google/wiki40b huggingface dataset:
פוקנה הודית

מבנה

המאפיין הבולט ביותר של הפוקנה ההודית הוא היעדר הסנפיר הגבי. במקום זה, קיימת גבשושית רכסית נמוכה וצרה. בשל זאת, ובשל ראשה המעוגל, צורתה של הפוקנה מזכירה צורת צלופח.
צבעה של הפוקנה אפור בהיר ואחיד. הגורים שחורים בהיוולדם, כשרק אזור קטן בגבם אפור, אולם צבעם משתנה לחלוטין לאחר ארבעה עד שישה חודשים. אורכה של הפוקנה בבגרות נע בין 150 ל-190 סנטימטרים, ומשקלה - בין 30 ל-45 קילוגרמים. בכך היא מהקטנות שבמיני הלווייתנאים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4 עד 6 שנים, והנקבות - בגיל 6 עד 9 שנים.

התנהגות ורבייה

בדומה לפוקנות אחרות, התנהגותה של הפוקנה ההודית אינה קופצנית וחיננית כשל קרוביה הדולפינים. שחייתה איטית, והיא מתקרבת לפני המים רק כדי לנשום. רק לעיתים רחוקות היא קופצת אל מחוץ למים. הזמן המרבי בין נשימה לנשימה נע בין 11 ל-15 שניות. על פי רוב היא נעה בקבוצות קטנות שגודלן לא עולה על ארבעה פרטים, אולם גם קבוצות גדולות יותר (50 פרטים) נצפו. פעמים רבות היא תימצא בגפה או יחד עם צאצאה.
הפוקנה ההודית ניזונה בעיקר מחסרי חוליות ומסילוניות (כגון דיונונים) הנמצאים בסמוך לקרקעית. בנוסף היא ניזונה מדגים ומחסילונים. הפוקנה היא טורף אופורטוניסטי המסתמך על היצע המזון באזור תפוצתו. לעיתים הם גם יאכלו מזון מן הצומח.
הפוקנה ההודית מגיעה לבגרות מינית עד גיל שנתיים. ההזדווגות מתרחשת בדרך-כלל בסוף האביב או בקיץ. משך ההיריון בין 10 ל-11 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה בדרך-כלל גור יחיד. בתחילת חייו הגור צמוד לגב אמו שנושאת אותו. הגורים נגמלים מיניקה בגיל 6 עד 15 חודשים.

תפוצה

הפוקנה ההודית חיה בסמוך לחופי אסיה, ובמיוחד סביב לקוריאה, להודו, לסין, לאינדונזיה, לבנגלדש וליפן. אוכלוסייה ייחודית החיה במים מתוקים (תת-מין N. p. asiaeorientalis) נמצאת בנהר היאנגצה. גבול תפוצתם המערבי הוא המפרץ הפרסי. בכל תחום תפוצתן הפוקנות נשארות במים רדודים (עד 50 מטרים), קרוב לחוף ובדרך-כלל באזורים עם קרקעית חולית. האוכלוסייה של הפוקנה שחיה במימיה של יפן מבודדת גאוגרפית מיתר האוכלוסיות על ידי המים העמוקים המפרידים בין יפן לאסיה היבשתית.
מייקל דוהאן

קריירה

דוהאן החל את קריירת המרוצים בסדרת הסופרבייק האוסטרלית בשנות ה-80 של המאה ה-20. הוא אף זכה ב-1988 בסבב האוסטרלי של אליפות הסופרבייק העולמית. את קריירת הגרנד פרי הוא התחיל במרוץ היפני של 1989 כרוכב בקבוצת הונדה בקטגוריית ה-500 הבכירה. בניגוד לרוכבים רבים בסדרה, הוא לא התנסה במרוצים בקטגוריות נמוכות והתחיל להתחרות ב-500 תוך הסתמכות על ניסיון הסופרבייק. הוא סיים את העונה הראשונה במקום התשיעי.
בעונת 1990 הוא השיג ניצחון ראשון במרוץ של הונגריה וסיים את העונה במקום השלישי. עונה לאחר מכן הוא כבר השיג ניצחונות בשלושה מרוצים וסיים את כל המרוצים פרט לאחד על הפודיום. בתום העונה הוא מדורג במקום השני אחרי ויין רייני האמריקאי שזכה באליפות עולם שנייה.
עונת 1992 היוותה עבור דוהאן עונת מפנה. בעונה זו הוא היה מועמד בעל סיכויים גבוהים לזכייה בתואר, ואכן הוא ניצח בחמישה מרוצים והוביל באמצע העונה ב-65 נקודות. במרוץ ההולנדי של אסן הוא נפצע והפך מעשית לנכה בכף רגלו הימנית. הוא הושבת ממרוצים למשך 8 שבועות בהם מתחרהו רייני סגר את הפער בטבלת הניקוד ועבר להוביל. דוהאן חזר לשני המרוצים בסוף העונה אבל לא הצליח לסגור פער של 4 נקודות וכך זכה רייני באליפות עולם שלישית.
בעונת 1993 התרגל דוהאן לסגנון רכיבה חדש בו כף רגלו הימנית אינה משמשת להפעלת הבלם האחורי של האופנוע. לחלופין, הוא השתמש בהתקן מיוחד המאפשר לו לשלוט בבלם האחורי באמצעות אגודל יד שמאל. הוא הצליח לנצח במרוץ בודד וסיים רביעי בתום העונה.
חמש העונות הבאות מ-1994 ועד 1998 עברו על דוהאן בשליטה מוחלטת במרוצים ובסיום כל אחת מהן הוא זכה באליפות העולם. מתחריו לא היו יציבים ובכל העונות הוא זכה בשבעה מרוצים לפחות עם שיא של 12 ניצחונות בעונת 1997. מתחריו הבולטים ביותר באו מקרב קבוצתו שלו ובהם אלכס קריבייה הספרדי וטדיוקי אוקאדה היפני. בכל אותן שנים תרם דוהאן באופן עקבי לפיתוח אופנוע ה-NSR500 של הונדה והביא לעליונות אופנועי היצרן על פני אופנועי המתחרים, ובמקביל גם חבריו לקבוצה נהנו מכך.
את עונת 1999 פתח דוהאן עם תוצאות פושרות והפסדים לקני רוברטס (הבן). במרוץ השלישי של העונה הוא התרסק במסגרת מיקצי האימונים. הוא שוב נאלץ לשבות ממרוצים לתקופה ארוכה עקב רגל שבורה וככל שהתארכה התקופה עלו חששות בקרב מעריציו שהוא לא יחזור לרכב. ואכן, לקראת סיום העונה הוא מודיע על פרישה ומסיים קריירת מרוצים מפוארת. 
לאחר פרישתו הועסק דוהאן כיועץ בקבוצת הונדה ויעץ לוולנטינו רוסי בצוותא עם ג'רמי ברג'ס, המכונאי הראשי שליווה אותו כל השנים בהונדה ועבר בהמשך לתפקיד המכונאי הראשי של רוסי. בשנת 2006 התחתן דוהאן עם סלינה סיינס, בת זוגו ואם שני ילדיו מזה עשור.
חשבון (עיר)

חֶשְׁבּוֹן מוזכרת במקרא כבירתו של סיחון מלך האמורי, אשר שלט בשטח שבין נחל ארנון לבין נחל יבוק, בעבר הירדן המזרחי. בתקופות שונות הייתה תחת שלטון עמון וממלכת ישראל, כיום בממלכה ההאשמית של ירדן.

הצעות לזיהוי

במאה ה-20 הוצע לזהותה בחורבת חִסבאן הממוקמת כ-20 ק"מ דרומית מערבית ל-עמאן. בתל לא נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת ורק ממצאים מועטים מתקופת הברזל ועל כן היו שהטילו ספק בזיהוי התל עם חשבון המקראית. אחרים קיבלו את הזיהוי וניסו ליישב את הממצאים עם המקרא בדרכים שונות או הטילו ספק בתיאור המקראי. יואל אליצור מסכם: "אין מקום לספק בכך שחסבאן היא יורשתה של חשבון", הגם שהוא משאיר את האפשרות שהמיקום המדויק של חשבון המקראית הייתה במקום קרוב לתל ולא בתל עצמו.
צלי רשף

ביוגרפיה

רשף, עורך דין במקצועו, גדל והתחנך בירושלים, סיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, עוסק במשפט מסחרי ובנושאים ציבוריים כגון זכויות האזרח וחופש הדיבור. רשף מזוהה עם המאבק הציבורי לקידום תהליך השלום, ונמנה עם מייסדי תנועת "שלום עכשיו". היה חבר באגודה לזכויות האזרח בישראל.
רשף התמודד ב-1996 ו-1999 במחוז ירושלים בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה. בשנת 2002 החליף את חבר הכנסת רענן כהן, והושבע כחבר הכנסת מטעם העבודה. בבחירות המקדימות של שנת 2002 שובץ במקום לא ריאלי ובחר לפרוש מהחיים הפוליטיים. כעו"ד, רשף מייצג את שלום עכשיו בעתירות ותביעות שלה וכנגדה בבתי המשפט. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 ניסה רשף לחזור לחיים הפוליטיים לאחר ששובץ במקום התשיעי ברשימת "התנועה החדשה מרצ" לכנסת ה-18, אך לא נבחר לכנסת בשנית, לאחר שהרשימה זכתה בשלושה מנדטים. בבחירות לכנסת ה-20 הוצב במקום ה-107 ברשימת מרצ.
רשף משמש משנת 2004 כמנכ"ל (ובעבר יו"ר) חברת ההשקעות בנדל"ן "ארלדן", שהוקמה בידי אביו. הוא הגיש בעבר את התוכנית "על ימין ועל שמאל" עם גאולה כהן ברשת ב'.

משפחה

צלי רשף, בנם השני של עורכי הדין הירושלמים אשר וחווה רשף, קרוי על שם דודו, בצלאל פרחודניק, שנפל בקרב על חיפה במלחמת העצמאות כאשר ניסה למנוע פגיעה בחבריו מפיצוץ רימון. למשפחתו חלק נכבד בחברת "ארלדן", בעלת השליטה בכתר הוצאה לאור ובטלסיס. רשף נשוי לארנה ואביה של מגישת החדשות לשעבר תמי רשף. אחיו הוא מגיש החדשות רפי רשף, הנשוי לנורית גלרון.
תאי לוויין

תאי לוויין הם תאי גזע חד גרעיניים כמעט ללא ציטופלזמה הנמצאים ברקמת שריר בוגרת. הם ממוקמים בין ממברנת הבסיס לבין הסרקולמה (ממברנת התא) של כל סיב שריר. תאי הלוויין אינם פעילים במרבית הזמן. כשהשריר צריך לגדול, כגון בזמן ההתפתחות, בעקבות פעילות גופנית או בעקבות פציעה, לתאי הלוויין יש יכולת חלוקה והתמיינות, המשמשת אותם להפוך לסיבי שריר חדשים או להתמזג עם סיבים קיימים.
במערכת העצבים, קיימים תאי תמיכה בעלי שם זהה אך מדובר בתאים אחרים לגמרי.
אליהו ענבל

קריירה

ענבל למד נגינה בכינור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וקיבל שיעורי קומפוזיציה מפאול בן-חיים. ליאונרד ברנשטיין, ששמע אותו שם, אישר לו מלגה ללימודי ניצוח ב"קונסרבטואר נסיונל סופרייר" בפריז. בנוסף, למד אצל סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה בהילוורסום, הולנד. ב"נובארה" זכה בפרס ראשון בתחרות הניצוח על שם גואידו קנטלי .
רוב הופעותיו המוקדמות של ענבל התקיימו באיטליה, אבל הופעת בכורה מוצלחת בבריטניה בשנת 1965, עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, הובילה למספר רב של חוזי ניצוח עם תזמורות בריטיות (בהמשך קיבל אזרחות בריטית משותפת).לאחר מכן עבד עם תזמורות רבות ברחבי אירופה ובארצות הברית.
משנת 1974 עד 1990 שימש ענבל כמנצח הראשי של תזמורת הרדיו של פרנקפורט. עם תזמורת זו היה הוא הראשון להקליט את הגרסאות המקוריות של אחדות מן הסימפוניות של אנטון ברוקנר. על הקלטות אלה זכה בפרס השנה של מבקרי התקליטים הגרמנים (Jahrespreis der Deutschen Schallplattenkritik). כן הקליט את מחזור הסימפוניות השלם של גוסטב מאהלר. משנת 1984 עד 1989 היה מנצח ראשי בתזמורת לה פניצ'ה בוונציה.
משנת 2001 עד 2008 שימש ענבל כמנצח הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין. החליף אותו בתפקיד לותאר צגרוסק. בשנת 2008 התמנה למנצח הראשי של תזמורת המטרופולין הסימפונית של טוקיו, משרה בה כיהן עד 2014. בפברואר 2008 הודיעה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית על מינוי ענבל למנצחה הראשי הבא בעונת 2009–2010.
ענבל ניצח על מגוון רחב של יצירות. הוא נודע ביותר בפרשנויות שלו ליצירות מתקופת הרומנטיקה המאוחרת, אבל זכה לפרסום גם כמנצח אופרה וניצח על הופעות בכורה של כמה וכמה יצירות מודרניות.
סרגוס מסורטט

מאפיינים

הדג בעל גב קמור. בצעירותו נראה עם 5 פסים שחורים אנכיים ו-4 אפורים. פסים אלו נעלמים כאשר הדג מגיע לכדי 20 ס"מ. אורכו המקסימלי 45 ס"מ אך גודלם של מרבית הפרטים אינו עולה על 22 ס"מ.
תחום תפוצתו של סרגוס מסורטט משתרע על פני הים התיכון, חופיה המערביים של יבשת אפריקה לאורך האוקיינוס האטלנטי וכמויות קטנות יותר בים השחור. הוא שוכן באזורים סלעיים עד לעומק של 50 מטרים ומוצא מחסה בין הסלעים. תזונתו מורכבת מסרטנים, מדגים קטנים ומבעלי קונכייה. הדג משתמש בשיניו החזקות על מנת לפצח את הקונכייה. עונת הרבייה מינואר עד מרץ. הדג הוא הרמפרודיט: במהלך חייהם נהפכים רבים מהזכרים לנקבות.
הסרגוס נחשב לדג מאכל משובח בעל טעם "ים" ובשרו לבן. הם נידוגים הן בדיג מסחרי והן בדיג ספורטיבי.
בשנים האחרונות (העשור השני של המאה ה-21) החלה בחופי ישראל תופעה של נשיכת רגלי מתרחצים על ידי דגי סרגוס מסורטט צעירים בחודשי הקיץ. הועלתה סברה כי הסיבה לכך היא שינוי בטמפרטורת המים שמשפיע על תקופת הרבייה.
סידני מונקריף

קריירה מקצועית

מונקריף, שכונה "סיד דה סקוויד" (Sid the Squid, סיד הדיונון), נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA‏ 1979 על ידי קבוצת מילווקי באקס לאחר ארבע שנים באוניברסיטת ארקנסו. מונקריף שיחק 10 עונות במדי הבאקס לפני שפרש בעקבות פציעות חוזרות בברכיים, בסוף עונת 1988/1989. כשנה לאחר מכן, ב-4 באוקטובר 1990, חזר מפרישתו וחתם באטלנטה הוקס על חוזה לעונה אחת, אחריה פרש סופית ממשחק פעיל.
במשך שנות ה-80 היה מונקריף השחקן המוביל של הבאקס, שהייתה הקבוצה בעלת המאזן השלישי בטיבו ב-NBA בתקופה זו (63.7% הצלחה, אחרי לוס אנג'לס לייקרס ובוסטון סלטיקס). עם זאת, מונקריף לא הצליח להוביל את קבוצתו אל מעבר לשלב גמר המזרח, אליו הגיעו הבאקס שלוש פעמים (1983, 1984 ו-1986). מונקריף היה מוכר כשחקן חזק ואתלטי בעל יכולות מגוונות על המגרש, ובעיקר כשומר קשוח, על כך העידו שתי זכיותיו בתואר שחקן ההגנה של העונה בשנתיים הראשונות בהן חולק הפרס (1983 ו-1984). בתקופתו במילווקי השתתף במשחק האולסטאר במשך חמש עונות רצופות (1982–1986). בכל אחת מעונות אלו נבחר מונקריף לאחת מחמישיות ההגנה של העונה.

לאחר הפרישה

מונקריף אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו בליטל רוק במשך עונה אחת, 1999/2000, אותה סיים עם מאזן ניצחונות שלילי 4–24. בעונת 2000/2001 שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס תחת המאמן דון נלסון, שאימן את מונקריף עצמו בשמונה עונותיו הראשונות כשחקן במילווקי. בעונת 2006/2007 אימן מונקריף את קבוצת פורט וורת' פליירס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אותה הוביל למאזן 21–29, ובעונה העוקבת שימש כמאמן הקליעה של גולדן סטייט ווריורס, אותה אימן דון נלסון. באוגוסט 2011 חזר מונקריף למילווקי כעוזר מאמן של הבאקס.
נורה רוברטס

ביוגרפיה

אלינור מארי רוברטסון נולדה ב-10 באוקטובר 1950 בסילבר ספרינג, מרילנד, הבת היחידה והקטנה מתוך חמישה ילדים. היא ממוצא אירי, ומתארת את עצמה "אירית לפני ולפנים". הקריאה במשפחה תפסה מקום נרחב, דבר שהשפיע על אופיה ותחום התענינותה בבגרותה. למרות שגם בילדותה היא הרבתה להמציא סיפורים בראשה, רוברטס לא כתבה בילדותה, למעט מאמרים עבור בית הספר. לימודיה בבית הספר הקתוליים נטעו בה תחושה של משמעת. במהלך השנה השנייה בתיכון, עברה רוברטס לבית ספר ציבורי מקומי, שם פגשה את בעלה הראשון, רונלד האופדם-ברינק. הם התחתנו, בניגוד לרצון הוריה, בשנת 1968, ברגע שהיא סיימה את לימודיה בתיכון.
הזוג הטרי התיישבו בקדיסויל, מרילנד. בעלה של רוברטס עבד בבית העסק לפח של אביו בטרם הצטרף לחברת התאורה של הוריה. רוברטס נשארה בבית עם בניהם, דן וג'ייסון. כשהיא מכנה את אותה התקופה "אמא אדמה", רוברטס השקיעה את מרבית זמנה בעשיית אמנות, כולל קרמיקה ותפירה בגדי ילדיה. בשנת 1983 הסתיימו הנישואים בגירושים.
את בעלה השני, ברוס ויילדר, נגר במקצועו, פגשה רוברטס כששכרה אותו לבנות את מדפי הספרים שלה. הם נישאו ביולי 1985. בעלה הוא הבעלים והמפעיל של חנות ספרים בבונסבורו, מרילנד שנקראת: "ספרי הפוך את העמוד" (Turn the Page Books), ויילדר הוא גם בעליו של מלון בון ההיסטורי הסמוך.
רוברטס מאמינה כי הקמת קריירה כסופר דורשת משמעת: "אם אתה באמת חושב שעליך פשוט לשבת ולחכות שהמוזה תנחת על הכתף שלך אתה הולך להיות מובטל". היא משקיעה בכתיבת רומן אחד בכל פעם. היא כותבת שמונה שעות ביום, כל יום, אפילו בזמן חופשה. במקום להתחיל עם מתאר כללי או תקציר העלילה, רוברטס כותבת קטע המגדיר את העלילה ואת אופיה. לאחר מכן היא כותבת טיוטה ראשונית קצרה המכילה את המרכיבים הבסיסיים של הסיפור. לאחר סיום הטיוטה הראשונה חוזרת רוברטס לתחילת הרומן. בטיוטה השנייה היא מוסיפה בדרך כלל פרטים, את "מרקם וצבע" הספר, כמו גם מחקר מעמיק יותר של הדמויות. אז היא מלטשת את הרומן ליטוש סופי לפני שליחתו אל הסוכנת שלה, איימי ברקוור. לעיתים קרובות כשהיא כותבת טרילוגיות מסיימת רוברטס את שלושת הספרים ברצף, כדי שהיא תוכל להישאר עם אותן דמויות. הטרילוגיות שלה מודפסות בכריכה רכה, רוברטס מאמינה שההמתנה עבור מהדורות בכריכה קשה ארוכות מדי עבור הקורא.
את מרבית המחקר שלה מבצעת רוברטס על גבי האינטרנט, וזאת מפני סלידתה מטיסות. למרות זאת היא בעלת רכוש במחוז קלייר, אירלנד ומבקרת באירלנד בקביעות. חלק מן הרומנים שלה מתרחשים באדרדמורה, במחוז ווטרפורד.

קריירת הכתיבה

רוברטס החלה לכתוב במהלך סופת שלגים בפברואר 1979 בשעה שהייתה מרותקת לבית עם שני בניה הקטנים. רוברטס מספרת כי עם שלושה מטרים של שלג, אספקה ​​מידלדלת של שוקולד, ללא גן בבוקר לא היה לה מה לעשות חוץ מזה. בעודה כותבת את רעיונותיה בפעם הראשונה, היא התאהבה בתהליך הכתיבה, והפיקה במהירות ששה כתבי יד. היא הגישה את כתבי היד שלה לארלקינו, המו"ל המוביל של רומנים רומנטיים, אך נדחתה שוב ושוב. רוברטס מספרת, "קיבלתי את הדחייה הסטנדרטית לזוג הראשון של הניסיון, הדחיות האהובות עלי בכל הזמנים. קיבלתי את כתב היד בחזרה עם פתק קטן ונחמד, אשר אמר כי העבודה שלי היא מבטיחה, והסיפור היה משעשע מאוד וכל הכבוד. אך יש להם כבר את הסופרת האמריקנית שלהם. זו הייתה ג'נט דיילי".
פורטו

היסטוריה

ההיסטוריה של העיר מגיעה עד לתקופה הקלטית במאה ה-4 לפנה"ס ואף לפני כן. בזמן שלטון האימפריה הרומית העיר הפכה לעיר נמל חשובה (במיוחד כנקודת מסחר בין ליסבון לבראגה). בזמן הכיבוש המוסלמי של ספרד, העיר נפלה לשלטון המורים בשנת 711. בשנת 868, אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס נשלח לכבוש את העיר מחדש. בשנת 1386 נחתם בעיר החוזה ההיסטורי הסכם וינדזור. במהלך המאה ה-14 וה-15 העיר היוותה נקודה מכרעת להתפתחות הצי של האימפריה הפורטוגזית המתפתחת. במהלך המאה ה-18 וה-19 התפחתה העיר ואוכלוסייתה צמחה מאוד. ב-24 באוגוסט 1820 פרצה בעיר המהפכה הליברלית שהובילה לכינון חוקה בפורטוגל ולעצמאותה של ברזיל.
תמורה (תחביר)

תמורה מבארת

תמורה נוספת היא תמורה מבארת. תמורה זו מבהירה את השם שקודם לה ומתקיים בה יחס של זהות בין השם לתמורה. לפני תמורה זו תבוא מילת הבהרה כגון: כלומר, זאת אומרת, הווה אומר וכו'. בתמורה זו מתקיימות תכונת הזהות ותכונת ההשמטה.

תמורה מפרטת

סוג נוסף של תמורה הוא תמורה כוללת (או בשמה האחר, תמורה מפרטת), כמו בדוגמה האחרונה, שלפניה בא ביטוי מכליל, לאחריו מופיעות נקודתיים ולאחריהן רשימה, שהיא בעצם מהווה את התמורה הכוללת. כמו בתמורה המבארת, גם בתמורה זו מתקיימות תכונת הזהות ותכונת ההשמטה.

תמורה מצמצמת

תמורה זו מצמצמת את השם הקודם לה על ידי הבלטה או הדגמה. לדוגמה: "המורות בבית הספר, בפרט  שולה ותקווה, מצטיינות בבישול" או "אני אוהב מאכלי עדות, כמו למשל מרק עם קובה." בתמורה זו מתקיימת תכונת ההשמטה, אך שלא כמו בתמורה מפרטת,  תכונת הזהות לא מתקיימת מכיוון שההמרה היא חלקית.

תמורה משייכת

תמורה זו משייכת את הגרעין לקבוצה מסוימת. לדוגמה: "יוסף כהן, עורך דין, עובד בסנגוריה הציבורית". במקרה של תמורה משייכת, מוסכם כי השם הפרטי משמש כגרעין, גם אם הוא מופיע שני. בתמורה המשייכת מתקיימת אך ורק תכונת ההשמטה.

תמורה מוחקת

בתמורה זו אין מתקיימות אף אחת מהתכונות של התמורה הקלאסית. לדוגמה: "יצחק, סליחה, אהרון היה המורה המחנך שלי בשנה שעברה". כדאי לשים לב, שהביטוי לפני התמורה הוא הסגר ולכן יופרד בשני פסיקים.

פיסוק התמורה

לפי כללי הפיסוק החדשים של האקדמיה ללשון העברית, סעיף 5, "תמורה תופרד משאר המשפט בפסיק (או בפסיקים) ... אבל אם התמורה קצרה או צמודה במהודק אל שלפניה או כאשר בא שם תפקיד ואחריו שם עצם פרטי – לא תופרד בפסיקים" . 
האקדמיה אינה מציינת מתי יש להשתמש בפסיק אחד ומתי בשני פסיקים. למעשה, בכל הדוגמאות שמובאות באותו סעיף אין אפילו דוגמה אחת לשימוש בפסיק אחד. אם נסתמך על ההנחיה בסעיף ב' "...שלא להרבות בפסיקים ... בייחוד במקום שמבנה המשפט ניכר ממילות המבנה...", הרי שבניגוד למשפט משועבד, בתמורה ניתן להשתמש בשני פסיקים דווקא כשהיא קצרה וחסכונית במילות קישור (במקרה זה ניאלץ לעבור על הנחיית האקדמיה להימנע מפסיקים בין יחידות קצרות). בכל מקרה, נראה שבפועל המוסכמה היא להפריד את התמורה בשני פסיקים או לא להפרידה בכלל . מובן שאם התמורה נמצאת בסוף המשפט אין צורך להפרידה בשני פסיקים מכיוון שהיא מופרדת כבר על ידי נקודה.
מתי איפוא נימנע מלהפריד את התמורה בפסיקים? בעקבות הנחיות האקדמיה ללשון, נוכל להסיק שיש להימנע מתמורה בת מילה אחת או שתיים. לדוגמה: הרשות המבצעת בישראל הממשלה אחראית על ניהול ענייניה של המדינה. אלא שבאופן זה מתעלמים מתפקיד התמורה בהדגשת יחידות בטקסט, במקרה שלנו נושא המשפט . נראה אם כך, כי המקרה היחיד שבו נימנע מפיסוק התמורה הוא כאשר מדובר בצירוף. לדוגמה: "שלמה המלך נשא אלף נשים" או "היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר דרש להעמיד לדין את ראש השב"כ אברהם שלום". בנוסף לכך, לפי הנחיות האקדמיה, כאשר התמורה היא שם של ארגון או של יצירה, התמורה תסומן במירכאות ולכן אין צורך להפריד אותה גם בפסיקים.
כדאי לשים לב שהמילה "או", שמציינת בדרך כלל קשר של ברירה בחלק כולל, משמשת לעיתים לציון תמורה. לדוגמה: "סידהרתה גאוטמה, או בודהה, היה בנו של מלך מדינת שאקיה ששכנה באזור שהיום הוא דרום נפאל."
הסרבן

דיוק היסטורי

אחד ממפיקי הסרט, דייוויד פרמוט, ציין כי היוצרים של הסרט הקפידו מאוד על מנת לשמור על שלמות הסיפור ואמינותו. אך היוצרים אכן שינו כמה פרטים בסרט. "לא היינו מדויקים על כמה פרטים מסביב", כך אמר ביל מכניק, מפיק ותיק בסרט, כאשר שינו את הסיפור רקע לגבי אביו של דוס ואת הפרטים הכרונולוגיים של נישואיו לאשתו, דורותי. בנוסף, הסרט משמיט גם את שירותו הקרבי הקודם של דוס בקרב על גואם ואת הקרב על לייטה, ומשאיר את הרושם שפעולותיו של דוס בקרב אוקינאווה התרחשו על פני כמה ימים בודדים.
קסם (מבוכים ודרקונים)

קסם במבוכים ודרקונים (מו"ד) הוא שימוש בכוחות על טבעיים על מנת לחולל "נסים" לפי רצונו של המפעיל. כוח הקסם במו"ד הוא רחב ומגוון, וכולל לחשים והשפעות קסומות שונות, החל מריפוי מיידי של פצעים והשבת המתים לתחייה, ועד ליצירת כדורי-אש וזימון שדים. יש שני סוגים מרכזיים של קסמים: של אשפים- פיצוצים, אש, צבע ושליטה, ושל כהנים - ריפוי, השבה לחיים, טיהור ואמונה. יש גם את האמגושים שהם אנשים זדוניים בעלי יכולת המזכירה מאוד קסם- פרץ אנרגיה. דרואידים הם מטילי לחשים המתמקדים ביסודות, חיות וצמחים והם נוטים להתבודד בחורשות מקודשות. ישנן כמה מסורות קסם- אוב (מוות), אשליה, יצירה, הקסמה (בעיקר שליטה בתודעתו של היריב),עוצמה, תהפוכה (שינוי), מגננה וחיזוי. אשף יכול לבחור להתמחות באחת מהן על ידי השמטת מסורת אחרת מרשימתו. לחשים ממסורת האוב הם לדוגמה קרן חולשה ואצבע הממות. מהאשליה יש למשל היעלמות מעין. ממסורת היצירה יש למשל גרגרי מרפא וזימון מפלצת. מההקסמה יש לחשים כגון שינה והקסמת מפלצת. לחשים ממסורת העוצמה הם למשל קליע קסם וכדור אש. במסורת התהפוכה יש לחשים כמו אבן לבשר והתפוררות.
ישנם עולמות-מערכה שונים והרבה חוקים אפשריים במו"ד בנוגע לקסם, דרך פעולתו והשימוש בו. נכון לעכשיו, רוב המידע המובא במאמר זה הוא כללי ונכון לגבי כל שיטות-המשחק של מו"ד; שאר המידע הוא לפי שיטת הקסם הסטנדרטית של מבוכים ודרקונים גרסה 3 ו-3.5, כפי שהיא מתוארת בספר החוקים לשחקן ו-המדריך לשליט המבוך.

רכישת קסם ושימוש

במבוכים ודרקונים, הקסם הוא כלי מאוד שימושי כדי להתגבר על מכשולים ולפתור בעיות. יש קסמים, לחשים וקללות שנועדו לפצוע אחרים (כגון קליע קסם או כדור אש) ויש לחשים אחרים אשר נוצרו להגן או ליצור אשליות. את הלחשים החזקים ביותר מבצעים בדרך-כלל מכשפים ואשפים. גם כהנים ואבירי-קודש (פלאדינים) משתמשים בקסם, אך אצלם מקור הקסם הוא רצונה של ישות אלוהית, והוא שונה במהותו מהקסם של המכשפים. גם הדרואידים משתמשים בקסם, אך הוא בא מהטבע.
במבוכים ודרקונים, כדי להפוך לאשף נדרש פרק זמן ארוך של לימוד ואימון, וכן שינון של אינספור ספרי לחשים - דבר שאינו מותיר ללומד זמן להתאמן בשימוש בנשק כבד וזאת בניגוד למכשף שאינו צריך ללמוד את הקסם, אלא הכוחות המאגיים הם חלק מדמו. כדי להטיל לחשים במבוכים ודרקונים, הדמות המטילה צריכה להיות בעלת תבונה, חכמה או כריזמה רבה (לפי סוג מקצוע-הקסם), ובשביל לההפך לאשף צריך מורה מתאים. כמו כן, חוקי המשחק מבוכים-ודרקונים מטילים מגבלות מסוימות על הטלת הקסמים, וזאת על מנת לאזן את המשחק.
גם אלו שאינם יכולים להטיל קסמים מסוגלים (לרוב) להשתמש בחפצים קסומים, אשר לרוב אינם דורשים הכשרה מיוחדות, אם כי לפעמים ישנו מנגנון הפעלה מיוחד או מילת פקודה שיש להגיד כדי להפעיל את הקסם בכלי. ישנם גם כלים שההשפעה הקסומה שלהם פועלת כל הזמן, או שיקויים שכל שיש לעשות כדי להפעילם הוא לשתות אותם; ישנם חומרים קסומים שיש למרוח על חפצים כדי להפעיל את ההשפעה הקסומה של החומר על החפץ (כגון מריחת רעל על להב של חרב), וישנם כלי-נשק קסומים שהקסם שלהם פועל כל הזמן, והשפעתו היא בדרך-כלל שיפור סיכויי-הפגיעה והנזק של הנשק (במבוכים ודרקונים, רמת השיפור מסומנת ב + ואחריו מספר, למשל: חרב +2. התוספת המספרית אומרת לשליט המבוך איזה תוספת עליו להעניק לגלגול הקוביה שקובע האם יש פגיעה או לא). מכשף או אשף ברמה גבוהה יכולים ליצור חפצי קסם שתוכננו על ידם. תהליך זה יקר מאוד, מפרך, דורש הרבה ניסיון וגוזל הרבה זמן.
אלי זבורובסקי

אליעזר (אלי) זבורובסקי (באנגלית: Eliezer (Eli) Zborowski‏; 20 בספטמבר 1925, ז'רקי – 10 בספטמבר 2012, ניו יורק) היה פעיל ציבור יהודי ממוצא פולני.

קורות חייו

נולד בז'רקי שבפולין, בן בכור למשפחה חסידית. נכלא עם משפחתו בגטו ז'רקי. השיג מסמכים מזויפים, בעזרתם התחזה לנוצרי והצליח לצאת מהגטו. פעל בתור איש קשר בין הגטו לבין המחתרת הלא יהודית. בתחילת 1943, חודשים מעטים לאחר חיסול הגטו, מצאה משפחת זבורובסקי מקלט בבתיהם של בני משפחות פלאצ'ק וקולאץ', להם הוענק התואר חסידי אומות העולם.
לאחר השחרור סייע אלי ל"עליה ב'" עד הקמת המדינה ב-1948. בתחילת 1952 היגר אלי מאירופה לארצות הברית עם אשתו, דיאנה לבית וילף, ניצולת שואה אף היא. הזוג הגיע לפורסט היל, ניו יורק.

פעילות ציבורית

בשנת 1963 יזם זבורובסקי את האזכרה הראשונה של "יום השואה" בארצות הברית. בשנת 1969 כיהן אלי כחבר בהנהלת יד ושם, ובשנת 1977 יזם את רעיון ההנצחה ביד ושם של כל הקהילות היהודיות שנחרבו בשואה. דיון בנושא זה הוביל להקמתה של "בקעת הקהילות" ביד ושם.
בשנת 1970 ייסד אלי את ארגון הגג הראשון של ניצולי השואה. בשנת 1974 ייסד את "Martyrdom & Resistance" – "מות קדושים והתנגדות" – כתב עת המוקדש לשואה. באותה שנה כונן את הקתדרה ללימודי השואה  ב"ישיבה יוניברסיטי". נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה אותו כחבר במועצה להנצחת השואה בארצות הברית (United States Holocaust Memorial Council), ולאחר מכן מינה אותו לתפקיד זה גם הנשיא רונלד רייגן. ראש עיריית ניו יורק לשעבר, אד קוץ', מינה אותו לוועדה הקבועה בניו יורק בנושא השואה. בשנת 1981 ייסד זבורובסקי את "האגודה האמריקאית למען יד ושם".
זבורובסקי היה המייסד ונשיא הכבוד של הפדרציה האמריקאית של לוחמים יהודים, אסירי מחנות וקורבנות הנאצים; סגן הנשיא של הפדרציה העולמית של יהודים פולנים; וחבר הוועדה המבצעת של ועידת התביעות. הוא היה אחד מששת ניצולי השואה – והאמריקאי היחיד – שברך את האפיפיור יוחנן פאולוס השני במהלך ביקורו ביד ושם בשנת 2000. הוא היה נשיא לשכת המסחר אמריקה-ישראל.
ג'ון באנץ'

שנות ילדותו וצעירותו

יליד היישוב טיפטון, אינדיאנה, למד פסנתר אצל פסנתרן ג'אז בשם ג'ורג' ג'ונסון שהיה מנגן בסגנון פטס וולר 
כבר בגיל 14 ניגן ג'ון באנץ' בהרכבי ג'אז של מבוגרים במרכז אינדיאנה. 
בימי מלחמת העולם השנייה, גויס לחיל האוויר והיה טייס קרב על מטוס מסוג "בי 17" "מבצר מעופף" שהשתתף בהפצצות על גרמניה. ב-2 בנובמבר 1944 הופל ונפל בשבי. השתחרר באפריל 1945. ניסה בהמשך לשווא להתקבל ללימודים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה מפני לא ידע לקרוא פרטיטורות. למד בסופו של דבר קריינות והגשת תוכניות רדיו באוניברסיטת אינדיאנה. 
בהתחלת שנות 1950 עבד לפרנסתו בבתי חרושת וכסוכן ביטוח.

הקריירה כפסנתרן ג'ז

אבל לא הרפה עד שלא מימש את כישוריו המוזיקליים. בשנת 1956 עבר ללוס אנג'לס בה התוודע לעולם הג'אז המקומי
ניגן ליד נגן הסקסופון ג'ורג'י אולד והפסנתרן ג'ימי ראולס, שעשו לו הכרות עם לוודי הרמן מ-1959 התיישב בניו יורק וניגן אצל אדי קונדון ובהרכב בופ של מיינרד פרגוסון 1958 וארבי ב-1960 בשלישייה עם רולף קין. ב-1961 עבד עם באדי ריץ' אחר כך ג'ין קרופה, ב-1961–1962 ליווה את בני גודמן בסיור שלו בברית המועצות
ב- 1967–1972 עבד עם טוני בנט כפסנתרן ומנהל מוזיקלי. כמו כן הופיע גם עם בני גודמן, באדי ריץ' וג'ין קרופה.
באמצע שנות 1970 הוציא דיסק ראשון. ליווה באותה תקופה גם את סקוט מילטון ואת וורן ואשה.
בשנות ה-1990 בילה זמן ממושך בבריטניה והיה חבר במשך עשור בשלישייה New York Swing Trio עם נגן
הגיטרה באקי פיזרלי ונגן הקונטרבאס ג'קי לאונהארט.
היה פעיל עד גיל מופלג ובשנת 2006 הופיע עדיין בפסטיבל לג'אז באדינבורו ברביעייה משלו.
נפטר במנהטן ניו יורק עקב מחלת מלנומה ממארת בגיל 89.
סרג'ו אנדריגו

ביוגרפיה

אנדריגו נולד בפולה שבמחוז איסטריה שבאיטליה (כיום פולה בקרואטיה). לעיתים קרובות השוו אותו, בסגנון ובאופי, לכותבים שנקראו "האסכולה של ג'נובה", כגון ג'ינו פאולי, פבריציו דה אנדרה, לואיג'י טנקו, וברונו לאוצי.
ב-1968 זכה אנדריגו בתחרות השירים פסטיבל סן רמו עם השיר "Canzone per te" ("שיר בשבילך") אותו שר יחד עם רוברטו קרלוס.
באותה שנה ייצג את איטליה באירוויזיון של שנת 1968 עם השיר "Marianne", שסיים במקום העשירי.
להיטים נוספים שלו היו, "L'arca di Noè" ("תיבת נוח"), "Io che amo solo te" ו-"Adesso sì".
אנדריגו נפטר ברומא ב-7 בספטמבר 2005, לאחר שלקה בסרטן הריאה, שאובחן כמה חודשים קודם לכן.