google/wiki40b huggingface dataset:
ארתור קוגן

ביוגרפיה

קוגן הוא בוגר בית הספר לקציני ים עכו במגמת מכונאות ימית. לאחר שירותו הצבאי למד במגמת בימוי של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. עבודתו הראשונה הייתה "אהבה רוסית" (1991). ההצגה הופקה על ידי תיאטרון הקאמרי וזכתה בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
קוגן מלמד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1994–2004 ניהל את מגמת התיאטרון בבית הספר לאמנויות ע"ש "תלמה ילין". ב-2011 זכה בפרס הבמאי המצטיין על שם יוסף מילוא, וזאת בשל שתי הצגות של שייקספיר שביים ("ריצ'רד השני" ו"ריצ'רד השלישי") שזכו לביקורות נלהבות. ב-2014 נבחר למנהל בית הספר למשחק ולאמנויות התיאטרון "בית צבי".
לדבריו, העיסוק החשוב ביותר של הבמאי הוא חקירת מהות הקיום האנושי ועל כן במאי חייב להיות גם פדגוג, היות שההוראה מזינה אותו כאדם יוצר, מלמדת אותו את מה שהוא עדיין לא יודע או שכבר הספיק לשכוח. את הידע שרכש, הבמאי מיישם בצורת הצגה.
אל הדור הרביעי

עלילה

הסיפור עוסק בסמואל מרטן, מנהל זוטר ומלא חששות בן 23 שנמצא בדרכו לפגישה עם לקוח פוטנציאלי. כאשר מרטן רואה טנדר עם הכיתוב "פ' ליוקוביץ ובניו, סוחר בדים בזיל הזול", הוא משנה במוחו את השם ללבקוביץ', ותוהה לעצמו מדוע. בכל פעם שהוא רואה גרסה של השם, הוא הופך ליותר ויותר מרוכז בו. הפגישה העסקית הולכת מדחי אל דחי, ולאחריה הוא משוטט ברחובות העיר ניו יורק, כשהוא עוקב אחרי שובל של ליפקוביץ', לפקוביצ'י ולבקוב. הוא מגיע לסנטרל פארק, ושם הוא מוצא איש זקן בבגדים מיושנים יושב על ספסל בפארק.
הזקן הוא פיניאס לבקוביץ'. פיניאס נימצא על ערש דווי. עשרות שנים קודם לכן ברוסיה הצארית, אשתו ובניו מתו, בתו לאה היגרה לאמריקה עם בעלה, והוא נשאר לבד. הוא התפלל למצוא את הצאצא של לאה, ותפילתו נענתה. פיניאס הוא סבא רבא רבא של מרטן; מרטן הוא בן של בת של בת של לאה, והוא הבן הראשון שנולד למשפחתה. מרטן מבקש את ברכתו של פיניאס, והוא מעניק לו אותה ומוסיף: "כעת אלך לנוח על משכבי בשלום עם אבותי, בני".
הזמן חוזר לאחור. מרטן כעת בדרכו לפגישה העסקית, והוא חופשי מדאגות, משום שהוא יודע בצורה כלשהי שהכל יהיה בסדר.
מוישה רוזן

חייו

רוזן נולד ב-12 באפריל 1932 בקנזס סיטי למשפחה יהודית אורתודוקסית, וגדל בדנבר. למד באוניברסיטת קולורדו, ובשנת 1950 נישא לסייל סטאר, אף היא יהודייה. בשנת 1953 התקרב לדת הנוצרית והתנצר. הוא למד ב-Northeastern Bible Institute בניו ג'רזי, ובשנת 1957 הוסמך ככומר בפטיסטי.
בשנות ה-50 ו-ה-60 עבד בעבור ארגון אוונגליסטי בשם "American Board of Missions to the Jews". הוא נודע תחילה בשמו הלועזי, מרטין, והתפלל בכנסייה בפטיסטית רגילה. אבל בשנת 1973 הקים את הארגון "יהודים למען ישוע" בסן פרנסיסקו, ועמד בראשו עד לשנת 1996. רוזן התמחה בשימוש בסמלים יהודיים מוכרים כדי למשוך צעירים שהשתתפו בתרבות-הנגד והיו בחיפוש רוחני, והיה הראשון לעשות בכך שימוש משמעותי. הטקטיקות הפרובוקטיביות שלו (כולל אזכור השואה) יצרו, על אף הצלחתן, מתיחות בינו לפטרוניו במיסיון האוונגליסטי. הוא הפך לדמות המזוהה ביותר עם היהדות המשיחית שהחלה לצמוח אז, שפעיליה סירבו לראות בעצמם יהודים מומרים או בני-חסות של המיסיון, אלא עמדו על זהותם העצמאית כיהודים המאמינים בישו. רוזן העיד על עצמו שפעילותו חיברה אותו שוב לתחושה ולעניין היהודי. 
כתב מספר ספרים, בהם “Jews for Jesus” בשנת 1974, “The Sayings of Chairman Moishe” בשנת 1974 ו-“Share the New Life With a Jew” בשנת 1976. 
במשך חייו הוא המשיך לקיים סממנים של אורח חיים יהודי, כמו סדר פסח, צום יום כיפור ונישואין תחת חופה. בערוב ימיו, התריע ממה שהגדיר כטשטוש מושגים מסוכן ביהדות המשיחית: הוא חשש מן האמונה שיש בתורה ובמצוות ערך רוחני כלשהו (בניגוד לקיומן כסממנים אתניים ופולקלוריים), מהבידול האפשרי בין מאמינים יהודים וגויים בישו, ומייחוס תפקיד באפוקליפסה למדינת ישראל. הכרזתו האחרונה לחברי תנועתו הייתה ברוח זו: "אני מקווה שאוכל לסמוך עליכם שתגלו חיבה וכבוד ליהודים, אך יהדות לא הושיעה איש... אין קיצורי דרך. ביהדות של ימינו אין ישועה, כי אין בה מקום למשיח."  
נפטר בשנת 2010 מסרטן הערמונית, בן 78 במותו.
בנגלדש במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בנגלדש למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט, קליעה, קשתות ושחייה. המשלחת הגיע להישג בענף הקשתות כאשר העפילה לרבע הגמר בתחרות הנערים, מלבד ענף זה המשלחת סיימה במקומות האחרונים בתחרויות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ומנתה 15 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים: הוקי שדה, הרמת משקולות, קליעה, קשתות ושחייה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
שפיק עדס

רקע

עדס נולד כבן למשפחה עשירה מהעיר חלב שבסוריה, שבניה היגרו משם והקימו עסקים בבגדאד, קהיר וביירות. שפיק ואחיו אברהם פתחו בבגדאד עסק למכירת חלקי מכונות בשם "עדס ושותפיו". העסק גדל ושפיק קיבל לידיו את הקמתה וניהולה של סוכנות חברת המכוניות "פורד" בעיראק. הצלחתו הביאה לו עושר רב ורכושו נאמד בלמעלה מחמישה מיליון לי"ש. משרדו הראשי היה בבגדאד, אבל עדס השתקע בעיר בצרה, בה הקים את סניפו הגדול. לעדס היו קשרים חברתיים ועסקיים עם בני המעמד הגבוה, שרי ממשלה ואף עם העוצר עבד אל-אילה.

ההתנערות

בעקבות ההכרזה על חתימת הסכם פורטסמות' בין ממשלת עיראק לבין בריטניה ב-15 בינואר 1948 החלה תקופה של הפגנות המוניות סוערות בעיראק שנקראה "אל-ות'בה" (בערבית: الوثبة, "ההתנערות"). בהפגנות נגד ההסכם נהרגו מאות, בהם יהודים. במפלגה הקומוניסטית, שהייתה ממובילות המאבק, היו חברים יהודים רבים, בעיקר בבגדאד. הבולטים שבהם, יהודה אברהם צדיק וששון שלמה דלאל, הוצאו להורג בתלייה בשנת 1949.

האשמתו ביצוא נשק לישראל

יחד עם מוסלמי בשם נאג'י אל-ח'ודיירי (ناجي الخضيري) היה שפיק עדס שותף לעסקת סחר בגרוטאות ברזל שנקנו מבריטניה. מקור הגרוטאות היה שאריות של ציוד צבאי שהושאר בעיראק לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר שהציוד השמיש נמכר לממשלת עיראק. חלק מהגרוטאות נמכרו על ידי עדס ושותפו בעיראק, וחלקן נמכרו לאיטליה.
עדס נבחר כשעיר לעזאזל בעקבות שני התהליכים המקבילים של חשש מהקשר בין יהודי ארץ ישראל ליהודי עיראק, והרצון לבלום את המפלגה הקומוניסטית. במסגרת מסע ההסתה נגד היהודים פורסמו ידיעות בעיתונים שטפלו על עדס האשמות שקר בהן נטען שבמסגרת עסקת מכירת גרוטאות הברזל מכר דרך איטליה נשק למדינת ישראל ששימש אותה במלחמת העצמאות; כמו כן הואשם בתמיכה כספית במפלגה הקומוניסטית. חברים במפלגת "אל-אסתקלאל" בתמיכת שר ההגנה צאדק אל-בצאם (صادق البصام) הפגינו ברחובות בגדאד ובצרה בדרישה להוציאו להורג.
הקונסול הבריטי בבצרה ייעץ לעדס לברוח מהמדינה, אך הוא דחה את ההצעה.

הנצחה

על שמו של עדס נקראו רחובות בפתח תקווה, ברמלה ובהרצליה.
אדמירל הצי

אדמירל הצי (אנגלית: Admiral of the Fleet) היא דרגה בצי המלכותי הבריטי המקבילה לתקן OF-10 של נאט"ו (גנרל חמישה כוכבים).
הדרגה התפתחה מן החלוקה של ראשית ימיו של הצי המלכותי עת היה מחולק לשלוש שייטות, הכחולה, האדומה והלבנה. על כל אחת משלוש השייטות הוצב אדמירל כמפקד השייטת ומתחתיו היו תת-אדמירל וסגן אדמירל. הבכיר באדמירלים, האדמירל של השייטת האדומה היה אדמירל הצי, ושימש כמפקדו של הצי המלכותי. חלוקתו של הצי לשלוש השייטות בוטלה בשנת 1864 אך הדרגה הוסיפה להתקיים. לאחר ייסוד המשרה של "לורד הים הראשון" ב-1828 ניתנה הדרגה לנושאי התפקיד לקראת פרישתם ולאחר ייסוד המשרה של רמטכ"ל הכוחות המזוינים הבריטיים ב-1959 הוענקה דרגה זאת לקציני הצי שכיהנו במשרה. הדרגה הוענקה גם לחברי המשפחה המלכותית הבריטית ולשליטים של מדינות זרות כדרגת כבוד. מאז שנת 1995 הופסקה הענקת הדרגה לקצינים בתפקידים השונים והדרגה הוענקה כתואר כבוד לצ'ארלס, נסיך ויילס ב-2012 יחד עם הדרגות המקבילות בצבא ובחיל האוויר. מייקל בוייס (Michael Boyce) קיבל את הדרגה כתואר כבוד ב-2014.
מקביליו של אדמירל הצי הם מרשל של חיל האוויר המלכותי ופילדמרשל בצבא היבשה.
תשובת הקוזקים הזאפורוז'יאנים

רקע היסטורי

"תשובת הקוזאקים הזפוריז'יאנים לסולטן מהמט הרביעי" מתאר תמונה היסטורית משוערת, שהתרחשה בשנת 1676, המבוססת על סיפור העם העוסק בתשובת הקוזאקים לאולטימטום שהציב להם סולטאן האימפריה העות'מאנית, מהמט הרביעי.
לפי הסיפור, הקוזאקים, שחיו מעבר לאשדי הדנייפר, הביסו בקרב את כוחות האימפריה העות'מאנית. אף על פי כן, דרש הסולטאן מהמט הרביעי מהקוזאקים להכפיף עצמם לשלטון העות'מאני. האולטימטום שהציב הסולטן הוא כדלהלן:
כסולטן; בנו של מוחמד; אחי השמש והירח; נכדו והמשנה לאללה; שליט ממלכות מוקדון, בבל, ירושלים, מצרים העליונה והתחתונה; קיסר הקיסרים; אביר יוצא מן הכלל, שלעולם לא הובס; המגן האיתן של כנסיית הקבר; נאמן שנבחר בידי אללה עצמו; תקוותם ונחמתם של המוסלמים; ממיר וגדול המגינים של הנוצרים - אני מצווה עליכם, הקוזאקים הזפוריז'יאנים, לקבל מרותי מרצונכם החופשי ללא התנגדות, ולחדול מלהציק לי בהתקפותיכם.
— מהמט הרביעי, סולטאן האימפריה העות'מאנית
הקוזאקים, בהובלת איוואן סירקו , הגיבו במכתב מלא גסויות, ניבולי פה ועלבונות. להלן המכתב:
הו סולטן, שטן טורקי ושאר בשר של שטן ארור, מזכירו של לוציפר עצמו. איזה מין אביר אתה לעזאזל, שאינך יכול לחסל קיפוד עם ישבנך הערום? השטן מחרבן, וצבאך אוכל. לא, בן של זונה, תכפיף מרותך על בני נוצרים; אין לנו פחד מצבאך, ביבשה ובים נלחם בך, שאימך תזדיין.
משרת בבלי, מתקן גלגלים מקדוני, מבשל שיכר ירושלמי, מזיין-העזים מאלכסנדריה, מגדל החזירים ממצרים עילית ותחתית, החזיר מארמניה, גנב פודוליאני, זונה-ילד  טרטראני, תליין קמיינץ, הטיפש המטופש של העולם והעולם התחתון, אידיוט בפני האל, נכדו של נחש והתכווצות השרירים באבר המין שלנו. חוטם חזיר, אחורי סוסה, כלב בית המטבחיים, מצח לא מוטבל, שאמך שלך תזדיין!
כה מכריזים הזפוריז'יאנים, בזוי שכמותך. אתה אפילו לא תרעה חזירים עבור נוצרים. עתה נסכם, מכיוון שאיננו יודעים מה התאריך ואין ברשותינו לוח שנה; הירח בשמים, בספירת הנוצרים, היום זהה כאן כשם שהוא שם; על זאת שק לנו בתחת.
— הקוזאקים הזפוריז'יאנים
התמונה נחשבת לקלאסיקה מוכרת בקרב תלמידים רוסים ואוקראינים.
אן קרטיס

ביוגרפיה

קרטיס נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה קריסטל פלנג' תחת הדרכתו של צ'רלי סאבה.
ביוני 2012 נפטרה קרטיס בסן רפאל שבקליפורניה.

שיאנית עולם

בשנת 1944 קבעה קרטיס שיא עולם חדש במשחה ל-880 יארד (בריכה של 50 יארד). בשנת 1947 היא קבעה שיא עולם חדש נוסף במשחה ל-440 יארד (בריכה של 25 יארד).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קרטיס ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף והייתה לשחיינית המצליחה ביותר במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:17.8 דקות, לפני קארן הארופ מדנמרק (5:21.2 דקות) וקתרין גיבסון מבריטניה (5:22.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, לפני דנמרק (4:29.6 דקות) והולנד (4:31.6 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.5 דקות, אחרי גרטה אנדרסן מדנמרק (1:06.3 דקות) ולפני מארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות).
אריה פרידמן-לבוב

אריה פרידמן-לְבוֹב (7 בפברואר 1884, שבט תרמ"ד, ויטבסק – 6 בפברואר 1955, י"ד בשבט תשט"ו, חיפה) היה זמר, מחנך ועסקן ישראלי, זמר טנור, זמר אופרה ברוסיה, מחלוצי הזמרה העממית היהודית ברוסיה, מראשוני הזמרים בעלי רמה אמנותית אירופית בארץ ישראל, מחלוצי הזמרה העברית העממית והשירה בציבור בארץ, מורה לזמרה ומנצח מקהלות בחיפה, ממייסדי המכון למוזיקה בחיפה וחבר הנהלתו.
גיסו של דוד בן-גוריון.

משפחתו

בתו היחידה, רות הילמן (1917–2010), מאשתו הראשונה, שרה, הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה, בוגרת האקדמיה למוזיקה בווינה, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע. הייתה נשואה לישראל הילמן, תעשיין ומנהל (בנו של התעשיין הלל הילמן).
אשתו השנייה, צפורה בן-גוריון, נולדה ב-1890 בפלונסק שבפולין הרוסית, בתם הצעירה של שיינדל ואביגדור גרין. נסעה ללמוד גננות בפֶּסטָלוֹצי-פּרֶבֶּל האוס  בברלין, ושם הכירה את ד"ר משה קוריטני, סטודנט לרפואה, שהיה לכירורג. השניים נישאו ושבו לרוסיה, שם כיהן קוריטני כמנהל בית חולים ממשלתי ביליזבטגרד. בשנת 1922 נרצח בעלה, וב-1923 עלתה ארצה. תחילה עבדה כאחות בבית החולים הראשון של קופת חולים שבצריף על החולות בתל אביב. כעבור שנה עברה לעטרות שליד ירושלים למרפאת שדה לפועלים שהקימו את שדה התעופה קלנדיה עבור ממשלת המנדט. לאחר שהסתיימה העבודה, אמורה הייתה להישלח לכפר גלעדי, אולם בישיבה של מרכז קופת חולים בחיפה הוטל עליה לפתוח מרפאה בהדר הכרמל כאחות ראשית. ב-1946 פרשה מתפקידיה כאחות ראשית ומרכזת האחיות בחיפה, והקדישה את זמנה לעבודה ציבורית בארגון אמהות עובדות, ובפרט בבית הילדים "אומנה" שבנווה שאנן. נפטרה בשנת 1965, בגיל 75.
בנה הבכור של אשתו, אריה בן-גוריון, היה ממייסדי קיבוץ בית השיטה, פעיל חינוך ותרבות, מקים ארכיון החגים הבין-קיבוצי.
בנה הצעיר, עמנואל בן-גוריון, היה כתב לענייני מדע בעיתוני הארץ ומחבר ספרים פופולריים בנושא תעופה.
גילוי דעת (עלון שבת)

גילוי דעת הוא עלון שבת דתי-לאומי המופץ בבתי כנסת דתיים לאומיים ברחבי הארץ בשבתות. העלון החל לצאת מ-12 בפברואר 2010. בפרשת משפטים,

על העלון

העלון מופץ כמגזין כרומו מעוצב בכל שבוע בימי שישי ב-60,000 עותקים, לאלפי בתי כנסת בכל רחבי הארץ – ממטולה עד אילת, כולל יישובי יהודה ושומרון.
את העיתון ערך בתחילה אדם פז שהוחלף ב-2017 על ידי איילת שליסל. בעלון מופיעים פינות קבועות של עיתונאים, מאמרים של רבנים ואישי ציבור, ראיונות בלעדיים ומדורים לנשים, מדורים לחיילים, מדורים לפנויים, חידונים, קומיקסים ומדורים לילדים. הגיליון פונה למגוון הקהלים במגזר הדתי לאומי.
העלון גילוי דעת מופק ומפורסם על ידי קרן אביה לזכרו של אביה יהושע גולדברג וחברת הפרסום "פרסומי ישראל", שבבעלות איש העסקים ישראל גולדברג. באתר האינטרנט של העלון, ניתן לצפות ולהוריד ממנו את העלון,
אנטי-ציונות

אנטי-ציונות הוא מונח מורכב ורב-פנים, שמשמעותו התנגדות לתנועה הציונית. אנטי-ציונות הייתה חלק מהמערך הרעיוני של תנועות חברתיות ופוליטיות רבות, לדוגמה בברית המועצות ובמדינות ערב. כיום נעשה שימוש במונח זה גם בשיח הפנים-ישראלי. לאחר הקמת מדינת ישראל נעשה שימוש במונח גם כציון מביע התנגדות לקיומה, אך גם כהתנגדות להיותה מדינה יהודית.

היסטוריה והווה

אנטי-ציונות, ממקורות שונים ומסוגים שונים, התקיימה כתפיסה מודעת לעצמה החל מראשיתה של התנועה הציונית בשלהי המאה ה-19.  
התנגדות לציונות כתנועה פוליטית ולקיומה של מדינת ישראל כישות כיישום של הרעיון הציוני, נרשמה בקרב זרמים פוליטיים ואידאולוגיים שונים בעם היהודי, אך כשלעצמה אינה מהווה תנועה או זרם פוליטי מוגדר. תנועות פוליטיות יהודיות דוגמת הבונד, היהדות הרפורמית, אגודת ישראל ואף מקצת זרמי הציונות, הציגו פתרונות חלופיים לאלו שהוצעו על ידי הציונות לבעיית היהודים (בדרך כלל - בעיית היהודים באירופה). אלו נתפסו ותוארו כ'אנטי-ציונות', בעיקר על ידי ציונים בני זמנם ולעיתים נדירות גם על ידי עצמם (בולטת בעניין זה היא עמדתו של רבי יואל טייטלבוים, שראה בציונות "מעשה שטן" וחטא שהוביל לשואה). תנועות אלו דעכו לאחר מלחמת העולם השנייה והקמת מדינת ישראל. מרבית הזרמים היהודים התנגדו לציונות בראשיתה, החל באורתודוקסיה וכלה ביהודים החילונים. חלק מהזרמים שינו את יחסם ביחס לציונות עד לשנות השלושים של המאה העשרים באופן מלא או חלקי, כמו למשל היהדות הרפורמית שתומכת כיום בציונות. בין הבולטים במתנגדי הציונות בעולם היהודי כיום ניתן לציין את העדה החרדית, שאינה מכירה בסמכותה של המדינה הציונית הריבונית, קבוצת נטורי קרתא, וכן אינטלקטואלים יהודים שונים מהמערב כמו נועם חומסקי.  
בעולם הלא-יהודי היה   מגוון נרחב של ארגונים, תנועות, זרמים אינטלקטואליים ואף מדינות האוחזות בעמדה רעיונית זו. היא התקיימה בתקופות מסוימות, למשל,  באימפריה העות'מאנית או בברית המועצות אף שזו תמכה בהקמת מדינת ישראל בשנת 1948. בראשית המאה ה-21, ניתן למצוא התנגדות שיטתית לציונות פוליטית ואינטלקטואלית בעיקר בעולם הערבי או המוסלמי, וגם בקרב קבוצות אינטלקטואליות שונות במערב. 
אנטי ציונות או התנגדות לציונות משמשת בפוליטיקה ובשיח הפנים-ישראלי גם לאפיון וביקורת המחזיקים בתפיסות עולם החלוקות על התפיסה הציונית כתפיסה לאומית-יהודית או מתנגדים לקיומה של מדינת ישראל באופייה הנוכחי. כמו כן, היא משמשת בשיח הכללי העולמי לאפיון אישים, ארגונים ומדינות, המתנגדים לקיומה או לזכות קיומה של מדינת ישראל, שמכונה לעיתים "הישות הציונית" או "האויב הציוני" בידי אותם גורמים.
עין השופט

היסטוריה

חברי קיבוץ עין השופט עלו על הקרקע ב-5 ביולי 1937, כ"ו בתמוז ה'תרצ"ז, לגבעת ג'וערה. כעבור שנה עברו לנקודת הקבע, היא עין השופט. עליית הקיבוץ לרמת-מנשה, נערכה במסגרת התיישבות חומה ומגדל". האזור נקרא אז בטעות "הרי אפרים",. הקיבוץ נקרא על שמו של השופט לואי ברנדייס, ממנהיגיה של יהדות ארצות הברית.
בטרם העלייה לג'וערה, שהו חברי הקיבוץ חמש שנים במושבה חדרה, שם הכשירו את עצמם לחיי הקיבוץ. בחדרה נוצר גם האיחוד בין גרעין השומר הצעיר מפולין, "בניר", לבין הגרעין הראשון של השומר הצעיר מצפון אמריקה, לכדי קיבוץ אחד. הקיבוץ הוא הראשון לעלייה החלוצית מצפון אמריקה.
בתקופת המאורעות סבל הקיבוץ מהתקפות ירי רבות. בראשית אפריל 1938 נרצחו שניים מחברי הקיבוץ על ידי חברי כנופיות. ב-1943 מנה הקיבוץ 137 מבוגרים ו-80 ילדים, ושטחו השתרע על 5000 דונם.
על חברי הקיבוץ נמנו שמעון אבידן ואהרון אפרת.

הקיבוץ כיום

עין השופט הוא קיבוץ שיתופי. בשנה האחרונה עובר הקיבוץ תהליך של בחינה מחודשת של מודל השיתוף ואורחות החיים בו, עם דגש על הפרטה חלקית של מקור הפרנסה של החברים.
עיקר פרנסתו של הקיבוץ מגיעה מן התעשייה, הכוללת שלושה מפעלים: "מיברג" - ליצור ברגים וחלקי מתכת בכבישה קרה; "אלתם" - המייצר מוצרים לשוק התאורה; ו"מאג בע"מ" - חברה חדשה שמתמחה ביצור והרכבת מכלולי מתכת לתעשיית הרכב. כמו כן מקיים הקיבוץ מגוון ענפי חקלאות כגון: רפת לחלב, בקר לבשר, לול, מטעי אבוקדו וגידולי שדה.
בשנים האחרונות התפתחו מספר מקורות פרנסה חדשים, ביניהם חברה לשרותי מחשוב - "איניגו תוכנה", מחלבה וענפי תיירות, ואולפן להפקת סרטים - עין השופט הפקות.
כמו כן הוקמו מספר יזמויות עסקיות של חברי קיבוץ בתחומים שונים.
בתחום הקיבוץ נמצאים אולם מופעים אזורי וכן בית הספר התיכון האזורי מגידו.
הקיבוץ פעיל מאד בתחום קליטת העלייה ומפעיל שתי תוכניות: אולפן קיבוץ שנפתח בשנת 1952 וחברי קיבוץ לא מעטים הם בוגריו; ו"בית ראשון במולדת" לעולים צעירים מעל גיל 26, זאת בנוסף לתוכנית המתנדבים של התנועה הקיבוצית. בשנת 2009 היה שותף הקיבוץ גם לתוכנית "גרעין צבר" ובו עולים צעירים שהגיעו לארץ על מנת להתגייס לצה"ל.

הסליק בעין השופט

ב-1945 נחפר סליק בעין השופט. הסליק נחפר על ידי מספר חברים תחת המתבן שכיום יש במקומו חדר כושר. מיקומו היה סודי והיה ידוע רק למקימיו שסירבו לגלות זאת גם שנים רבות לאחר הקמת המדינה. רק לאחר יותר משישים שנה הסכים אחרון המקימים, ברל קרן, שהיה אז בן 96, לתת פרטים על מיקום הסליק. הסליק התגלה לבסוף ב-16 ביוני 2009. הנשק והתחמושת היו שקועים במים. לאחר הוצאתם וניקויים הם מוצגים בתיאום מראש לקבוצות מבקרים ליד פיר הסליק.
פרדריק פורסט

חייו

פורסט נולד בוואצ'אצ'י (Waxahachie) שבטקסס, ומגיל צעיר שאף להיות לשחקן. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, ושירות צבאי, עבר לניו יורק, ושם החל את דרכו באוף ברודוויי ובסרטי שוליים. הוא החל להופיע בסרטים ממסדיים. בשנת 1972 הופיע בסרט "When the legends Die" ("כשהאגדות מתות"), סרטו של הבמאי סטיוארט מילר, המבוסס על ספרו של האל בורלנד באותו שם מ-1963 המספר על אינדיאני צעיר בן שבט היוט העובר מסלול חניכה אצל בוקר מזדקן (ריצ'רד ויידמארק) המפעיל קרקס רודיאו נודד. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב. 
בשנים שלאחר מכן הופיע פורסט במספר סרטים חשובים, בתפקידי משנה. בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1974) שיחק צעיר המעורב במזימת רצח, שאת שיחותיו מקליט אמן האזנות (ג'ין הקמן). תפקידים נוספים בהם שיחק בשנים אלו היו תפקיד משנה בסרטו של ארתור פן "דו-קרב במיזורי" (1976) ותפקידו של לי הארווי אוסוואלד בסרט הטלוויזיה "רובי ואוסוואלד" בשנת 1978.
שנת 1979 הייתה שנת השיא בקריירה של פורסט. בשנה זו יצא לאקרנים סרטו של קופולה, "אפוקליפסה עכשיו", שצולם כשנתיים קודם בפיליפינים. בסרט זה שיחק פורסט את ה"שף", קייג'ון מניו אורלינס המצטרף לקפטיין וילארד (מרטין שין) במסעו במעלה נהר הנאנג. תפקיד נוסף אותו שיחק באותה שנה היה תפקידו של יוסטון דאייר, מאהבה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) בסרט "רוז" שעוצב על פי חייה של ג'ניס ג'ופלין. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1982 היה פורסט מעורב בשני פרויקטים כושלים של קופולה, שהביאו, למעשה, לדעיכת כוכבו כשחקן הוליוודי מוביל. "האמט" היה ניסיון של קופולה לשתף פעולה כמפיק עם הבמאי הגרמני וים ונדרס. בסרט שיחק פורסט את התפקיד הראשי, סופר המתח דשייל האמט. חילוקי דעות אומנותיים, ומריבה מתוקשרת בין קופולה לוונדרס, הביאו ליצירת מוצר שהיה לכישלון ביקורתי וקופתי. אך חמור מכך היה כישלון "אחד מהלב", ניסיונו של קופולה ליצור סרט מוזיקלי, בו הופיע פורסט בתפקיד הראשי לצד טרי גאר. הסרט חרג מגבולות התקציב והתסריט, ולאחר שקופולה השקיע בו את כל הונו, כשל בקופות, והביא את קופולה אל סף פשיטת רגל. הסרט היווה נקודת מפנה שלילית בקריירה של המעורבים בו.
לאחר כישלונות אלו המשיך פורסט במשחק בקולנוע, והופיע בתפקידי משנה בסרטים כ"טאקר: האיש והחלום" של קופולה משנת 1988, "תיבת הנגינה" של קוסטה גברס (1989), "שני הג'ייקים" (סרט ההמשך לצ'יינהטאון) (1990) כמו גם בסרטו של אמן המתח האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה" (1993).
במקביל פיתח פורסט קריירה טלוויזיונית, והופיע בעיקר במיני סדרות כ"יונה בודדה" (1989) ו"האזרח קוהן" (1992). הוא הופיע באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "רחוב ג'אמפ 21", בעונתה הראשונה (1987), בה התגלה השחקן ג'וני דפ.
פורסט היה נשוי לשחקנית מרילו הנר בין השנים 1980 ל-1982.
מכבי עירוני קריית גת (כדורסל)

הפועל קריית גת

קריית-גת, בגלגוליה השונים (הפועל קריית גת ולאחר מכן מכבי דרום/קריית גת), הייתה קיימת מאז שנות ה-70. ב־25 במארס 1984 הבטיחה הקבוצה, אז הפועל עירוני קריית־גת, את העפלתה ההיסטורית לליגה הבכירה על חשבון השנייה, הפועל ירושלים, לאחר שהביסה 77:115 את הפועל נען, עם 45 נקודות של יהודה לוי.
עונה אחת לאחר מכן, קריית-גת סיימה עם מאזן 21:1 ונשרה שוב לליגת המשנה. הניצחון ההיסטורי בליגה הבכירה הושג לעיני 800 צופים, במחזור התשיעי של העונה, 105:113 (אחרי 54:54 במחצית) על הפועל חיפה של ג'ונתן דלזל וחיים זלוטיקמן. הזר המקומי, בוסטר, סיפק באותו משחק 42 נקודות ו־ 18 ריבאונדים.
בשנת 2000 התפרקה הקבוצה.

הקמת מכבי קריית גת

קבוצת מכבי עירוני קריית גת הוקמה בשנת 2003, לאחר שהקבוצה המקומית (שהייתה איחוד עם מכבי דרום תל אביב) התפרקה בשנת 2000. בסיום עונה אחת בלבד (2003/04) העפילה הקבוצה לליגה א'. בסיום עונת 2005/06 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, אך כעבור שנתיים נשרה בחזרה לליגה א'. בסיום עונת 2009/10 העפילה בחזרה לליגה הארצית. באמצע עונת 2010/11 הוחתם המאמן רוני צוקרמן והקבוצה התמקמה בחלק העליון של הטבלה. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית, במקביל הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע האיגוד והפסידה לקבוצת מכבי עירוני רעננה בסיכום שני מפגשים. בתחילת עונת 2012/13 אירחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במסגרת הסיבוב הראשון של גביע המדינה את קבוצת הפועל תל אביב והפסידה בתוצאה 96-89 לאחר הארכה. בחודש ינואר באותה עונה, נקלעה הקבוצה למאבקי תחתית והמאמן רוני צוקרמן הוחלף במאמן עידן פלדה. בסוף העונה ירדה לליגה הארצית. וכעבור עונה אחת סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הארצית ושבה לליגה הלאומית. 
הקבוצה ארחה באולם הספורט "אלון", המכיל 500 מקומות ישיבה. כמו כן, הפעיל המועדון מחלקת נוער ובה חמש קבוצות בליגות השונות.
בתאריך 29 במאי 2015 עלתה הקבוצה לליגת העל בכדורסל לאחר ניצחון 2:3 בסדרת הגמר על אליצור קריית אתא.
בעונת 2016/2015 עברה הקבוצה לארח את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט העירוני באשקלון. באותה עונה הצליחה קריית גת להשאר בליגה הראשונה.
בסיום עונת 2017/2016 נשרה לליגה הלאומית בכדורסל לאחר שנתיים בליגת העל בכדורסל. ברם, בעונת 2018/2017 התמקמה בראשות הטבלה בליגה הלאומית ואף סיימה במקום הראשון והעפילה לרבע גמר פלייאוף הליגה.

הפירוק השני

בעונת 2018/2017 העפילה לגמר הליגה לאחר עונה בה לא שולמו חלק ממשכורת השחקנים והצוות המקצועי, לאחר כשלושה חודשים ללא משכורות הודיעו שחקני הקבוצה על סכסוך עבודה ושביתה, אך בסופו של דבר הופיעו השחקנים לסדרת משחקי הפליאוף תוך הבטחה שיקבלו את משכורתם, בסופו של דבר למרות אי קבלת המשכורות התייצבה הקבוצה למשחקי הפליאוף בהם כאמור העפילה לגמר שבו הפסידה בסוויפ 3:0 להפועל באר שבע.
ב-16 ביולי 2018, התפרקה הקבוצה באופן רשמי לאחר שלא נרשמה לליגה, עקב קשיים כלכליים ולאחר שלא הצליחה להעמיד תקציב מינימלי לעונת 2019/2018 ולא שילמה את חובות הקבוצה לשחקנים.
מגדלנה טול

ביוגרפיה

טול נולדה בגדנסק ובילדותה הייתה חברה בלהקת ילדים מקומית.
בשנת 2000 עברה לוורשה שם החלה לשמש כזמרת ושחקנית בתיאטרון מוזיקלי בעיר.
לאחר מכן עברה לעבוד בתיאטרון אחר והופיעה במחזות זמר כמו גריז, מיס סייגון וקאטס.
ב-2004 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Full of Life".
ב-2005 הייתה בין המועמדים של הטלוויזיה הפולנית בוועדה לבחירת האמן שייצג את פולין באירוויזיון.
ב-2007 יצא האלבום הראשון שלה.
זכתה לייצג את פולין באירוויזיון 2011 עם השיר "Jestem", ולא עלתה לשלב הגמר.
היא דובבה במספר סרטים בפולין וביניהם "רגרטס בפריס" המבוסס על הסדרה רגרטס של ניקולדאון ובבובספוג מתחת לאפס ובמספר סדרות טלוויזיה כמו תותית, מועדון ווינX סיפורי ג'ינג'ר וסוסלנד.
סטטקנטוס

בתרבות

כריש זה מופיע בסדרה "ללכת עם מפלצות" בפרק הראשון, שם הוא חי בנהרות ורודף אחרי היינרפטון, אך נטרף על ידי הדג הענקי הינרייה.
הוא מופיע גם בסדרה "מפלצות ים" של נייג'ל מארוון, שם הוא נמשך לפיתיון של נייג'ל אך בורח בגלל דנקליאוסטיוס ענקי.
אייריש מיסט

שינויים בליקר

בעבר יוצר האייריש מיסט בחוזק של 40% אלכוהול בנפח וכיום הוא מכיל 35% אלכוהול בנפח.
גם צורתו של הבקבוק השתנתה מצורה המזכירה דקנטר לבקבוק אירי מסורתי.

תולדות האייריש מיסט המקורי

אייריש מיסט הוא הליקר הראשון שיוצר בצורה מסחרית באירלנד. הייצור החל במזקקות טולמור דיו בשנת 1947 בטולמור, שם גרה משפחת ויליאמס, שהייתה הבעלים הראשונים של האייריש מיסט. המזקקה המקורית הוקמה בשנת 1829, אז זיקקו בה ויסקי אירי. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 החל דזמונד א. ויליאמס לחפש משקה חלופי הקרוב לוויסקי. הוא גילה את המתכון העתיק וייצור האייריש מיסט החל.