google/wiki40b huggingface dataset:
נקמתו של מונטזומה (משחק וידאו)

תיאור כללי

השחקן מוביל דמות בשם פנמה ג'ו מחדר לחדר בתוך לבירינת תת-קרקעי מהמאה ה-16 המצוי תחת מקדש אצטקי אותו הקים הקיסר מונטזומה השני. הלבירינת מכיל אויבים, מכשולים, מלכודות, וסכנות שונים. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי איסוף אבני החן המפוזרות במסכי המשחק השונים.
פנמה ג'ו חייב גם למצוא מפתחות כדי לפתוח דלתות, לאסוף ולהשתמש בציוד כגון לפידים, חרבות, קמיעות, מבלי לאבד את חייו. המכשולים השונים במשחק כוללים שערים העשויים מלייזר, רצפות נעלמים ובורות בוערים. האויבים במשחק כוללים גולגולות, נחשים, ועכבישים. 
הפירמידה בעלת קומות שונות. המטרה היא להגיע אל חדר האוצר, אשר הכניסה אליו נמצאת במרכז החדר הנמצא בקומה הנמוכה ביותר במשחק (מתוך תשע). בשלב הראשון הקומה התחתונה חשוכה, וככל שמתקדמים יותר בשלבים החשכה מטפסת יותר, עד שהחל משלב תשיעי כל השלב חשוך. ג'ו צריך למצוא לפיד כדי להאיר את הדרך, ויש שניים כאלה בכל שלב- אחד בכל כיוון הליכה. החל מהשלב החמישי האויבים אינם מתים אם נפסלים בהם. בגרסה מאוחרת יותר של המשחק ישנו "בוס" בתחתית השלב וצריך לעבור אותו.
סלמנדרת ענק סינית

מאפיינים

סלמנדרת הענק הסינית מאופיינת בראש גדול ושטוח, עיניים קטנות וחסרות עפעפיים ועור קשה ולח, שדרכו היא נושמת. ארבע רגליה קצרות ושטוחות, זנבה הוא כ-60% מאורך גופה. צבעה חום כהה, שחור או ירקרק, ומלא בנקודות ובכתמים בצבעים שונים. אורך בוגר ממוצע הוא כ-150-100 ס"מ ומשקלו כ-50-25 ק"ג. סלמנדרת הענק הסינית דומה מאוד בצורתה ובהתנהגותה לסלמנדרת הענק היפנית, ושתיהן אף מאריכות חיים.
הסלמנדרה נוטה להשמיע קולות ורעשים שונים המזכירים בצורה מפתיעה בכי של תינוק ולפיכך היא מכונה בפי הסינים דג-תינוק. 
אזורי המחיה של הסלמנדרה הענקית הסינית כוללים את האגמים והנהרות ההרריים שבסין; החל ממחוז צ'ינגהאי לג'יאנגסו ולדרום סצ'ואן, וכן במחוזות גואנגשי ובגואנגדונג. היא מקיימת אורח חיים מימי בעיקרו, ופעילה בעיקר בלילות. מזונה מורכב מצפרדעים, דגים ופרוקי רגליים.
עונת הרבייה חלה בין אוגוסט לספטמבר. עוד קודם לכן, מקיימים הזכרים קרבות עזים על מנת לזכות באזורי ההפריה, שהם מחילות תת-מימיות. כשהנקבה מגיעה לאותן מחילות היא מטילה בהן כ-500 ביצים ועוזבת מיד לאחר מכן. ההפריה היא חוץ-גופנית, והזכר שומר באגרסיביות על הביצים עד לפקיעתן כעבור כ-40 עד 50 ימים. הפגיות מתחילות להזין את עצמן לאחר כחודש.
כאמור, המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה. הוא מוגדר בסין כחיה מוגנת מדרגה שנייה (Class II). אמנם נעשו מספר ניסיונות לגדלה בשבי במטרה להגדיל את האוכלוסייה, אולם מרבית הניסיונות הונעו משיקולים כלכליים ולא אקולוגיים, ולא נעשה ניסיון אמיתי להרבות את המין בשבי.
המטבעה המלכותית של ספרד

מפעל המטבעות והבולים הלאומי – המטבעה המלכותית (בספרדית: Fábrica Nacional de Moneda y Timbre – Real Casa de la Moneda, ובראשי תיבות FMNT-RCM) הוא המטבעה הלאומית של ספרד. זהו תאגיד ציבורי המנוהל על ידי משרד הכלכלה והעסקים הספרדי.

היסטוריה

פליפה החמישי, המלך הספרדי הראשון לבית בורבון, הפך במאה ה-18 את הטבעת המטבעות בספרד למונופול של המדינה. עד לאותה עת פעלו בספרד מספר מטבעות ציבוריות ופרטיות. 
בתקופת שלטונה של איזבלה השנייה פעלו שבע מטבעות ציבוריות בערים: מדריד, ברצלונה, סביליה, פמפלונה, חוביה, סגוביה ומנילה שבפיליפינים. לכל אחת מהמטבעות היו הסימנים הייחודיים לה. כאשר הפכה הפזטה הספרדית למטבע הלאומי ב-1869 הייתה רק המטבעה המלכותית במדריד פעילה.
בשנת 1893 התמזגו המטבעה ומפעל הבולים, אשר היו שני מוסדות שונים שדרו בכפיפה אחת בבניין בפלאסה דה קולון, ליצירת המפעל הלאומי למטבעות ובולים.
הנפקת השטרות עבור בנק ספרד החלה בשנת 1940. בשנת 1964 הוחל בהדפסת דרכונים ותעודות זהות בבניין נוסף. בשלב מאוחר יותר הודפסו גם כרטיסי בינגו והגרלות לוטו. שני מפעלים, האחד במדריד והשני בבורגוס, פעילים כיום. במפעל בבורגוס מודפסים השטרות. 
במסגרת תקנות הבנק המרכזי האירופי להדפסת שטרות, אשר מאפשרות אחת משתי חלופות להנפקת המכסה הלאומית לשטרות אירו – דרך מדפיס בבעלות הבנק המרכזי או באמצעות מדפיסים חיצוניים הנבחרים במכרז – ובהתאם לחוק הספרדי, הוקמה בנובמבר 2015 חברת Imprenta de Billetes, S.A. בבעלות משותפת של בנק ספרד (80%) והמטבעה המלכותית (20%).

מוזיאונים

בבניין המרכזי של המטבעה, בקומה השלישית, מוזיאון עם תערוכת קבע. במטבעה ההיסטורית בסגוביה שוכן גם כן מוזיאון.

בתרבות הפופולרית

המטבעה משמשת כאתר המרכזי בו מתרחשת סדרת הטלוויזיה "בית הנייר". עם זאת, המבנה המצולם בסדרה אינו בניין המטבעה אלא בניין מועצת המחקר הלאומית של ספרד (Consejo Superior de Investigaciones Científicas).
Vine

היסטוריה

Vine הוקמה על ידי דום הופמן, עומר בונגרי, רוס יוסופוב, וקולין קרול ביוני 2012. 
Vine יצאה לשוק ב-24 בינואר 2013 בתור אפליקציה חינמית למכשירי iOS. האפליקציה זמינה למכשירי Android מ-3 ביוני 2013 בתור אפליקציה חינמית, בדומה לאפליקציות האייפון.
בתוך מספר חודשים, הפכה Vine לאחת מאפליקציות שיתוף סרטונים המובילות בשוק. ב-9 באפריל 2013 הפכה Vine לאפליקציה החינמית בעלת הכי הרבה הורדת בחנות ה-App Store. נכון לאוגוסט 2013, נרשמו ל-Vine כ-40 מיליון איש, מעל 2,000 סרטונים מועלים לאפלקציה מדי שעה ובכל שנייה משתפים המשתמשים חמישה סרטונים חדשים בטוויטר.
ב-27 באוקטובר 2016 הודיעה טוויטר כי בכוונתה להפסיק לתחזק את Vine כבר בחודשים הקרובים.

פרטים

האפליקציה השיתופית איפשרה למשתמשים ליצור סרטונים קצרים באורך מקסימלי של עד 6.5 שניות בממשק פשוט ובסיסי, כאשר ההסרטה התבצעה דרך האפליקציה. המצלמה מצלמת רק כאשר לוחצים על המסך, ובכך נותנת תחושה של קובצי GIF למיניהם, ונותנת אפשרות להוסיף אפקטים מיוחדים של קולות. כאשר הווידאו מוכן ומועלה הוא מתנגן בלופ אינסופי עד אשר הצופה עוצר אותו.
באפליקציה כל משתמש היה פותח דף פרופיל משלו שניתן ליצור עבורו כתובת מותאמת אישית. כמו כן, היה ניתן לעקוב אחר משתמשים, לעשות לייק או "Revine", המקביל ל-Share של פייסבוק ול"ריטוויט" של טוויטר, שמציג את הסרטון בפיד של המשתמש לכל שאר העוקבים שלו. בנוסף היה ניתן לכתוב תגובות ולשתף את הסרטונים בפייסבוק, בטוויטר או במייל.
מפרץ התקווה

היסטוריה

המפרץ התגלה ב-15 בינואר 1902, על ידי משלחת השוודית לאנטארקטיקה, תחת פיקודו של אוטו נורדנשלד. המשלחת שספינתה "אנטארקטיק" טבעה, שהתה במהלך החורף של שנת 1902 במקום, ומכאן שמו. לחופי המפרץ שוכן בסיס אספרנסה הארגנטינאי, כמו גם בסיס מחקר אורוגוואיני (ECARE), שבמקור שימש כבסיס D של משלחת המחקר הבריטית, והועבר לידי אורוגוואי בשנת 1997.
במפרץ נורו לראשונה יריות בהיסטוריה של אנטארקטיקה, כאשר בשנת 1952 חיילים ארגנטינאים ירו לעבר צוות מחקר בריטי. ארגנטינה התנצלה על המקרה, והודיעה כי השעתה את מפקד הכוח.
עמוס אלקנה

ביוגרפיה

עמוס אלקנה, בנו של יהודה אלקנה. זוכה פרס ראש הממשלה לשנת 2011 ופרס רוזנבלום לשנת 2012, נולד בבוסטון אך גדל והתחנך בירושלים. בהיותו בן 15 החל ללמוד מוזיקה ולנגן בגיטרה. לאחר שירותו הצבאי חזר לבוסטון ולמד ג'אז במכללת ברקלי וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד. לאחר מכן המשיך בלימודי הקומפוזיציה בפריז אצל המלחינה מישל רברדי והשתלם בכיתות אמן עם המלחינים אריק נורבי בקופנהגן ועם פאול-היינץ דיטריך ואדיסון דניסוב בברלין. בהמשך דרכו השלים את לימודיו לתואר שני במוזיקה וסאונד במכללת בארד בניו יורק. במהלך לימודיו בבארד התמחה אלקנה במוזיקה אלקטרונית ולמד בין היתר אצל פאולין אוליברוס, דייוויד בהרמן, ריצ'רד טייטלבאום, ג'ורג' לואיס, מריאן אמצ'ר ולארי פולנסקי.
יצירותיו של אלקנה נוגנו והוקלטו על ידי תזמורות והרכבים קאמריים רבים בעולם, בהם התזמורת הסימפונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של ורשה, הקלרניתן ריצ'רד שטולצמן, התזמורת הסימפונית של רדיו סלובקיה, רביעיית הסקסופונים של ברלין, רביעיית הסקסופונים של סטוקהולם, אנסמבל מיתר, חמישיית כלי הנשיפה הישראלית החדשה, רביעיית כרמל, הרביעייה העכשווית ועוד רבים אחרים.
בנוסף להלחנה, אלקנה מופיע בקביעות בארץ ובעולם כנגן מוזיקה מאולתרת. בשנת 2010 נבחר לפתוח בנגינתו את הפסטיבל הבינלאומי העשירי לספרות בברלין. יום לאחר מכן ניגן במסגרת הפסטיבל קונצרט לגיטרה ואלקטרוניקה העוסקות בשירי משוררים בערב שהוקדש ליצירותיו במסגרת הפסטיבל.
יצירתו "שיעורים בערבית" זכתה בפרס נוצת הזהב של אקו"ם. היצירה היא מחזור שירים הכתוב בערבית, עברית וגרמנית לשלוש זמרות סופרן ואנסמבל קאמרי, מאת הסופר והמשורר הגרמני, מיכאל רוס. היצירה הוזמנה במשותף על ידי פסטיבל ברלין ועיריית תל אביב-יפו. "אופוס רב משמעי ומתעתע בן 40 דקות, בו מאתגר המחבר את הצורה ה"מקובלת" של הלידר, הורס אותו ובונה אותו מחדש, וכאילו בונה עולם חדש מאפרו. ... "שיעורים בערבית" היא מהיצירות המשמעותיות ביותר שהולחנו בארץ מזה זמן רב", כך בביקורת אודות "שיעורים בערבית", בעיתון ג'רוזלם פוסט.
על יצירתו "קזינו אומברו” נכתב: “היצירה האחרונה הייתה בשבילי הפתעה גמורה, והפתעה נהדרת. Casino Umbro של עמוס אלקנה. במובן מסוים סיכמה יצירה זו את הקודמות לה - ועלתה עליהן. מה לא היה בה: מקצבים חריפים מתחלפים, רמזי בארוק צרפתי בהתחלה ובסוף, מבניות ברורה, מינימליזם כמו-אמריקאי מכניסטי, שבדרך כלשהי צבר אנרגיה ובשום פנים ואופן לא היה מונוטוני, ומאידך מעברים למצלול רך יותר, עד לכינור מלא ויברטו, רומנטי לחלוטין, נטול בושה ויפהפה. וכל זה הגיוני, דבר מוביל לדבר, ונסגר בדיוק ברגע הנכון. המלחין הזה נמצא בשטח לפחות עשרים שנה ואני, לבושתי, לא שמעתי עליו עד כה. חיפשתי ושמעתי עוד יצירות פרי עטו והן יפהפיות. לא ציפיתי לדבר כזה. בתור אקט של פרומושן חסר בושה למלחין זה שלא הכרתי עד עתה, אני מוסיף לינק לאתר שלו, שם ניתן לשמוע עוד יצירות, כגון המחווה לליגטי, ורביעיית המיתרים השנייה. יש בנמצא מלחינים נגישים, שנוגעים ישר בלב, בלי לוותר כמלוא הנימה על שפתם הייחודית והמורכבת. עמוס אלקנה הוא כנראה אחד מהם.”
חוק אוהם

חומרים אוהמיים

לגוף בעל שתי נקודות קצה מוגדרות המקיים את חוק אוהם נהוג לקרוא נגד אידיאלי. קיימים רכיבים חשמליים הנקראים נגדים מעשיים (או בקיצור נגדים), אשר תגובתם לזרם ולמתח קרובה לתגובה של נגד אידיאלי. לנגדים יש התנגדות קבועה בקירוב בתחומים מוגדרים של תנאי סביבה (כגון טמפרטורה), זרמים ומתחים.
חומרים אוהמיים בעלי התנגדות סגולית נמוכה במיוחד נקראים "מוליכים". חומרים בעלי התנגדות סגולית גבוהה במיוחד נהוג לכנות "מבודדים".

חוק אוהם הדיפרנציאלי

עבור זרמים העוברים בתווך שאינו אחיד ופשוט, ניתן להשתמש בצורה מקומית של חוק אוהם (או "חוק אוהם הדיפרנציאלי"), שהיא:  כאשר, בכל נקודה  במרחב, J הוא וקטור צפיפות הזרם,  היא מוליכות סגולית ו-E הוא וקטור השדה החשמלי. במקרה הכללי ביותר, המוליכות הסגולית תלויה בכיוון המרחבי של הזרם, ואז  היא טנזור מדרגה שנייה ולא סקלר.

חוק אוהם היחסותי

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: רצוי להבהיר את התוכן או לפחות להסביר מוטיבציה גם למי שלא למד אלקטרודינמיקה יחסותית.
בכתיב קו-וריאנטי ניתן לכתוב את חוק אוהם הדיפרנציאלי על ידי: , כאשר  הוא 4-וקטור המבטא את צפיפות הזרם החשמלי,  מבטא את 4-וקטור המהירות ו-  הוא טנזור השדה האלקטרומגנטי. מאחר שההתפתחות בזמן של המטען החשמלי תלויה בהתפתחות בזמן של הזרם החשמלי (על ידי משוואת הרציפות), ניתן להוסיף לכתיב זה רכיב המייצג את צפיפות המטען החשמלי: , כאשר  מייצג את צפיפות המטען של נושאי הזרם כפי שנמדד במערכת העצמית של המוליך.

תוקף החוק

חוק אוהם הוא חוק אמפירי. ישנם מספר מודלים על פיהם חוק אוהם נגזר מתוך התורה האלקטרומגנטית, כמו למשל מודל דרודה. במקרים רבים הנחות המודל אינן מתקיימות. במערכות כאלו, גם חוק אוהם אינו מתקיים. בפרט, היחס הליניארי אותו חוק אוהם מתאר בין המתח לזרם, מתקיים בטווח טמפרטורות מסוים ואינו נכון באופן כללי (לדוגמה בטמפרטורות גבוהות או נמוכות מאד).
החוק תקף בחומרים ספציפיים (בעיקר מתכות, תמיסות אלקטרוליטיות וגרפיט) וכלל לא מתקיים במוליכים למחצה, שם היחס בין המתח לזרם אינו ליניארי. כמו כן, שדות חשמליים חזקים (הנוצרים בעיקר במתחים גבוהים) יוצרים תופעות פריצה חשמלית כגון ברקים, קשת חשמלית וכשלים במבודדים, אשר מורידים את ההתנגדות משמעותית - כלומר חוק אוהם מפסיק להיות תקף בתנאים אלה.
מאונט גמבייר

היסטוריה

לפני הגעת המתיישבים האירופאים היה האזור מיושב על ידי עם הבונגדיג' (Bungandidj) שקראו לו ארנג בלם (ereng balam), שמשמעותו "ביתו של הנשר". האירופאים הראשונים לתבוע בעלות על השטח היו האחים הנטי (Henty) שהיו בעלי קרקעות בעיר פורטלנד שבוויקטוריה, אך הם אולצו לסגת מאחר שהאדמות נמסרו לאוולין סטרט (Evelyn Sturt). עד מהרה החלו לפעול מפעלי תעשייה. ב-1846 נפתח במקום סניף דואר, ב-1847 נפתח בית מלון וב-1849 נפתחה טחנת קמח. ב-1954 הוכרזה מאונט גמבייר כעיר וכיום היא מרכז תיירותי חשוב באזור של דרום-מזרח אוסטרליה הדרומית.

גאוגרפיה

האזור האורבני של מאונט גמבייר שוכן בעיקר לאורך המורדות הדרומיים של הר געש מסוג  מאר הנושא את אותו השם והוא חלק משרשרת הרי געש הפזורים על פני שטח של 15,000 קמ"ר בעיקר בוויקטוריה ובחלק מאוסטרליה הדרומית. ההר כולל כמה לועות שאחד מהם הוא אגם גדול שמקור מימיו בבאר ארטזית והם באיכות שתייה. המים משנים את צבעם מירוק בחורף לכחול בקיץ, וכך ניתן לו שמו "האגם הכחול". מימי האגם שעומקם 70 מטרים מהווים בית גידול לעולם חי וצומח עשירים ולשטחים גדולים של סלעי סטרומטוליט. בנוסף נמצאים בעיר אגמים נוספים. האזור שמסביב למאונט גמבייר כולל נופים בעלי מאפיינים געשיים ומאפיינים קארסטים כמו מערות מלאות במים ובולענים.
ראובן (רודולף) פייגה

ביוגרפיה

רודולף פייגה נולד להנרייטה וזיגפריד בברסלאו שבגרמניה. למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת ברסלאו. בין השנים 1914 עד 1918 שירת כקצין מטואורולוגיה ביחידת הצפלין בגרמניה.
בין השנים 1929 עד 1933 היה פייגה מנהל התחנה המטאורולוגית בברסלאו עיר הולדתו וחבר בארגון המטאורולוגי העולמי WMO. בשנת 1934 אירגן פייגה משלחת דאיה לשם השתתפות במכביה שנערכה בארץ ישראל שנה לאחר מכן. עם סיומה פייגה לא שב לגרמניה נשאר בארץ ועד מהרה הקים עם חבריו את הסניף החיפאי של קלוב התעופה הישראלי. עם סיום הקמתו של נמל תעופה בלוד במרס 1937 על ידי הבריטים מונה פייגה לקצין מטאורולוגיה מטעם הרשות לתעופה האזרחית הבריטית. תאריך זה מהווה את ראשיתו של השירות המטאורולוגי בארץ ישראל. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נעצר פייגה ונכלא בכלא עכו באשמת שיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית. דבר חסר בסיס לחלוטין. עם שחרורו הוא חזר לנהל את השירות המטאורולוגי תחת המנדט הבריטי. עם הכרזת העצמאות הפך השירות לשירות מטאורולוגי ישראלי ופייגה מונה למנהלו הראשון.
ב-27 במאי 1948 בירושלים נהרג פייגה מפגז ירדני. כיוון שבמלחמת השחרור עובדי השירות המטאורולוגי היו אזרחים מגויסי צה"ל נקבע פייגה כחלל צה"ל.
מלגת רודס

הקצאת מלגות בעולם

בשנה הראשונה לפעילות הקרן הוענקו 52 מלגות. עם הזמן, הורחבו מספר המלגות למדינות נוספות בחבר העמים הבריטי ומעבר לו. כמו כן, המלגה נפתחה בפני נשים לראשונה בשנת 1976.
נכון לשנת 2016, אזרחי המדינות הבאות יכולים להגיש מועמדות למלגת רודס: ארצות הברית, גרמניה, קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד, קניה, דרום אפריקה, נמיביה, ישראל, מלאווי, לסוטו, בוטסואנה, סווזילנד, פקיסטן, הונג קונג, ברמודה, זמביה זימבבואה, ג'מיקה, ברבדוס, אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, בליז, טרינידד וטובגו, דומיניקה, גרנדה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, גיאנה, מונטסראט, אנגווילה, איי טרקס וקייקוס, איי קיימן, איי הבתולה הבריטיים, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, איחוד האמירויות הערביות, הרפובליקה העממית של סין, מלזיה.
בשנת 2016 הכריזה קרן רודס על הרחבה גאוגרפית, והחלה להעניק שתי מלגות לאזרחים ישראלים כל שנה.

בוגרים

בין השנים 1951–1997, 32% מבוגרי מלגת רודס האמריקאים עסקו בתחום חינוך ואקדמיה, 20% במשפטים, 15% בעסקים וכ-10% ברפואה ומדע. למספר מצומצם מבוגרי המלגה הייתה השפעה מרחיקת לכת ברמה העולמית, ורבים הגיעו להישגים משמעותיים בפוליטיקה, עסקים, ספורט ואקדמיה.
לאורך השנים מספר מבוגרי מלגת רודס הפכו לראשי מדינות, ביניהם ווסים סאג׳אד (פקיסטן), ביל קלינטון (ארצות הברית), דום מינטוף (מלטה) ג׳ון טרנר (קנדה), נורמן מנלי (ג׳מיקה) ושלושה ראשי ממשלת אוסטרליה: בוב הוק, טוני אבוט, ומלקולם טרנבול. בארצות הברית, מזכיר ההגנה אשטון קרטר, היועצת לביטחון לאומי סוזן רייס, מזכירת מחלקת הבריאות סילביה בולוול, וראש העיר של לוס אנג׳לס אריק גרסטי הם בוגרי המלגה.
קבוצה אחת בטאלין

רקע

במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 1998 שובצו אסטוניה וסקוטלנד בבית ד' עם ארבע נבחרות נוספות: אוסטריה, בלארוס, לטביה ושוודיה. אסטוניה פתחה את הקמפיין עם הפסד בתוצאה 1 - 0 לבלארוס בעוד שסקוטלנד סיימה בתיקו מאופס נגד אוסטריה. במחזור הבא ניצחו שתי הנבחרות, והן הגיעו למשחק ביניהן כאשר נקודה אחת הפרידה ביניהן.

לפני המשחק

סקוטלנד התאמנה באצטדיון קדריורג בלילה שלפני המשחק עם התאורה הזמנית באצטדיון שהייתה לקויה. סקוטלנד מחתה על כך בפיפ"א. לאחר דיון בפיפ"א, הוקדם זמן המשחק מ-18:45 ל-13:00. התאחדות הכדורגל האסטונית לא הייתה מרוצה משעת המשחק שנקבעה, לאור החשש מאובדן הכנסות מזכויות שידור. מנהל צוות הטלוויזיה של אסטוניה אמר כי היה מוכן וערוך לשדר את המשחק אך התאחדות הכדורגל האסטונית סירבה לכך בתוקף.

מהלך המשחק

לפני המשחק שרו האוהדים הסקוטים שיר שטבע את כינויו של המשחק, "קבוצה אחת בטאלין, רק קבוצה אחת". השופט היוגוסלבי מירוסלאב רודמן שרק את שריקת הפתיחה ולאחר נגיעה אחת בכדור שרק את שריקת הסיום. הסקוטים נטשו את המגרש והחלו בהכנות לנסיעה הביתה. האסטונים לעומת זאת הגיעו ערוכים למשחק בשעות אחר הצהריים המאוחרות אך הופתעו לגלות שהמגרש שומם וריק.
פלורליזם

פְּלוּרָלִיזְם (Pluralism; מלטינית Pluralis, מילולית: רב, מרובה, בעברית: רבגוניות) הוא מונח מתחום הפילוסופיה, מדע המדינה וסוציולוגיה. הגישה הפלורליסטית מכירה בכך כי למין האנושי ישנן דרכי חשיבה שונות, אשר אינן תמיד עולות בקנה אחד.
פלורליזם הוא אחד מערכי היסוד בדמוקרטיה הליברלית שכן הוא מכיר בזכויות המיעוט. על פי הפלורליזם, יש להעניק שוויון זכויות וחופש ביטוי לקבוצות שונות בחברה כך שתוכלנה לבטא את השונות ביניהן ולהתאגד במסגרות שונות. הפלורליזם מכבד את ריבוי הקולות האנושיים ואת ביטוייהם המגוונים. פלורליזם יכול לבוא לידי ביטוי בתחומים שונים: פלורליזם חינוכי, פלורליזם כלכלי, פלורליזם פוליטי ועוד.

חברה פלורליסטית

חברה מוכרת כ"חברה פלורליסטית" כאשר היא מתפקדת כחברה פתוחה בעלת מגוון תרבותי אשר יש בה הכרה ולגיטימציה להבדלים ביניהן, תוך שימור מורשתן התרבותית, ואשר מאפשרת לקבוצות השונות לשמור על ייחודן, כבודן ומעמדן. חברה פלורליסטית נזקקת למערכת חברתית הדוגלת בערכי שוויון וסובלנות ובנכונות לחיות יחד מתוך כבוד הדדי, הכרה הדדית והסכמה בין הקבוצות השונות. כאשר הקיטוב גדל והחברה מתפלגת למספר מחנות הנמצאים ביחסי קונפליקט, החברה הופכת לחברה משוסעת.
משטר שאינו פלורליסטי ומדכא קבוצות שונות מבחינה כלכלית, חברתית, דתית ותרבותית מביא על פי רוב לתרעומת ואיבה, הן כלפי המשטר והן בין הקבוצות השונות בחברה. חברה דמוקרטית שאינה מעניקה לאזרחיה פלורליזם מכונה לעיתים "דמוקרטיה טוטליטרית".
במידה רבה, פלורליזם הוא מצב בו אומה או חברה מורכבות מקבוצות אוכלוסייה הנבדלות זו מזו מבחינת המוצא האתני, הרקע התרבותי, הדת וכדומה. מדינות הדוגלות בפלורליזם, כדוגמת ארצות הברית, מאפשרות שמירה על זהותן העצמית של קבוצות כאלה בתוך חברה או מדינה.
חברה פלורליסטית הדוגלת ברב תרבותיות, מנוגדת במידת מה לאידאולוגיית כור ההיתוך השואפת ליצירת דמיון תרבותי בין אזרחים מרקעים שונים ולהטמעת מהגרים במדינות השונות.
Vibrio cholerae

תיאור

ל"ויבריו כולרה" צורת פסיק ועל כן הוא מכונה גם פסיקון. אורכו של החיידק 1.5-2μm ורוחבו 0.5‎μm. הוא בעל שוטון דק המקנה לו כושר תנועה. בסוף תהליך החלוקה ולפני הפרדות שני החיידקים הוא בצורת האות האנגלית S. החיידק הוא אווירני (אירובי), גראם-שלילי.

תנאי מחיה

החיידק צומח על מצעים פשוטים כגון מי פפטון. הוא מומת במהירות יחסית במים מזוקקים וכן מתקשה להתקיים בתנאי יובש, אך במי שתייה, מי ביוב, בהפרשותיו של אדם חולה ובבגדים רטובים הוא יכול להתקיים מספר ימים. 
הטמפרטורה המיטבית להתפתחותו היא בין 30 ל-40 מעלות צלזיוס, אם כי החיידק מסוגל להתקיים על פני טווח טמפרטורות גדול. הוא פוסק להתרבות מתחת ל־16º ומומת בחום של 50º ומעלה.

גילוי

החיידק בודד לראשונה כגורם לכולרה על ידי חוקר האנטומיה האיטלקי פיליפו פצ'יני בשנת 1854, אבל הגילוי עלה לכותרות כאשר רוברט קוך, כעבור שלושים שנה, פרסם מידע על המחלה ועל הדרכים להילחם בה.

השפעה

גורמי האלימות של הV. cholerae הם שלושה. הראשון הוא שוטון, באמצעותו הוא מגיע למעי הדק. השני הוא פילוס המשמש להיצמדות לדופן המעי. גורם האלימות השלישי הוא רעלן האנטרוטוקסין (Enterotoxin), ה-cholera toxin. רעלן זה הוא חלבון המורכב מ-5 תת-יחידות מסוג B, אשר נצמדות לרירית אפיתל המעי באמצעות התחברות לקולטן ספציפי הנקרא אנטרוציט המצוי על גבי קרום התא, ומתת-יחידה A המשוחרר אל ציטופלסמת התא. כניסת תת-יחידה A לציטופלסמה מעלה את אדנילאט ציקלאז, שגורם להעלאת כמות cAMP (אדנוזין מונו פוספט ציקלי - מעגלי), כתוצאה מכך עולה ריכוז האלקטרוליטים, עלייה זו מלווה באובדן נוזלים ואלקטרוליטים. החיידק אינו פוגע ברירית, בניגוד לחיידק השיגלה.
באדם נגוע בכולרה, מספרם של חיידקים אלה מגיע לכ-500 מיליון בכל סמ"ק של נוזל מעי. 
תקופת הדגירה של החיידק נמשכת כ-4-1 ימים. החיידק נעלם מהפרשות החולה ימים ספורים (על פי רוב שבוע) לאחר החלמתו. קיים אחוז מזערי של בני אדם המסוגלים להידבק בחיידק אך לא לחלות במחלה עצמה, הללו הופכים למפרישי-חיידקים, ועשויים להפיץ את המחלה מחוץ לאזור המגפה.
לרוב, מקור ההדבקה הוא אדם נגוע המפריש את הפסיקונים בצואתו או מי שתייה מזוהמים (מחזור צואה-פה). רסיסי צואה הנגועים במחלה יכולים לזהם פירות וירקות המושקים במי ביוב וגם את הידיים, אם אין מקפידים לרחוץ אותן היטב לאחר עשיית הצרכים.
ציפי קולטניוק

ביוגרפיה

נולדה בבאר שבע כבת שמינית במשפחה בת אחד עשר ילדים, למנדל קריצ'בסקי - פרופסור לאלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולמרים שהייתה פסנתרנית מקצועית. בגיל שש למדה לנגן בפסנתר אך הפסיקה בגיל עשר וחצי כשאמה נפטרה. בגיל שלוש עשרה החלה לכתוב ולהלחין שירים.
אחרי חתונתה בשנת תשס"ז יצאה לשליחות למוסקבה, ועסקה בכתיבת תוכניות לימודים לילדי שלוחי חב"ד במקום, במוזיקה יהודית לבתי ספר.
בשנת תשע"ד (2014) הוציאה את הדיסק הראשון 'בשבילך נברא העולם', והיא התחילה להופיע בישראל ומחוץ לה, בפני נשים ונערות.
בשנת תשע"ז (2017) הוציאה את הדיסק השני 'קומי'. בהמשך השנה הופיעה בכנסי נשים יחד עם הרצאה של חני וינרוט על סיפורה האישי.
בנוסף עוסקת קולטניוק גם בכתיבת טורים באתר Chabad.org בעברית.
ציפי נשואה לדוד, חבר בארגון ברית יוסף יצחק וגבאי בבית כנסת חב"ד ברחובות, להם לשני בנים ושתי בנות, מתגוררת ברחובות.
אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר

היסטוריה

האצטדיון קרוי באופן רשמי על שם קרלי קריגר שהלך לעולמו ב-2002 ותרם לשדרוג האצטדיון ובניית היציע שלו. לבקשת התורם הוקם באצטדיון גם קיר זיכרון ואנדרטה לזכר 11 הנספים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. האנדרטה נחנכה ב-2001 בטקס הנחת אבן הפינה ליציע הקבוע באצטדיון בהשתתפות התורם ובני משפחות החללים. ב-2001 החלו בשדרוג האצטדיון על ידי בניית יציע קבוע שיכיל 2,700 מקומות ישיבה מקורים. בעבודות הוקם יציע בטון עם עמודי תמיכה לגגון שעליו הונחו רק 900 מושבים. בשל פטירת התורם נעצרו העבודות. כיום כולל האצטדיון מגוון רחב של מתקני אתלטיקה נוסף למסלולי הריצה וביניהם: מתקני קפיצה לרוחק ולגובה, זריקת דסקוס, הדיפת כדור ברזל ועוד.
בקיץ 2013 הציגה העירייה תוכנית משופרת להשלמת היציע ושדרוג האצטדיון בעלות של 30 מיליון ש"ח. שדרוג האצטדיון יהפוך אותו לכשיר לאירוח תחרויות ואליפויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות וגם למופעים. השדרוג ייעשה תוך כדי פעילותו השוטפת של האצטדיון. התכנון כולל את הפיכת היציע שלא הושלם לכזה שיוכל להכיל 2,700 איש ברמה גבוהה וכן תאי כבוד. מלבד השלמת היציע ייבנו תחתיו חדרים שונים ובהם מרכז לרפואת ספורט, חדרי אימונים וכושר, כיתות הדרכה, מחסנים לציוד, חדרי בקרה ומערכת פוטו פיניש לתחרויות אתלטיקה. באזור האצטדיון יופעל גם מרכז לרכיבה על אופניים עם מסלולים ברמה אולימפית.
יואל אנגל

קורות חיים

יואל אנגל נולד באביב 1868 בברדיאנסק שלחוף הים האזובי, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). אביו מנחם מנדל נהג לנגן נעימות עממיות, והוא עצמו למד לנגן בפסנתר, אך ללא כוונה להפוך למוזיקאי. הוא למד משפטים באוניברסיטת חרקוב, ובמקביל למד באקדמיה למוזיקה של חרקוב. בעקבות פגישה עם צ'ייקובסקי במרץ 1893 החליט ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה. לאחר תום לימודיו הפך למבקר מוזיקלי, ונחשב לאחד החשובים בתחומו בתקופתו. בנוסף, הקים ב-1908 את החברה למוזיקה עממית יהודית. ב-1912 ערך מסע לליקוט לחנים יהודיים עממיים (במסגרת המשלחת האתנוגרפית בראשות ש. אנ-סקי), שעליהם ביסס את לחניו למחזה "הדיבוק" של אנ-סקי. עבד כמורה למוזיקה ואמנות בבית מחסה לילדים יהודים עזובים ויתומים ליד מוסקבה. ב-1916 פרסם את הקובץ "50 אידישע פֿאָלקסלידער" (50 שירי עם יהודיים). ב-1922 הועלתה המוזיקה שהלחין להצגה "הדיבוק" על ידי תיאטרון "הבימה" במוסקבה.
ב-1922 עבר לברלין, והחל מלחין לשיריהם של חיים נחמן ביאליק ושל שאול טשרניחובסקי. בנוסף, ייסד הוצאה לאור של ספרי תווים, "יובל", ב-1923. 
ב-1924 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, שם לימד בקונסרבטוריון שולמית וכתב ביקורות מוזיקה לעיתונים "הארץ" ו"דבר". הוא המשיך עם הלחנת מוזיקה לתיאטרון, והלחין גם למחזמר "נשפי פרץ" (שהועלה בתיאטרון האוהל ב-1925) ולהצגה בשם "דייגים".
בין השירים המוכרים שהלחין: "עגבנייה" (למילים של יהודה קרני), "אומרים ישנה ארץ", "נומי נומי ילדתי", ו"היורה" ("גשם, גשם משמים, קול המון טיפות המים"), שניהם למילותיו של יחיאל היילפרין. לחניו לשירי-הילדים של יחיאל הלפרין יצאו-לאור בחוברות "בקרן זווית".
אנגל נפטר משבץ, לאחר שהיה חולה במשך מספר שבועות. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור בהלוויה גדולה בה שימש כחזן יעקב גוזמן.
על-שמו רחובות בתל אביב ובחיפה. כמו כן פרס המוענק בתל אביב על יצירה מוזיקלית פעם בשלוש שנים לשלושה אנשים שונים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית בירושלים.