לורד וולדמורט

יצירת הדמות

בראיון שנערך עמה בשנת 1999, אמרה רולינג שדמותו של וולדמורט הומצאה בתור הנמסיס של הארי פוטר, הגיבור הראשי של הסדרה, וכן שהיא בכוונה לא חשפה את סיפור הרקע שלו כבר בתחילת הסדרה. "הרעיון הבסיסי [היה שהארי] לא ידע שהוא קוסם... כך שאני בערך הלכתי אחורה מהנקודה הזאת על מנת למצוא כיצד הוא היה יכול להיות, שהוא לא ידע מה הוא באמת... כשהוא היה בן שנה, הקוסם המרושע ביותר מזה מאות שנים ניסה לרצוח אותו. הוא רצח את הוריו של הארי, ואז ניסה לרצוח אותו - הוא ניסה לקלל אותו... הארי היה צריך לגלות, לפני שאנחנו מגלים. ומסיבה מסתורית הקללה לא עבדה על הארי. כך שהוא שרד עם הצלקת הזו בצורת ברק על מצחו, והקללה חזרה אל הקוסם המרושע, שנאלץ להתחבא מאז".
במהלך הספר השני חשפה רולינג את הפרדוקס שוולדמורט תיעב קוסמים שאינם טהורי דם, אף שהוא עצמו חצוי דם. בראיון ל־BBC בשנת 2000 היא אמרה כי וולדמורט הוא למעשה בריון עם שנאה עצמית: "ובכן, אני חושבת שלעיתים קרובות המקרה הוא שהבריונים נטפלים למה שהוא בעצם החולשה הגדולה ביותר שלהם, כפי שהם רואים אותה, והם מטילים זאת ישר על מישהו אחר ואז הם מנסים להשמיד את האחר וזה מה שוולדמורט עושה". באותה שנה היא חידדה את אמירותיה לגבי וולדמורט. היא החלה לקשור בינו לבין עריצים אמיתיים, ותיארה אותו בתור "פסיכופת משתולל, שמגלה אדישות מוחלטת בתגובה לסבלם של אחרים". אולם, בשנת 2004 היא הכחישה כי וולדמורט מבוסס על דמות היסטורית כלשהי. בשנת 2006 היא הוסיפה וגילתה כי לוולדמורט יש פחד מהותי אנושי: הפחד מפני המוות. רולינג אמרה "הפחד של וולדמורט הוא מהמוות, מוות משפיל. אני מתכוונת, הוא מחשיב את המוות להשפלה. הוא חושב שזו חולשה אנושית מבישה, כפי שאתה יודע. הפחד הגדול ביותר שלו הוא מהמוות".
לאורך כל הסדרה הדגישה רולינג שהשם "וולדמורט" גורם לפחד כה גדול בעולם הקוסמים עד כדי שאמירתו נחשבת למסוכנת, ורוב הדמויות מסרבות להתייחס אליו בשמו המפורש. בספר השביעי מוטל טאבו על השם, כך שוולדמורט ותומכיו יוכלו לאתר כל מי שאומר אותו, בעזרת קסם. בספר השני כתבה רולינג כי המשפט "אני לורד וולדמורט" הוא אנגרמה על השם טום ואנדרולו רידל. לפי רולינג שמו של וולדמורט הומצא על ידיה ואין לו בסיס היסטורי. בשפה האנגלית הוא קרוי Tom Marvolo Riddle, אך מאחר שגילי בר-הלל, מתרגמת הספרים לעברית, רצתה לשמר את האנגרמה המקורית, היא נאלצה לשנות את שמו האמצעי.

בסרטים

דמותו של וולדמורט הופיעה ברוב הסרטים (פרט לסרט השלישי), ושישה שחקנים שונים גילמו אותו בצורות השונות שבהן הופיע.
בסרט הראשון הוא הופיע בתור פנים על הצד האחורי של ראשו של קוויריניוס קווירל, כאשר אפקט זה מבוצע באמצעות מחשב. איאן הרט, השחקן שגילם את קווירל באותו סרט, דיבב את וולדמורט והפנים שלו היו הבסיס לאנימציה. הוא הופיע גם בסצנה ביער האסור שליד הוגוורטס, בה הוא נראה מוצץ דם של חד־קרן. על מנת למנוע בלבול בין שני התפקידים בוצעו שינויים ממוחשבים בקולו ובפניו המוקלטים של הרט. בסרט זה הוא הופיע גם בפלשבק כאשר הוא הגיע לביתם של ג'יימס ולילי פוטר על מנת לרצוח אותם. בסצנה זו הוא גולם על ידי ריצ'רד ברמר, אך לא ניתן היה לראות את פניו.
הופעתו הבאה הייתה בסרט השני בדמותו של טום ואנדרולו רידל בן ה־16, שגולם על ידי כריסטיאן קולסון.
בתחילת הסרט הרביעי ניתן היה לשמוע רק את קולו של וולדמורט. אולם, בשיאו של הסרט הוא הופיע בגופו הגשמי לראשונה, וגולם על ידי רייף פיינס. פיינס לבש גלימה שחורה בסצנה זו, ומראהו היה גבוה ומרושע, ללא שיער ועם שיניים צהובות; שרביטו היה בגוון לבן ונראה כי הידית הייתה עשויה מעצם; הציפורניים היו ארוכות ובצבע כחול חיוור, ואילו ציפורני הרגליים נראו כאילו יש בהן דלקת. עיניו היו כחולות ואישוניו לא בצורת נחש, בניגוד לנאמר בספר. המפיק דייוויד היימן הסביר זאת בכך שהאמין כי באופן זה הרשעות של וולדמורט תבלוט יותר. בדומה לספר לא ניתן היה להבחין באף שלו. אפו של פיינס לא נצבע באיפור בסצנה זו, כי אם הוסר באמצעות עריכה ממוחשבת. לדמותו של וולדמורט בסרט זה הייתה גם לשון בצורת מזלג.
פיינס חזר וגילם את וולדמורט גם בסרט החמישי. הירו פיינס טיפין, אחיינו של רלף פיינס, גילם את הילד טום רידל בסרט השישי. השחקן פרנק דיליין החליף את כריסטיאן קולסון בתפקיד רידל הנער.

אישיות

רולינג תיארה את וולדמורט כ"הקוסם המרושע ביותר מזה מאות שנים". וולדמורט לא היה זקוק לחמלה או ידידות אנושית, ולא היה מסוגל לתפוס מהי חיבה או אהבה כלפי מישהו אחר. וולדמורט האמין כי הוא נעלה בהשוואה לכל מי שמסביבו, עד כי לעיתים הוא מתייחס אל עצמו בגוף שלישי. רולינג התייחסה לכך ואמרה כי וולדמורט הוא "ממש תאב כוח. גזען, באמת". רולינג אמרה שלו היה וולדמורט מביט בראי של ינפתא הוא היה רואה "את עצמו, בעל כוח עצום ונצחי. זה מה שהוא רוצה".
רולינג אמרה גם כי העובדה שוולדמורט נולד תחת השפעתו של שיקוי אהבה (שניתן על ידי אמו לאביו) קשורה לחוסר היכולת שלו להבין אהבה; לדבריה זו "דרך סימבולית להראות שהוא הגיע מאיחוד חסר אהבה - אך כמובן, הכל היה משתנה אם מרופי הייתה שורדת, מגדלת אותו בעצמה ואוהבת אותו. הכישוף שתחתיו טום רידל הפך לאביו של וולדמורט חשוב כיוון שהוא מראה כפייה, ואין יותר מדי דרכים גרועות מזו להיוולד מאשר כתוצאה של איחוד כזה".
שחצנותו של וולדמורט מובילה בסופו של דבר לנפילתו, בדומה לדמויות אחרות מסוגו. הוא סובל מפחד פתולוגי מפני המוות, ומתייחס אליו כחולשה אנושית מבישה. לפי רולינג הבוגארט שלו הוא הגופה שלו. היא אמרה גם כי ההבדל בין הארי לוולדמורט הוא שהארי מקבל את האפשרות שימות, ובכך הופך לחזק יותר מאויבו המר.

יכולות וכישורים קסומים

לאורך כל הסדרה מדגישה רולינג כי וולדמורט הוא קוסם אופל חזק מאוד, חכם וחסר רחמים. אחת מתכונותיו הידועות היא יכולת גבוהה בביאור ובהלטת הכרה, כך שהוא מסוגל לקרוא מחשבות ולהגן על מוחו מפני חדירה באמצעי קסם. אולם, בספר השביעי הוא מאבד חלק מיכולתו, ומדי פעם מתואר כיצד הארי מצליח לראות את מחשבותיו. כמו כן, לא הצליח לקרוא את מחשבותיו של סוורוס סנייפ, ששימש כסוכן כפול ונאמנותו האמיתית מתגלה רק בסוף הספר השביעי.
וולדמורט היה אחד הקוסמים היחידים המסוגלים לעוף ללא תמיכה כלשהי, ועשה זאת לראשונה במרדף אחרי הארי בתחילת הספר השביעי. כמו כן, הוא היה בעל יכולת לדבר בשפת הנחשים (לחשננית), אותה ירש מאבי אבותיו סלזאר סלית'רין. כאשר וולדמורט ניסה לרצוח את הארי בינקותו הוא הפך אותו בטעות להורקרוקס, ולפיכך העניק לו בטעות את היכולת לדבר גם כן בלחשננית. לאחר השמדת חלק הנשמה של וולדמורט ששכן בהארי הארי איבד את היכולת לדבר בשפה זו.
רולינג כתבה בספרים כי וולדמורט טען שהוא ניסה ודחף את גבולות הקסם מעבר לכל הניסיונות שנעשו בעבר. בספר הראשון אמר דמבלדור כי הידע של וולדמורט בקסמים רחב בהרבה מזה של כל קוסם חי, וכי אפילו הכשפים המגנים החזקים ביותר שלו לא יספיקו ככל הנראה במקרה שוולדמורט יחזור למלוא כוחותיו. דמבלדור אמר גם שוולדמורט היה ככל הנראה התלמיד המבריק ביותר שאי פעם למד בהוגוורטס. אולם, וולדמורט מודה בפני אוכלי המוות שלו שהוא לא הצליח לחזות את הקסם העתיק שלילי פוטר הטילה על בנה כיוון שאהבה אותו ובכך ביצע שגיאה חמורה.
רולינג כתבה באתר האינטרנט שלה כי שרביטו של וולדמורט עשוי מעץ טקסוס, שהמוהל שלו רעיל ומסמל מוות. לפי רולינג שרביט זה מנוגד לשרביטו של הארי, העשוי מעץ צינית. לדברי רולינג היא החליטה על סוג עץ זה כיוון שלצינית מיוחסת תכונה של הדיפת רשע.
רולינג ביססה לאורך הספרים כי וולדמורט מחובר באופן קסום להארי באמצעות הצלקת בצורת הברק. הוא איבד את גופו הגשמי כשהקללה ההורגת שהטיל על הארי חזרה אליו והותירה אחריה רק צלקת. הצלקת של הארי משמשת בספרים כאמצעי התרעה מפני נוכחותו של וולדמורט: היא כואבת כאשר וולדמורט קרוב להארי או כאשר הוא חש רגשות עזים. לפי רולינג התקיפה של וולדמורט נתנה להארי "כלים שאף קוסם מעולם לא החזיק ברשותו - הצלקת והיכולת שהיא נותנת, החלון הקסום לתודעה של וולדמורט".

מראה חיצוני

בשנים הראשונות לחייו, כפי שנראה בפלשבקים בספר השני ובספר השישי, טום רידל היה אדם יפה תואר. הוא היה גבוה ובעל עור חיוור, שיער שחור חלק, ועיניים כהות. לרידל היה קסם אישי רב שהשפיע כמעט על כל מי שפגש בו, למעט אלבוס דמבלדור. השינוי למראה שלו כפי שמתואר בספר הראשון נבע ככל הנראה מיצירת ההורקרוקסים, שהפכו אותו לפחות אנושי ככל שהמשיך לפצל את הנשמה שלו. דמבלדור שיער כי מראהו של וולדמורט השתנה כתוצאה מתהפוכות קסומות כלשהן, אך בספרים לא ניתן פירוט לכך. בסרטים (למעט הראשון) עיניו של וולדמורט כחולות ולא אדומות.
המראה החיצוני המלא שלו מתואר בפעם הראשונה בסדרה בספר הרביעי: "גבוה ודק כשלד", עם צבע פנים "לבן יותר מגולגולת, עם עיניים רחבות ובוערות בצבע השני, ואף שהיה פחוס כאפו של נחש, בעל חריצים במקום נחיריים...". בהמשך הספר נאמר כי "כפות־ידיו היו כמו עכבישים גדולים ובהירים; אצבעותיו הארוכות ליטפו את חזהו, את זרועותיו, את פניו; העיניים האדומות, בעלות אישונים מחורצים כאישוני חתול, בהקו עוד יותר באפלה".

משפחת רידל

משפחת רידל הורכבה מאדון וגברת רידל (הנקראים תומאס ומארי בסרט הרביעי) ומבנם, טום רידל (האב). המשפחה החזיקה בבעלותה מחצית מהעמק שבו שכנה העיירה הנגלטון הקטנה, היכן שתומאס היה התושב הבולט ביותר. המשפחה התגוררה בבית גדול מוקף גנים, והייתה מאוד לא פופולרית בקרב שכניה בגלל התנהגותה היהירה. ככל הנראה טום היה הצאצא היחיד של תומאס ומארי, והיה דומה להוריו מבחינת התנהגותו ורצונו להתרועע במעמד הגבוה המקומי.
רולינג תיארה בספר השישי כיצד מרופי גונט הצעירה ניסתה ככל האפשר להתקרב לטום. אחיה הגדול מורפין הבחין בחיבתה לטום, ובאחת הפעמים שזה עבר מול בית משפחת גונט הטיל עליו קללה. הפרה זו של חוקי הקסם גרמה, ביחד עם המאבק האלים בנציג משרד הקסמים שבא לחקור את הנושא, הובילו לכליאתם באזקבאן של ואנדרולו (אבי המשפחה) ושל מורפין. לאחר כליאתם של אביה ואחיה ביצעה מרופי את ההתקרבות לטום, כאשר הציעה לו משקה המכיל שיקוי אהבה חזק. טום פיתח אובססיה למרופי מיד, והשניים ברחו. שלושה חודשים לאחר חתונתם היא נכנסה להריון, והחליטה להפסיק לתת לבעלה את שיקוי האהבה כיוון שהאמינה כי הוא אוהב אותה בזכות עצמה ולא בזכות הקסמים שהטילה עליו, ולכל הפחות יישאר עמה למען הילד שלהם. תוך זמן קצר התברר כי היא טעתה, כיוון שטום נטש אותה וחזר להוריו כשהוא מספר לכולם כי היא "רימתה" אותו וגרמה לו להינשא לה. טום ואנדרולו רידל, הבן שלהם, נולד ב־31 בדצמבר‏ והושאר לגדול בבית יתומים בלונדון. מרופי מתה זמן קצר לאחר הלידה.
הקוראים לומדים על גורלה של משפחת רידל בתחילת הספר הרביעי. טום רידל האב והוריו נרצחו על ידי טום ואנדרולו רידל עצמו; אולם, פרנק ברייס (הגנן של המשפחה) הואשם ברצח על ידי רשויות המוגלגים ובעולם הקוסמים מורפין גונט הורשע ברצח.

משפחת גונט

רוב הרקע של משפחת גונט נכתב בספר השישי באמצעות הצגת זיכרונותיו של דמבלדור. משפחת גונט הייתה אחת החזקות והמשפיעות בעולם הקוסמים, והיא כללה את הצאצאים הידועים האחרונים של סלאזר סלית'רין. אולם, במהלך השנים היא התדרדרה למצב של עוני חמור. בדומה לסלאזר סלית'רין גם בני משפחת גונט יכלו לדבר לחשננית (שפת הנחשים בספרים).
ואנדרולו גונט היה הצאצא הפטריאכלי האחרון של המשפחה. הוא נדון למאסר קצר של כשישה חודשים באזקבאן בשל תקיפה ביחד עם בנו (שנידון לשלוש שנים) של נציג משרד הקסמים, ובזמן שהיה כלוא סבל מפגיעה משמעותית בבריאותו שבגללה מת זמן קצר לאחר שחזר לביתו. הוא העביר בירושה טבעת עתיקה (שהייתה שייכת לאחים פברל המוזכרים בספר השביעי) לבנו מורפין, שמאוחר יותר מת באזקבאן לאחר שהופלל ברצח משפחת רידל. אלבוס דמבלדור חשף את האמת בסופו של דבר, אך לא הצליח להביא לשחרורו בזמן. כיוון שמורפין היה הזכר האחרון במשפחה היא נכחדה לאחר מותו.
מרופי גונט הייתה בתו של ואנדרולו ואחותו של מורפין. בפעם הראשונה שהארי ראה אותה בזיכרון של דמבלדור הוא חשב כי "אף פעם בחייו לא ראה אדם שמקרין כזאת תבוסה". לאחר שבעלה טום נטש אותה היא נדדה בסמטאות של לונדון, ולבסוף מכרה את התליון המשפחתי יקר הערך שבעבר היה שייך לסלאזר סלית'רין, אך תמורת סכום זעום. לפני מותה בבית היתומים היא ציוותה לקרוא לבנה טום על שם אביו, וואנדרולו על שם אביה.
משפחת גונט הייתה קשורה להארי פוטר כיוון שהם היו צאצאים רחוקים של האחים פברל המוזכרים בספר השביעי.

תגובות וביקורות

מספר אנשים השוו בין וולדמורט לבין פוליטיקאים מסוימים. אלפונסו קוארון, שביים את הסרט השלישי, השווה אותו לנשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש וטען כי "לשניהם יש אינטרסים אנוכיים והם מאוד מאוהבים בכוח. כמו כן, חוסר אכפתיות לסביבה. אהבה לתמרון אנשים". שרה נתניהו השוותה בין וולדמורט לבין נוני מוזס. ג'וליה טרנר מהמגזין סלייט ציינה כי יש קווי דמיון בין אירועי הספר השישי לבין המלחמה בטרור. היא טענה שוולדמורט נוקט בטרור באמצעות השמדת גשרים, רציחת חפים מפשע, וכפייה על ילדים (כגון דראקו מאלפוי) לרצוח את המבוגרים. רולינג עצמה אמרה בעבר כי וולדמורט דומה במידה מסוימת לאדולף היטלר, וכי יש דמיון מסוים בין המתואר בספרים לבין הנאציזם. היא אף השוותה בין וולדמורט לבין יוסיף סטלין.
הסופר כריסטופר היטצ'נס כתב בניו יורק טיימס ב-12 באוגוסט 2007 כי בספר האחרון של הסדרה וולדמורט "הופך ליותר מעייף מהנבלים של איאן פלמינג".
לפי האתר האמריקני Moviefone וולדמורט הוא הדמות המרושעת ביותר בסרטים, ושמו נכלל ברשימה שבה נמצאים גם חניבעל לקטר (שתיקת הכבשים), דארת' ויידר (מלחמת הכוכבים), וקרואלה דה ויל (על כלבים וגנבים).