google/wiki40b huggingface dataset:
פרדריק דיליוס

דיליוס באמריקה

כדי להשתחרר מהשפעת אביו ביקש ממנו דיליוס לנסוע לפלורידה ולהתבסס שם כמגדל תפוזים. בשנת 1884 התיישב דיליוס בחווה לגידול תפוזים לד העיר ג'קסונוויל. באותה תקופה מצא את הזמן להלחנה ונעזר בשיעורים לקומפוזיציה שקיבל מתומס וורד, מוזיקאי מוכשר מפלורידה. את רישומיו מהחווה בפלורידה ובתוך זה שיריהם של העובדים השחורים העלה בסוויטה לתזמורת פלורידה. בשנת 1961 הועבר בית החווה בו התגורר דיליוס לאוניברסיטת ג'קסונוויל ומאז נערך שם מדי שנה פסטיבל מיצירות דיליוס. בסוף התקופה בארצות הברית עבר דיליוס לניו יורק שם לימד מוזיקה. לאחר שאביו הסכים שימשיך בדרכו המוזיקלית חזר דיליוס לאירופה.

בחזרה לאירופה

בשנת 1886 שב דיליוס לאירופה ובתמיכת אביו נכנס לקונסבטוריון של לייפציג שם יצר קשר עם אדוארד גריג.
דיליוס חזר לפריז ושם נהל אורח חיים בוהמי והרבה להלחין. בין ידידיו היו גוגן, סטרינדברג ואדוורד מונק. בתקופה זו נדבק בעגבת, מחלה שהעכירה את שנותיו האחרונות.
ב-1897 נישא לציירת ילקה רוזן והזוג עבר להתגורר בכפר גרז-סור-לואן במרכז צרפת שם התגורר עד מותו למעט בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבה שהו בבריטניה.
ב-1907 פגש דיליוס במנצח תומאס ביצ'ם שהתלהב מיצירותיו ועשה הרבה להתפשטות המוניטין של דליוס בבריטניה שם הוא פופולרי על אף שרוב שנותיו חי מחוץ לבריטניה.

שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרנות החל דיליוס לסבול מסיבוכי העגבת שבה לקה בצעירותו (עגבת שלישונית הפוגעת במערכת העצבים). הופיע שיתוק מתקדם וירידה בראיה עד כדי עיוורון. הוא הפסיק להלחין. אחד המעריצים שלו, מלחין צעיר בשם אריק פנבי התנדב לעזור לו ולרשום בשבילו את התווים. דיליוס הצליח להכתיב לו מספר יצירות ובתוכם שיר קיץ. פנבי כתב ספר על תקופתו עם דיליוס ואף הופקה על כך סידרה ב-BBC בבימויו של קן ראסל. דיליוס נפטר ב-1934 ממחלת העגבת. אשתו נפטרה שנה לאחר מכן והם הועברו לקבורה בבריטניה.
אברהם יואל אבלסון

ביוגרפיה

נולד במריאמפולה ולמד תורה בעיר הזו, כיהן כרב בערים: סוקולוב, סטוויסקי, טורוב ובעשר שנותיו האחרונות כמו"צ באודסה.
הוא הצטרף לתנועת חובבי ציון והיה מהמטיפים להצטרפות רבנים לתנועה הציונית, ערך את כתב העת התורני "כנסת חכמי ישראל" שיצא לאור באודסה. כתב מאמרים רבים בהלבנון, המליץ והצפירה.
פרסם קונטרס בשם "תקנות עגונות" ובו אוסף תשובות מפוסקי דורו, כדי לפרסם את היתרה של אשה שלפי דעתו הייתה פטורה מחליצה בשל העובדה שאחיו של בעלה השתמד. נותרו ממנו כתבי יד רבים, ביניהם הספר "שרשרות החושן".
בנו, הרב יצחק, מילא את מקומו באודסה. בן נוסף, הרב יהודה שרגא (תרכ"ו-תרצ"ו), כיהן ברבנות בפיוטרקוב, ויסוצק ופלוטניצא.
הנס צימר

חייו

הנס צימר, יליד פרנקפורט, החל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה על מקלדות וסינתיסייזר בלהקות "אולטרווקס" ו"הבאגלז". בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל את עבודתו המקצועית בתחום פסקולי סרטים יחד עם המלחין סטנלי מייארס.
צימר, ביחד עם הקבוצה שהקים בשם Media Ventures, אחראי לכמה מהפסקולים הידועים ביותר בכל הזמנים. הוא הלחין מעל 130 פסקולים, חלקם בעבודה משותפת עם מלחינים נוספים.
צימר גר בלוס אנג'לס עם אשתו סוזן וארבעת ילדיהם.
אלן לואיז וילסון

אלן לואיז אקסון וילסון (באנגלית: Ellen Louise Axson Wilson;‏ 15 במאי 1860 – 6 באוגוסט 1914) הייתה אשתו הראשונה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והגברת הראשונה של ארצות הברית משנת 1913 ועד מותה.

ביוגרפיה

אלן לואיז אקסון נולדה ברומא שבמדינת ג'ורג'יה למשפחת הכומר הפרסבטרי ס. א. אקסון (S.E. Axson). תומאס וודרו וילסון פגש אותה לראשונה בהיותו בן שש ובהיותה תינוקת.
בשנת 1883 בהיותו עורך דין שב וילסון לבקר את משפחת הכומר אקסון ופגש שוב את "אלי לו" והם התאהבו. בני הזוג נישאו בשנת 1885 מאחר שאלן סירבה לעזוב את אביה שהיה באבל בשל מות אימה.
לאחר נישואיהם עבר וילסון ללמד במכללת ברין מור (Bryn Mawr College) ובני הזוג התגוררו בקמפוס המכללה. אלן שבה לעיר הולדתה בג'ורג'יה ללדת את בתה מרגרט בשנת 1886 ואת ג'סי בשנת 1887, אולם בתם השלישית, אלינור, נולדה בקונטיקט, עת התגוררו בני הזוג באוניברסיטת וסליאן שם לימד וילסון.
אלן למדה אומנות בניו יורק החל משנת 1890 למשך זמן קצר.
בעת מגוריה בבית הלבן, בשנת 1913, נבנה עבורה סטודיו לציור עם חלון בתקרה על מנת לאפשר לה לצייר בחדר המואר באור טבעי.
אלן אף יזמה אירועים בהם נכחו הנשיא ומחוקקים בעלי השפעה - אירועים שהביאו להסכמה על חקיקת חוקים שונים.
בהיות אלן צאצאית למשפחת בעלי מטעים ובעלי עבדים מג'ורג'יה, השקיעה אלן את מרצה ואת מעמדה בשיפור תנאי המגורים של השחורים בוושינגטון, שהתגוררו בשכונות עוני ובתנאים קשים ביותר.
ביקוריה בשכונות העוני (ביקורים בהם נכחה התקשורות ואף אנשי הקונגרס) הביאו להגברת המודעות לבעיות השחורים בעיר. מותה של אלן אף החיש את החוק שהיא פעלה להעברתו הדואג לזכויות השחורים ולשיפור מעמדם.
אלן נפטרה ב-6 באוגוסט 1914 מדלקת בכליות (מחלת ברייט) ונקברה בעיר הולדתה רומא.
ביום שקדם למותה ביקשה אלן מבעלה שלא ישאר אלמן, ושימצא במהרה אישה, ואכן בשנת 1915 נשא הנשיא לאישה את אדית בולינג וילסון.
חותכי ורידים: סיפור אהבה

עלילה

הסרט מתחיל בסצנת התאבדות של גיבור הסרט, נער בשם זיה (פטריק פוגיט). לאחר התאבדותו, שבאה בעקבות אהבה נכזבת, מגיע זיה לעולם הבא, השמור רק לאנשים שהתאבדו. זיה מגלה שהעולם הבא של המתאבדים דומה מאוד לעולם האמיתי - רק קצת יותר גרוע. זיה עובד בעולם הבא בפיצריה נידחת וחי חיים שגרתיים ודיכאוניים בעולם אפור, חסר חיוכים. בשלב כלשהו מגלה זיה כי דזירה, אהובתו מחייו הקודמים והעילה להתאבדותו, התאבדה גם היא ונמצאת אף היא בעולם בו הוא חי - והוא יוצא למסע חיפוש אחריה, יחד עם חברו יוג'ין. במסגרת המסע פוגשים השניים את מיקל, אשר נחושה בדעתה להוכיח ל"ממונים" על העולם הבא כי היא הגיעה לארץ המתאבדים בטעות. השלושה עורכים מסע במכונית מרופטת, במהלכו הם מגיעים אל "הקייטנה של קנלר" - מקום מוזר המאוכלס בטיפוסים מגוונים, ומנוהל בידי אדם קשיש בשם קנלר (המגולם על ידי הזמר טום ווייטס). בהמשך המסע פוגש זיה לבסוף באהובתו הנושנה, אך מגלה כי השתנתה מאד. כמו כן, מגלה זיה כי אהבתו נתונה בעצם לאישה אחרת. במהלך המסע מגלים שלושת הגיבורים דברים חדשים על עצמם, על העולם הבא - ובעיקר על עולם החיים ועל האהבה.
מועצת הפדרציה האתיופית

מהות המועצה

מועצת הפדרציה הוקמה בעקבות החוקה האתיופית. מועצה זו באה לשמר את כוחם של הקבוצות האתניות הקטנות באתיופיה, ועל מנת שלא יתקבל חוק הפוגע באחת מהם. 
הבחירות למועצה הפדרלית מתקיימות כל חמש שנים, ועל פי החוקה האתיופית מי שבוחר את חברי המועצה הם בתי הנבחרים המקומיים של מדינות הפדרציה, או על פי החלטת אותה מדינה, על ידי אזרחיה שלה.

יושב ראש וחברי מועצת הפדרציה

לפי פרק שש בסעיף 61 לחוקת אתיופיה, על מועצת הפדרציה לבחור מבין חבריה יושב ראש. חלק מתפקידיו הרשמיים של יושב ראש מועצת הפדרציה כוללים ניהול דיונים והצבעות במליאה, ניסוח והצגת של נושאים לדיון, מתן הוראות והתייעצות עם הוועדות השונות של מועצת הפדרציה.
קסם (אשליה)

קסם הוא פעלול שעורך קוסם, פעלול הנראה כאילו הוא בלתי אפשרי בהתאם להבנה המקובלת את העולם, אך למעשה נובע מזריזות של המְבַצֵּעַ, או מתחבולה אחרת הניתנת להסברה במסגרת הידע המקובל (להבדיל מכישוף, העוסק בפעולות שהמדע איננו מסביר אותן). 
קסם נועד בעיקר למטרות בידור, ובהתאם לכך הוא נעשה בעיקר בהופעה על הבמה, במופעי רחוב ובמסיבות. קסם נודע הוא שליפה של בעל חיים (בדרך כלל ארנבון או יונה) מתוך כובע ריק.
פטרו הצעיר

חייו

פטרו כונה הצעיר משום שהיה בן 13 בלבד בעלייתו לשלטון. הוא היה הבן של מירצ'ה החמישי (הרועה) ושל קיאז'נה, בתו של פטרו רארש ונכדתו של שטפאן הגדול. 
אחרי מותו של מירצ'ה הרועה, ב-21 בספטמבר 1559 בויארים גולים ניסו לקחת את השלטון מידי אלמנתו קיאז'נה ובנה. בין התאריכים 25 בספטמבר 1559 ו-24 באוקטובר 1559 התקיימו שלושה קרבות בין צבא הגולים ובין לתומכי המשפחה של מירצ'ה הרועה.
בקרב הראשון בכפר רומנשט ניצחו הגולים, אולם בעימות השני בשרפטשט ידם של תומכי השליט המנוח הייתה על העליונה. הקרב המכריע התנהל ביישוב בויאן (Boiani) ובו ניצח פטרו הצעיר, בתמיכת הטורקים. ב-24 באוקטובר 1559 הוא קיבל את האישור להכתרתו מידי הסולטאן. 
מתואר כבעל אופי רך ונוטה לאדיקות, פטרו הצעיר היה שונה מאביו. בגלל גילו, רסני המדינה נמצאו בידי אמו, קיאז'נה, שהייתה מיומנת בניטרולן של הקנוניות של הטוענים השונים לכתר ושל הקובלנות שהועלו נגדה בפני הסולטאן על ידי הנסיך של טרנסילבניה, יאנוש ז'יגמונד. 
בשנת 1563 השיאה קיאז'נה את בנה לאלנה קרפוביץ', בתו של הבאן של לוגוז' וקאראנסבש, מיקלוש קרפוביץ'. אולם הנישואים התפרקו כעבור שלוש שנים והאלנה חזרה לבאנאט. 
אחרי שסר חינה של קיאז'נה בעיני הטורקים, פטרו נקרא לאיסטנבול ונכלא. הוא נפטר ב-19 באוגוסט 1569 בקוניה ונקבר שם בכנסיית הטרנספיגורציה.
RL10

היסטוריה

הניסוי הסטטי (ניסוי בו המנוע רתום לעמדת ניסוי קרקעית) של ה-RL-10 בוצע ב-1959. טיסת הניסוי הראשונה בוצעה ב-27 בנובמבר 1963. המנועים היו בשלב קנטאור של משגר אטלס.
נעשה שימוש במנועי ה-RL-10 בשלב השני של הסטורן 1 (שישה מנועים), בשלב השני של הדלתא 3 והדלתא 4 ובמשגר DC-X.‏ מאז ישנו שימוש ב-RL-10 (מנוע אחד או שניים) בשלב הקנטאור, לדוגמה במשגרי האטלס והטיטן.
במשך השנים היו הצעות לשימוש ב-RL-10 שלא יצאו אל הפועל, בין היתר שימוש בהם בסטורן 5 ובמעבורת החלל.
מאז שיגורו הראשון, יותר מ-350 מנועי RL-10 הגיעו לחלל, והביאו לחלל יותר מ-150 מטענים שונים. ה-RL-10 גם תרם להבאת חלליות וגשושיות לכל כוכבי הלכת במערכת השמש.

עיצוב נוכחי

ה-RL-10 עבר מספר רב של שדרוגים במשך השנים, כרגע הוא בשימוש בשתי גרסאות עיקריות.
קורבן האהבה

עלילת הסרט

הסרט נפתח בסצנה בביתו של אבי (אבי ביטר). מרקו (ירמי קדושי), חבר ילדות של אבי, אשר חולק איתו גורל זהה (שניהם יתומים ועובדים למחייתם בעבודות סבלות) מעיר את אבי לעוד יום עבודה.
בדרך לעבודה אבי מחנה את רכבו וחוסם את רכבה של מאיה (אילנה מן), מהרגע הראשון אבי נדלק על מאיה, ומכאן אנו עדים להתפתחות רומן בין השניים.
אבי ומאיה מצטיירים כהפכים מוחלטים בכל המישורים, בעוד שאבי יתום ועני, מאיה גרה בדירת יוקרה בצפון ת"א, ומשפחתה עשירה. 
כאשר נודע למשפחתה וחבריה של מאיה על הרומן, הם מפנים כלפיה ביקורת שלילית ומפעילים עליה לחץ חברתי. כתוצאה מכך מסיימת מאיה את הקשר עם אבי לאלתר. 
לאחר שמותירה את אבי שבור-לב מחליטה מאיה, גם תחת לחץ משפחתה, להיענות לחיזוריו של דני (דני חדד), בחור אשכנזי מצפון ת"א, ונישאת לו נישואין אומללים.
אבי מגלה זאת ונותר פגוע ומושפל, הוא מחליט להתעמת עם דני, דוקר אותו, נשלח לכלא, ומותיר את מרקו להתמודד עם המציאות הקשה של השכונה לבדו.
שותפו לתא של אבי מתגלה כאמרגן ובעל מועדון זמר מזרחי מצליח. לא עובר זמן רב עד אשר הוא מגלה את כישרון השירה של אבי ומזמין אותו להופיע במועדון כשישתחרר.
אבי משתחרר מהכלא, מתחיל להופיע במועדון הזמר, ונהיה כוכב גדול.
אבי ומרקו עוזבים את עבודת הסבלות ומרוויחים כסף רב מהצלחתו של אבי, נראה שבפעם הראשונה בחייו אבי עלה על דרך המלך, אך לפתע מאיה חוזרת לחייו של אבי, מבקשת סליחה על מעשיה, ומבקשת לחדש את הקשר.
אבי, למרות שעדיין אוהב את מאיה, לא מקבל את התנצלותה, ומגרש אותה.
לאור זאת, מחליטה מאיה להתנתק מסביבתה ונעלמת אל יעד בילתי־ידוע, לא לפני שהיא משאירה לאבי מכתב פרידה.
טום קוואנו

חייו לפני קריירת המשחק

קוואנו נולד באוטווה, אונטריו. בן למשפחה קתולית ממוצא אירי. לאחר מכן עבר עם משפחתו לווינבה, עיר קטנה בגאנה.
כשהיה נער עברו ללנוקסוויל, קיובק, שם התחיל תיכון. 
הוא למד בסמינר דה שרברוק, בו למד צרפתית וגם שיחק בכדורסל בשביל הברונים. מאוחר יותר למד במכללת צ'אמפליין בלנוקסוויל, ברמת CEGEP. 
בין לבין גם למד באוניברסיטת קווינס באונטריו, התחיל להתעניין בתיאטרון ומוזיקה, ושיחק הוקי קרח וכדורסל בנבחרת. הוא סיים את לימודיו עם תואר באנגלית וביולוגיה.

חייו האישיים

ב-31 ביולי 2004 קוואנו התחתן עם מורין גריס, עורכת תמונות לספורטס אילוסטרייטד, לזוג נולדו 4 ילדים, שני בנים ושתי בנות.
המשלחת הקרולינגית להארון אל-רשיד

הרקע לידידות המיוחדת בין הממלכה הקרולינגית והחליפות העבאסית

הקשרים בין האימפריות החלו להירקם כבר בשנת 765, בימיו של פפין השלישי ("הגוץ"), אביו של קרל הגדול, שפיתח קשרים עם אבו ג'עפר אלמנצטר, סבו של הארון. הם המשיכו גם אחרי מותם של קרל (814) והארון (813), בימי לואי 'החסיד', בנו של קרל, והח'ליף אל-מאמון, בנו של הארון אל-רשיד.
התנאים שנתנו את הרקע ליחסים הטובים שנרקמו בין הארון לקרל, נבעו כנראה מהעוינות והחשד המשותפים כלפי האימפריה הביזנטית, הכח השלישי הגדול שחצץ בין ממלכותיהם. כמו כן, הוזכר בעברם של האימפריות אויב נוסף משותף: לאחר שהחליפים מבית אומיה הובסו על ידי העבאסים, מספר שליטים אומיים ברחו לספרד וזכו שם בשליטה מוסלמית. העבאסים פנו לפיפין בבקשה לעזרה בהורדת הנצר האומיי מכיסאו בספרד. פיפין נענע לבקשה זו, בחושבו שהצעד ישים קץ לעימותים הצבאיים המתמשכים בין צבאו לזה של המוסלמים באזור זה.
בנוסף, בדרכה של המשלחת שהוציא קרל לבגדאד, היא עברה בירושלים הקדושה. נראה שאחת ממטרותיו של קרל הייתה לשפר היחסים עם ארץ ישראל, כמו משלחות נוספות שהוציא באותם זמנים לירושלים. בכך רצה להבטיח את ביטחונם של הצליינים הלטינים העולים לרגל למקומות הקדושים בארץ ישראל, שהיו מוטרדים על ידי מוסלמים ויוונים, ולאפשר להם כניסה חופשית לכנסיות ולאתרים הקדושים.

משלחות נוספות בין הממלכות

בשנת 802 הוציא קרל משלחת נוספת אל הארון שחזרה דרך הים, בשנת 806, תוך שהיא מתחמקת מהצי הביזנטי ומוצאת מקלט בנמל טרוויזו. בשנת 807 יצאה המשלחת השלישית, וחזרה כעבור 6 שנים, בשנת 813, כשהיא עברה דרך גיאורגיה וסיציליה. משלחת זו כנראה יצאה כבר בברכתו של החליף אלמאמון, יורשו, כי הארון מת ב-813. משלחות אלה יצאו במטרה לשמור ולחזר את הקשרים שנוצרו, בלא גיבוש מצע פוליטי-מדיני מוגדר.
כמו כן, משלחת דיפלומטית נוספת יצאה לאחר מותם, בשנת 831, בין החליף אלמאמון לבין לואיס 'החסיד', במטרה לחדש את הלחימה נגד הביזנטים.

יצחק היהודי

דמותו של יצחק אינה מוזכרת במקורות נוספים, ולכן איננו יודעים הרבה על זהותו וחייו. עם זאת, בשנות השבעים, קם חוקר יהודי בשם ארתור צוקרמן שכתב תזה על מעמדם ומצבם של היהודים בתקופה זו בצרפת (בשנים 768–900). בספרו הוא מזהה את יצחק עם אציל פרנקי בשם ויליאם. Chazan, Robert, Review of A Jewish Princedom in Feudal France, 768-900 (Indiana University Press, 1973), p. 163. לפי תאוריה זו, בשנת 769 התחילה בצרפת נשיאות יהודית, ובשנת 791 הגיעה אל קרל נציגות של עשרה יהודים, ובראשם יצחק (ויליאם), שהגישו בקשה רשמית למעמד מלוכה קבוע ליהודים. לפי צוקרמן אותו מנהיג המשלחת היה יצחק היהודי, שבשלב מאוחר יותר ייסד בצרפת אקדמיה וספריה יהודית בצרפת.
אולם, לאחר פרסום הספר יצאו חוקרים שניסו להפריך את טענתו של צוקרמן. הם מציגים את העובדה שצוקרמן, בעבודתו, נשען על מסמכים מעטים מאוד ומאוחרים לתקופה עליה הוא כותב. לטענתם הוא עושה מניפולציות ומנפח את הראיות המעטות שיש לו, כדי להגיד משהו כולל וגדול על מעמדם של היהודים בצרפת של המאה השמינית.

היהודים באותה תקופה

השתתפותו של יצחק במשלחת חשובה כזו, קשורה כנראה במעמדו כאדם עשיר, מכובד, ומוכר בארמונו של קרל. דבר זה מצביע על מעמדם הגבוה שהיה ליהודים באזורו באותה תקופה. במאה ה-8 השתלטו המוסלמים על נתיבי הים התיכון, ואירופה הקתולית נותקה מהמזרח. כתוצאה מכך, 'נעלמו' הסוחרים הסורים, כמתווכים המסחריים בין המזרח והמערב, דבר שפינה מקום ליהודים. שהיו בעלי כישרון, ידע, קשרים ויחסי אמון עם אחיהם שבמזרח על מנת לנהל סחר מרחקים כזה. בעקבות יתרונותיהם של היהודים, נהגו שליטי הממלכה ביהודים בכבוד רב, ואלה אף הגיעו למשרות בארמון המלוכה ובחצר הקיסרות.
סוג א' (סדרת טלוויזיה)

הפקה

חברת התוכן הישראלית קשת שהפיקה את הסדרה "פלפלים צהובים", פנתה אל התסריטאי פיטר באוקר ליצירת גרסה חדשה ע"פ הסדרה הישראלית עם קו העלילה המקורי. באוקר נשען על חוויותיו וניסיונו כמורה ועם בני משפחתו כדי לכתוב את הסדרה "The A Word".
קשת שותפה בהפקה באמצעות חברת התוכן הבינלאומית Keshet productions. קרן מרגלית ואבי ניר (מנכ"ל קשת) היו בין המפיקים בפועל של הסדרה. הצילומים נערכו באוקטובר 2015 באזור האגמים וכללו את קזוויק, ברוטון-אין-פורנס, קוניסטון, מאגר תירלמיר ובירקריג קוטג' בניולנדס ואלי. צילומים נוספים נערכו באולפני "The Space Project" במנצ'סטר.

שידור וקבלה

שידורי הסדרה החלו בערוץ BBC One בימי שלישי בשעה 9 בערב, החל מ-22 במרץ 2016 עם סיום הסדרה "עמק האושר".רשת SundanceTV רכשו את זכויות השידור בארצות הברית, והסדרה שודרה החל מ-13 ביולי 2016.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס "Diversity in Media" לשנת 2017 בקטגוריית סדרת השנה.
ב-19 בספטמבר 2016 יצאה העונה הראשונה על גבי DVD, בצרוף סרט דוקומנטרי של מאחורי הקלעים.

תקציר עלילה

ג'ו יוז בן החמש מראה סימנים ברורים של בעיות תקשורת. הוא באופן קבוע מבודד את עצמו בהאזנה למוזיקת פופ באוזניות גדולות. יש לו ידע אנציקלופדי על השירים שהוא שומע, והוא שר את המילים בדיוק רב. הוריו- אליסון ופול, נראים שהם מתעלמים מההפרעה שלו, מוצאים דרכים חמקמקות לתקשר איתו ותוהים למה ילדים בני גילו מנדים אותו. עם זאת מוריס, אביה של אליסון, מגלה שאליסון ופול לקחו את הילד לבית חולים לאבחון בעיות התקשורת שלו. בני המשפחה האחרים מבינים שיש בעיה, אבל ניסיונם להתערב נתקל בהתנגדותם של הוריו של ג'ו. אחרי שנבדקה השמיעה שלו ג'ו, רופאת אף אוזן גרון מפנה אותם למומחה שמאבחן את ג'ו על הספקטרום האוטיסטי. בהמשך הסיפור עוקב אחר המשפחה הבלתי מתפקדת, שכוללת את רבקה (אחותו הטינאג'רית של ג'ו החשה שהיא בלתי נראית), אדי וניקולה (שמתמודדים עם בעיות משלהם במערכת היחסים), והסבא מוריס חסר הטקט, כיצד הם מתמודדים עם מצבו של ג'ו ובעיות חברתיות נוספות.
יחסי אינדונזיה–קולומביה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין קולמביה לאינדונזיה כוננו ב-15 בספטמבר 1980. עד אז, אינדונזיה הייתה מיוצגת בקולומביה על ידי שגרירות בברזיל וקולומביה על ידי שגרירות בהודו. ב-1983, פתחה קולומביה את שגרירותה בג'קרטה, אך השגרירות נסגרה ב-2002 עקב סיבות כלכליות. אינדונזיה פתחה את שגרירותה בבוגוטה במאי 1989. ב-7 במרץ 2011, נשיא קולומביה, חואן מנואל סנטוס קלדרון, הודיעה על פתיחתה המחודשת של השגרירות הקולומבית בג'קרטה במסגרת הקמפיין של CIVETS ועל מנת לחזק את קשריה עם אינדונזיה ועם אסיה.
מישור נילסן

היסטוריה

המישור התגלה בנובמבר 1911 על ידי משלחת המחקר הנורווגית שבראשה עמד רואלד אמונדסן. אמונדסן קרא למישור על שם קפטן תורוואלד נילסן, מפקד הספינה Fram.

לקריאה נוספת

• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 177
• W.E. Long, D. McLelland, J.W. Collinson, D.H. Elliot, Geology of the Nilsen Plateau, Queen Maud Mountains, Transantarctic Mountains, Terra Antartica 2008-2009, 15(2), 239-253
• Roald Amundsen, The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "FRAM" 1910- 1912, August 1912
דוד אלבלה

קורות חיים

נולד כדוד קוֹבוֹ לאברהם וללאה לבית מֶלָמֶד. ב-1892, לאחר מות אימו, קיבל את שם משפחתה של דודתו אשר אימצה אותו. הוא רכש השכלה תיכונית בבלגרד ונמנה עם מייסדי ארגון הנוער הציוני "גדעון". ב-1905 יצא ללימודי רפואה באוניברסיטת וינה, וב-1910 סיימם בהצלחה. התגייס לצבא ממלכת סרביה והשתתף במלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ובמלחמת העולם הראשונה בדרגת קפטן. לאחר הכרעת המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה נסוג עם כוחות הצבא הסרבי וראשי השלטון לקורפו. בקורפו רקם קשרים עם ההנהגה הסרבית ובמיוחד עם ראש הממשלה הגולה ניקולה פאשיץ' והציע להיעזר בארצות הברית וביהודיה למען שיקומה של הממלכה.
אלבלה מונה לנציג הממלכה ונשלח בספטמבר 1917 לארצות הברית. הוא נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית ופעילים ציוניים כגון לואי ברנדייס, סטיבן שמואל וייז, סיירוס אדלר וחיים ויצמן ופעל באמצעותם לסייע לסרביה וליהודיה. עם פרסום הצהרת בלפור נעזר אלבלה בקשריו האישיים עם ראשי השלטון והציע שהממשלה הסרבית תכיר בהצהרה. בעקבות פעילותו העביר אליו שר החוץ הסרבי מילנקו ראדומאר וסניץ' מכתב ובו הכרה של ממשלת סרביה בהצהרת בלפור. בכך הייתה סרביה למדינה הראשונה שהכירה בהצהרה.
ב-1919 שב אלבלה משליחותו בארצות הברית ומונה לצוות המשא ומתן הסרבי לוועידת השלום בפריז, אשר בסיומה נחתם חוזה ורסאי. בהמשך כיהן כסגנו של אלכסנדר ליכט יו"ר התנועה הציונית ביוגוסלביה, ובמקביל כיהן כנציג מיוחד של השלטון לקהילות היהודיות החדשות שנכללו ביוגוסלביה, וביקר בקהילות מקדוניה ועשה נפשות לרעיון הציוני מחד ולקבלה, והסרת החשש מהשלטון החדש מאידך. אלבלה ייסד והיה העורך הראשי של שלושה עיתונים יהודיים. כן היה חבר המפלגה העממית הרדיקלית. ב-1935 ביקר בארץ ישראל המנדטורית והשתתף כנציגה הרשמי של ממלכת יוגוסלביה בנטיעת יער לזכרו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה.
ב-1939 מונה לנשיא הקהילה הספרדית של יהודי בלגרד. בדצמבר 1939 נשלח על ידי הנסיך פאבלה לשליחות חשאית בארצות הברית כדי לגייס כספים לרכישת נשק וציוד צבאי לצבא היוגוסלבי. באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית. משפחתו הצטרפה אליו בארצות הברית. ב-1942 נפטר מהתקף לב, והוא בן 55. היה נשוי לפרופסור פאולינה לבל-אלבלה (1967-1891), ואב לבת – ילנה.
ריימונדה מורמוקייטה

ביוגרפיה

מורמוקייטה נולדה בוילנה וב-1982 סיימה את לימודיה באוניברסיטת וילנה תוך התמחות בפילולוגיה. בהמשך היא עברה השתלמויות בתחום יחסי חוץ וביטחון בארצות הברית ובאנגליה.
בשמך כ-20 שנים היא עבדה במשרד החוץ הליטאי בווילנה. בשנת 1998 היא נשלחה לרומא לשגרירות ליטא. בשנת 2004 היא עברה לניו יורק והייתה סגנית נציג ליטא באומות המאוחדות, דליוס צ'קואוליס. באוקטובר 2012 היא קודמה לנציגת ליטא בארגון. ממאי 2014 עד אפריל 2015 היא כיהנה כיושבת ראש מועצת הביטחון של האו"ם.
בשנת 2017 היא חזרה לעבוד במטה משרד החוץ הליטאי.
חנאר אנדרינואה

קריירת משחק

אנדרינואה נולד בעיר בילבאו, והחל לשחק בקבוצה המקומית אתלטיק בילבאו כבר בגילאי הנוער. בעונת 1982/1983, כשהיה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה את בליגה השלישית. כבר בעונת הבכורה שלו ערך 36 הופעות, בהן כבש שער בודד, וסייע לקבוצה לעלות לליגת המשנה.
אנדרינואה שמר על מקומו גם בעונה לאחר מכן, ובעקבות היכולת שהפגין אף זכה להופעת בכורה במדי הקבוצה הבכירה, כשפתח בהרכב של המאמן חאבייר קלמנטה במשחק החוץ מול אספניול ב-29 באוקטובר 1983, שהסתיים בשוויון 0-0. חודש לאחר מכן נטל חלק במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה בילבאו 1-0 את ברצלונה אך הפסידה 3-2 בסיכום. בכך, היה אנדרינואה לחלק מהקבוצה שזכתה באותה העונה בדאבל הספרדי.
לאחר עונה נוספת בה שיחק בעיקר במדי קבוצת המילואים, לצד הופעה בודדת בקבוצה הבוגרת, הושאל אנדרינואה לעונה אחת לריאל ואיאדוליד. אנדרינואה לא החמיץ ולו דקת ליגה אחת לאורך העונה, כשפתח בכל 34 משחקי הליגה של קבוצתו ושיחק לכל אורכם. בנוסף, כבש שני שערי ליגה באותה העונה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום העשירי בטבלה.
בעונת 1986/1987 שב אנדרינואה לסגל בילבאו של המאמן חוסה אנחל איריבר, והפך לשחקן הרכב חשוב ומשמעותי. בתום אותה, ועם עזיבתו של הקפטן אנדוני גויקוצ'יאה, זכה אנדרינואה בסרט הקפטן של הקבוצה, ועונה אחר כך סייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
אנדרינואה שימש כקפטן הקבוצה במשך עשור, וצבר למעלה מ-300 הופעות ליגה, וקרוב ל-400 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה. כמו כן, כבש אנדרינואה בכל אחת מעונות אלו, למעט עונה אחת. בשתי עונותיו האחרונות במועדון איבד את מקומו הקבוע בהרכב, ובתום עונת 1996/1997 פרש ממשחק פעיל בגיל 33.

נבחרת ספרד

הקריירה הבינלאומית של אנדרינואה החלה כבר בגילאי הנוער. בשנת 1986 זכה אנדרינואה עם ספרד הצעירה בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, לאחר ניצחון בגמר הכפול בדו-קרב בעיטות עונשין על איטליה.
אנדרינואה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-18 בפברואר 1987, תחת המאמן מיגל מוניוס, בהפסד הביתי 4-2 לאנגליה בממשחק ידידות. אנדרינואה החליף את הקפטן חוסה אנטוניו קמאצ'ו בדקה השבעים, ובדקות שלו על הדשא שמרה הנבחרת על שער נקי. כחודש וחצי אחר כך כבר עלה להופעה ראשונה במשחק רשמי, כשפתח בניצחון בחוץ של ספרד 3-2 על אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 1988.
אנדרינואה השתלב לסגל הנבחרת וזומן על ידי מוניוס לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. במסגרת משחקי ההכנה לטורניר, כבש אנדרינואה את שער הבכורה שלו בנבחרת, בשוויון 1-1 מול שווייץ. אנדרינואה פתח ושיחק לכל אורך שלושת משחקיה של ספרד בטורניר, אך כשל להעפיל עמה משלב הבתים. ספרד השיגה ניצחון בודד ושני הפסדים, סיימה שלישית בטבלת הבית והודחה.
אנדרינואה היה לחלק משמעותי בנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, עם שש הופעות ושער אחד. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר באיטליה. כמו בטורניר היורו שנתיים קודם לכן, פתח אנדרינואה בכל משחקי שלב הבתים, בהם סיימה ספרד בראש הבית. עם זאת, סיימה הנבחרת את דרכה בטורניר כבר בשלב שמינית הגמר מול יוגוסלביה. אנדרינואה פתח בהרכב אך הוחלף בדקה ה-49, במצב של שוויון 0-0. בסיום, ניצחה יוגוסלביה 2-1 בתום הארכה, והדיחה את הספרדים מהמשך הטורניר.
ההפסד ליוגוסלביה היה למשחקו האחרון של אנדרינואה במדי ספרד. בסך הכול לזכותו שני שערים ב-28 הופעות בנבחרת.
מגבר LNB

LNB (Low Noise Block Downconvertor) הוא רכיב אלקטרוני שתפקידו להגביר אות (סיגנל) הנקלט מאנטנה ולהמיר את התדר שלו.
ה-LNB משמש בדרך כלל לקליטה והמרה של אותות המשודרים בתקשורת לווינית והוא מורכב על צלחת הקליטה.
לרוב ה LNB הוא האנטנה עצמה "זן" כלומר ממיר את האות האלקטרו-מגנטי לאות החשמלי.
האות הנקלט מהצלחת חלש מאוד ובתדר גבוה. הרכיב מסנן רעשים, מגביר את האות, וממיר אותו לתדר נמוך, שניתן להעברה בקלות למקלט.
ישנם מספר סוגי LNB הנבדלים בעוצמת סינון הרעש ובמספר היציאות שלהם.
התכונה החשובה ביותר הנדרשת מה-LNB היא ספרת רחש נמוכה במיוחד (Low noise Ratio). כלומר ההגברה צריכה להוסיף מינימום רעש לאות. מכיוון שה-LNB הוא לרוב הרכיב האקטיבי הראשון בשרשרת הקליטה, ספרת הרעש שלו קריטית ותשפיע באופן מהותי על יחס האות לרעש של המערכת כולה (s/n).
ככלל ככל שההגברה גדולה יותר כך גדלה גם ספרת הרעש ולכן מרבית ה-LNB אינם מגבירים את האות במידה רבה.
כאמור ל-LNB ייעוד נוסף והוא המרת תדר הקליטה לתדר נמוך יותר (נקרא תדר ביניים - IF).
רכיב זה מתוחכם יותר מאנטנת הדי-פול הרגילה ומעבר ליכולת ההגברה והמרת התדר כולל לעיתים קוטביות כפולה, כלומר מאפשר קליטה בקיטוב אופקי ואנכי ללא צורך בסיבוב האנטנה.
פוליטיקה של סמואה האמריקנית

הפוליטיקה של סמואה האמריקנית היא במסגרת של מדינת חסות בעלת שיטת משטר של דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית, כאשר המושל הוא ראש הממשלה, ובמדינה יש מערכת רב-מפלגתית.
סמואה האמריקנית היא טריטוריה השייכת לארצות הברית אך אינה אחת מהמדינות המרכיבות אותה, והיא מנוהלת על ידי המשרד לענייני איים, המשתייך למחלקת הפנים האמריקנית. החוקה שלה אושרה ב-1966 ונכנסה לתוקף ב-1967. הכוח הביצועי מופקד בידי הממשלה. הכוח החקיקתי מפוצל בין שני בתי המחוקקים. המערכת המפלגתית היא העתק של זו שבארצות הברית. הרשות השופטת לא תלויה ברשות המבצעת וברשות המחוקקת.
כמו כן, בסמואה האמריקנית מתקיימת גם מערכת פוליטית כפרית מסורתית, הנקראת פאאמאטאי והפאאסמואה, שממשיכה להתקיים הן בסמואה האמריקנית והן בסמואה העצמאית.
הפאאסמואה היא מונח המתאר שפה ולבוש, והפאאמאטאי היא פרוטוקולים של הפונו (מועצה) והמערכת שבראשה עומד צ'יף. הפאאמאטי והפונו הם חלק בכל הרמות של הגוף הפוליטי הסמואי, החל מהמשפחה, עובר בכפר, ממשיך ברמת האזור, ועד לעניינים לאומיים. המאטאי (צ'יפים) נבחרים נבחרים בקונצנזוס בתוך הפונו של המשפחה המורחבת ושל הכפרים שאליהם הם שייכים.
המאטאי והפונו (שבעצמה מורכבת ממאטאי) מחליטים על פיזור של המשפחות הסוחרות ועל תקופת השכירות של אדמות ציבוריות. רוב האדמות בסמואה האמריקנית ובסמואה העצמאית הן אדמות ציבור. מאטאי יכול לייצג קבוצה של משפחה קטנה או של משפחה מורחבת גדולה שנמצאת גם מעבר לאיים, כלומר, גם בסמואה האמריקנית וגם בסמואה העצמאית.

הרשות השופטת

בית המשפט העליון (נשיא בית המשפט ושאר השופטים ממונים בידי מזכיר הפנים של ארצות הברית)