קלוד ברי

קורות חייו

קלוד ברי נולד בשנת 1934 בפריז, ב"ארנודיסמאן" העשירי, למשפחה של יהודים אשכנזים יוצאי פולין ורומניה. הוא נשר מוקדם מבית הספר, והיה מיועד להמשיך בדרכם של הוריו כפרוון. בימי הכיבוש הנאצי בצרפת הוסתר על ידי ידידים נוצרים של הוריו. בהתבגרותו התחיל להתעניין באמנויות הבמה. למד בקורס המפורסם לאמנות התיאטרון ע"ש רנה סימון בבירה. לראשונה שיחק ב"ימי ג'" של תיאטרון קומרטן (Théâtre Caumartin) שבניהולם של ז'אק פייר (לימים במאי טלוויזיה) וז'אק רויסו. שיחק בתפקיד "הבן" במחזה "צ'ין-צ'ין" מאת סידני מייקלס, מופע בבימויו ובכיכובו של פרנסואה ביֵידוּ, בתיאטרון דו פוֹש (תיאטרון הכיס) בפריז.
בשנת 1959 זכה במקום ראשון בתחרות כישרונות צעירים בשם "כוכב נולד" דאז (Naissance d'une Etoile) בקטגוריית המשחק, כשבמקום השני נמצא ז'אק רויסו (בקטגוריית הזימרה זכתה אז מארי לאפורה). תודות לזכייה נבחר לשחק על יד בריז'יט בארדו בסרט "האמת" (La vérité) של אנרי-ז'ורז' קלוזו.

פעילותו הקולנועית

בשנת 1953 שיחק את תפקיד הבכורה שלו בסרט "רחוב אֶסְטְרָפָּאד" (Rue de l'Estrapade) של ז'אק בקר, ובהמשך שיחק במספר תפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה. עבד עם מוריס פיאלה, לימים גיסו, על הסרט "ז'אנין".
בתקופה זו החליף את שם המשפחה לשם בעל הצליל הצרפתי הקליט יותר, "ברי", המזכיר את שמו היידי, ברל.
בשנת 1962 ביים את הסרט הקצר "העוף" (Le Poulet), שתסריטו נכתב בהשראת סיפור אמיתי שקרא בעיתון. זכה בהצלחה רבה - פרס אוסקר אחד וכמו כן פרס בפסטיבל בוונציה.
בשנת 1963 הקים חברת הפקות עצמאית בשם "Renn Productions". בשנות השבעים המוקדמות ייסד גם חברה להפצה בשם "AMLF-Paris".
בשנת 1967 ביים את סרטו הארוך הראשון, "הזקן והילד" (Le vieil homme et l'enfant), עם מישל סימון בתפקיד הראשי.
הסרט משחזר חוויה אישית של קלוד ברי בהיותו ילד שובב בן 9 בימי הכיבוש הנאצי בצרפת, כשנשלח זמנית על ידי הוריו היהודים למשפחה אומנת נוצרית באזור כפרי כדי להציל את חייו. הסרט התמקד בשינויים שמעוררת הופעת הילד בסביבה החדשה, ובנדיבות לבם של חלק מבני האדם. הסרט זכה בהצלחה רבה, וכן בפרס ובמדליית גנדי, בשני פסטיבלים לקולנוע בברלין.
בעקבותיו באו סרטים אחרים, רבים מהם בעלי נושא חצי-אוטוביוגרפי, שבהם לעיתים קרובות משחק קלוד ברי בעצמו והגיבורים שהוא מגלם נקראים כולם קלוד:
"מזל טוב או החתונה", Le Pistonné, הקולנוע של אבא", "סקס-שופ", Le Mâle du siècle.
בהמשך ביים את "הפעם הראשונה", "רגע של בלבול", "אני אוהב אותך", "המורה מהיסודי", ו"צ'או פנטן" עם הקומיקאי קולוש. 
בשנות השבעים קלוד ברי היה מקורב ומעריץ של הבמאי פרנסואה טריפו, ובשנת 1984 נמנה עם שני האנשים האחרונים שביקרו בביתו לפני מותו.
בשנות השמונים והתשעים יצר מספר נוסף של סרטים מצליחים מאוד, בעלי היקף ותקציב מרשימים יותר ומלוהקים בכוכבים, לפי ספרים של קלסיקונים צרפתים: מרסל פניול - "ז'אן דה פלורט" (Jean de Florette) שנבחר לסרט הטוב ביותר של שנת 1987 על ידי BAFTA (האקדמיה הבריטית לקולנוע), וזכה גם בפרס שלה לתסריט-עיבוד הטוב ביותר; וכן "מאנון" (Manon des sources); מרסל איימה - "אורנוס" (Uranus); ו"ז'רמינל", לפי הרומן של אמיל זולא.
בין הפקותיו נכללו הסרטים: "טס" של רומן פולנסקי לפי הרומן של תומאס הרדי, (מועמד לאוסקר בשנת 1981); "הדוב" ו"המאהב" מאת ז'אן-ז'אק אנו, לפי הרומן של מרגריט דיראס; וכן "הפצוע" ו"המלכה מרגו" בבימויו של פטריס שרו. 
סרטו משנת 2002, "סוכנת הבית" (La femme de menage) היה הפקת הקולנוע היקרה עד אז בצרפת.
קלוד ברי היה המייסד והיו"ר של האיגוד הצרפתי של המפיקים והבמאים. בין השנים 2003-2007 כיהן כיו"ר ה"סינמטק הצרפתי".
בנוסף להישגיו בתחום הקולנוע, ידוע ברי גם כאספן אמנות מודרנית ובת זמננו. ב-27 במרץ 2008 נפתח בשכונת מארה בפריז ה"מרחב קלוד ברי" (Espace Claude Berri), גלריה ומרכז אמנות המארח תערוכות יחיד של אמנים בני זמננו.
ב-11 בינואר 2009 אושפז קלוד ברי במצב קשה, וב-12 בינואר 2009, יום לאחר אשפוזו, נפטר.
הובא לקבורה בבית הקברות באנייה (Bagneux) בפריז.

משפחתו

אחותו, ארלט לנגמן, תסריטאית, סופרת ומפיקה, עבדה על רבים מסרטיו והייתה בת זוג ושותפה בעבודה של הבמאי והשחקן מוריס פיאלה.
בשנת 1967 נישא קלוד ברי לאן-מרי רסאם, ממנה התגרש מאוחר יותר. גם ילדיהם הצטיינו בתחום הקולנוע.
בנו הבכור היה שחקן הקולנוע ז'וליין רסאם (1968-2002). 
במותו הותיר אשה, נטלי רמס, ועוד שני בנים - השחקן, המפיק, הבמאי והתסריטאי הצרפתי תומא לנגמן (נולד ב-1972), ועוד בן בשם דריוס.