google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף שיינין

ביוגרפיה

נולד לציפורה ולרב מנחם מנדל שיינין, תלמיד ישיבת חברון בעיר חברון ומשגיח רוחני בישיבת רחובות. למד בישיבת פוניבז'. נישא לעטרה הדסה, בתו של הרב דוד סלומון. בגיל צעיר התמנה לרבה של טירת הכרמל. לאחר שרבה הראשון של אשדוד, הרב סיני אדלר עבר למבשרת ציון, מונה בעידודו של הרב יוסף שלמה כהנמן כרב ראשי, לצידו של הרב ישראל אליזרע, הרב הראשי הספרדי. עם פטירת הרב אליזרע, בשנת תשס"א, נותר הרב שיינין כרבה הראשי היחיד של העיר, עד מרץ 2010, אז נבחר הרב חיים פינטו לרבה הספרדי של העיר.
הרב שיינין משמש גם כראש כולל להוראה מורשת מנחם - אשדוד שהוקם לזכר אביו. לכולל שני סניפים, בבית כנסת אהל יעקב ובבית הכנסת לזכר נספי אגוז.
ב-2009 סירב הרב שיינין להעניק תעודת כשרות בתנאים הרגילים לקונדיטוריה שבבעלות יהודייה משיחית בשל היותה מוגדרת בהלכה כמומרת. בג"ץ קבע שקביעת התנאים המחמירים לקבלת תעודת ההכשר (משגיח כשרות צמוד בכל שעות הפעילות המחזיק בידיו את המפתחות לעסק) נעשתה בחוסר סמכות ומשיקולים זרים וחייב את הרב להעניק תעודה, אך הוא סירב. בהמשך חייב בג"ץ את הרבנות הראשית לישראל להסמיך רב אחר שייתן הכשר לעסק.
ב-2010 נמנה הרב שיינין על חותמי מכתב הרבנים שאסרו על השכרת דירות לערבים.
אחיו, הרב נחום שיינין היה אב בית דין בתל אביב וכן דיין במינוי זמני בית הדין הרבני הגדול.

כתביו

הרב שיינין חיבר את הספר "הדר יוסף" בנושאים שונים בש"ס, הכולל בין היתר התכתבות עם הרב יוסף שלום אלישיב בהלכות הנוגעות לפסולי חיתון.
דייט

דייט (מאנגלית: Date) היא פגישה רומנטית שבהּ משתתפים שני אנשים על מנת להעריך את מידת ההתאמה של הצד השני כשותף פוטנציאלי לזוגיות. דייט אופייני עשוי להיות כרוך בארוחה משותפת במסעדה, בצפייה בסרט בקולנוע וכדומה.
מקרה פרטי ונפוץ של דייט הוא פגישה עיוורת (באנגלית: blind date), דייט בין בני זוג פוטנציאליים שמעולם לא ראו זה את זה קודם לכן. בתרבויות שונות נהוג שצד שלישי יוזם את הדייט – גורם אשר עשוי להיות בן משפחה, מכר או שדכן מקצועי. בשנים האחרונות הפכו אתרי ההיכרויות באינטרנט לכלי פופולרי לשם מטרה זו.
רוברט ברק

ביוגרפיה

ברק גדל בפורטיג' שבמישיגן. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת מערב מישיגן ותואר שני בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת מרכז פלורידה. 
שירת בצוללות הטילים הבליסטים "פון שטויבן", ו"מרילנד" ובצוללת התקיפה "ברמרטון". מנובמבר 2002 עד אוגוסט 2005 פיקד על צוללת התקיפה "המפטון", בתקופת שירותו הוצבה הצוללת במשימות בים התיכון וכן השתתפה בפעילות מתחת לקוטב הצפוני. על שירותו זכה מטעם הצי בפרס ע"ש ג'ק דרבי למנהיגות ובפרס למנהיגות ע"ש ג'יימס סטוקדייל. בהמשך שירותו פיקד על פלגת פיתוח הצוללות 12. 
תפקיד מטה שלו כללו בין היתר מדריך וראש מחלקת הנדסת אלקטרוניקה בבית הספר להנעה גרעינית של הצי, חבר בצוות הערכה בשייטת הצוללות של הצי האטלנטי, סגן ראש מחלקת תכנון בפיקוד הכוחות השלובים, ראש מחלקת הנעה גרעינית בצוללות וקצין אג"ם בפיקוד כוחות הצי. 
כקצין בדרגות האדמירל, שימש סגן מפקד הצי השישי של ארצות הברית, קצין אג"ם של כוחות הצי באירופה ובאפריקה, מפקד קבוצת הצוללות השמינית וראש תחום תוכניות ומדיניות כוח אדם במטה הצי.
במאי 2016 מונה לראש אגף כוח האדם במטה הצי. ביוני 2019 קודם לדרגת אדמירל ומונה לסגן ראש המבצעים הימיים.
מאור צור

ביוגרפיה

מאור צור נולד בראשון לציון. בגיל 22 עבד ככתב מוניצפאלי ופלילים במקומון "זמן מקומי" בשפלה. כעבור שנתיים עבר לעבוד במקומון "זמן תל אביב" ככתב פלילים.
בשנת 2010  החל לעבוד כתחקירן בתוכנית התחקירים "המקור".
משנת 2011 הוא משמש ככתב לענייני משטרה בערוץ 10, יחד עם דורון הרמן. בשנת 2013 שודר סרטם התיעודי "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר נוער" בו התלוו למשפחת פליסיאן שבניה היו חשודים ברצח בבר נוער.
בין הישגיו העיתונאיים הבולטים: איתורם ושיחה ראשונה שקיימו עם דורסי לי זיתוני, בה הודו החשודים בדריסה של זיתוני, חשיפת פרשת "אלנבי 40" בה שודרו סרטונים של צעירה העולה על הבר ולאחר מכן הקריין במועדון הזמין מספר גברים לקיים עימה יחסי מין לעיני קהל המבלים.,חשיפת הפרשה הובילה לפתיחת התיק מחדש לאחר שנסגר במשטרה ואף גרם להפגנות של אלפי אנשים נגד המועדון, בנוסף שינוי מדיניות המשטרה בכל מה שקשור לפיקוח על חיי הלילה במועדונים. עוד מהשיגיו של מאור בחדשות עשר:  חשיפת פרשת "יו"ר הקואליציה דוד ביטן והחובות לשוק האפור," כמה חודשים לאחר שידור התחקיר המשטרה פתחה בחקירה גלויה עם מעצרם של מספר חשודים וממצאי התחקיר עמדו בבסיס החקירה. בשנת 2018 יצר מאור מספר סדרות בחדשות עשר כגון: "ילדי הפשע" על עולם הנוער העברייני בישראל, "שכנים מהגיהנום" על תופעת סכסוכי השכנים והסדרה "סוסים טרויאנים" על עולמם המסתורי של החוקרים הפרטיים בישראל, במסגרת הסדרה חשף מאור את תיעוד מעקב החוקרים הפרטיים של מפלגת קדימה אחרי ביבי נתניהו בבחירות 2009.  
צור נשוי ואב לבת ובן, מתגורר ברחובות.
לוחכי עשב

לוחכי עשב או רועי עשבים הם בעלי חיים הרביורים אוכלי צמחים, הניזונים מהחלקים העליונים של העשבים ברחבי העולם, בעיקר באחו, במדשאות, בסוואנה ובערבות העשב ברחבי העולם. צורת אכילה דומה לשיטת הלוחכים הם לוחכי העלים  שניזונים מחלקי צמחים גבוהים, מבלי לעלות על העץ. דבר זה נפוץ אצל כמה איילים, ג'ירפות ובהמות מבויתות מקבוצת מעלי גירה וגם אצל פילים וקרנפים.
רוב העשבים שייכים למשפחת הדגניים הגדולה, המצמיחים עלים קשים מקצה השורש שלהם ואכילת העשבים אינה הורגת כליל את הצמח. העשבים מתפרשים בדרך כלל על פני שטח עצום היכול לכלכל חיות רבות. וגם חיות רבות לוחכות את העשב בעדרים עצומים.
החיות צריכות להקדיש את רוב זמנם לאכילת העשבים וכן להתכופפות ולמנוסה מהירה מטורפים שיכולים לתקוף את החיות השקועות באכילה. לשם כך יש ללוחכים שריר צוואר גדולים היכולים להתכופף לאורך זמן וכן רגליים ארוכות וחושים דרוכים החשים מרחוק בטורפים. הם בעלי קיבות גדולות היכולות להתמודד עם התאית שבעשבים וחלקם יכולים להעלות גירה וכך לאכול את העשב מחדש. יצורים אחרים כמו הארנבת ניזונים מהעשב, מפרישים אותו כצואה ואוכלים אותה כדי להמשיך את פירוק החומרים. 
ישנם מינים שונים של לוחכים: רוב מכפילי הפרסה, הטפיר, הקפיברה והדרבן, מיני האווזים, האיגואנה, צבי היבשה וחרקים כמו הנמלים והחגבים. ישנם לוחכי עשב גם מתחת למים: סרטנאים שונים, קיפודי ים, דגים כמו הבתרניים, תחש המשכן וצבי הים.

רעיית צאן

רעיית צאן נעשית על ידי אדם המשגיח על כבשים ועזים בשטחי המרעה, באחו הפתוח או באזורים הרריים.
במהלך הרעייה הצאן אוכל את הצמחייה הרכה, והעדרים הגדולים מתפזרים וניזונים מכל צמחייה שהם רואים. בשלב מסוים הרועה לוקח אותם לתחנה נוספת וכן הלאה עד לחזרה לדיר. הרועה נעזר גם בכלב רועים היודע לכוון את הצאן ע"פ רועה. רעיות שונות עזרו למנוע שריפות, על ידי כרסום כל החלקים הדליקים של האש. כמו כן הם מונעים מיערות כרותים לשוב לגודלם המלא, עקב אכילת הנבטים הצעירים של הצמחייה הנמוכה. רעיות אחרות פוגעות בחיות לוחכות אחרות, כשהעדרים פולשים לאזורים מבודדים וחיות אחרות נפגעות מאובדן מקומות המחיה על העשב. כך קורה לצב הגלאפגוס שנמצא בסכנה, עקב הרעייה של העזים, הפוגעת בצמחייה שהוא אוכל.
כמו רועי הצאן ישנם גם רועי בקר המכונים בוקרים ואולם רוב הפרות חיות ואוכלות את החציר שמוגש להם ברפת.
השועלים הקטנים

הפקה

שם הסרט לקוח ממגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ט"ו; "אֶחֱזוּ-לָנוּ, שֻׁעָלִים--שֻׁעָלִים קְטַנִּים, מְחַבְּלִים כְּרָמִים; וּכְרָמֵינוּ, סְמָדַר".
טלולה בנקהאד שלוהקה במקור לסרט קיבלה ביקורות מהללות מהופעתה במחזה משנת 1939, אך במאי הסרט ויליאם ויילר התעקש ללהק את בטי דייוויס. מלכתחילה, ג'ק וורנר סירב לתת לדייוויס לשחק בסרט של חברת ההפצה המתחרה "Goldwyn Pictures", אך לאחר משא ומתן הם חתמו על חוזה בערך של 385,000 דולר. כשדייוויס גילתה על סכום החוזה היא ביקשה העלאה בשכר.
ויילר שיכנע את דייוויס לראות את המחזה לפני צילומי הסרט. כשהיא ראתה את המחזה היא הצטערה כיוון שהיא חשה שהיא חייבת לשנות את דמותה של רג'ינה, מדמות של קורבן לאישה מניפולטיבית. במקור, דמותו של דייוויד האוויט לא הייתה במחזה, אך היא נוספה כדי להוסיף דמות חיובית לעומת שלל הדמויות השליליות בסרט.
ויילר ודייוויס רבו רבות במהלך צילומי הסרט והמצב הידרדר לכך שדייוויס עזבה את סט הסרט. לבסוף, היא חזרה בעקבות שמועות שקתרין הפבורן או מרים הופקינס תחלפנה אותה בסרט. למרות ההצלחה של הסרט השניים מעולם לא חזרו לעבוד יחדיו.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה באולם המוזיקה רדיו סיטי, ניו יורק. לפי ה"ניו יורק טיימס" נכחו באירוע כ-22,163 אנשים, מה ששבר את שיאי הנוכחות בהצגת בכורה באותן שנים.
בשנת 2003 דמותה של דייוויס, רג'ינה גידנס, דורגה ברשימת "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-43.
סביצ'ה

סביצ'ה (Ceviche) הוא מאכל המורכב מדגים נאים המושרים בחומץ או במיץ לימון עם בצלים חתוכים. הסביצ'ה הוא המאכל הלאומי של פרו, אך נפוץ גם בשאר מטבחי דרום אמריקה.
טבח כיוס

טבח כיוס (ביוונית: Η σφαγή της Χίου  - אִי ספאגִי טיס חִיוּ, בטורקית: Sakız Adası Katliamı) הוא אירוע בשנת 1822 בו נטבחו עשרות אלפים מתושבי האי היווני כיוס על ידי חיילים עות'מאנים.
לאחר פרוץ מלחמת העצמאות היוונית ב-1821 החלו חיילים עות'מאנים לטבוח אלפי יוונים ברחבי האימפריה העות'מאנית. הטבח בכיוס הפך לאחד המאורעות הזכורים ביותר משפיכות דמים זו. במהלך הטבח כ-42,000 מיושבי האי נתלו, הורעבו או עונו למוות, 50,000 שועבדו לעבדים ו-23,000 הוגלו. פחות מ-2,000 הצליחו לשרוד באי. ביוונית, הביטוי "קטסטרופי טו ניסיו" (Καταστροφή του νησιού), שפירושו "חורבן האי", משמש לציון אירועים אלה. 
האי עצמו נבזז, ומקצת הניצולים התפזרו ברחבי אירופה במה שידוע כיום בשם "גולת כיוס".
תושבי האי, אשר במשך 2,000 שנים שלטו במסחר הימי ובדיפלומטיה ברחבי הים השחור, הים האגאי והים התיכון וכן היו בעלי השפעה בקונסטנטינופול, לא הצליחו לשקם את מעמדם הרם כבעבר. 
הטבח תועד ודווח היטב והצית רגשות זעם באירופה, בין השאר בציורו של הצייר הצרפתי אז'ן דלקרואה "טבח כיוס", המנציח את הזוועות שהתחוללו.
בזמן הטבח נצלו תושבי אזור מסטיקוחוריה בדרום-מערב האי הודות לגידולי עצי אלת המסטיק שמהם הפיקו את שרף המסטיקא שהיה שווה במשקלו לזהב ואשר שימש את הסולטאן העות'מאני ואת נשותיו בהרמון ושימש אף בתור חומר יקר ליצוא של האימפריה העות'מאנית].
הרולד מארי

הרולד מארי (באנגלית: Harold James Ruthven Murray;‏ 24 ביוני 1868, לונדון - 16 במאי 1955) היה היסטוריון שחמט ידוע והראשון שפרסם את התאוריה שמקור השחמט מהודו.
מארי היה הבכור לאחד עשר ילדים במשפחתו. אביו ג'יימס מארי היה העורך הראשון של המילון האנגלי של אוקספורד. מארי למד בבית ספר ובזמנו הפנוי עזר לאביו בעריכת המהדורה הראשונה של המילון OED. עד סיום לימודיו היה מארי אחראי ל-27,000 ציטוטים שהופיעו במילון. 
מארי החל ללמוד בקולג' בליול באוקספורד, ואת לימודיו במתמטיקה סיים בשנת 1890. הוא התקבל לעבודה בקולג' המלכה בטאונטון שם גם למד לשחק שחמט. לאחר מכן מונה למנהל בית ספר בלנקשייר. בשנת 1897 נישא, בשנת 1901 התמנה למשרת מפקח ובשנת 1928 התמנה כחבר במנהלת החינוך.
בשנת 1897 עודד אותו הברון טאסילו פון דר לאסה (שהשלים בשנה זו את סיפרו על ההיסטוריה של השחמט באירופה) לחקור את העבר הרחוק של השחמט. מארי השיג גישה לספריה העשירה ביותר בנושא השחמט, ספריתו של ג.ג. וויט מאוהיו וכמו כן השתמש באוסף של רימינגטון וילסון מאנגליה. אוסף וויט כלל כתבי יד בערבית, ולצורך קריאתם למד מארי ערבית וכך בחן מסמכי שחמט היסטוריים רבים. המחקר נמשך 13 שנים ומארי כתב מאמרים בנושאי ההיסטוריה של השחמט שפורסמו בעיתון הבריטי British Chess Magazine ובעיתון הגרמני Deutsches Wochenschach. בשנת 1913 מארי פרסם את עבודתו המשמעותית ביותר, ההיסטוריה של השחמט, והציע את התאוריה שהשחמט נוצר בהודו. עד היום זו התאוריה המקובלת ביותר. 
בשנת 1952 פרסם מארי את ספרו "A History of Board Games other than Chess". הגם שההיסטוריה של השחמט נחשב לספר התקני בתחום, הגישה המדעית ואורכו הגדול (900 עמודים) הפכו אותו ללא נגיש למרבית השחמטאים. מארי החל לכתוב גרסה קצרה יותר של עבודתו בנושא ההיסטוריה של השחמט בסגנון פופולרי יותר. הגם שהחל את עבודתו שנים רבות קודם לכן העבודה לא הושלמה עד מותו, אלא בראון והארי גולומבק השלימו את העבודה ופרסמו אותה בשנת 1963 כ-A Short History of Chess.
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ביוגרפיה

פרידריך נולד בטורגאו ב-17 בינואר 1463, לארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואליזבת מבוואריה שהייתה בתו של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה, וכבן הבכור ירש את שלטון אביו עם מותו ב-1486. ב-1502 הקים בעירו ויטנברג אוניברסיטה (כיום חלק מאוניברסיטת האלה-ויטנברג), בה לימדו בין השאר מרטין לותר ופיליפ מלנכתון. הקמת האוניברסיטה הייתה חלק ממאמציו להפוך את העיר הקטנה למרכזית וחשובה והוא הזמין לשם מלומדים ואנשי רוח נוספים כגון לוקאס קראנאך האב שהיה לצייר החצר שלו.
ב-1519 פרידריך היה המועמד של האפיפיור לאו העשירי, לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואף העניק לו את ורד הזהב  לאות תמיכתו בו. לבסוף, יריבו קרל החמישי נבחר. כדי להגן על לותר אל מול הכנסייה הקתולית, שתבעה את העמדתו לדין, דרש פרידריך שלותר יועמד למשפט על אדמת גרמניה וכן שתהיה לו הזכות להשמיע את דבריו בפני הקיסר שזה עתה נבחר. תמיכה זו לא הספיקה לקיסר, שצידד בעמדת הכנסייה והטיל עליו חרם. פרידריך מילט אותו לטירת וארטבורג כדי להעניק לו מחסה.
פרידריך החזיק אוסף גדול של שרידי קדושים שמנה כ-19,000 פריטים בהתאם לאמונה הקתולית שקדושתם תציל אותו מכור המצרף.
הוא מת רווק בטירת הציד בלושאו ב-1525 ונקבר בוויטנברג. ירש אותו אחיו יוהאן "האיתן".
בל תוסיף ובל תגרע

פרטי האיסור

שיטת הרמב"ם היא שכל מצווה, איסור או דין שאדם מוסיף על המצוות הכתובות בתורה, בין על המצוות שבתורה שבכתב ובין על המצוות שבתורה שבעל פה - עובר באיסור זה (וכגון שיאמר שיש איסור בתורה לבשל עוף עם חלב, בעוד שאיסור זה הוא רק מחז"ל).
רוב המפרשים חולקים על הרמב"ם (ראו ספר החינוך מצווה תנ"ד) וסוברים שאיסור זה הוא רק במצוות עשה. עוברים על האיסור רק כאשר מוסיפים על מצווה קיימת, כגון המניח ב' זוגות תפילין או היושב בסוכה שמונה ימים (במקום שבעה).
העושה את אותה מצווה כמה פעמים (כגון תוקע בשופר כמה פעמים או נוטל ארבעת המינים כמה פעמים) אינו עובר על איסור זה מכיוון שלא הוסיף על המצווה אלא רק קיים אותה מספר פעמים.
המקיים מצווה שלא בזמנה (כגון היושב בסוכה ביום השמיני) לא עובר על איסור בל תוסיף, אלא אם כן כיוון בדעתו שהוא מקיים מצווה (מצוות ישיבה בסוכה).

דיני האיסור

איסור זה נאמר לכל איש ואשה בכל מקום ובכל זמן. העובר על איסור זה במזיד מתחייב במלקות. אך זה בתנאי שיהיו עדים בדבר ושתהיה התראה.
המפרשים נחלקו האם האיסור הוא דווקא בכוונה לשם מצווה, או אף בלא כוונה.

טעם האיסור

טעם האיסור הוא מפני שהאל ציווה לנו תורה שלמה ללא חיסרון ולכן החושב שניתן להוסיף על המצוות ובכך להשלים את התורה, מראה שיש בה חיסרון והיא איננה שלמה. מחשבה זו היא פגם באמונה ולכן אסר האל בתורתו להוסיף עליה.

פרטי האיסור

כל המחסיר מן המצוות או מן האיסורים שבתורה עובר בלאו זה. מבואר בספר החינוך שדווקא כאשר מחסיר בשיעור המצווה, עובר בלאו זה (כגון המניח תפילין עם שלוש פרשיות במקום ארבע). אך הרמב"ם סובר שדווקא אם יאמר שמותר מן התורה לעשות דבר מסוים - והוא אסור - עובר בלא תגרע (כגון האומר שמותר מן התורה לאכול בשר בחלב).

דיני האיסור

כמו בבל תוסיף, איסור זה נוהג בכל איש ואשה בכל מקום ובכל זמן. העובר עליו בעדים ובהתראה - חייב מלקות.

טעם האיסור

טעם האיסור כטעם איסור בל תוסיף - פגיעה בשלמות תורת האל.
בוטרימוניס

היסטוריה

היישוב מוזכר לראשונה בכתובים בתקופתו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא בין השנים 1392–1430. יש סברה שהיישוב הוקם על דרך וילנה - פוניה  לשם הגנה על ליטא בתקופת פלישות הטטרים.
בשנת 1782 נבנתה בעיירה הכנסייה הראשונה. 
במאה ה-19 התפתח המסחר בעיירה, למרות מספר שרפות שפגעו קשה בעיירה. התקיימו בה ירידי מסחר וירידי בהמות משק, ירידים אותם פקדו סוחרים מרוסיה ומפולין. רוב תושבי העיירה עסקו במסחר ובמלאכה. 
ביוני 1940, עם סיפוח ליטא לברית המועצות, סופחה בוטרימנץ, עם כל ליטא, לברית-המועצות. 
במהלך מלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים את מרכז העיירה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי שאחרי מלחמת העולם השנייה הייתה בעיירה חווה קולקטיבית. משנת 1978 מהווה העיירה מרכז לתוצרת עוף.

יהודים

באמצע המאה ה-19 ישבו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. 
ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 חיו בבוטרימנץ כ-750 יהודים.
באוגוסט 1941 נרצחו כ-200 מיהודי העיירה באליטא. בסוף אותו חודש רוכזו בגטו היהודים שנותרו בעיירה. יהודים מעיירות הסביבה הובאו לגטו, ומספר היהודים בו הגיע ל-1,400. בספטמבר רצחו אותם בירי ליטאים חמושים.
יחסי סנט וינסנט והגרנדינים–צרפת

סקירה כללית

משלחת מסנט וינסנט והגרנדינים, בהובלת שר הבריאות, השתתפה בכנס COP21 שהתקיים בלה בורז'ה מ-30 בנובמבר עד ל-12 בדצמבר 2015 ונושאו היה התנגדות להתחממות הגלובלית ושינוי האקלים. סנט וינסנט והגרנדינים, כמו רוב שכנותיה הקריביות, חתמה על הסכם פריז מוקדם מאוד והייתה אחת הראשונות בעולם לעשות כן.
המדינה נמצאת תחת פיקוח של היועץ הצרפתי לשיתוף פעולה אזורי שמקום מושבו בסנט לוסיה. צרפת מחזיקה סניף של אליאנס פרנסאייז (משרד ובית ספר לתרבות הצרפתית) בקינגסטאון, ברוב שנות הלימודים בבית הספר לומדים בין 200 ל-300 תלמידים. רוב הסיוע הצרפתי בסנט וינסנט והגרנדינים נעשה דרך האיחוד האירופי באמצעות קרן הפיתוח האירופית (EDF).
משה אבנימלך

קורות חיים

נולד בוורשה בירת פולין לאברהם קניגשטיין, המשפחה הייתה יהודית משכילה והוא למד בבתי ספר כלליים, קיבל השכלה תיכונית ולמד שפות רבות, תרבות קלאסית ופולנית. את הלימודים הגבוהים עשה באוניברסיטאות ורשה וגטינגן. לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הפולני והשתתף במלחמה הפולנית-סובייטית.
ב-1916 חבר ליעקב חזן בכינון תנועת השומר הצעיר בפולין, בתום המלחמה בין פולין לרוסיה השתחרר והחל לתכנן את עלייתו לארץ ישראל, אך בינתיים נותר בפולין כיו"ר תנועת השומר הצעיר ועבד כמורה בגימנסיה העברית של רשת "תרבות" בוורשה. בשלב זה שינה את שם משפחתו מקניגשטיין לאבנימלך. ב-1922 מימש את תוכנית העלייה לארץ ישראל, ויחד עם חבריו למסע הגיעו דרך לבנון למטולה ב-1923.
לאחר הגעתו ארצה עבד בקיבוצי השומר הצעיר, בית אלפא ומשמר העמק, הוא עזב את הקבוצה בשל ניגודים בין השקפותיו לדינמיקה הקיבוצית, ועבד כחקלאי וכפועל בנין בחווה בעכו ובכפר תבור. היו תקופות שבהן היה מחוסר עבודה, ובהמשך הצטרף לקבוצה בקריית ענבים ועבד במחצבה ובבנין.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 עלה לירושלים ועבד כמורה בסמינר למורים, בירושלים הכיר את צפורה אייזנר, אחות שעשתה את לימודיה בארצות הברית ובאה ארצה לעבוד ב"הדסה", הוא לימד אותה עברית והיא לימדה אותו בתמורה אנגלית, הם נישאו ולהם בת ושני בנים.
ב-1926 קיבל עבודה במחלקה החדשה לגאולוגיה שהוקמה אז באוניברסיטה העברית, כעוזרו של פרופ' יהודה ליאו פיקרד, בעבודתו זו חזר ללימודי הגאולוגיה שאותם השלים פורמלית כבר בגרמניה. ב-1933 נסע לצרפת והשלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת גרנובל. כן שימש כמנהל "ארכיון הקדיחות", ונודע כמומחה לפלאונטלוגיה. הוא פרסם מאמרי מחקר רבים בישראל ובעולם בעברית, פולנית, גרמנית וצרפתית.
ב-1971 נפטר משה אבנימלך והוא בן 72, הוא נקבר בהר המנוחות. הוא הותיר אחריו את בתו רנה, ובניו: פרופ' יורם אבנימלך ומיכה אבנימלך שהיה עוזרו של שר האוצר פינחס ספיר והנספח הכלכלי של ישראל בניו יורק.

פעילות ציבורית

אבנימלך היה מעורה בסוגיות בציבוריות הישראלית: בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה ממקימי "שורת המתנדבים", פעל נגדכפייה דתית בישראל ולמען הפרדת הדת מהמדינה. ב-1961 חתם על גילוי דעת אנשי האקדמיה על "הפרשה" ב-1963 חתם יחד עם 25 פרופסורים מהאוניברסיטה העברית על קריאה לכנסת לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל ובאופן כללי פעל לקשירת קשר בין האוכלוסייה היהודית לערביי ישראל ולמתינות ביחס למדינות הערביות השכנות.
ב-1965 הצטרף למכתב הפרופסורים נגד כוונת גרמניה המערבית להחיל את חוק ההתיישנות על פשעי הנאצים. אחרי מלחמת ששת הימים התנגד לסיפוח השטחים מחשש שהדבר יוביל להנצחת הסכסוך ולהרס החברה הישראלית, לדידו. הוא היה בין חותמי התנועה לשלום וביטחון ב-1969, אך התנועה לא עברה את אחוז החסימה.
הרברט ספנסר גסר

חייו

גסר נולד בפלטסוויל, עיירה קטנה בוויסקונסין, להרמן וג'יין אליזבת'. אביו, שהיגר לארצות הברית מחבל טירול, הסב מקצועו מרוקחות לרפואה ועבד כרופא כפר. לאחר שסיים את לימודי התיכון בעיירת מולדתו הוא החל לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. בניגוד לרצון אביו סירב ללמוד רפואה וסיים לימודי תואר ראשון כללי בשנת 1910. לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני.
בזמן לימודיו החליט להשתתף במספר קורסים בבית הספר לרפואה, ביניהם קורס מבוא לפיזיולוגיה אותו לימד פרופ' יוסף ארלנגר. גסר הלך שבי בקסמי הנושא והמרצה. הוא התקבל לעבודה באוניברסיטת ויסקונסין כעוזר מחקר בביוכימיה והשתכנע לפנות ללימודי רפואה. את לימודי הרפואה סיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1915. תוך כדי לימודיו ביצע מחקר בתחום קרישת הדם. הוא שב לאוניברסיטת ויסקונסין והחל להורות פרמקולוגיה. בשנת 1917 הזמין אותו מורהו, יוסף ארלנגר, לקבל משרת הוראה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייסו גם גסר וארלנגר למאמץ המלחמתי וערכו מחקר על פגיעות הלם. בשנת 1918 החל מחקרו על רישום פעילות עצבית. בעזרת מגבר מיוחד וגלוונומטר ניסה לנטר אותות חשמליים עצביים. בשנת 1920 הצטרף ארלנגר למאמצי המחקר של גסר לתיעוד אותות עצביים. בשנת 1921 התמנה גסר לראש המחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטת וושינגטון אף על פי שעיקר עניינו במחקר היה בתחום הפיזיולוגיה. בשנת 1924 פרסם יחד עם ארלנגר לראשונה תוצאות ממחקריהם על אופי האותות החשמליים העצביים. בשנת 1931 עבר גסר לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל בניו יורק. בשנת 1934 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1935 החל גסר לנהל את מכון רוקפלר למחקר רפואי והפך אותו לאחד ממרכזי המחקר המובילים בתחום הנוירופיזיולוגיה. בשנת 1936 פרסם יחד עם ארלנגר אסופת הרצאות בנושא "האותות החשמליים של פעילות עצבית".
החל משנת 1941 מיעט גסר לעסוק במחקר והתמקד בניהול המכון שבראשו עמד. בשנת 1944 הוכרז כחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם מורהו ועמיתו למחקר יוסף ארלנגר על מחקריהם בתחום הפעילות העצבית. המברק מסטוקהולם המבשר על זכייתו בפרס הגיע אליו בעיצומה של ישיבה. על תחושותיו באותו רגע כתב בזיכרונותיו (בגוף שלישי): "התגובה המיידית הייתה חוסר אמון ולא התעלות נפש. הפיזיולוגיה של סיבי העצב נעשתה כה זרה לחשיבתו, עד שבסיום הישיבה הוא פרש לחדרו כדי לחדש את המגע עם הידע בתחום על ידי קריאת מאמריו שלו." Experimental Neurology, 10 (Suppl. 1, 1964):1-38 הפרס הוענק לו ולארלנגר בדצמבר 1945 בניו יורק וזאת עקב המלחמה שהשתוללה באירופה. בשנת 1953 הוא פרש לגמלאות אולם לא נטש את מחקריו במעבדה. הוא המשיך לחקור עד לשנת 1961 אז סבל מאירוע מוחי. מאז ועד מותו ב-11 במאי 1963, שהה בבית חולים בניו יורק. הוא נותר רווק כל חייו.
גסר נבחר בשנת 1946 לחבר (שאינו בריטי) בחברה המלכותית של לונדון ולחבר באקדמיה השוודית המלכותית למדעים. הוא היה חבר גם באקדמיה למדעים של פינלנד, באקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה, זאת בין שלל התארים והעיטורים שקיבל במהלך חייו.
חוף השנהב

השם

המדינה הייתה ידועה כ"חוף השנהב", ובאנגלית היא נקראה Ivory Coast, בגרמנית - Elfenbeinküste, בספרדית - Costa de Marfil, בצרפתית - Côte d'Ivoire, וכן הלאה. בגלל חוסר האחידות שנוצר בזירה הבינלאומית, באוקטובר 1985 ביקשה הממשלה לקבוע את שם המדינה כ-Côte d'Ivoire (שם שהוא מורשת הקולוניאליזם הצרפתי) בכל השפות.
למרות החלטת הממשלה, בשפה האנגלית עדיין משתמשים לרוב ב-"Ivory Coast" ובאופן דומה ממשיכים להשתמש בתרגום גם בשפות האחרות. אולם, ממשלות משתמשות ב-"Côte d'Ivoire" מתוך היענות לדרישת המדינה. באתר משרד החוץ הישראלי נכתב שמה של המדינה קוט דיוואר (חוף השנהב), אך בהודעות של משרד ראש הממשלה הישראלי קרויה המדינה "חוף השנהב".

פוליטיקה

הבירה הרשמית מאז 1983 היא ימוסוקרו, אולם בפועל אבידג'אן ממשיכה להיות המרכז האדמיניסטרטיבי, ומרבית המדינות מחזיקות שגרירות באבידג'אן. הנשיא לורן גבאגבו שלט מאז שנת 2000 ועד 2011 בה הודח בפועל לאחר שהפסיד בבחירות כמה חודשים לפני כן.
מלחמת אזרחים שהחלה בשנת 2002 בין הצפון לדרום הביאה לפגיעה באוכלוסייה. ארגונים הומניטריים בינלאומיים פרסמו דוחות על בעיות בטיפול באזרחים שבויים בשני הצדדים, ועל עבדות ילדים בתעשיית הקקאו.
בחודש נובמבר 2010 נערכו בחירות דמוקרטיות במדינה, בהן הפסיד הנשיא המכהן, לורן גבאגבו. משלא היה מוכן לפנות את כס הנשיאות, החלו מהומות במדינה, בהן נרצחו אלפי תושבים והאשמות בגין רצח עם הוטחו בו מכל עבר.
החל משנת 2010, נשיא חוף השנהב הוא אלאסן ואטארה.

תעשייה

התעשייה עוסקת בעיקר בעיבוד התוצרת החקלאית, בייצור מוצרי מזון, סוכר, שמני מאכל, טקסטיל, עיבוד עץ, זיקוק נפט, ייצור מוצרי טבק, חומרי בניין, מלט ומוצרי עור.

תחבורה

במדינה יש דרכים באורך כולל של 68,000 ק"מ, מתוכם 5,000 ק"מ הם כבישי אספלט, וכן 1,177 ק"מ של מסילות ברזל. בצי הסוחר ישנן כמה אוניות בנפח כולל של 7,800 טון.
חוף השנהב מפעילה תחבורה אווירית למדינות שכנות ולמדינות מערב אפריקה.

חינוך

בית הספר התיכון הראשון בחוף השנהב, הוקם ב-1952, שמונה שנים לפני שהמושבה הצרפתית זכתה בעצמאותה.

אקלים

בדרום, באזור חוף והשפלה, חם ולח בכל עונות השנה. בפנים הארץ חם מאוד ולח באביב ובקיץ, חם ויבש בחורף.
הטמפרטורות הממוצעות של החודש החם ביותר ושל החודש הקר ביותר הן: בדרום, 30 ,28; בפנים הארץ 24 - 32, 24.
גשמים יורדים בדרום הארץ בכל עונות השנה, אך בעיקר בקיץ. בפנים הארץ הם יורדים בעיקר באביב, בראשית הקיץ ובסתיו. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 1,800 - 2,000 מ"מ, ובצפון 1,000 - 1,200 מ"מ.

דמוגרפיה

כ-40% מהאוכלוסייה הם מוסלמים (גרים בעיקר בצפון), כ-30% מהאוכלוסייה הם נוצרים (גרים בעיקר בדרום), השאר מחזיקים בדתות שבטיות מקומיות, כגון דת הוודו, הידועה בחלק זה של היבשת.
אוטו אולסן

ביוגרפיה

אולסן נולד באוסטרה אקר, נורווגיה, ב-1884, ומת שם ב-1953 (ב-1948 אוחדה אוסטרה אקר לתוך אוסלו).
בגיל 35, הוא השתתף באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ב-9 תחרויות, וזכה שם בחמש מדליות: מדלית זהב בתחרויות הקבוצתיות ברובה חופשי וב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובתחרוית האישיות ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה ו-300 מ' רובה צבאי, שכיבה. כמו כן, הוא זכה במדלית כסף בתחרויות הקבוצתיות ברובה חופשי וברובה צבאי 300+600 מ'. באולימפיאדת פריז (1924) הוא השתתף ב-5 תחרוית, וזכה ב-3 מדליות: מדלית זהב בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, מדלית כסף בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה, ומדלית ארד בתחרות האישית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה.
דובוני אכפת לי ובני דודים

תקציר העלילה

בני הדודים של דובוני אכפת לי מגיעים לארץ אכפתיה, שם יחד עם הדובונים הם לומדים על חשיבות הדאגה לזולת ומגלים כוחות "בטן פלא" חדשים שעוזרים להם להתמודד עם הפחדים שלהם.