מרים פרוינד-רוזנטל

ילדות, נעורים ונישואים

פרוינד נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית בשנת 1906. היא הייתה בתם של הארי ורבקה קוטלר (Harry & Rebecca Kottler) יהודים אמריקאים ממוצא מזרח אירופאי. למרות השתייכותם לזרם האורתודוקסי, נהגה המשפחה לפקוד את בית הכנסת עמנו-אל. פרוינד ספגה מינקות ערכי מסורת וציונות והוריה היו פעילים בארגונים פילנתרופיים יהודים שונים.
בשנת 1927 נישאה למילטון פרוינד (Milton B. Freund) לזוג נולדו שני ילדים, הארי פרוינד (Harry Freund) וד"ר מתיו פרוינד (Dr. Matthew Freund).

השכלה

בשנת 1925 סיימה את לימודי התואר הראשון ממכללת האנטר שבניו יורק. בשנת 1927 סיימה את לימודי התואר השני מאוניברסיטת ניו יורק שם עבדה כמרצה.
בשנת 1935 הוענק לה תואר דוקטורט בלימודי יהדות ארצות הברית מאוניברסיטת ניו יורק. עבודת התזה שלה עסקה בסוחרים יהודים מהתקופה הקולוניאלית בארצות הברית (Jewish Merchants in Colonial America).

פעילות פילנתרופית

מיד לאחר נישואיה מונתה פרוינד לנציגת ארגון ישראל הצעיר באזור מגוריה שבבורו פארק וכיהנה כחברת חבר הנאמנים של בית הספר היהודי "ישיבה דפלטבוש".
בשנת 1935 ביקרה פרוינד לראשונה בפלשתינה, במהלך הביקור נפגשה עם הנרייטה סאלד ממייסדות ארגון נשות הדסה שחיה באותם הימים בפלשתינה וברוז הלפרין נשיאת הארגון דאז. נשים אלה חשפו בפניה  את סוגיית עליית הנוער, את הצורך בסיוע והקמת תשתיות של מערכת בריאות ואת חשיבות פעילותן של נשות הדסה.
הביקור בפלשתינה השפיע על פרוינד רבות ועם שובה לארצות הברית החלטה להעמיק את מעורבותה בפעילות פילנתרופית ציונית והצטרפה לחבר הנאמנות הארצי של ארגון הדסה .
בשנת 1942 ובעקבות הקושי לתמרן בין משרתה, אימהות ופעילות פילנתרופית ביקשה פרוינד לסיים את פעילותה במסגרת הארגון. בשנת 1943 כשנה לאחר שלקחה הפסקה מפעילות פילנתרופית נתבקשה לשוב ולסייע לנשות הדסה, היא התפטרה ממשרתה כמרצה באוניברסיטת ניו יורק והפכה ליושבת הראש של "ועד הנוער הציוני באמריקה" (American Zionist Youth Commission) תפקיד אותו מילאה במשך חמש שנים.
בשנת 1948 שימשה כיושבת ראש הוועדה הלאומית לחינוך (National Vocational Education Chair) וסייעה בגיוס כספים לטובת הקמת מוסד אקדמי יהודי,  אוניברסיטת ברנדייס שהוקם באותה השנה. בשנת 1949, עם כניסתו לתוקף של הסכם שביתת הנשק בין מדינות ערב למדינת ישראל הגיעה פרוינד לביקור בארץ ונכחה בטקס חניכת בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1953–1956 שימשה כיושבת הראש של ארגון עליית הנוער במשך תקופה זו סייעה להעלאת רבבות נערים ונערות יהודיים מרחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון ואף הגיעה יחד עם משלחת פעילים יהודים לקזבלנקה כדי לפגוש את הרב הראשי של מרוקו ולשמוע את תלונות הקהילה היהודית המקומית לגבי יישום תוכנית עליית הנוער.

תקופת הנשיאות בארגון הדסה

בשנת 1956 נבחרה פרוינד לנשיאות ארגון נשות הדסה, תפקיד אותו מילאה עד לשנת 1960. היא נכנסה לתפקיד הנשיאות על רקע מבצע קדש וסייעה לאנשי הסוכנות היהודית בהעלאתם של רבבות יהודים לארץ מפולין והונגריה אשר חוו רדיפות אנטישמיות חוזרות ונשנות.
במהלך ארבע שנות כהונתה גיבשה והוציאה לפועל פרויקטים רבים ושונים. ביניהם בניית מוסד רפואי חלופי לבית החולים הדסה הר הצופים, אשר נמצא באותם ימים תחת ריבונות ירדנית. בית החולים הדסה עין כרם נחנך בשנת 1961, לפרויקט הבנייה גייסה פרוינד את האמן מארק שאגל לעיצוב שנים עשר חלונות ויטראז' המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל ומעטרים את חלונות בית הכנסת של בית החולים גם בימינו אלו.
במהלך הקונגרס האוריינטליסטי העולמי ה-25 שנערך במוסקבה בשנת 1960, הציגה את מחקרה בנושא  רפואה והמסורת היהודית.

שינויים אישיים בחייה

בשנת 1968 נפטר בעלה של פרוינד כתוצאה מאירוע לב. כשש שנים לאחר מכן, בשנת 1974 נישאה בשנית להארי רוזנטל  (Harry Rosenthal) איש עסקים אמריקאי יהודי ופעיל ציוני נלהב. עם נישואיהם עברו להתגורר בעיר סנט פול (St. Paul) מינסוטה ויחד הקימו קרן פילנתרופית חינוכית בחסות ארגון הדסה.

פעילות דיפלומטית למען שחרור אסירי ציון והעלאת יהודי אתיופיה

לקראת תחילת שנות ה-70 ואמצע שנות ה-80 פעלה פרוינד במסגרת המאמץ לשחרור יהודי ברית המועצות, אסירי ציון שנכלאו בבתי הסוהר הסובייטים והעלאת יהודי אתיופיה. בשנת 1970 ביקרה בברית המועצות יחד עם נכדה. בשנת 1972 ביקרה לראשונה באתיופיה ואף נפגשה עם הקיסר האתיופי היילה סלאסי.

לקראת סוף ימיה

גם בעשור השמיני לחייה המשיכה בפעילות בארגון הדסה וסייעה בעריכת אוסף זיכרונות וראיונות של מנהיגות הארגון (1989) "A Tapestry of Hadassah  Memories" ”.
פרוינד סייעה בהקמת "המוסד למנהיגות צעירה" (The Young Leaders Institute) במטרה להכשיר את דור המנהיגים הבא ולהעשירו בידע אודות מורשת והיסטוריה יהודית ציונית  באמצעות פעילותן של נשות הדסה.
בשנת 1991 נבחרה לכהן כחברת הנהלה בכירה במרכז האוניברסיטאי הבינלאומי להוראת תרבות ישראל (The International Center for University Teaching of Jewish Civilization)
באוטוביוגרפיה שכתבה אודות חייה ופועלה ציינה פרוינד כי חייה עוצבו בהשפעתן של שלוש נשים: הראשונה, אמה רבקה קוטלר (Rebecca Kottler) השנייה, הנרייטה סאלד נשיאת הדסה הראשונה ואלינור רוזוולט רעייתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, האחרונה פעלה וסייעה להצלת חייהם של ילדים יהודים במסגרת עליית הנוער.
ב-18 בינואר 1999 נפטרה מרים פרוינד רוזנטל כשהיא בת 93. היא הותירה אחריה משפחה רחבה החיה בארצות הברית וישראל. פרוינד הקדישה את מרבית חייה לפעילות פילנתרופית אשר הדגישה את אהבתה למסורת היהודית, לציונות ולמדינת ישראל, אותה ביקרה במהלך חייה יותר ממאה פעמים.