google/wiki40b huggingface dataset:
מרגריטה האק

קורות חיים

מרגריטה האק נולדה ב-1922 בפירנצה שבאיטליה. לאחר לימודיה בתיכון "גלילאו", היא קיבלה ב-1945 תואר בפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה, לאחר שכתבה תזה בנושא משתנים קפאידים.
ב-1944 התחתנה עם אחד מחבריה לילדות, אלדו דה רוזה. לא נולדו להם ילדים.
האק מתה ב-2013 בטריאסטה. היא תרמה לעיר את הספרייה האישית שלה, שמנתה כ-24,000 ספרים על אסטרונומיה.

מחקר מדעי

מרגריטה האק עבדה בפירנצה, ולאחר מכן במצפה הכוכבים של בררה שליד מילאנו. היא הפכה לפרופסור באוניברסיטת טריאסטה וניהלה את מצפה הכוכבים של טריאסטה בין השנים 1964 ל-1987. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה באיטליה. מצפה הכוכבים של טריאסטה הפך בזכותה לאחד מהמרכזים המדעיים החשובים באיטליה.
היא הבינה מוקדם מאוד את החשיבות של שיתוף המידע המתקבל מלוויינים בין כל החוקרים, כדי להרחיב את שדה המחקר שלהם, ועבדה בהרבה מרכזי חקר של נאס"א ושל סוכנות החלל האירופית. תחת השפעתה, האסטרופיזיקאים האיטלקים החלו להשתמש בנתוני לווין לצורך עבודתם ולשתף פעולה עם גופים כמו נאס"א ואיס"א.
המחקרים שלה הביאו לגילויים רבים בתחומי הרדיו-אסטרונומיה (חקר החלל באמצעות מעקב אחרי אותות רדיו הנפלטים מגרמי שמים) והספקטרוסקופיה (חקר הכוכבים על פי האור הנפלט מהם). היא פרסמה לאורך חייה יותר מ-200 מאמרים, שהפכו אותה למומחית גדולה בתחום.
אסטרואיד שהתגלה ב-1995 נושא את שמה, ה"8558 האק".

מדע פופולרי

מרגריטה האק מפורסמת בעיקר בזכות המאמצים שלה להפוך את המדע לנגיש לקהל הרחב. היא הייתה פרשנית מדעית מאוד מוערכת בתקשורת האיטלקית וכתבה הרבה ספרי מדע מופשטים.
ב-1978, היא ייסדה את העיתון המדעי "L'astronomia", ובשנת 2002 את העיתון "Le stelle", עיתון מדע פופולרי.
בשנת 2009 היא קיבלה את פרס גלילאו על פעולתה למען הנגשת הידע המדעי לקהל הרחב.

מדליות

צלב גדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית - 2012
מדליית הזהב של מסדר הכבוד האיטלקי לתרבות ולאמנות - 1998
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח

הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח (IDB – Inter-American Development Bank) נוסד בשנת 1959 והחל לפעול באופן רשמי בשנת 1961. בבנק חברות 48 מדינות כאשר רק 26 מתוכן זכאיות להלוואות והשקעות של הבנק. הבנק מפעיל משרדים בכל מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים החברות בבנק ושבהן מיישמים את השקעות המדינה, בעוד ההנהלה הראשית יושבת בוושינגטון.
יעדיו העיקריים של הבנק הם צמצום העוני וקידום ופיתוח כלכלי-חברתי של מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים. הבנק פועל להשגת מטרותיו באמצעות מתן הלוואות לממשלות, גופים ציבוריים וחברות פרטיות מהאזור, אשר ישמשו לטובת חיזוק יכולת התחרותיות שלהן בכלכלה הגלובלית. כחלק ממאמצי הבנק, הפרויקטים שהוא מבצע מגיעים להעלות את השקיפות והיעילות של המוסדות הציבוריים, תמיכה בתוכניות חברתיות שירחיבו את ההזדמנויות לעניים וקידום אינטגרציה אזורית בסחר ובשירותים.

מקורות מימון

המדינות החברות בבנק נדרשות לרכוש את מניותיו ומקבלות את כוח הצבעתן לפי כמות המניות שרכשו, אולם עיקר מקורות המימון של הבנק מגיעים מהלוואות שהוא מגייס בשוקי ההון, בעיקר באמצעות הנפקת אגרות חוב המגובה בהון. האג"ח של הבנק מדורגות "AAA".
לבנק הסדרים עם גורמים מולטילטרליים ובילטרליים למימון משותף. שותפים מרכזיים הם הבנק העולמי, יפן ומדינות אירופה. היקף המימון המשותף השנתי, בשנים האחרונות, מגיע לכ-13 מיליארד דולר בממוצע.
בנוסף, הבנק מנהל 45 קרנות נאמנות המספקות מימון וסיוע טכני למגוון פעילויות ובמיוחד סיוע לביצוע פרויקטים לטובת אוכלוסיות עניות, מענקים לשכירת ייעוץ ומלגות להכשרת כח אדם.
כיום ההון הכולל של הבנק מסתכם ב-170.9 מיליארד דולר, זאת לאחר החלטה שהתקבלה במועצת המנהלים של הבנק ב-2010 להגדיל את הון הבנק ב-70 מיליארד דולר.

הבנק וישראל

מדינת ישראל חברה ב-IDB משנת 1976 וב-IIC משנת 1989, והצטרפה ל-IDB Lab במהלך שנת 2017. ישראל היא חברה לא-אזורית ומדינה תורמת שאינה זכאית להלוואות.
בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר, כיום יחידת ארגונים בינ"ל במשרד האוצר היא האמונה על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק. נכון לתחילת 2018, נציגה של ישראל במועצת הנגידים הוא שר האוצר משה כחלון, ונציגתה של ישראל כיועצת במועצת המנהלים (Board of directors) היא הגברת איילת פרלשטיין. החברות בבנק העולמי נותנת לישראל במה בזירה הכלכלית-המולטילטרלית, ומאפשרת לישראל לקחת חלק משמעותי בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב מדיניות ההשקעות של הבנק.
לישראל כ-13,126 מניות, המהוות 0.158% מכח ההצבעה הכללי בבנק.
ישראל חברה בקבוצה של 7 מדינות – גרמניה ואיטליה, המתחלפות ביניהן בהובלת הקבוצה, בלגיה, הולנד, ישראל, סין ושווייץ. לקבוצה כח הצבעה של 5.024% המייצגים 712,259 קולות (נכון לדצמבר 2017).
איתן כהן (תסריטאי)

קורות חיים

כהן נולד בישראל וגדל ביישוב אפרת. בהמשך עברה משפחתו לארצות הברית והוא גדל בעיירה שרון במסצ'וסטס. סיים תואר בקולג' הרווארד שבאוניברסיטת הרווארד. 
התסריטים הראשונים שלו שהופקו לסרט, היו עבור סדרת האנימציה של מייק ג'אג', "ביוויס ובאטהד", בשנים 1995-1997. בסוף שנות ה-90 כתב גם עבור סדרת האנימציה "Recess" וקומדיית המצבים "It's Like, You Know...". הוא המשיך לכתוב עבור פרויקטים של ג'אג', בהם הסדרה "המלך היל" (2001-2005), והסרט "אידיוקרטיה" (2006). לאחר מכן כתב פרק עבור סדרת האנימציה הפופולרית "אבא אמריקאי" (2006). ב-2008 כתב לצד בן סטילר וג'סטין ת'רו את התסריט לסרט הפעולה הקומי "רעם טרופי". באותה שנה כתב גם את התסריט לסרט "מדגסקר 2". ב-2012 היה שותף לכתיבת התסריט ל"גברים בשחור 3". בשנת 2015 ביים את סרטו הראשון "נראה אותך אסיר". בשנת 2018 כתב וביים את הסרט הקומי "הולמס & ווטסון".
קורט אלדר

חייו

אלדר נולד בקניגסהוטה, שלזיה (כיום חוז'וב בפולין), ושם התחנך. אלדר עזב את האזור כאשר קניגסהוטה הייתה לחלק מפולין בשנת 1922, והחל בלימודי כימיה באוניברסיטת ברלין באותה שנה. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קיל, אצל אוטו דילס, וסיים בשנת 1926, אם כי המשיך עוד במחקר באוניברסיטת קיל. 
ב-1930 התמנה למרצה זוטר (reader) לכימיה בקיל, ולמרצה ב-1934. ב-1936 עזב את קיל והצטרף לאי גה פארבן בלברקוזן, שם עסק בפיתוח גומי סינתטי. ב-1940 עזב את החברה, וקיבל משרת פרופסור לכימיה ניסיונית וטכנולוגיה כימית באוניברסיטת קלן, והיה גם למנהל המכון לכימיה באוניברסיטה.

תגובת דילס אלדר

אלדר עסק רבות בחקר תגובות בכימיה אורגנית, ובייחוד תגובות סטריאוכימיות, בהן תגובה יוצרת תוצר בעל מבנה מרחבי מסוים, מבין מגוון מבנים אפשריים. מחקריו בקיל בשנים 1927–1928, בשיתוף דילס, הביאו לתגלית המשותפת של תגובת דילס-אלדר, אותה חקרו ובדקו באופן יסודי ונרחב. תגובה זו משמשת לסינתזה של מולקולות טבעתיות תוך שימוש במולקולה בעלת שני קשרים כפולים (דיאן) ומולקולה נוספת. תגובה זו מייצרת תרכובת טבעתית (בעלת טבעת אחת או יותר) לא רוויה, כלומר בעלת לפחות קשר כפול אחד. זוהי אחת התגובות המרכזיות בעולם הכימיה האורגנית, ובמיוחד בקרב תגובות היוצרות קשרי פחמן-פחמן.
אלדר פרסם מעל ל-150 מאמרים מדעיים, וזכה למגוון פרסים, בראשם פרס נובל לכימיה לשנת 1950, יחד עם מנחהו ושותפו לתגלית, אוטו דילס. אלדר נפטר בקלן בשנת 1958.
מכתש אלדר בירח קרוי על שמו, כמו גם קוטל החרקים אלדרין, אותו מכינים בעזרת תגובת דילס-אלדר.
יהודה לייב גירשט

יהודה לייב גירשט (1901 – 1963) היה סופר וחוקר חרדי. חתן פרס הרב קוק.

ביוגרפיה

נולד בפולין למנחם גירשט. למד בישיבות והוסמך לרבנות. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
חיבר ספרים שונים, בעברית וביידיש, על השפה העברית ועל שפת היידיש. כמו כן פרסם ספרי הגות וספרות יפה בנושאים שונים, ובהם על השואה. פרסם מאמרים ומחקרים היסטוריים בעיתונות הדתית והחרדית, בשם העט י. בן מנחם.  
בשנת תש"ך (1960) זכה בפרס הרב קוק על ספרו "תחנות בספרות ישראל".
עזרובעל (קצין בצבאו של חניבעל)

עזרובעל (בלטינית: Hasdrubal) היה קצין בצבא קרתגו שלקח חלק בלוחמה בזירה האיטלקית במלחמה הפונית השנייה

ביוגרפיה

תפקידו של עזרובעל לא ברור, הוא נזכר פעם כמפקד פרשים ופעם כקצין אספקה. שמו מופיע לראשונה במהלך קרב אגר פלרנוס. מפקדו, חניבעל מצא עצמו במעבר הרים צר כשהמפקד הרומאי פאביוס מאקסימוס מאגף אותו מכל עבר. חניבעל הורה לעזרובעל להכין כמות רבה של לפידים ולהכין 2,000 שוורים מהשלל. הוא הורה לחייליו לאכול ולישון, ובשלוש לפנות בוקר העיר אותם וציווה לקשור את הלפידים לקרני השוורים ולהדליק אותם. הוא הורה למשרתים להעלות את העדר אל ראש הרכס, הרומאים שראו את הלפידים סברו שזהו צבא חניבעל המתקרב, ומיהרו לרוץ לשם תוך שהם מפנים את העמדה האסטרטגית, חייליו של חניבעל מיהרו ותפסו אותה.
הוא נזכר שוב במהלך קרב גרוניום. חניבעל חיפש מקלט לחורף של שנת 217 לפנה"ס, הוא בחר בעיר גרוניום, ולאחר שנכשל משא ומתן עם התושבים הטיל עליה חניבעל מצור וכבש אותה, הוא הרג את התושבים אולם השאיר על כנם את הבתים והחומות כי תכנן להשתמש בהם. הוא הקים מחנה מול העיר ושלח בכל יום שני שלישים מהצבא לאסוף תבואה ושליש אחד השאיר לשמירה. בינתיים פאביוס נקרא במסגרת תפקידו חזרה לרומא והותיר את מרקוס מינוקיוס רופוס כמפקד והורה לו לא לתקוף בשום מחיר. אולם מינוקיוס לא שעה להזהרות הדיקטטור ותכנן לתקוף את מחנהו של חניבעל. חניבעל ראה את מינוקיוס ומיהר לעבור אל גבעה סמוכה עם מרבית הצבא, אולם בהדרגה נאלץ להורות לחייליו לחזור וללקט תבואה שכן חשש שבמהלך החורף לא יהיה לו די אספקה. מינוקיוס ניצל זאת ושלח את פרשיו נגד הלקטים והורה להם לא לקחת שבויים, את שאר הצבא שלח נגד מחנהו של חניבעל, מצבו של חניבעל היה נואש, אבל אז עזרובעל הופיע בדיוק בזמן עם פרשיו ומינוקיוס נסוג חזרה למחנה שלו. אולם למרות זאת אבדות הקרתגים היו רבות בעוד אבדות הרומאים קלושות. חניבעל עזב את המחנה על הגבעה וחזר לגרוניום ומאז נזהר יותר באיסוף התבואה.
במהלך קרב קאנאי הוא נזכר כמפקד פרשים איברים וקלטים באגף השמאלי הקרתגי. לאחר מכן הוא אינו נזכר עוד, וייתכן שמת בקרב.
ספריית מלאטסטיאנה

ספריית מלאטסטיאנה (באיטלקית: Biblioteca Malatestiana) היא ספרייה ציבורית בצ'זנה (Cesena) שבמחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. ספריית מלאטסטיאנה הייתה הספרייה העירונית הראשונה באירופה, קרי ספרייה בבעלות העיירה (Commune) שדלתותיה פתוחות לכל. את בניית הספרייה הזמין אדון צ'סנה, מלאטסטה נובלו (Malatesta Novello), ועל כן היא מוכרת גם בשם ספריית מלאטסטה נובלו. מתאו נוטי (Matteo Nuti) פיקח על בניית הספרייה שהחלה ב-1447 והסתיימה ב-1452.
ספריית מלאטסטיאנה היא הספרייה היחידה מסוגה בעולם אשר שימרה את המבנה, הריהוט והאביזרים, וכתבי היד המופקדים בה מיום היפתחה לפני כ-550 שנים. הכניסה לספרייה היא מעשה ידיו של אגוסטינו די דוצ'ו (Agostino di Duccio‏ 1418–1481), ודלת האגוז המרהיבה שלה גולפה בידי כריסטופורו דה סאן ג'ובאני (Cristoforo da San Giovanni) ב-1454.
פנים הספרייה מעוצב בסגנון אופייני לרנסאנס האיטלקי המוקדם. האולם המרכזי מזכיר בעיצובו בזיליקה ובו שלושה אולמות תווך המחולקים באמצעות עשר שורות של עמודי אבן מקומית לבנים הכולאים ביניהם אחד עשר חללים פתוחים המופרדים באמצעות קמרונות. תקרת האולם המרכזי בנויה בצורת קמרון חבית ובסופה פעור פתח בצורת חלון רוזטה אשר מתחתיו ניצבת מצבת קברו של מלאטסטה נובלו. ריהוט הספרייה כולל 58 שולחנות שצידם מרופד. החלל מואר באמצעות 44 חלונות בסגנון ונציאני המספקים תאורה מספקת לקריאה.
בספרייה שמורים כ-250,000 ספרים, בהם 287 ספרי אינקונבולה, כ-4,000 ספרים בני המאה ה-16 ו-1,753 כתבי יד מהמאות ה-16 וה-17; המכסים מספר תחומי ידע בהם דת, כתבים קלאסיים ביוונית ולטינית, מדעים ורפואה. בספרייה שמורים גם למעלה מ-17,000 מכתבים וחתימות. כתב היד העתיק ביותר בספרייה הוא עותק מהאטימולוגיות מאת איזידורוס מסביליה.
בשנת 2005 נכללה הספרייה בתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו, העוסקת בשימור המורשת העולמית הכתובה. בספטמבר 2008 הנפיק הדואר האיטלקי בול המוקדש לספרייה כחלק מהסדרה "המורשת התרבותית והאמנותית של איטליה".
GroEL

GroEL הוא חלבון ממשפחת השפרונינים (שפרונים קטנים) והוא מצוי בחיידקים רבים. רבים מהחלבונים בתא תלויים בחלבון זה לרכישת קיפול נכון. GroEL פועל יחד עם חלבון נוסף GroES שמהווה מעיין מכסה. המקבילים לחלבונים אלו באוקריוטיים הם Hsp60 ו-Hsp10, ולהם תפקיד ומבנה דומה.
בתא תהליך הקיפול שבו מעורבים GroEL/ES כולל סבבים חוזרים של קשירת חלבון הסובסטרט (החלבון לקיפול), עטיפתו על ידי חלבונים אלו, ושחרורו. חלבונים שאינם מקופלים, נקשרים באמצעות אזור הידרופובי לשפה פנימית הנמצאת בתוך חור ב-GroEL, ובכך יוצרים תצמיד עם השפרונין. קשירת חלבון המצע בצורה זו, יחד עם קשירה של ATP, מובילים לשינוי קונפורמציה, המאפשר קישור עם חלבון ה"מכסה", GroES. בעקבות קשירתו של GroES, מסתובבות תת-היחידות של השפרונין  כך שאתר הקישור ההידרופובי מוסתר מהחור וחלבון הסובסטרט מתנתק מהקשירה אך נשאר כלוא בחלל הידרופילי סגור (שהתרחב) - המכונה גם כלוב אנפינסן. בסביבה ההידרופילית בכלוב יש העדפה להסתרה של חומצות האמינו ההידרופובית מפני השטח של החלבון, ובכך לקיפול של חלבון הסובסטרט. ההידרוליזה של ATP, וקשירתו של חלבון סובסטרט חדש בחלל הנגדי גורמות לאפקט אלוסטרי ולשחרור חלבון הסובסטרט. חלבון עשוי לעבור מספר סבבים של קיפול, עד שיגיע לקונפורמציה טבעית, או למבנה ביניים שיוביל למבנה הטבעי. לחלופין עשוי חלבון הסובסטרט בריאקציה מתחרה, להתקפל באופן שגוי וליצור אגרגט עם חלבונים נוספים שלהם קיפול לא תקין.
החלבון הסוכך GroEL מורכב מ-14 תת-יחידות זהות. הוא בנוי משתי טבעות הפטמריות. הסיבה האבולוציונית בנוי מכל כך הרבה תת-יחידות, שרובן זהות זו לזו היא חיסכון בקטע הגנום שמקודד לחלבון זה (קטע הגנום מקודד במקום לחלבון שלם, רק לאחד חלקי 14 מאורך החלבון). תכונה זו אופיינית לחלבונים שהגיעו אל התאים החיים מן הנגיפים. ה-GroEL שימש בתחילת דרכו האבולוציונית לזירוז ייצור חלבונים ויראליים בתוך התא שהודבק בנגיף.
רנה שניידר

קריירת מועדונים

שניידר שיחק כנער בפ.צ. מגדבורג, ובשנת 1989 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל המזרח-גרמנית. לאחר איחוד גרמניה, נשאר שניידר במגדבורג, על אף שהקבוצה לא עברה לשחק בבונדסליגה. בעונת 1993/94 שיחק במועדון FSV ברנדנבורג, ובתום עונה זו חתם בהנזה רוסטוק, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה בהאנזה רוסטוק, 1994/95, שניידר עלה עם הקבוצה לבונדסליגה, ובעונת 1995/96 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה זו. בשתי עונותיו ברוסטוק השיג שניידר נתונים זהים-הבקעת שישה שערים ב-31 משחקי ליגה. כאשר בעונתו השנייה בקבוצה, הוביל אותה אל המקום השישי המפתיע בבונדסליגה. הצלחה זו גרמה למאמן נבחרת גרמניה, ברטי פוגטס, לזמנו לסגל הגרמני ליורו 1996, וגררה התעניינות מקבוצות אחרות.
לאחר יורו 1996, חתם שניידר בבורוסיה דורטמונד, שם שיחק שלוש עונות, אך לא הצליח להביא את עצמו לידי ביטוי, כאשר צבר רק 11 הופעות בבונדסליגה בשלוש עונות, בהן הבקיע שלושה שערים. עם זאת, לשניידר הופעה בליגת האלופות בעונת 1996/97 במשחק הראשון ברבע הגמר מול אוסר. במשחק זה בורוסיה דורטמונד ניצחה 1–3 ושניידר הבקיע את השער השני. למעט משחק זה, שניידר לא שיחק בליגת האלופות באותה עונה, והקבוצה זכתה בתואר לאחר ניצחון 1–3 במשחק הגמר על יובנטוס.
בתום עונת 1999 שב שניידר להנזה רוסטוק, אך לא הצליח לשחזר את הצלחתו הקודמת ומיעט לשחק. לאחר מכן עבר להמבורג ולאוסנבריק, שגם בהן מיעט לשחק. לאחר מספר שנים במועדון חובבים, פרש שניידר ממשחק פעיל בשנת 2007.

קריירה בינלאומית

לשניידר שמונה הופעות במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21, בהן הבקיע שער אחד. שניידר ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת גרמניה בדצמבר 1995, במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה, שהסתיים בתוצאה 0-0. שניידר זומן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 על ידי המאמן ברטי פוגטס, אך לא זכה לדקות משחק. נבחרת גרמניה זכתה בטורניר זה לאחר ניצחון 1–2 בגמר מול נבחרת צ'כיה, לאחר שער זהב של אוליבר בירהוף.
גימנסיה נורדיה

גימנסיה נוֹרדִיָּה נוסדה בתל אביב בשנת 1927, בשם גימנסיה לעם, על ידי קבוצת מורים ומהנדסים, במסגרת של אגודה שיתופית, "קואופרטיב חבר המורים".
מטרת המייסדים הייתה לאפשר להורים שאמצעיהם מצומצמים להקנות לילדיהם השכלה תיכונית מלאה, שגימנסיה הרצליה לבדה לא יכלה לספק לכל, כיוון שבשנות ה-20 של המאה ה-20 לא הוקצה תקציב ציבורי לתמיכה בבתי ספר תיכוניים, שנחשבו אז לרשות ולא לחובה.
בשנת 1929 החליטו הורי התלמידים להחליף את שם המוסד ל"גימנסיה נורדיה", ע"ש ד"ר מכס נורדאו. בשנת 1931-1932 הוספו כיתות בית ספר יסודי לגימנסיה. בשנת 1934 הפך בית הספר למוסד ציבורי בניהולה של "החברה לחינוך ולתרבות בע"מ" ונכלל ברשת החינוך של כנסת ישראל.
גימנסיה נורדיה הייתה השלישית בתל אביב, אחרי גימנסיה הרצליה וגימנסיה גאולה.
גימנסיה נורדיה הכינה את תלמידיה לבחינות בגרות במקצועות הומניים וריאליים ובשפות (אנגלית, צרפתית ואיטלקית). בתוכנית הלימודים נכללו גם ציור ושרטוט.  
חבר המורים במחזור הראשון שסיים בשנת 1930 כלל את: ד"ר א. אפרתי, י. הלל, שמואל הר, אינג' וינוקור, ש. כפכפי, זאב נבון שלימד ציור, דב סלפין, אינג' א. פלקוביץ, ד"ר משה ריגאי, שמואל שרייר-שרירא, שכיהן בהנהלת הגימנסיה ובסוף שנות ה-30', לאחר משבר שפקד את המוסד, נותר מנהלה היחיד. בשנת 1937 ניהל את המוסד ד"ר יוסף שוסטר.
המורים המייסדים היו רובם מורים בגימנסיה בנימינה, גימנסיה ראשונה לבני איכרים בראשון לציון שנוסדה בשנת 1925 - בהם נמנו  ד"ר אפרת, ש. הר, א. וינקור, א. כפכפי, אהרון פלקוביץ, ד"ר משה ריגאי וש. שרירא. שני האחרונים היו המורים הראשונים ב"גימנסיה בנימינה", ובהמשך חברי הנהלה ב"גימנסיה נורדיה" ושותפים במפעל חיבור ספרי לימוד לבתי הספר התיכוניים שהתקיים בגימנסיה נורדיה.
ד"ר טוני הלה, חברת סגל המורים, פרשה בשנת 1937 עם ד"ר מאיר בלוך וד"ר אפרת וייסדה את בית הספר תיכון חדש עם אהרן ברמן. הלה לימדה פסיכולוגיה ב"גימנסיה נורדיה".
הבניין הראשון של הגימנסיה היה ברחוב יהודה הלוי, והשני ברחוב בן יהודה פינת רחוב פרישמן בשכונת תל נורדאו. הגימנסיה עברה למשכנה הקבוע ברחוב יוחנן הסנדלר 18 (מול גינת נורדיה, כיום גינת שינקין) בשכונת מרכז בעלי מלאכה בתל אביב בשנת 1930. חזית שתי הקומות התחתונות של המבנה משוחזרת ותואמת את תמונות המבנה המקורי.
מצבת המורים בשנת 1933 הייתה של 20 מורים, שלימדו בגימנסיה בתנאי שכר מינימליים כדי לא להעיק על תקציב המוסד.
ספריית הגימנסיה נקראה ע"ש ח"נ ביאליק.
התלמידים הגיעו מבתי ספר של החינוך הכללי כמו גם מתחכמוני ואחרים. התלמידים חלקם היה בתנועות נוער כמו "המחנות העולים".
בוגרי הגימנסיה רכשו במסגרתה חינוך ריאלי והומני כאחד. בסיום לימודיהם רכשו מקצועות חופשיים, שירתו ב"בריגדה היהודית", ונמנו ביניהם עיתונאים, סופרים, עורכים, מהנדסים, אנשי ספר ועוד. 
בחודשי הקיץ התקיימו שיעורים מיוחדים לילדי עולים חדשים ולתלמידים, שהתקשו בחלק מן המקצועות. קייטנה בהשגחת המורים התקיימה בשעות הבוקר על שפת הים. לקייטנה התקבלו גם תלמידים מחוץ לגימנסיה.
התקיימו גם טיולים בגימנסיה, ביניהם טיול לליטני.
סיימון מוצא את דרכו

עלילה

סיימון סְפיר הוא הומוסקסואל ארוניסט צעיר הלומד בכיתה יא בבית ספר תיכון בפרבר של אטלנטה. בלי ידיעת משפחתו וחבריו, סיימון מתכתב בדואר אלקטרוני עם נער אלמוני בשם "בלו", באמצעות השם הבדוי "ז'אק". כאשר השניים מתחילים להתקרב אחד לשני, סיימון נסחט על ידי ליצן הכיתה, מרטין, לשדך אותו לאבי סוסו. כעת פרטיותם של השניים נמצאת בסכנה. סיימון נאלץ לצאת מאזור הנוחות שלו, לפני שיאבד את בלו. מרטין כותב הודעה בטאמבלר החושפת את הנטייה המינית של סיימון ובכך מכריח אותו לצאת מהארון. בסוף הספר בלו (בראם גרינפלד) הוא החבר הרשמי של סיימון.

ספר המשך

ספר המשך התמקד בליאה, "Leah on the Offbeat", יצא ב-24 באפריל 2018.
מילה ידינאק

קריירת מועדונים

ידינאק התחיל את הקריירה המקצועית שלו בסידני יונייטד. בתחילת עונת 2003/2004 הוא הושאל לתקופה קצרה לואראז'דין מקרואטיה, שם שיחק משחק אחד בלבד, במוקדמות גביע אופ"א, נגד לבדיה טאלין. בשנת 2006 הוא היה חלק משמעותי בחוליית הקישור של סידני, שזכתה באליפות ניו סאות' ויילס.
בעקבות הופעותיו המרשימות הוא הוחתם בסנטרל קואסט מארינרס. עם המארינס הוא זכה בליגת העל האוסטרלית בעונת 2007/2008. בשלוש עונות במועדון הוא ערך 49 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
ב-25 בדצמבר 2008 ידינאק חתם על חוזה לשנתיים וחצי בקבוצת גנצ'לרבירליגי הטורקית. ב-24 בינואר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-3 על קייסריספור. הוא כבש את שערו הראשון בטורקיה ב-22 בפברואר אותה שנה, בניצחון 0-1 על פנרבחצ'ה. בעונת 2009/2010 הוא שיחק כמושאל בקבוצת אנטליהספור. לאחר עונת 2010/2011 ידינאק שוחרר מגנצ'לרבירליגי.
ביולי 2011 ידינאק חתם בקריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ. בעונתו השנייה בקריסטל פאלאס, הקבוצה הגיעה למקום החמישי בליגה, מה שהקנה לה מקום הפלייאוף העלייה. במשחקי הפלייאוף הוא שימש כקפטן הקבוצה, וסייע לה לעלות לפרמייר ליג. ידינאק נבחר לשחקן המצטיין של קריסטל פאלאס לעונת 2012/2013. את שערו הראשון בפרמיר ליג כבש ידינאק באפריל 2014, נגד וסטהאם יונייטד, מבעיטת עונשין. ידינאק היה קרוב לשחק 90 דקות בכל משחקי הליגה של קריסטל פאלאס בעונת 2013/2014, אך בעקבות פציעה במשחק נגד פולהאם הוחלף בדקה ה-30 על ידי קגישו דיגקאשווה.

נבחרת אוסטרליה

בשנת 2003 ידינאק השתתף עם נבחרת אוסטרליה עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20, בו הגיעה אוסטרליה עד לשמינית הגמר.
ידינאק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטרליה הבוגרת במשחק נגד סינגפור ב-2008. הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010, ושיחק משחק אחד בלבד בטורניר, משחק הפתיחה מול גרמניה. 
בגביע אסיה 2011, בו אוסטרליה הגיעה לגמר, ידינאק כבש במשחקי שלב הבתים שני שערים, נגד קוריאה הדרומית ונגד בחריין. במשחק הידידות נגד אקוודור שיחק ידינאק לראשונה כקפטן אוסטרליה, בעקבות העדרו של לוקאס ניל.
ידינאק זומן לסגל אוסטרליה למונדיאל 2014. בהפסד בשלב הבתים 3-2 להולנד ידינאק כבש מבעיטת עונשין את שער היתרון של אוסטרליה.
וסטקוט

וסטקוט (באנגלית: WestCOT) הוא פארק שעשועים שתוכנן להיבנות באתר הנופש דיסנילנד באנהיים שבקליפורניה.
הפארק תוכנן להיות הגרסה הקליפורנית של אפקוט המצוי בדיסניוורלד שבפלורידה. הרעיון להקמת הפארק היה רעיון של מייקל אייזנר מנכ"ל דיסני באותה עת, ומטרתו הייתה להרחיב את אתר הנופש בדיסנילנד על מנת שיוכל להתחרות באתר שבפלורידה. בדיקות שנעשו על ידי החברה העלו שמבקרים בילו שבוע ימים בחופשתם בפלורידה ורק יום אחד באתר הנופש בקליפורניה.

מבנה הפארק

כחלק מתכנון הפארק הושמו מלונות הפארק בתוך הפארק עצמו - דבר שלא נעשה קודם לכן בפארקי דיסני (רעיון שיושם בסוף במלון מירקוסטה שבטוקיו דיסניסי ובפארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני).
במרכז הפארק תוכנן להיות העתק של ספינת החלל כדור הארץ המצויה באפקוט - אולם המבנה תוכנן גדול יותר וגובהו היה אמור להיות כפול מזה שבפלורידה (והמצוי, בפלורידה, בכניסה לפארק). מתקנים נוספים שהיו מצויים באפקוט תוכננו להיות גם בווסטקוט ובהם: אופקים, מסע אל הדמיון, שומר הזמן, מסע דרך החלל הפנימי, והאדמה. 
כמו כן תוכנן מסע באונייה "מסביב לעולם" בדומה לתצוגת ארצות העולם המצויה בפארק אפקוט, שהאזורים שתוכננו להיות מיוצגים הם: לונדון (בה יוצג ביג בן), ניו יורק, אפריקה, אסיה, פריז, טוקיו, סין וטורונטו.

ביטול הפארק

תוכניות הקמת הפארק פורסמו בשנת 1991 וההודעה על הביטול פורסמה בשנת 1995 בשל התנגדות תושבי העיר אנהיים למיזם הענקי שעתיד היה להיבנות באתר.
במקום בו תוכנן להיבנות הפארק נבנה לבסוף פארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני.
גיל בלנק

קורות חייו

בלנק נולד ברמת השרון, והוא הבכור מבין שלושה אחים. משנת 2009 למד בתוכנית המחוננים ומגמת התיאטרון של בית הספר הכפר הירוק.
בשנת 2011 הצטרף לבית הספר לקולנוע של אייל קנטור והחל להשתתף בהפקות מצולמות. גילם תפקידים ראשיים בפרויקט הסרטים הבינלאומי "48 שעות". בשנת 2012 זכה הסרט "חתולה בשק" בהשתתפותו בפרס "השימוש הטוב ביותר בז'אנר" בפרויקט זה. כמו כן, השתתף בהפקות סרטי חובבים משותפות לתלמידי קולנוע ישראלים, גרמנים וצרפתים.
ב-2013 גילם את דמותו של הילד יונתן בסרט הישראלי "לצוד פילים" של התסריטאי והבמאי רשף לוי כתפקיד ראשי, לצד השחקנים מוני מושונוב, ששון גבאי ופטריק סטיוארט.
בסוף שנת 2013 הוענק לו צל"ש בימוי (במשותף עם היוצר והצלם ים שרגיל) בתחרות הקליפים השנתית על שם אורי סונין ליוצרים צעירים.
בלנק סיים את לימודיו בהצטיינות בקיץ 2015 והתנדב למסלול עילית בצה"ל. בתחילת שנת 2018 סיים בהצלחה קורס קצינים, והוא משרת כקצין בתפקיד משמעותי בבסיס במרכז הארץ.]
ביטיס גבוני

תיאור המין

נחשים בוגרים מגיעים לאורך של 122–152 ס"מ. האורך המקסימלי שנמדד היה 205 ס"מ. ניתן להבחין בין זכרים לנקבות לפי יחס אורך הזנב לשאר הגוף: בזכרים הזנב מהווה בממוצע 12% מאורך הגוף ובנקבות רק 6%. פרטים בוגרים, ובמיוחד נקבות, כבדים מאוד.
הראש גדול ובצורת משולש והצוואר צר, בערך שליש מרוחב הראש. צמד קרניים מזדקף באזור הנחיריים, מזעריים בתת-המין המזרחי, אך גדולים בתת-המין הקרנפי. הניבים ארוכים יותר משל כל נחש ארסי אחר ועשויים להגיע לאורך של 55 מ"מ.
תת המין "B. g. rhinoceros" מצוי במערב אפריקה ונבדל בעיקרו מתת המין המזרחי בכך שיש לו צמד קרניים גדולות ליד הנחיריים. מאפיין זה מצוי גם אצל קרובו הביטיס קרנפי, אולם הביטיס קרנפי בעל צבעים בהירים יותר וראש צר יותר. תת-המין המזרחי לרוב קטן יותר.

תפוצה

הנחש נפוץ בגינאה, גאנה, טוגו, ניגריה, קמרון, קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דרום סודאן, אוגנדה, קניה, טנזניה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, מוזמביק, דרום אפריקה, גבון, סיירה לאון, חוף השנהב וליבריה.

התנהגות

מצוי בדרך כלל ביערות גשם ואזורי יער נמוכים, אך עשוי להימצא גם בגבהים של עד 1,500 מטר.
הביטיס הגבוני הוא חיית לילה הידועה כבעלת תנועות איטיות. הביטיס צד את טרפו מן המארב, בדרך כלל מחכה פרקי זמן ארוכים ללא תנועה עד להופעת טרף מתאים. הוא נחשב נחש סבלני מאוד, גם כאשר מטפלים בו, ולעיתים נדירות מכישים או משמיעים קולות אזהרה.
נחשי הביטיס ניזונים ממגוון סוגי בעלי חיים כמו יונים, מכרסמים למיניהם, שפנים ונמיות. ישנם גם דיווחים על סוגי טרף פחות מצויים כמו קופים, דרבניים קטנים ואף על אנטילופה מלכותית, הקטנה שבאנטילופות.
ארסם אינו נחשב לארסי מאוד, אך הכמות הרבה של הארס העולה על זו של כל נחש אחר גורמת לו להיות קטלני ובעזרת ניביו הגדולים הארס יכול להתפשט לכלי דם עמוקים אליהם מגיעים הניבים. על אף שהם אינם ששים להכיש, גם הכשה על ידי נחש ממוצע באורכו יכולה להיות קטלנית ומחייבת טיפול בנסיוב במהירות האפשרית.
ירון פרסלני

ירון פרסלני (נולד ב-24 במרץ 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
פרסלני גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ושיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון החל משנת 1977. הוא לקח חלק ב-176 משחקי ליגה, 23 משחקי גביע המדינה, ומשחק גביע הטוטו. פרסלני היה גם קפטן הקבוצה, השתתף בשישה משחקים במסגרות אירופאיות, והיה חלק מסגל הקבוצה שזכה בשתי האליפויות הראשונות של מכבי חיפה. בשנת 1985 עזב את הקבוצה, ולאחר מכן שיחק גם במכבי פתח תקווה, הפועל כפר סבא ובית"ר תל אביב, עד שפרש ממשחק פעיל בתחילת שנות ה-90.
פרסלני התבלט בכדורגל הישראלי כבלם אחורי, אך למרות תפקידו ההגנתי הוא גם הבקיע 19 שערים (בעיקר בראשו) לזכות מכבי חיפה. פרסלני סבל מפציעות קשות וסיבוכים, שגרמו לו להיעדר מהרבה משחקים ופגעו במעמדו בקבוצה ובנבחרת.
לזכותו של פרסלני 20 הופעות בנבחרת ישראל. ב-15 בפברואר 1983 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד נבחרת בלגיה. במרץ 1988 יצאה נבחרת ישראל בכדורגל לסדרת משחקים באוסטרליה ובניו זילנד, ששימשו כטורניר המוקדמות לקראת אולימפיאדת סיאול. המשחק הראשון בשלב זה היה מול נבחרת אוסטרליה בקרייסטצ'רץ', והוא נחשב לאחד האלימים ביותר בתולדות הנבחרת. בתחילת המחצית השנייה הוכשל פרסלני, ותוך כדי שהיה שרוע על הדשא ספג בעיטה מכוונת מצד האוסטרלי גארי מקדאוול, שהורחק בכרטיס אדום. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה ב-16 באפריל 1989, במשחק מול אוסטרליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990.