-1975, שנתיים לאחר מלחמת יום הכיפורים, תקופה בה הלהקות הצבאיות היו לאחר השיא שלהן. בצוות לא הפיקו תוכנית, אך הוקלטו שלושה סינגלים שיצאו לשוק האזרחי עם עוד ארבעה צוותי הווי. צוות הווי הנדסה הקליט את השירים: "שיר הנדסה", "שיר שלושת הגשרים" ו"עשרת הדברות". בצוות הופיעה בין היתר החיילות יהודית רביץ וקורין אלאל, שלאחר שחרורן הפכו לזמרות-יוצרות חשובות מאוד במוזיקה הישראלית. בין חברי הצוות הנוספים היו גם דני פרידמן, בנו של השחקן שרגא פרידמן ויואל לרנר.
קושיצה (פולין)

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1328, ובשנת 1374 הוענקו לו זכויות עיר. במאה ה-16 הגיע היישוב לשיא התפתחותו, אך באמצע המאה ה-17 הוחרב בידי השוודים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869, עקב היותו מוקד של מרד ינואר, נשלל מהיישוב מעמדו העירוני.

יהודי קושיצה

יהודים הורשו להתגורר ביישוב רק בשנת 1862, בשל הגדרתו עד אז כעיר כנסייתית, ועם התיישבותם במקום, נטלו חלק ניכר בפיתוחו הכלכלי. עד מהרה התקיימה ביישוב קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-900 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של חוגים חסידיים.
ב-5 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים. בימים אלו נמלטו מהיישוב יהודים רבים מזרחה, ובד בבד, הגיעו אליו פליטים יהודים רבים ממערב פולין. בסוף 1939 נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, רובם פליטים, ועליהם הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, שהומר בהמשך בסרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה.
בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו. בסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר 1942 גורשו יהודי הגטו, יחד עם כל יהודי נפת מייחוב, למחנה ריכוז בסלומניקי, שם הוחזקו תחת כיפת השמיים, תוך רצח הקשישים והחולים.
ב-7 בספטמבר 1942 גורשו מהמחנה רוב יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ, כאשר חלקם, שעברו סלקציה, הועברו למחנה עבודה בפרוקוצ'ים שליד קרקוב. כמה עשרות יהודים שהושארו בקושיצה לאיסוף ולמיון רכוש המגורשים ביישוב, נרצחו ב-7 בנובמבר 1942 בגטו מייחוב. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שעוד הסתתרו בקושיצה, וב-12 בנובמבר 1942 הוציאו להורג את 7 היהודים האחרונים שאיתרו ביישוב. כמה ימים לאחר מכן נתפסו עוד 10 יהודים בכפר מלקובצה, הסמוך לקושיצה, ואלו נורו במקום.
מרגריט דוראן

מרגריט שארלוט דוראן (צרפתית: Marguerite Durand;‏ 24 בינואר 1864 – 16 במרץ 1936) הייתה שחקנית תיאטרון צרפתיה, עיתונאית, וסופרג'יסטית מובילה.

ביוגרפיה

מרגריט דוראן נולדה ב-1864 במשפחה במעמד הבינוני ונשלחה ללמוד במנזר קתולי. לאחר סיום בית ספר יסודי, התקבלה לקונסרבטוריום של פריז ואחריו הצטרפה ל Comedie Francaise, אחד מהתיאטראות הוותיקים בצרפת . ב 1888 ויתרה על קריירה בתיאטרון כדי להינשא לעורך דין צעיר ומצליח בשם ז'ורז' לאגר. הוא היה מקורב לקצין צבא בעל שאיפות פוליטיות, ז'ורז' בולנז'ה, ודרכם התוודעה מרגריט לעולם הפוליטיקה הרדיקלית. היא החלה בכתיבת פרסומים עבור בולנז'ה והתנועה ה"בולנז'יסטית". 
נישואיה לא החזיקו מעמד ובשנת 1891  התגרשה והחלה לעבוד ב"לה פיגרו". 
בשנת 1896, שלח אותה העיתון לקונגרס הפמיניסטי הבינלאומי, לכאורה כדי לכתוב מאמר הומוריסטי. הכנס השפיע עליה מאוד ושנה לאחר מכן, ב-9 בדצמבר 1897, דוראן ייסדה עיתון יומי פמיניסטי בשם "הקלע" (La Fronde). עיתון זה היווה המשך לעיתונה של הוברטין אוקלר (Hubertine auclert: La Citoyennenne) 
 בעיתון של דוראן עבדו רק נשים, בכל המקצועות, תמורת שכר שווה לזה של עמיתיהם בעיתונים אחרים. בתכניו הטיף למען זכויות נשים, כולל זכותן להיות חברות בלשכת עורכי הדין וכן ללמוד בבית הספר לאמנויות (Ecole des beuax arts). במאמריו הראשיים דרש גם את זכותן של נשים להימנות על  לגיון הכבוד ולהשתתף בדיונים פרלמנטריים. הכתבות שלו היו הראשונות להיות נוכחות במקומות אלו מתוקף תפקידן. ב-1907 ארגנה קורס לנשים עובדות, סייעה בייסוד איגודים מקצועיים לנשים עובדות  וב-1910, ארגנה רשימת מועמדות לבחירות לרשות המחוקקת (כולל עצמה). סייעה בהקמת תוכנית שהות עבור עיתונאיות ב-Pierrefonds במחוז פיקארדי. הייתה פעילה למען זכות נשים לעבוד, ותמכה בהקמת מספר איגודים מקצועיים לנשים. 
דוראן, נחושה במאבקה עבור שוויון נשים, הייתה אישה בעלת סגנון ואלגנטיות והייתה מפורסמת בטיוליה ברחובות פריז עם חיית המחמד שלה, אריה בשם "טיגר". הייתה הכוח המניע בהקמת בית קברות לחיות מחמד Cimetière des Chiens בפרבר של פריז Asnières-sur-Seine שבו האריה שלה נטמן בסופו של דבר. האקטיביזם שלה משך יחס של כבוד חסר תקדים לפמיניזם בצרפת ובאירופה. לאורך הדרך, ליקטה אוסף עצום של מאמרים בנושא נשים, אותם העבירה לממשלה ב-1931. בשנה שלאחר מכן, נפתחה בפריז ספריית מרגריט דוראן, שנותרה עד היום אחד המקורות הטובים ביותר בעולם למחקר בפמיניזם ובהיסטוריה של נשים.
פרטים אודות מרגריט דוראן ניתן למצוא בשפה האנגלית בספרה של פרופסור מרי לואיז רוברטס האמריקאית, מ-2002, Disruptive act: The new woman in fin de siecle France. בצרפתית הופיע הספר (1864-1936): Marguerite Durand "le Temps" by Jean Rabaut in 1996
יונתן בטשא

ביוגרפיה

בטשא שחיין מכבי חיפה, מתאמן בפנימיית המחוננים במכון וינגייט בהדרכתו של לאוניד קאופמן. אביו הוא השחיין נדב בטשא וסבו הוא צבי בטשא, פרופסור למדע המדינה.

2013

בתחרויות השחייה של המכביה התשע-עשרה שנערכו בבריכת השחייה החדשה שבמכון וינגייט ביולי 2013 זכה בטשא במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.05 דקות, אחרי איתי גורביץ' מהפועל ירושלים (2:01.03 דקות) ולפני אבי כהן (2:02.40 דקות).

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2015 זכה בטשא במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:58.78 דקות, לפני תום קרמר (1:59.74 דקות), וגל נבו (1:59.97 דקות), שניהם מהפועל ירושלים.
ז'אן-כריסטוף ריפן

ז'אן-כריסטוף רופין (בצרפתית: Jean-Christophe Rufin; נולד ב-28 ביוני 1952) הוא רופא וסופר צרפתי, כיהן כשגריר צרפת בסנגל ובגמביה בין השנים 2007 עד 2010. 
רופין הוא נשיא הארגון פעולה נגד הרעב ואחד ממייסדי הארגון רופאים ללא גבולות. 
בשנת 2003 כתב רופין, על פי בקשת ממשלת צרפת, דו"ח מקיף על האנטישמיות בצרפת, שבו המליץ על צעדים נגד האנטישמיות ועל איסור בחוק של השוואת פעולות ישראל לאפרטהייד או לגרמניה הנאצית. רופין הוא זוכה פרס גונקור ליצירת ביכורים לשנת 1997. בשנת 2008 נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית.
ספרו החבשי תורגם לעברית ויצא בהוצאת כנרת בשנת 2005.
יחידות ההגנה של הנשים

היסטוריה

הארגון צמח מתוך תנועת ההתנגדות הכורדית. הגדוד הראשון הוקם בתחילת מרץ 2013 בעיר ג'ינדריס. לאחר שבוע הוקמו שלושה גדודים נוספים.
בסוף 2014 מספר הלוחמות הוערך בין 7,000 ל-10,000 בין הגילאים 18 עד 40. עד נובמבר 2016 המספר עלה ל-20,000. במרץ 2017 המספר הוערך ב-24,000.
YPJ וארגון האח שלו, ה-YPG, חברו בלחימה כנגד קבוצות שניסו להביא את מלחמת האזרחים לתוך כורדיסטן הסורית, כגון המדינה האסלאמית. הקרב הידוע ביותר שלהם הוא בקרב ההגנה על כובאני שבו נחלו הצלחה מרשימה בשנת 2014 לאחר לחימה קשה ביותר.
הארגון פועל גם מחוץ לגבולות סוריה, ולא רק עבור האוכלוסייה הכורדית. כך למשל הציל הארגון ב 2014 בעיראק אלפי יזידים בהיו נתונים במצור של דאעש על הרי סינג'אר.
בשנת 2015 הצטרף הארגון לכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) במאבק כנגד האיום המשותף מצד ארגוני הטרור האסלאמיים הסוניים דאעש וג'בהת א-נוסרה.

לוגיסטיקה

YPJ ו-YPG גם יחד מסתמכים על קהילות מקומיות לאספקת מצרכים ומזון, בעוד שנשק וציוד רפואי הם מקבלים בעיקר מארצות הברית. במהלך המצור על כובאני ארצות הברית העבירה אליהם 24 טונות של נשק קל ותחמושת, כמו גם 10 טון של ציוד רפואי.

אידאולוגיה

YPJ תומכת באידאולוגיה של מנהיג הכורדים בטורקיה, עבדוללה אג'לאן הקורא להקמת קונפדרציה דמוקרטית לטובת הכורדים באזור. נשים המבקשות להצטרף ליחידה חייבות להשקיע לפחות חודש בתרגול טקטיקות צבאיות ובלימוד המדיניות של אג'לאן. כמו כן הן עוסקות בתורתו הפמיניסטית של אג'לאן המכונה בכורדית jineolojî, כלומר "מדע הנשים".
הארגון זכה לשבחים על ידי פמיניסטיות בהתמודדות עם נושאי מגדר בחברה מסורתית ובהגדרה מחדש את תפקידי הנשים באזור. רוז'דה פלאט, אחת מהמפקדות הבכירות בארגון, היא פמיניסטית מוצהרת, ומטרתה להוביל שינוי חברתי במזרח התיכון באמצעות שוויון בין המינים ושחרור הנשים הכורדיות והערביות מהמגבלות המוטלות עליהן בחברה המסורתית, הערבית והכורדית.
מונסטר בול

עלילה

האנק גרוטסקי (בילי בוב תורנטון) ובנו, סאני (הית' לדג'ר), הם סוהרים בבית הכלא המקומי. הם גרים יחד עם אביו של האנק, באק (פיטר בויל), זקן גזען ועצבני. כאשר האנק וסאני מסייעים להוציא להורג את לורנס מאסגוב (שון קומבס), סאני מקיא ומתעלף לעיניי הנידון. לאחר ההוצאה להורג, האנק תוקף את סאני בבית השימוש על חוסר יכולתו לשלוט בעצמו. כשהם חוזרים לבית האנק מנסה לגרש את סאני. אך סאני מוציא אקדח ומאיים על האנק. לאחר שהאנק מודה שהוא מעולם לא אהב את בנו, סאני מתאבד.
לטישה מאסגוב (האלי ברי), אשתו של לורנס, נקלעת לקשיים כלכליים. היא מתחילה לעבוד במזללה שהאנק מבקר לעיתים תכופות. יום אחד, בנה של לטישה, טיירל (קוראונג'י קלהון), מחליק לכביש ונפגע על ידי מכונית. האנק מסייע ללטישה לקחת את בנה לבית החולים ששם הוא מת. לאחר מכן, האנק מסיע את לטישה לביתה, ומגלה לה שגם הוא שכל בן. לאחר כמה ימים, הם מתחילים מערכת יחסים המבוססת על יחסי מין. בנוסף, האנק מגלה שלורנס היה בעלה של לטישה.
לטישה מחליטה לקנות מתנה להאנק על עזרתו. כשהיא מגיעה לביתו היא פוגשת את באק, שמעליב אותה משום שהיא אפרו-אמריקאית. בעקבות כך, האנק מחליט להעביר את באק לבית אבות. לאחר שחובותיה של לטישה מביאים לכך שהיא מסולקת מביתה, היא עוברת לגור עם האנק. שם היא מגלה שהוא היה הסוהר של בעלה.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 88%. רבים מהמבקרים החמיאו להאלי ברי וקוראונג'י קלהון על הופעתם בסרט. למרות זאת, כמה פעילי זכויות אדם אפרו-אמריקאים קראו להחרים את הסרט מכיוון שהוא מעוות את המציאות שאישה שבעלה הוצא להורג תתאהב במי שהוציאו להורג. בנוסף, רבים ביקרו את סצנת הסקס של האלי ברי ובילי בוב תורנטון וטענו שרק כך אישה אפרו-אמריקאית יכולה לזכות בפרס אוסקר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-31,273,922 בארצות הברית וכ-13,635,564 בחוץ לארץ.
ArtCyclopedia

ArtCyclopedia (ארט-ציקלופדיה) הוא מסד נתונים מקוון לאמנות יפה מוזיאונית, שנוסד בקנדה בידי ג'ון מיילון.
הארט-ציקלופדיה עוסקת רק באמנות הנגישה דרך רשת האינטרנט, וכוללת דירוגים, קישורים ומידע מכ-2,900 אתרי אמנות, על יותר מ-9,000 אמנים נודעים וקרוב ל-160,000 יצירות אמנות‏.
מנוע החיפוש של הארט-ציקלופדיה מאפשר איתור יצירות אמנות לפי שם האמן, שם העבודה, שם המוזיאון או גלריית האמנות בהם מוצגת היצירה, וכן מידע מבתי מכירות פומביות.
פילודנדרון שחרחר

תיאור

הפילודנדרון השחרחר הוא מטפס חזק, בעל עלים גדולים וקטיפתיים, שצבעם ירוק כהה עם עורקים מוזהבים. עם תמיכה טובה מסוגל הצמח להגיע לגובה של שלושה מטרים. בטבע הוא מצוי בפרו ובקוסטה ריקה. הוא מסתגל בקלות כצמח נוי לבית או לחממה. הצמח רגיש למזיקים כגון אקריות, כנימות מגן ותריפסים. הוא רעיל, ויכול להיות מסוכן לילדים ובעלי חיים.