google/wiki40b huggingface dataset:
בנג מינה

ראשית חייה

מינה נולדה באינצ'ון, קוריאה הדרומית. היא למדה בבית הספר התיכון לבנות "Jinsun" ולמדה באוניברסיטת "Dongduk" לנשים.

Girl's Day

ב-9 ביולי 2010, מינה התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בלהקת הבנות הקוריאנית "Girl's Day" בתוכנית הטלוויזיה "Music Bank" עם הסינגל הראשון "Tilt My Head" (בקוריאנית: 갸우뚱).
Girl's Day הוציאו שלושה אלבומים מלאים, אלבום אוסף אחד וחמישה מיני אלבומים.
הר באבל (אלברטה)

הטיפוס על ההר 

הראשונים שטיפסו על ההר היו א. הארט (A Hart), אדוארד אוליבר וילר (Edward Oliver Wheeler), ל. וילסון (L. Wilson) ו-ה. וורספולד (H. Worsfold) בשנת 1910. 

לקריאה נוספת

• Brandon Pullan, The Bold and Cold: A History of 25 Classic Climbs in the Canadian Rockies, PP 133-138
• Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, P 171
גשור הדרומית

ממלכת גְּשׁוּר הדרומית שכנה מדרום לערי הפלשתים, נזכרה בספר יהושע (י"ג, ב') כאחת מן הארצות שלא נכבשו בידי יהושע.
בספר שמואל (שמואל א', כ"ז, ח') נזכר שדוד המלך בעת שבתו בצקלג כאשר קיבל עליו את חסותו של אכיש מלך גת, פשט על עריהם.
יהודה קיל בפירוש דעת מקרא ליהושע משער על פי שמה הקדום של בירת החורים שהיה גשור, כי העם הגשורי שבדרום היה שייך לחורים.
אנטוניוס פליקס

שנותיו הראשונות

פליקס היה עבדו המשוחרר של הקיסר קלאודיוס או של אמו אנטוניה הצעירה, לפי טקיטוס הוא היה צאצא של מלכי ארקאדיה. פליקס היה אחיו הצעיר של מרקוס אנטוניוס פלאס, שהיה בעל השפעה בחצר הקיסרית בזמן שלטונם של קלאודיוס ונירון.

נציב יהודה

פליקס היה הנציב הרביעי ביהודה מטעם הרומאים בתקופת הנציבות הרומית השנייה. הוא מונה לתפקידו על ידי הקיסר קלאודיוס ובהשפעת אגריפס השני במקומו של קומאנוס. התברר שהיה זה מינוי גרוע ואומלל. פליקס היה טיפוס מושחת ועריץ ובימיו היו המהומות עניין של קבע ביהודה.
בימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד את "ראש הליסטים" אלעזר בן דינאי יחד עם רבים מחבורתו, שפעלו בארץ במשך עשרים שנה, ושלח אותם לרומא. הוא תלה על צלבים רבים מהם והעניש קשות רבים מאד שסייעו להם. הסיקריים התחילו לפעול ביהודה באופן בולט ונפוצה תנועת משיחי שקר ומתעתעים.
על כך מספר יוסף מתתיהו בחיבורו תולדות מלחמת היהודים (ספר ב'): "ועל אנשי הדמים האלה נוספה עוד כת אחת, אנשי בליעל, אשר ידיהם היו נקיות מדם, אולם במחשבות לבם הירבו עוד אשם ותועבות מאלה (אנשי הדמים) ... אלה היו אנשים תועים ומתעים, אשר התימרו כי הם עומדים בסוד אלוהים וכל יצר לבם היה להקים מרד ומהפכות בקרב העם, ובדבריהם מסכו עליו רוח שגעון ומשכו רבים אל המדבר, באומרם כי שם יראה להם האלוהים את אותות הגאולה, ופליקס חשד בהם כי ממעשיהם יצמח מרד, ועל כן שלח עליהם אנשי צבא, רוכבים ורגלים, והמית מהם המון רב".
מיד בהמשך מספר יוסף בן מתתיהו על מתנבא והוזה אחר, "קוסם" בלשונו, יהודי שהגיע ממצרים, אסף אליו כשלושים אלף מאמינים ושכנע אותם שילכו עמו לירושלים, ושם, בעזרת כוחו המיוחד מהר הזיתים, יצליח לבקוע את חומות העיר, להשתלט על הרומאים ולהיות למלך על מאמיניו. פליקס לא היסס ופקד על צבאו לתקוף את המתנבא ואת מאמיניו. בפשיטה זו נטבחו המונים מציבור הנוהים אחריו.
בימי הנציב פליקס התעורר מחדש, ובמלוא החריפות, סכסוך קיסריה, בין תושבי העיר ההלניסטים לבין היהודים. מאבק זה התפתח סביב השאלה: מי הוא השליט החוקי והרשמי של העיר קיסריה? במאבק זה עמד פליקס לצידם של המקומיים, אולם הפסקת כהונתו בשנת 60, והעברת ההכרעה בעניין קיסריה להכרעה קיסרית ברומא (לשיקולו של נירון), הביאו להרגעה זמנית של הרוחות.
פליקס גם רחש איבה ליונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, מפני שיונתן הוכיח אותו לעיתים קרובות על תקיפותו היתרה בניהול ענייני הארץ, דבר שיונתן הרגיש שחובתו לעשות, מאחר שהוא עצמו ביקש מהקיסר לשלוח את פליקס כנציב ביהודה. פליקס שיחד את ידידו הטוב של יונתן, שיביא כמה מה"ליסטים" שירצחו אותו. הללו עלו לירושלים כשחרבות קטנות מוסתרות תחת בגדיהם, התנפלו על יונתן ורצחו אותו. רצח זה נשאר ללא עונש.
פליקס עצר את השליח פאולוס בקיסריה בכוונה לשפוט אותו, אולם בסופו של דבר הוא השאירו במעצר כשנתיים ומשפטו התקיים רק בימי שלטונו של יורשו פסטוס.
פליקס נישא לנסיכה דרוסילה מבית הורדוס, בתו של מלך יהודה האחרון אגריפס הראשון.

לאחר כהונתו

עם תום כהונתו כנציב יהודה פליקס חזר לרומא עם אשתו. היה ניסיון מצד היהודים לתבוע אותו על פשעיו בתקופת נציבותו אולם הוא יצא זכאי הודות להתערבותו של אחיו שהיה בעל השפעה בחצרו של הקיסר נירון.
שמעון היבש

חייו

היבש נולד ב-1948 לבתיה ואהרון. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי פתח תקווה בשנת 1956 ושיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולעיתים תפקד גם בעמדת הקיצוני. בין השנים 1964 ל-1975 היבש שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה, עמה זכה ב-1973 בגביע 25 שנים למדינת ישראל, לאחר ניצחון על מכבי חיפה. לאחר מכן עבר למכבי הרצליה בה שיחק 5 עונות, עד ל-1981.
ב-1964, למרות גילו הצעיר, הוא נכלל בסגל נבחרת ישראל במשחקי גביע אסיה אך לא זכה לדקות משחק. ב-1965, הוא ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת במשחק ידידות לא רשמי נגד קבוצת ספרטק מוסקבה, בו שותף לאורך כל 90 הדקות. ב-1966 הוא זכה עם נבחרת ישראל בטורניר אליפות אסיה לנוער עד גיל 20 במנילה, ואף שיחק במשחק הגמר מול הנבחרת המקבילה מבורמה, שהיה הפעם השלישית ברציפות שבה התמודדו שתי הנבחרות במשחק הגמר של הטורניר. ב-1968 סיים עם הנבחרת במקום הרביעי בטורניר זה בסיאול.
היבש משמש כיום כיו"ר ועדת הביקורת של מכבי פתח תקווה, והיה ממארגני כנס כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם (2002). הוא הפיק וערך את "אלבום כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם 1912–1992".
שימש שנים רבות כמנהל משאבי אנוש בחברת אמרז.
היבש משמש כיו"ר ארגון יוצאי בוצ'אץ' ופעיל בנושאי הנצחת זיכרון השואה.
היבש נשוי בשנית ואב לשתי בנות.
אוטונומיזם יהודי

אוטונומיזם הוא גישתם של יהודים המבקשים לקיים זהות לאומית-יהודית (כלומר לא רק כדת), הנשענת על בסיס אוטונומיה קהילתית בגולה. האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנסיפציה ליהודים כפרטים אלא הכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. קבוצת ה"אוטונומיסטים" הוקמה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב.
תפיסתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי.
בהשפעתו של דובנוב הוקמה באימפריה הרוסית  המפלגה העממית: הפאלקס-פארטיי .מפלגה יהודית אחרת - מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית, קיבלה אף היא עקרון זה ודרשה להקים פרלמנטים יהודיים שאינם מוגבלים טריטוריאלית ולהם תהיה סמכות החלטה בעניינים מדיניים וכלכליים הנוגעים ללאום היהודי. מאידך, פרלמנטים אלו יעסקו גם בחינוך וריכוז נושא ההגירה היהודית לטריטוריה לאומית יהודית עתידית, אם וכאשר זו תקום. היות שזו הייתה השקפה דו-שלבית שבסופה הקמת ישות מדינית-טריטוריאלית יהודית, היא לא עמדה בסתירה לציונות ועל כן גם התקבלה על ידי חלק מהארגונים הציוניים כמו פועלי ציון.
הצעות אוטונטמיסטיות הוגשו לועידת הלסינגפורס לאחר מלחמת העולם הראשונה. אוטונומיה מסוג זה הוקמה באוקראינה ב-1918 שבה מונה גם שר לענייני היהודים אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים והיא בוטלה כעבור כשנה וחצי. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט), אף היא בוטלה כעבור זמן קצר.
גישת מתנגדי האוטונומיזם, הנקראת טריטוריאליזם, שאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל (כפי שדורשת הציונות) וסברה שלא ייתכן קיום אוטונומי יהודי אמיתי ללא טריטוריה.
יחסי דרום סודאן–שווייץ

היסטוריה

הרפובליקה של דרום סודאן והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין שתי המדינות הם "יחסים טובים וידידותיים המתמקדים בשיתוף פעולה הומניטרי ובשימור השלום במדינה".
שווייץ לקחה חלק פעיל במגעים ובתהליכים שנערכו בדרום סודאן כחלק מהסכם השלום בסודאן ב-2005, אשר היה צעד בדרך למשאל העם על עצמאות דרום סודאן ב-2011.
שווייץ הכירה במדינה הצעירה של דרום סודאן יחד עם כל הקהילה הבינלאומית ביולי 2012. החל מ-2012, דרום סודאן מחזיקה נציגות בז'נבה שהואמנה גם על שווייץ כשגרירות. האינטרסים השווייצריים בדרום סודאן מיוצגים דרך השגרירות השווייצרית באדיס אבבה (אתיופיה). מאז 2006, שווייץ מחזיקה משרד שיתוף פעולה בבירת המדינה, ג'ובה. מספר פגישות רמות דרג נערכו בין שתי המדינות בפורומים בינלאומיים שונים.
בלתי נשכחים 3

תקציר העלילה

הסרט מספר על עלילות חבורת שכירי חרב בהנהגת ברני רוס (סילבסטר סטאלון), יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות. לאחר שרוס ואנשיו חילצו מן הכלא האפריקאי את חברם לצוות, דוק (ווסלי סנייפס), יצא הצוות למשימה מיוחדת בנמל מוגדישו בשירות סוכנות הביון המרכזית. מטרת המשימה היא לסכל מכירת אמצעי לחימה אותם שואף סוחר נשק אכזר למכור למיליצייה סומלית. במהלך המשימה התברר כי סוחר הנשק הוא לא אחר מאשר קונרד סטונבנקס (מל גיבסון), חברו ויריבו משכבר של ברני. סטונבקס, יוצא יחידת הקומנדו האוסטרלית SASR, היה ממקימי החבורה אולם פנה לעסוק בסחר בנשק, ואף הרג כמה מחבריו שניסו לעוצרו. לאחר שהמשימה משתבשת והצוות שב לארצות הברית פגש ברני במקס דרמר (האריסון פורד), איש סוכנות הביון המרכזית אשר שירת כמייג'ור בחיל האוויר האמריקני והוא טייס מסוקים מומחה, שדרש ממנו לאתר ולהרוג את סטונבקס. בשל כך פיזר ברני את הצוות הוותיק ויצא לגייס צוות חדש למשימה.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב בריאן טיילר, שהלחין את הפסקול לשני הסרטים הקודמים.

בלתי נשכחים 3: פסקול הסרט המקורי

(00:00) 01. The Drop
(02:30) 02. Lament 
(04:32) 03. Right on Time 
(07:47) 04. The Art of War 
(08:47) 05. Stonebanks Lives 
(14:15) 06. Too Much Faith 
(16:54) 07. Late for War 
(20:13) 08. Descent into War 
(24:12) 09. Bring You Luck 
(26:08) 10. Infiltrating the Block 
(31:35) 11. Threat Doubled 
(34:05) 12. Galgo's Grand Enterance 
(34:36) 13. Look Alive 
(40:11) 14. Package Secured 
(43:08) 15. We Were Brothers 
(47:06) 16. The Last Window 
(49:11) 17. Valet Parking Done Right 
(52:39) 18. Moral Chess Games 
(54:42) 19. Armored Freaking Transport

הפקה

הסרט הופק על ידי מספר מפיקים ובראשם המפיק הישראלי אבי לרנר. צילומי הסרט נעשו בבולגריה ובארצות הברית.
ברוס וויליס הוחלף בהריסון פורד לאחר שהוחלט להוציא את וויליס מסרטי "בלתי נשכחים".

הדלפת הסרט

הסרט הודלף לרשתות האינטרנט ברחבי העולם להורדה ישירה ואפילו צפייה ישירה, שבוע לפני יציאתו לאקרנים.
ג'רי מאליגן

שנים ראשונות ותחילת הקריירה

ג'רי מאליגן נולד בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית ב-6 באפריל 1927 ובצעירותו עברה משפחתו בין ערים שונות בארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו. בגיל 14, בזמן שמשפחתו התגוררה בפנסילבניה החל לנגן בקלרנית ובסקסופון ולעבוד כמעבד מוזיקלי. ב-1946 הצטרף מאליגן לביג בנד של ג'ין קרופה כמעבד מוזיקלי ומאוחר יותר הצטרף כמעבד ונגן כלי נשיפה ללהקתו של קלוד ת'ורנהיל, בתקופה זו גם הפך לשותפו לדירה של המעבד המוזיקלי גיל אוונס.

עם מיילס דייוויס

בספטמבר 1948 הצטרף מאליגן לתשיעייה שהוביל החצוצרן מיילס דייוויס וכללה גם את ג'ון לואיס (פסנתר), לי קוניץ (סקסופון אלט), מייק זוורין (טרומבון), ג'וניור קולינס (קרן יער), ביל בארבר (טובה), אל מק'קיבון (בס) ומקס רואץ' (תופים). ההרכב הופיע פעמים ספורות בלבד, אך בשנתיים לאחר הקמתו הקליט (בשינויים פרסונליים שונים, כאשר רק דייוויס, מאליגן, קוניץ ובארבר משתתפים בכל הקטעים) 12 קטעים שאוגדו מאוחר יותר על ידי חברת קפיטול לתקליט Birth of the Cool , הנחשב לאחד התקליטים המשפיעים ביותר על התפתחות הג'אז ולאחת מאבני היסוד של הקול ג'אז.

תחילת שנות ה-50 והרביעייה עם צ'אט בייקר

ב-1951 הקליט מאליגן את אלבומו הראשון כמוביל, שהושפע מסגנונו של לסטר יאנג וב-1952, בחיפושיו אחר הזדמנויות חדשות, עבר מאליגן ללוס אנג'לס והצטרף כמעבד ללהקתו של סטן קנטון. באותה תקופה ניגן מאליגן במועדון בלוס אנג'לס שם פגש את החצוצרן צ'ט בייקר והשניים הקימו רביעייה נטולת פסנתר (הרכב לא אופייני באותן שנים) יחד עם הבסיסט בוב וויטלוק והמתופף צ'יקו המילטון. ההרכב זכה להצלחה רבה, אך זו נקטעה באמצע 1953, כאשר מאליגן נעצר בשל עבירות סמים וריצה חצי שנת מאסר. בזמן שמאליגן היה בכלא, בייקר התחיל בקריירת סולו מצליחה, ולמרות שהשניים ניגנו יחד בהזדמנויות שונות מערכת היחסים ביניהם הפכה למתוחה, לא מעט בגלל התמכרותו לסמים של בייקר, התמכרות שמאליגן השתחרר ממנה בקושי רב. נגן הטרומבון בוב ברוקמייר תפס את מקומו של בייקר ברביעייה, שהמשיכה לפעול עד סוף שנות ה-50.

המשך הקריירה

משנות ה-60 עד שנות ה-80 הוביל מאליגן הרכב שחזר לסגנון הביג בנד והקליט בחברת וורב. כמו כן ניגן בהרכבים קטנים יותר, בין היתר עם הפסנתרן דייב ברובק. החל משנות ה-70 מאליגן ניגן גם עם תזמורות סימפוניות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק התזמורת הסימפונית של סינסינטי והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מטח כבוד

מטח כבוד הוא ירי טקסי מתואם של תותחים או רובים שמטרתו לחלוק כבוד.
לפי כללי הפרוטוקול הבינלאומי, ירי של 21 מטחי כבוד היא דרך מקובלת לחלוק כבוד לראש מדינה, נשיא או מלך. ככל שדרג האישיות בכיר פחות, כך יורד מספר המטחים, אך הוא לעולם אי זוגי. 
בהלוויות של אישים וחללי צבא ומשטרה, מקובל בכל העולם ירי של שלושה מטחים מנשק קל, לרוב רובים.

3 מטחים

בלוויה של חיילים או שוטרים מקובל כי משמר כבוד, המורכב ממספר אי זוגי של חיילים, יורה שלושה מטחי כבוד. מקורו של נוהג זה בקרבות באירופה, בו צוין תום הפסקת האש שנועדה לאיסוף הפצועים והמתים בשלוש יריות. לרוב נעשה שימוש ברובה בעל קנה ארוך, אך בלוויות של אנשי משטרה מקובל גם ירי של אקדחים או רובי צייד. מקובל כי יורים שלושה כדורים כאשר הרובים מכוונים אל מעל לארון הנפטר. לרוב, נעשה שימוש בכדורים חסרי קליע, כאשר לאחר כל ירי נטענים הרובים מחדש, באופן ידני, כחלק מכללי הטקס.
במדינות רבות מעדיפים לעשות שימוש ברובים מדוגמת M1 גאראנד או רובה M-14 עקב מראיהם. עם זאת, נעשה גם שימוש ברובה M16 ונגזרותיו השונות.

21 מטחים

מקורו של נוהג זה הוא כפי הנראה במאה ה-17. ספינות מלחמה, בעת קרבתן אל חוף זר, היו מרוקנות את תותחיהן בטרם התקרבותן אל החוף. כיוון שזמן הטעינה היה ארוך, נוצר מצב שהספינה המתקרבת הייתה ריקה כאשר נכנסה לטווח התותחים המוצבים על החוף, ובכך הפגינה אמון בצד השני, כיוון שהיא נכנסת לשטחו בתותחים ריקים. מקור המספר 21 אינו ברור, אך ייתכן כי מקורו בעובדה כי על כלי שיט בריטים רבים היו 7 תותחים. כיוון שבאותה התקופה היה קל יותר לשמור על אבק השריפה, נתרן חנקתי, יבש ביבשה מאשר בים, היה מקובל כי תותחי היבשה יורים פי 3 מאשר שבעת התותחים אשר על הספינה, דהיינו 21 מטחים. בשלבים מאוחרים יותר, עם תחילת השימוש באשלגן חנקתי כחומר הנפץ ההודף, החלו נפוצים 21 מטחים גם בספינות המלחמה.

בישראל

בישראל בוטל הנוהג לפיו מכובדים ראשי מדינות במטחים עקב החשש שהירי יצור בהלה בקרב האזרחים, בעקבות פיגועי הטרור. מטחי כבוד עדיין מקובלים בישראל בהלוויות צבאיות.
במהלך מבצע צוק איתן הורה נריה ישורון, מפקד גדוד שריון על ירי פגזים לעבר מרפאה בשג'אעיה כמטח כבוד והצדעה לקצין שנהרג יום קודם מאש צלפים מאותו מבנה. כעבור שנתיים ננזף ישורון על ידי סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן, לפי המלצת הפרקליט הצבאי הראשי שרון אפק.
חיים אישיים

החיים האישיים או חיי היומיום הם דפוסי ההתנהגות של בני האדם בשגרת היומיום שלהם במקום עבודתם או בעתות הפנאי.
רוב הפעולות המבוצעות במסגרת חיי היום יום מעורבות מודעות עצמית.

היסטוריה

בעבר, לפני עידן השפע והקידמה הטכנולוגית, חיי היומיום של בני האדם התמקדו בעיקר בהישרדות עצמית. כמו כן, בחברות הקדומות לא הושם דגש רב על פרטיותם של בני האדם ובני האדם נהגו בעיקר לעסוק בעבודות השונות מתוך כורח ולא מתוך בחירה אישית.
אף על פי כן, אפילו כיום, ההישרדות העצמית נותרה סוגיה מהותית בחייהם של בני אדם רבים ברחבי עולם. לדוגמה, עדיין קיים כיום עוני רב ביבשות אפריקה ואסיה, ואנשים רבים בהן חיים ללא אמצעים טכנולוגיים מודרניים ולעיתים אף ללא קורת גג ועם מקורות מזון דלים. במקומות אלו, מושגים כגון "חיים אישיים", "מימוש עצמי", "הגשמה אישית", או "הזכות לפרטיות" נחשבים למותרות אשר בני האדם באותם המקומות אינם יכולים להרשות לעצמם.
בימינו, החיים האישיים עוסקים בתחומים שונים, כגון המימד האקדמי-אינטלקטואלי, חיי העבודה, חיי המשפחה, זוגיות ועוד. אנשים רבים נוטים לשלב גם מימד רוחני או דתי בשגרת היומיום שלהם.

שיפור החיים האישיים

בעולם המודרני ובייחוד במדינות המשגשגות, כמו מערב אירופה ואמריקה הצפונית, ישנן תעשיות שלמות אשר ממוקדות בשיפור איכות חיים האישית של בני אדם באמצעות ייעוץ או אימון אישי לחיים.
אנדרטת הודו בנאב-שאפל

האנדרטה

האנדרטה ניצבת ליד הכפר נאב-שאפל, כ-20 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ליל שבמחוז נור פה דה קאלה בצפון צרפת. מיקום זה נבחר בשל התפקיד שמילאו יחידות הודיות בקרב נאב שאפל במרץ 1915.
האנדרטה היא חצר עגולה בקוטר של כ-50 מטרים. היא מוקפת חומה ועצים ומעוטרת בדשא ושיחי פרחים. שטחה נחצה לרבעים על ידי שני שבילי אבן מצטלבים. בצומת שני השבילים ניצבת אבן הזיכרון, שעליה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"). בשני קצותיו של אחד השבילים, ממערב וממזרח, נקבעו בחומה שני ביתנים רבי צלעות בעלי כיפה (Chhatri) שעיצובם לקוח מן הארכיטקטורה ההודית. הכניסה אל מתחם האנדרטה היא דרך הביתן המערבי.
מחציתה הצפונית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא שבכת אבן ועליה תחריטי סמלים של יחידות הודיות. במרכז השבכה נקבע כותל, שעליו עמוד המתנשא לגובה של 15 מטרים. העמוד נעשה בדמותם של העמודים שנוצרו על ידי הקיסר אשוקה. בראשו נקבעו פרח הלוטוס, הכתר האימפריאלי וכוכב הודו. על גבי העמוד נחרתה באנגלית, ערבית, הינדי ופנג'אבי הכתובת "אלוהים הוא אחד, הוא הניצחון". בראש הכותל, משני צידי העמוד, ניצבים שני פסלי אבן בדמות טיגריסים, המשקיפים אל צידה החיצוני של האנדרטה. על גבי צידו החיצוני של הכותל נחרתה כתובת זו:
על גבי צידו הפנימי של הכותל נחרתו שמות האתרים בהם לחמו היחידות ההודיות בחזית המערבית.
מחציתה הדרומית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא כותל חלק. אליו צמודים 44 לוחות שעליהם נחרתו שמות הנעדרים, מהם שניים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה. במרכז הכותל נחרתה כתובת זו, באנגלית ובצרפתית:
באנדרטה מונצחים גם שמותיהם של ששה חיילים הודים שנפלו באירופה במלחמת העולם השנייה וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי הרברט בייקר (Herbet Baker), שהיה ממתכנניה של ניו דלהי. עבודות הפיסול נוצרו על ידי צ'ארלס ווילר (Charles Wheeler).
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. היא נחנכה ב-7 באוקטובר 1927 על ידי הרוזן מבירקנהד (Earl of Birkenhead), מזכיר המדינה הבריטי להודו, במעמד המרשל פרדיננד פוש.
דורותיאה שלגל

דורותיאה שלגל (בגרמנית: Dorothea Schlegel; נולדה כברנדל מנדלסון; 24 באוקטובר 1763 - 3 באוגוסט 1839) הייתה סופרת גרמנית ממוצא יהודי. בתו הבכורה של משה מנדלסון ורעייתו של פרידריך שלגל.
ברנדל מנדלסון הייתה בתו הבכורה של מנדלסון. הוא גידל אותה תוך שילוב בין חינוך יהודי מסורתי וחיי החברה הגבוהה בברלין. כבר בצעירותה התבלטה כבעלת אינטליגנציה גבוהה ואופי לא יציב. ב-1783 נישאה לבנקאי יהודי בשם שמעון פייט (או וייט, Veit) וילדה לו ארבעה ילדים, מהם שניים נותרו בחיים והם הציירים הגרמניים הידועים יוהאן ופיליפ וייט, אנשי האסכולה הנצרנית בציור. בדומה לרחל פרנהגן, היא ניהלה בביתה חברת קריאה שבה נפגשו בני המשפחה וידידים מדי שבוע וקראו מחזות; אורח הכבוד היה אביה, ואורחים נוספים היו ידידתה הנרייטה הרץ ובעלה מרכוס, דוד פרידלנדר ואחרים.
נישואיה לפייט נמשכו כשש עשרה שנה ולפי עדות ידידתה לא היו נישואין מאושרים. ב-1794 שינתה את שמה מברנדל לדורותיאה. במהלך ביקוריה בסלון של ידידתה הנרייטה הרץ פגשה את הסופר פרידריך שלגל, שהיה צעיר ממנה בשבע שנים. השניים התאהבו זה בזה, היא ניהלה עמו רומן מחוץ לנישואין ובסופו של התגרשה מבעלה. ב-1799 עברו שניהם לינה וב-1802 עברו שוב לפריז, שם המירה את דתה לנצרות פרוטסטנטית ונישאה לשלגל. ב-1808 המירה את דתה בשנית יחד עם בעלה ובנה לנצרות קתולית. משפחתה נידתה אותה אחרי המרת הדת, והיא סבלה מקשיים כלכליים והתפרנסה בעיקר מפרסום יצירותיה הספרותיות בידי בעלה. בשנים 1818–1819 הייתה עם בניה ברומא, ואת שנותיה האחרונות עד מותה ב-1839 העבירה בפרנקפורט, יחד עם בעלה שמת ב-1829.
חיברה את הרומן Florentine, שפורסם בעילום שם על ידי בעלה ב-1801. חיברה כמה יצירות נוספות שפורסמו בשמו של בעלה, וכן תרגמה חיבורים מצרפתית לגרמנית, בהם את הרומן "קורין" של מאדאם דה סטאל, ופרסמה מאמרים בכתב העת Europa שערך בעלה.
השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה

רקע

עד ספטמבר 2007, השירות היה כפוף למשרד האוצר הרוסי. ב-9 במרץ 2004 הוועדה הפכה לשירות פדרלי ובשנת 2007 הוחלט להכפיף את הארגון ישירות לממשלת הפדרציה הרוסית.
מאז דצמבר 2002, הארגון נוהג לשגר דו"חות קבועים לבנק המרכזי של רוסיה ובהם הרשימה השחורה של הבנקים שמסתירים את הכנסותיהם ועשויים להיות מעורבים בהלבנות הון. החל מינואר 2003 הארגון עורך דו"חות על אנשים וארגונים החשודים בהלבנות הון והחל ממרץ 2003, הארגון מחזיק ברשותו את רשימת המדינות שבהן נפוצה הלבנת ההון. הארגון נחשב לנציג רוסיה ב-FATF: כוח המשימה הבינלאומי למאבק בהלבנות הון, ביחידות המודיעין הפיננסי "אגמונט" ובקבוצה האירו-אסייתית למאבק בהלבנות הון ומימון טרור.
בנט מלכיאור

קורות חייו

בנט מלכיאור נולד בעיר הגרמנית Beuthen, הידועה כיום כביטום בפולין, להורים ממוצא דני. אביו, מרכוס מלכיאור, כיהן באותה עת כרבה של העיר, ומאוחר יותר היה לרב הראשי של הקהילה היהודית בדנמרק. לבנט היו חמישה אחים, ביניהם הפוליטיקאי והעיתונאי הדני-ישראלי, ורנר דוד מלכיאור (1922-1987) והפוליטיקאי והשר-לשעבר בממשלת דנמרק, ארנה מלכיאור (1924-2016).
בשנת 1933 שבה המשפחה לדנמרק, אולם כאשר מלאו לבנט 14 שנים, נאלצה המשפחה להימלט בעקבות צו הגירוש נגד יהודי דנמרק באוקטובר 1943. תחילה נמלטה המשפחה לדרום דנמרק, שם שוכנה בחצרו של הבישוף. בשלב מאוחר יותר, בתום הפלגה בת 19 שעות בסירת דיג בים הבלטי, הגיעה המשפחה לשוודיה, שם המשיך בנט בלימודיו כפליט דני.
אחרי שחרור דנמרק במאי 1945, יכלה המשפחה לשוב לדנמרק ובנט מלכיאור למד שם בתיכון. אולם ב-1948 הוא התנדב לשרת בצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות.
בשנים 1949-1958 שימש מלכיאור כמורה בבית הספר היהודי בקופנהגן. ב-1963 הוא עמד בהצלחה במבחן לרבנות ב-Jew's College בלונדון (כיום London School of Jewish Studies), ונתמנה לרב הראשי של קהילת קופנהגן. לאחר פטירת אביו ב-1969, נתמנה בנט מלכיאור למחליפו כרב הראשי של יהדות דנמרק. הוא החזיק במשרה זו עד צאתו לגמלאות בשנת 1996.
כרבה הראשי של יהדות דנמרק נודע בנט מלכיאור במעורבותו המקומית והבינלאומית בנושאים הנוגעים לפליטים ולנפגעי רדיפות, והוא הגן בין השאר על זכויותיהם של מוסלמים בדנמרק.
מלכיאור היה מהחברים המיסדים במשלחת הדנית לוועדת הלסינקי לזכויות האדם (1985), היה חבר בוועדת הסיוע הדנית לפליטים (1996-2007) ושימש כיו"ר הפורום היהודי-נוצרי-מוסלמי (2002-2004).

משפחתו

בנט מלכיאור נישא ב-1951 לליליאן וייסדורף, ולזוג נולדו ארבעה בנים: מיכאל (שר וחבר כנסת לשעבר) (1954), ג'ון (1956), אלן (1962) וקים (1966).

אותות כבוד

לבנט מלכיאור הוענק תואר אבירות מלכותי דני מדרגה ראשונה. הוא קיבל גם אות הוקרה על השתתפותו במלחמת העצמאות של ישראל, צלב השירות של גרמניה המערבית, ואות הוקרה מטעם הארגון הארצי של ידידי הפליטים בדנמרק. ב-1999 הוא מונה לנשיא הכבוד של ארגון בני ברית באירופה לכל ימי חייו.

כתביו

מלכיאור תרגם שורה של יצירות לדנית, בין השאר את חמשת חומשי התורה. הוא גם חיבר כמה ספרים, ובהם אוטוביוגרפיה בשם Så vælg da livet ("ובחרת בחיים").
אלוני חץ

היסטוריה

אלוני חץ נוסדה בשנת 1989 על ידי נתנאל אלוני ונתן חץ לצורך השקעות נדל"ן. בשנים הראשונות התמקדה בהשקעות נדל"ן בנכסים מניבים בבריטניה. בנובמבר 2004 מכרה החברה את כל נכסיה בבריטניה תמורת 1.8 מיליארד ש"ח וברווח של 345 מיליון ש"ח, ובהמשך השקיעה בנכסים מניבים בארצות הברית, בקנדה ובשווייץ.
בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף.
בשנת 2005 רכשה חברת אלוני חץ 80% ממניות אמות השקעות. 
בעבר החזיקה גם בשליטה בחברה הציבורית "עוגן נדל"ן מניב בע"מ", שבעלותה שלושה בנייני משרדים ובניין מתחם בית החולים אסותא ברמת החייל. בנייני משרדים ומסחר בפארק המדע קריית ויצמן ובקריית אריה. "עוגן נדל"ן" נמכרה לחברת ישרס, שבעקבות הצעת רכש מחקה אותה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 2015.
אגר מקונקי

מצע אגר מקונקי (באנגלית: MacConkey agar) הוא מצע עשיר, סלקטיבי ואבחנתי לחיידקים, באמצעותו ניתן לבודד חיידקים גראם-שליליים, לרבות מתגים גראם-שליליים מהמעי על בסיס תסיסת לקטוז. גורמי הסלקציה הם מלחי מרה וקריסטל ויולט המעכבים את גדילתם של רוב החיידקים הגראם-חיוביים, וכך מאפשרים סלקציה ובידוד של גראם שליליים. הגורם האבחנתי הוא אינדיקטור ה-pH ניוטרל רד המאפשר זיהוי של ניצול לקטוז, וכך מאפשר אבחנה של חיידקי מעיים המסוגלים לבצע תסיסת לקטוז. בחיידקים מסוג Lac+ (מנצלי לקטוז) ניצול לקטוז גורם לירידת ה-pH וצבע המושבות אדום/ורוד. בחיידקים מסוג Lac- (שאינם מנצלי לקטוז) ניצול פפטון גורם לעליית ה- pH וצבע המושבות לבן.
מצע זה פותח על ידי הבקטריולוג הבריטי אלפרד תיאודור מקונקי בתחילת המאה ה-20.
יום אירופה

יום אירופה הוא חג, שנחוג ברחבי אירופה ביום 9 במאי. ביום זה חוגגים את השלום ביבשת אירופה ואת איחוד אירופה. יום זה מוכר גם בשם יום שומאן, לזכר הצהרת שומאן, הצהרה היסטורית בנושא איחוד אירופה, שהוצהרה על ידי שר החוץ הצרפתי, רובר שומאן, ב-9 במאי 1950.
האירופאים החליטו על יום זה בשנת 1985, יחד עם ההחלטה על קביעת הדגל האירופאי.
יש אירופאים המעדיפים לחוג את יום אירופה ב-5 במאי, לזכר הקמת מועצת אירופה במועד זה בשנת 1949.
פרג (מחוז)

פרג (Perg) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. שטח המחוז משתרע על 611.86 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 63,955 תושבים ב-2001. במחוז ישנן 26 עיירות, ובירתו היא העיירה פרג, שהיא גם הגדולה ביותר בו.
ליסנדרו לופס

קריירה

לופס, המכונה ליצ'ה בארגנטינה ולילו בפורטוגל, החל את הקריירה המקצועית בקבוצת ראסינג קלוב, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה. הוא הפך לאחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית וסיים כמלך השערים בשנת 2004 עם 18 שערים ב-37 משחקים (מלך השערים בסיכום שני הטורנירים של השנה).
יכולתו במדי ראסינג הביאה את פורטו, ענקית הכדורגל הפורטוגזית, לרכוש אותו תמורת 2.5 מיליון אירו. אחרי שנתיים בהן לא בלט במיוחד, הפך ליסנדרו לחלוץ המוביל של הקבוצה. הוא סיים את עונת 2007/2008 כמלך השערים של הליגה הפורטוגזית עם 24 שערים ב-27 משחקים. בתום העונה נבחר לופס לשחקן המצטיין בליגה.
בשנת 2009 חתם באולימפיק ליון הצרפתית ופתח את העונה מצוין עם 7 כיבושים בליגה ובאירופה.
מאוחר יותר נפצע, וכושר המשחק שלו נפגע. ברבע גמר ליגת האלופות שבו אירחה ליון את בורדו הבקיע ליסנדרו צמד.
ב-8 באוגוסט 2013 חתם לופס באל-גארפה הקטרית.
ליסנדרו לופס ערך רק שתי הופעות במדי הנבחרת הארגנטינית בעיקר בשל התחרות הקשה מצדם של שחקנים בכירים יותר כמו הרנן קרספו, קרלוס טבז וליונל מסי. ב-11 במרץ 2008 זומן ליסנדרו לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, מצרים, אך שיחק רק דקות מועטות, מאמנו בנבחרת, אלפיו באסילה, ספג ביקורת על כך הן מהתקשורת הארגנטינאית והן מנשיא פורטו בשל כך.