טאר נילג'ירי

קרניים

הן לזכרים והן לנקבות של הטאר הנילג'ירי ישנם זוג קרני-חרוט דמויות סהר או קשת ויש להם מבנה האופייני לטארים האחרים: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואז מתעגלות ומתעקלות בחדות לאחור כלפי מטה בצורת "C"; בעוד שקרני הזכרים ממשיכות למטה עד כדי כך שהן מקבילות לבסיס, קרני הנקבות קצרות יותר ודומות יותר לנקבות של יעלים או לעיזים. מיקום הקרניים בחלק העליון של המצח - במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. המרחק בין הקרניים די זהה לאורך הקרן, כשבחלק העליון הן מתרחקות מעט לצדדים. לעומת קרני הנקבות שלהם עובי בינוני, הקרניים של הזכרים עבות מאוד בבסיס, ולמרות שמסתיימות בשפיץ חד הן נחשבות לעבות למדי לכל אורך הקרן בהשוואה לסרו, גוראל או צפיר. למרות שבמבט מרחוק קרני הטאר נראות חלקות, בפועל הן מחורצות לאורכם בעשרות חריצים דקים וצמודים אחד לשני, כשרק הקצוות חלקות לחלוטין. בקרניים של פרטים צעירים החריצים גדולים ובולטים יותר, ולעיתים הם נראים כטבעות. קרני הטאר הנילג'ירי שונות מסוגי הטאר האחרים בכך, שהצד החיצוני של הקרן קמור ומשווה לה מראה עגלגל לעומת הצד הפנימי ששטוח לגמרי - בניגוד לקרניים של הסוגים האחרים ששטוחות משני הצדדים. צבע הקרניים אצל נקבות וזכרים צעירים אפרפר או חלודה בהיר, ולזכרים בוגרים הקרן מתכהה לאפור\חלודה כהה, ושחרחר כסוף.

תפוצה ובית גידול

הטאר הנילג'ירי אנדמי לדרום מערב הודו כשמרבית האוכלוסיות נמצאות לאורך הגבול של טמיל נאדו וקראלה וכנראה גם בקרנטקה. כיום הוא מוגבל לכ-5% מהמעברים של הרי גהט המערביים הכוללים גם את הרי נילג'ירי והרי קרדמון - שמהווים חלק מרמת דקאן.
בית גדולו של טאר זה הוא מדרונות הרריים, צוקים ומרעה הררי בגבהים של 2,600-1,200 מטר מעל פני הים] שנמצא למעלה מחגורת היערות סביב ההרים, וכן כרי דשא, שיחים וכיסים של יערות ננסיים הידועים בשם "שולאס". מחוץ לעונת הרבייה הזכרים בדרך כלל נמצאים במישורים פוריים, ואילו הנקבות מעדיפות צוקים המגינים עליהם מטורפים. באזורים מסוימים נוכחות של הטאר באזורים נמוכים נגרמת על ידי הפרעה אנושית באזורים הגבוהים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, והאקלים רטוב מאוד בשל סופות המונסונים עם כמות משקעים ממוצעת שנעה בין 1,000 ל-3,000 ומעלה מילימטר לשנה.

פעילות

הטאר הנילג'ירי פעיל בכל שעות היום - מעלות השחר ועד שעות הערב מאוחרות, והוא נצפה בתדירות גבוהה יותר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים המאוחרות. בשעות החמות של היום כאשר השמש בשיאה, הטאר עובר לאזורים גבוהים וסלעיים יותר כדי לנוח בצל של הצוקים. בזמן שהעדר במנוחה או באכילה ישנו לפחות זקיף אחד (בדרך כלל נקבה) שנשאר עירני, ובמקרה של הבחנה בטורפים משמיע קריאת אזהרה שנשמעת כשריקה או נחירה. לטארים יש חושים חדים של ראייה, והם מסוגלים לזהות סכנה מתקרבת מלמטה במרחק רב, אך פחות מודעים לסכנה שמגיעה מלמעלה. כאשר הטאר מאוים, הוא נמלט במהירות מכרי הדשא או המדרונות לאזורי הצוקים הבלתי נגישים - כאשר שם הוא זריז הרבה יותר מרודפו. 
טורפיו העיקריים של הטאר הם הנמרים ההודים והדהולים, ובמידה מועטת גם טיגריסים בנגלים ועופות דורסים המאיימים על הגדיים.

תזונה

התזונה של הטאר הנילג'ירי מורכבת מסוגים שונים של עשבים, עשבי תיבול, שיחים, עלים, ועוד. המערכת החברתית של טאר נילג'ירי היא די גמישה. הם עשויים לחיות בקבוצות קטנות של 6 פרטים עד לעדרים גדולים של 150 פרטים, ובדרך כלל עדר ממוצע מכיל 11–71 פרטים. בפארק הלאומי אראויקולאם גודל ממוצע של עדר הוא 42 פרטים. עדרים מעורבים הם די שכיחים, אך רובם מורכבים מעדרים נפרדים של זכרים צעירים ובוגרים ועדרי נקבות וצאצאיהן. זכרים מבוגרים נמצאים בעדרים מעורבים בעיקר בעונת הרבייה, ולעיתים קרובות הם בודדים או נמצאים בקבוצות קטנות המורכבים מזכרים בלבד בייחוד בעונה היבשה. בעוד עדרי הנקבות נמצאים בדרך כלל בשטחי מחיה קבועים, הזכרים הבוגרים נוודים יותר ועוברים בין מספר שטחים של עדרי נקבות. יחס המינים של האוכלוסייה בטבע מוטה כלפי נקבות, עם ממוצע של 59 זכרים לכל 100 נקבות, כשמתוכם %45-40 נקבות בוגרות.

רבייה

עונת הרבייה העיקרית של הטאר הנילג'ירי בטבע היא מיוני עד אוגוסט - מתחילת סופות המונסונים, ובמשך מספר חודשי הגשמים הכבדים. בתקופה זאת הזכרים הבוגרים מצטרפים לעדרי הנקבות ומתפתחת היררכיה דומיננטית המבוססת על הגודל והכוח של הטאר, כשכל זכר מקשט את קרניו בבוץ ועשבים. במקרה ויש שני זכרים יריבים עם גודל וכוח שווה, מתקיים ביניהם מאבק העשוי להימשך שעות ארוכות. במהלך הלחימה הם יכולים להיות שקועים כל כך בקרב ואדישים לגמרי לסביבה, וכיון שהם מתכתשים תוך כדי ירידה במדרון, הם עלולים למצוא את עצמם בסוף הקרב מתחת לכרי הדשא והיערות הננסיים ואפילו באזורים מישוריים לגמרי. הקרב מתחיל עם תצוגה טקסית שבו הם מורידים את ראשיהם ומותחים את צווארם תוך כדי הילוך נוקשה. ישנם מספר עמדות הלחימה שנצפו אצל הקרבות של הזכרים: שניהם עומדים זה לצד זה, פונים במהירות לאותו כיוון ואז מתנגחים; התרסקות עם הקרניים ראש בראש, ונגיחה בכתפיים ובגפיים. למרות שהקרניים המעוקלות מונעות בדרך כלל פציעה חמורה כפי שקורה אצל צפיר הקורדילרים, תנוחת הלחימה המסוכנת ביותר היא הורדת הראש והנפתו במהירות למעלה כשהשפיץ של הקרניים מכוון כלפי הגרון או הראש, מה שיכול לגרום לקרב להסתיים במוות של אחד מהצדדים. לאחר הקרב הזכר מפסיד עוזב בדרך כלל את הקבוצה שבה נמצא הזכר המנצח, למרות שהוא עשוי לחזור אליה ולהיות נסבל על ידי הזכר הדומיננטי.

מחזור חיים

ההיריון של הנקבה נמשך 178–190 ימים לאחריהם נולד גדי אחד ולעיתים רחוקות שניים. שיאם של הלידות מתרחש במזג האוויר הקריר של ינואר ופברואר, אם כי ניתן לראות גדיים לאורך כל השנה. הנקבות מגוננות מאוד על צאצאיהן, והן תאמצנה תנוחות מאיימות במקרה והנקבות האחרות בעדר יתקרבו אל הגדי שלהם יתר על המידה.
בשבועות הראשונים לחייו הגדי חבוי בצמחייה העבותה כשאמו נמצאת בקרבת מקום, ועד גיל חודש הוא כבר מסוגל לעקוב אחר אימו ומצטרף לעדר. הגדי עשוי להתחיל לטעום מזון מוצק כבר מספר שבועות לאחר הלידה, אך למרות זאת נגמל לחלוטין רק בגיל 4 או 6 חודשים. הגדיים מגיעים לבגרות בדרך כלל סביב גיל שלוש, אם כי נקבות בשבי עשויות להמליט את הצאצאים הראשונים כבר לאחר 22 חודשים, מה שמעיד על בגרות סביבות גיל 16 חודשים ואפילו למטה מזה. הנקבות בשבי מסוגלות להמליט גדיים כל 7–10 חודשים. 
תוחלת החיים הפוטנציאלית לטאר הנילג'ירי היא לפחות 9 שנים, אך תוחלת החיים הממוצעת בטבע נמוכה יותר ועלולה להיות כ-3.5 שנים בלבד.

מצב

הטאר הנילג'ירי מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה חמורה במספריו במהלך המאה ה-19, ובשל העובדה שטווח התפוצה הכולל שלו כיום מהווה עשירית בלבד מטווח התפוצה ההיסטורי שלו.

איומים

מגמת האוכלוסייה הכללית בירידה. האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, התפשטות של צמחים פולשניים המשמידים את צמחי התזונה שלו, וציד לא חוקי לבשר ופוחלצים. האוכלוסיות של הטארים קטנות ומבודדות, מה שהופך אותם לפגיעים להכחדות מקומיות.

שימור

הטאר הנילג'ירי גדל במספריו בעשורים האחרונים הודות לשמירה קפדנית בתוך אחד הפארקים הלאומיים היעילים ביותר של הודו - "הפארק הלאומי אראויקולאם" שהוקם בשנת 1978 ומכסה כ-97 קילומטרים רבועים. האזור הוכרז כמקלט לחיות בשנת 1975 ובהמשך קיבל מעמד של פארק לאומי בשל החשיבות של שמירה על אזור זה. במפקד משנת 2003 של הפארק נמנו כ-750 פרטים. שמורה נוספת המחזיקה למעלה מ-300 פרטים היא בגבעות הדשא של אנאמלאיה. בעוד שבאזורים אלו העתיד של הטאר בטוח יחסית, במקומות אחרים במעברים של הרי גהט האוכלוסיות דווקא נמצאות במגמת ירידה מתמדת, כדוגמת שמורת מוקורטי שבהרי נילג'ירי שמחזיקה כעת 75–100 פרטים לעומת 400 בעבר. מרבית השמורות כיום מחזיקות במספרים קטנים למדי: שמורת סירוואני הילס - 20 פרטים, שמורת העמק השקט - 30 פרטים, שמורת נליאמפאטי - 30 פרטים, שמורת לפלני הילס - 60 פרטים, שמורת אליוואל מאלה - 60 פרטים, שמורת וולאקאלטרי - 70 פרטים, שמורת מובאליאר הילס - 70 פרטים, שמורת אשאמבו - 90 פרטים, הרי היגהאווי - 100 פרטים, המורדות המזרחיים של אנאמלאיה - 125 פרטים והפארק הלאומי סוואמימאלה - 130 פרטים.
בתור בעל חיים אנדמי הטאר הנילג'ירי מוגן באופן מלא על ידי חוק חיות הבר של הודו משנת 1972, אם כי ההגנה נאכפת רק לעיתים נדירות. מחלקת הייעור של טמיל נאדו פועלת להסרת שיחים ועשבים פולשניים סביב הפארקים הלאומיים בתחומה, ומלבדה ישנם גם מוסדות נוספים הפועלים לקידום השימור של הטאר כדוגמת: אגודת חיות הבר של נילג'ירי, אגודת חיות הבר של מחוז ראמנד, מכון המחקר יער קראלה, החברה להיסטוריית הטבע של בומביי, מכון חיות הבר של הודו ועוד.
האוכלוסייה העולמית נאמדה בשנת 1980 סביבות 2,500-2,000 פרטים, אך אומדנים אחרונים משנת 2008 מדווחים על מספרים סביבות 2,000-1800 פרטים].