google/wiki40b huggingface dataset:
פרנץ אולנדורף

קורות חיים

פרנץ אולנדורף נולד בשנת 1900 בברלין, בירת גרמניה למרתה ואיש העסקים נתן אולנדורף. הוא למד הנדסה באוניברסיטת ברלין, בה המשיך לימודיו וסיים תואר דוקטור בשנת 1921. במהלך לימודיו היה אולנדורף סטודנט של מקס פלנק ועבד במכון מקס פלנק וכן שימש כאסיסטנט של אלברט איינשטיין. לאחר לימודיו עבר לאוניברסיטת דנציג, בה ביצע מחקרים בתדרי הרדיו ושם הכיר את אשתו, רות לבית קלטר (מתרגמת ומורה לחלילית). 
בשנת 1924 הוביל פרופ' פטרסן מסע הכפשות נגד אולנדורף באוניברסיטת דנציג, על אף שבתקופה זו זכו הישגיו של אולנדורף להכרה. טענותיו של פטרסן היו קשורות למוצאו היהודי של אולנדורף, שלא התיישב לדעתו עם העסקתו באוניברסיטה זו. בעקבות כך עזב אולנדורף את משרתו באוניברסיטת דנציג ועבר לעבוד כמהנדס ראשי בחברת סימנס ולאחר מכן חזר לאוניברסיטת ברלין, שם כיהן כמרצה (פריבט-דוצנט) במחלקה של ארנסט אולריך, משרה שממנה הודח בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק להחזרת הפקידות המקצועית הלאומית על כנה. במהלך עבודתו כמרצה באוניברסיטת ברלין פרסם מספר ספרים חשובים בנושאי התאוריה האלקטרומגנטית. כמו כן פיתח את מתמטיקת הפזורים מתוך המתמטיקה של המספרים המרוכבים.]
בברלין עסק בנוסף בחינוך בבית הספר היהודי. בשנת 1934 העתיק את בית הספר לירושלים יחד עם תלמידי בית הספר ולאחר מכן שב לגרמניה והיה פעיל ב"עליית הנוער". בשנת 1937 עלה יחד עם אשתו לארץ ישראל והצטרף לסגל הטכניון ובמקביל לסגל המורים של בסמ"ת, שבו לימד עד לשנת 1975, שם הקים את המגמה לחשמל (שנקראה אז זרם חזק) ומגמת רדיו שלימים הפכה למגמת אלקטרוניקה. אשתו עבדה כמורה למוזיקה, לזוג לא היו ילדים.
בטכניון, אשר בו לימד משך 44 שנים, ייסד בשנת 1938 את המחלקה להנדסת חשמל, בה שימש דיקן הפקולטה הראשון והמשיך במחקריו כפרופסור. בשנת 1955 מונה לפרופסור מחקר, הראשון בטכניון במעמד זה. בסוף 1956 מונה לפרופסור מחקר באוניברסיטת קליפורניה, אך עם תחילת מבצע סיני חזר לישראל.
מחקריו עסקו בתורת הגלים האלקטרומגנטיים והמכ"ם, כאשר במסגרת מחקריו פיתח את תורת השיקופים לפתרון בעיות אלקטרומגנטיות. בנוסף מחקריו עסקו בתחום שפופרות ריק ו-TWT. עוד עסקו מחקריו בביופיזיקה, בביואלקטרוניקה ובביורפואה. סדרת הרצאותיו בנושאי פילוסופיה של המדע זכתה להצלחה בינלאומית, ובה הביע את חשיבות המכניקה בהליכים רפואיים. מחקריו בתחום השדות המגנטיים הביאו לפיתוח עין אלקטרונית אשר תאפשר יכולת ראייה לעיוורים באמצעות אלקטרודות.
אולנדורף התנגד לרישום פטנטים על גילויים והמצאות של אנשי מדע. איש המדע, חייב, לדעתו, להנחיל את המצאותיו לכלל. ואכן, שום עבודת מחקר לא נרשמה על שמו במשרד הפטנטים. אולנדורף נמנה במשך תקופה מסוימת על חברי הוועדה לאנרגיה אטומית, ופרש משום שלא ראה תועלת בישיבות הוועדה. ההחלטות נתקבלו, לדבריו, במוסדות אחרים. פרישתו הייתה אמנם גם תוצאה מגישתו העקרונית והמצפונית לבעיית השימוש באנרגיה האטומית, אך הוא נמנע מלדבר על פרטי הדבר. בתחילת שנות ה-60 נמנה עם קבוצה של אנשי מדע ישראלים שקראו לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני.
נפטר בחיפה ב-9 בדצמבר 1981.
רות גונזלס

ביוגרפיה

גונזלס נולדה להורים פוארטו-ריקנים נוצרים שהיגרו להובוקן, ניו ג'רזי שבארצות הברית. היא סיימה שם את לימודיה בתיכון המקומי ב-1987. בשנת 1990 הכירה את בעלה לעתיד, קובי אהרוני, וב-1991, עברה לגור איתו בישראל, וב-1994 השניים נישאו ובאותה השנה נולד לשניים בן. 
בדצמבר 1991 הצטרפה לסוכנות הדוגמנות "אימאג'" של בטי רוקאווי.
גונזלס התגיירה ב-1993 אחרי שנה של לימודי יהדות ועברית, תוך שהיא שומרת על שמה המקורי.
לאחר הגירושים מקובי ב-1998, גונזלס נישאה בשנית ב-2002 ליורם הירש ממנו התגרשה ב-2004, ולאחר מכן נישאה בשלישית באוקטובר 2010 לעוזי שמעון.

קריירה

עם הקמתה של סוכנות הדוגמנות "יולי", בבעלות אריק בן זינו, ביולי 1993, עברה גונזלס לסוכנות זאת ונותרה מיוצגת שם עד 2005.
בשנת 1995 התפרסמה גונזלס כשנבחרה לתפקיד "נערת הגלגל" בגרסה הישראלית של שעשועון הטלוויזיה "גלגל המזל", בהנחיית ארז טל, תפקיד בו החזיקה במשך שנה וחצי. במקביל, שיחקה בהצגת הילדים "מחסן ההפתעות" לצד דובי גל, אריה מוסקונה וענת עצמון. ב-1997, לאחר שעזבה את "גלגל המזל", השתתפה כפיה בהצגה "רובין הוד: נסיך הגנבים" בכיכובם של ישראל פוליאקוב, נתן דטנר, סיגל שחמון וליאור מילר. באותה השנה היא שיחקה גם בקלטת לילדים "המפוזר מכפר אז"ר המבוססת על ספר הילדים לצד גדי יגיל, 
ובקלטת לילדים "איה פלוטו", המבוססת על ספר הילדים, לצד גדי יגיל וברוריה אלבק.
ב-1998 החלה לייצג חברות היי-טק ישראליות בכנסים ברחבי העולם ובמקביל להופיע בהצגות תיאטרון לילדים.
בשנת 2001 שיחקה בסדרה "סיטי טאוור" בתפקיד שני טל.
ב-2002 היא הצטרפה ללהקת הסלסה "ג'רוזלם סלסה באנד", איתם שרה חצי שנה, ומאז 2005 היא מנחה פסטיבלי סלסה בישראל, כמו "קונגרס הסלסה הבינלאומי" באילת ופסטיבל פיאסטה בתל אביב. 
בשנת 2006 היא השתתפה בתפקיד ראשי בסרט "סינדרום ירושלים".
גונזלס דיגמנה לחברות אופנה ולפרסומות כמו: "תיק תק", "מנה חמה", מעריב, צבעי טמבור, סופר פארם, ד"ר פישר, גלידות נסטלה ועוד.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, גונזלס מנהלת את המחלקה הבינלאומית בסוכנות הדוגמנות "רוברטו" של רוברט בן-שושן (שם החלה לעבוד בסוף 2007). בנוסף שיחקה בהצגת ילדים המבוססת על "אלאדין" בתפקיד הנסיכה. בנוסף מדבבת מדי פעם בשפות שונות ומנחה אירועים.
חריימה

חְרַיְימֶה (ערבית: حرايمي) הוא תבשיל צפון-אפריקאי מסורתי, העשוי לרוב מדג בעל תכולת שומן גבוהה יחסית, ומבושל ברוטב עגבניות חריף. חריימה נפוץ בעיקר במטבח היהודי הלובי והתוניסאי. אופן הכנת התבשיל אינו אחיד, אך הוא כולל בבסיסו דג שומני, דוגמת דקר או ספרוס זהוב (המכונה דניס), המבושל ברוטב אדום חריף כמו פלפלצ'ומה. הפלפלצ'ומה הוא רוטב מטוגן, שמכינים מפלפל אדום חריף כתוש וראש שום שלם. לאחר הכנת הרוטב מבשלים בו את הדג, בתוספת תבלינים ורסק עגבניות.
התבשיל הוא גרסה מתקדמת ופשוטה יותר של התבשיל המקורי, ששמו שרמולה (ערבית: شرمولة). שרמולה הוא תבשיל דגים ברוטב עגבניות חריף, שבהכנתו מקפידים לטגן את תפוחי אדמה והגזר והפלפלים לפני הכנסתם לרוטב.
לפי המסורת, בימים שהיה בהם עומס רב וזמן מועט, נהגו לדלג על שלב הטיגון והכניסו את הירקות בעודם טריים לתוך הרוטב. עקב כך כונה התבשיל "שרמולה חריימה". 
פירוש המילה חריימה בערבית הוא אסור/ממזר/לא־חוקי — כלומר השרמולה שבושלה אינה "חוקית" לפי המתכון המקורי. לימים נותר השם חריימה בלבד, והוא התבשיל המוכר לנו כיום.
נהוג לאכול שרמולה חריימה בערב שבת כמנה ראשונה, בתוספת פלפלים חריפים וחלה טרייה.
המיולה

במוזיקה, המיולה היא תבנית ריתמית שבה שתי תיבות מוזיקליות שמשקלן משולש (שלושה חצאים, או שלושה רבעים), מוטעמות כאילו היו שלוש תיבות שמשקלן זוגי (שני חצאים או שני רבעים).
למשל, מהלך קצבי אשר ללא המיולה יראה כך (משמאל לימין):
- - < | - - < | - - < | - - <
עם המיולה יראה כך:
- < - | < - < | - - < | - - <
(כאשר < מיצג פעמה מוטעמת)
בדוגמה הקצבית להלן מופיעה המיולה בשתי התיבות האחרונות: הספירה בהן נשארת משולשת, אולם ההטעמה הקצבית מחלקת אותן לשלוש פעמים שני רבעים.
דוגמה נוספת להמיולה מופיעה בתיבות 64-65 בפרק הראשון של הסונאטה לפסנתר ק. 332 מאת מוצרט:
קל לראות את השינוי בהטעמה לפי תפקיד היד השמאלית.

תחושת ההטעמה אצל המאזין בתיבות 62-65 היא, אם כך: 1, 2, 3, 1, 2, 3, 1, 2, 1, 2, 1, 2.
השימוש בהמיולה אופייני בעיקר לתקופת הרנסאנס והברוק, בריקודים דוגמת הקוראנט והסרבנד, שם היא מופיעה בדרך כלל לפני הקדנצה המסיימת, אך נעשה בה שימוש גם במוזיקה מאוחרת יותר.
בוסטרופידון

בּוּסטרוֹפֵידוֹן (בעברית: "חריש השור") היא שיטת כתיבה, אשר שימשה בעיקר בכתבי יד עתיקים, בה נכתבות השורות תוך שינוי כיוון הכתיבה והאותיות בכל שורה. מקור השם בשפה היוונית - βοῦς (בּוּס - "שור") +  στροφή (סטרופה - "לפנות") או "הליכת השור" - והוא מתייחס לכך שהכתיבה נעשית בצורה המזכירה את כיוון ההליכה של שור החורש בשדה.
שפות עתיקות רבות במזרח התיכון הקדום נכתבו בוסטרופידון. ביוונית ניתן למצוא כתיבה מסוג זה בעיקר בכתבים עתיקים או ארכאיים - השימוש בשיטה הלך ופחת לאורך התקופה ההלניסטית. בכתובת הפורום - אחת הכתובות הלטיניות העתיקות ביותר - כתוב הטקסט בבוסטרופידון, אך אינו סימטרי - השורות 1,3,5,7,9,11,12,14,16 נכתבו מימין לשמאל, שורות 2,4,6,8,10,13,15 נכתבו משמאל לימין, וכן כתובות השורות 8,9 ו-16 הפוך (תחתית-מעלה).
כתובות בוסטרופידון נמצאו גם באי הפסחא, כאשר כל שורה שנייה נכתבה בהיפוך של 180 מעלות במקום בכתב ראי. שפת הרונגו-רונגו אשר בה נכתבו לא פוענחה מעולם.
לעיתים נעשה שימוש אנלוגי בביטוי "בוסטרופידון" בתחומים אחרים על מנת לתאר תנועה חוזרת ונשנית מסוג זה.
קלאו קרקעי

מאפיינים

רגליו של הקלאו הקרקעי מתאימות להליכות ארוכות וריסיו עבים, מה שמסייע לו בחיפוש אחר מזון ומונע מחול ואבק להיכנס לעיניו. הוא ניזון מבעלי חוליות וחסרי חוליות, בין השאר צבים, לטאות, עכבישים, חיפושיות, זחלים, פגרים, פירות, זרעים ואגוזים. 
אורכו כ-78 עד 106 ס"מ, ומשקלו כ-4 ק"ג, בעוד אורך מוטת כנפיו הוא כ-495 עד 595 ס"מ. כל גופו שחור, מלבד כתם ורוד על לסתו התחתונה, נוצות לבנות בכנפיו ועור חשוף מתחת לצוואר, שצבעו כחול אצל הנקבות ואדום אצל הזכרים. לקלאויים צעירים יש נוצות חומות, וצבע העור החשוף שעל גרונם דהוי יותר מזה של הבוגרים.
הקלאויים הקרקעיים מבלים את רוב זמנם על הקרקע, למרות שהם עשויים לעוף במהלך חיפושיהם אחר מזון או בהגנה על הטריטוריה. הם ישנים על עצים, כנראה על מנת למנוע סכנת טריפה. קלאויים צעירים נצפו משחקים ונאבקים בעזרת מקורם, כנראה כהכנה לחייהם כבוגרים. תצוגות החיזור של הזכר והנקבה כוללות השמעת קולות הרעמה.
הקלאויים הקרקעיים הם מונוגמיים, ומתרבים כל 3 שנים, בין ינואר לנובמבר. הקן נבנה על עצים, מענפים של עצי באובב ודקלים. הנקבה מטילה כ-2 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 37 עד 41 יום. הגוזלים פורחים מהקן 85 ימים לאחר הבקיעה, ונהיים עצמאיים בגיל 3.
תוחלת חייו של הקלאו הקרקעי בשבי היא 35-40 שנים.
אפאצ'י הייב

תוכנית לספירת מילים ב"פיג"

1 input_lines = LOAD '/tmp/input_tzumer.txt' AS (line:chararray);2 words = FOREACH input_lines GENERATE FLATTEN(TOKENIZE(line)) AS word;3 filtered_words = FILTER words BY word MATCHES '\\w+';4 word_groups = GROUP filtered_words BY word;5 word_count = FOREACH word_groups GENERATE COUNT(filtered_words) AS count, group AS word;6 ordered_word_count = ORDER word_count BY count DESC;7 STORE ordered_word_count INTO '/tmp/results_edo.txt';

תוכנית "ספירת מילים" ב HiveQL

תוכנית "ספירת מילים", מחשבת את מספר הפעמים שכל מילה מופיעה בקלט נתון. דוגמה לכתיבת תוכנית כזו ב HiveQL:
1 DROP TABLE IF EXISTS docs;2 CREATE TABLE docs (line STRING);3 LOAD DATA INPATH 'input_tzumer' OVERWRITE INTO TABLE docs;4 CREATE TABLE word_counts AS5 SELECT word, count(1) AS count FROM6  (SELECT explode(split(line, '\s')) AS word FROM docs) temp7 GROUP BY word8 ORDER BY word;
הסבר על פעולת התוכנית:
בדוק אם טבלתdocs קיימת ומחק אותה אם כן. צור טבלה חדשה בשם docs עם עמודה אחת מסוג STRING בשם line.
טען את הקובץ המפורט או הספרייה (במקרה שלנו "input_tzumer") לתוך הטבלה. OVERWRITE מציין שטבלת היעד שאליה הנתונים נטענים תיכתב מחדש, אחרת הנתונים יהיה "מתווספים" (appended).
CREATE TABLE word_counts AS SELECT word, count(1) AS count יוצר טבלה בשם word_counts עם שתי עמודות: word ו count. שאילתה זו עובדת על פלט השאילתא הפנימית (SELECT explode(split(line, '\s')) AS word FROM docs) temp". שאילתה זו משמשת כדי לפצל את מילות הקלט לטבלה זמנית המכונה temp. כאשר GROUP BY WORD מקבץ את התוצאות בהתבסס על המפתחות שלהם. התוצאות של עמודת count מחזיקה את מספר המופעים של כל מילה בעמודת word. לבסוף, ORDER BY WORDS ממיין את  המילים לפי סדר האלף-בית.
היפותזות חוזק

תאוריות כשל תחת מאמץ או היפותזות החוזק הן תאוריות הנדסיות המנסות לנבא באיזה מאמץ או באיזה שילוב של מאמצים יתרחש הכשל. ישנן תאוריות שונות לחומרים משיכים ותאוריות שונות לחומרים פריכים. היפותזות החוזק מבוססות על המאמצים הראשיים: ,  and  הקריטריונים של וון מיסס ושל טרסקה הם התאוריות המקובלות יותר מבין תאוריות הכשל המתוארות כאן.

חומרים פריכים

חומרים פריכים מתאפינים בכך שאין להם אזור כניעה או נזילה והכשל שלהם נעשה בצורה חדה לאחר מעוות רציף עם הגדלת המאמץ. מאמץ הלחיצה המותר גדול בהרבה ביחס למאמץ המתיחה המותר. החוזק לגזירה שווה בערך לחוזק למתיחה. את המאמץ הגבולי במתיחה נסמן:  ואת המאמץ הגבולי בלחיצה נסמן:
פונקציית רווחה חברתית

בתורת המשחקים השיתופיים, פונקציית רווחה חברתית היא פונקציה שנותנת דירוג של מועמדים בהסתמך על יחסי ההעדפות של הבוחרים בבחירה חברתית.

סימונים והגדרות

במשחקים שיתופיים, התחום העוסק בבחירה חברתית מתאר סיטואציות בהן קבוצת אנשים צריכה לבחור אדם אחד מוסכם. נהוג להשתמש בסימונים הבאים: קבוצת המועמדים מסומנת ב-, קבוצת הבוחרים מסומנת ב-. לכל בוחר  ב- יש יחס העדפות  על , כלומר, דירוג של המועמדים האפשריים. יחס ההעדפות הוא יחס סדר מלא שיכול להיות חזק או חלש. קבוצת יחסי ההעדפות החזקים על  מסומנת ב-, ואילו קבוצת יחסי ההעדפות החלשים מסומנת ב-. אם בוחר  מעדיף את  על , נסמן . אם בוחר  מעדיף את  על  או אדיש ביניהם, נסמן .
פונקציית רווחה חברתית היא שיטה לדרוג המועמדים על-פי העדפותיהם של הבוחרים. באופן פורמלי, זוהי פונקציה  המתאימה לכל וקטור  של יחסי העדפות (חזקים) יחס העדפות חלש .
באד טלץ

היסטוריה

בחפירות באזור נמצאה עדות לקיום מקום יישוב החל מהתקופה בה נסוגו הקרחונים בסוף עידן הקרח. התגלו ממצאים מתרבות האלשטאט, כמו גם מתקופת רייטיה הרומית, מה שיכול לרמז שהתקיים במקום יישוב קלטי. השם "טלץ", שמגיע מהביטוי הלטיני "לרקוד עם רגליים קשורות", מוזכר במקורות לראשונה בשלהי המאה ה-12, וכך נקראה העיר עד המאה ה-19.
היינריקוס דה טולנצה בנה במקום מבצר אשר שלט על השיט בנהר איזר. בשנת 1331 העניק הקיסר לודוויג הרביעי לטלץ זכויות של עיר שוק.
במאה ה-14 הפכה העיר לצומת דרכים בשינוע מלח ובולי עץ על נהר האיזר. בשנת 1453 רחוב השוק, הכנסייה והמבצר בעיר נהרסו בשריפה. זמן קצר לאחר מכן העיר נבנתה מחדש, אך הפעם במבני אבן. במסגרת הבנייה המחודשת של העיר, נבנה גם ארמון, בהוראתו של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה, אשר עמד במקום עד שנת 1770, בה נהרס עקב הזנחה מתמשכת.
במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648) סבל האזור מהרס רב ומגפות. הפריחה חזרה כחצי מאה מאוחר יותר, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, כשהחל המסחר באבן גיר ומוצרים מעץ.
בשנת 1718 נבנתה קפלה לכבוד הקדוש לאונרד דה נובלאק, וכל שנה ב-6 בנובמבר נערך לכבודו פסטיבל בעיר. באמצע המאה ה-19 כלכלת העיר החלה להתבסס על מרחצאות מרפא, עקב גילוי מעיינות טבעיים בסביבת העיר, והיא הפכה ל"עיר ספא". לפיכך, החל משנת 1899 שונה שמה לבאד טלץ.
בשנת 1937 הוקם בעיר בית ספר להכשרת קצינים עבור הואפן אס אס. בית הספר פעל עד סוף מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה פעל בעיר גם מחנה-משנה של מחנה הריכוז דכאו, אשר סיפק כוח עבודה עבור בית הספר ומבני מנהלה נוספים. החל מסוף המלחמה ועד שנת 1991 שימש מבנה בית הספר כבסיס ליחידה 10 של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
אמון גת, שהיה פושע מלחמה נאצי ומפקד מחנה הריכוז פלאשוב אשר ליד קרקוב, פולין, נעצר בבאד טלץ בעודו שוהה במוסד לחולי נפש.

אתרים בעיר

כיום באד טלץ ידועה במתקני הספא שלה, מבנים עתיקים מימי הביניים ובנוף הרי האלפים. בין אתריה הידועים הוא ה-Kurverwaltung, ספא מודרני שהמים עתירי היוד שבו ידועים ביכולות המרפא שלהם; Alpamare - פארק המים המקורה הראשון באירופה; Stadtpfarrkirche - כנסייה שנבנתה בשנת 1466 ומהווה דוגמה לסגנון אדריכלות גותית מהתקופה הגרמנית המאוחרת.

תרבות

מקהלת נערי טלץ נוסדה בעיר בשנת 1956, ומאז 1970 פועלת במינכן.
פרנקלין הגנבאק

קריירה צבאית

הגנבאק החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1971, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. הגנבאק שירת בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית במגוון תפקידים ויחידות ושימש בין היתר כמפקד מחלקה ופלוגה. במבצע זעם דחוף, הפלישה למדינת האי גרנדה שבקריביים ב-1983, לחם בשורות הדיוויזיה המוטסת ה-82. בהמשך שימש כמפקד גדוד וכעוזר מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. במלחמת אפגינסטן פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-10. בין היתר פיקד הגנבאק על חלק  ניכר מן הכוחות במבצע אנקונדה. לאחר מכן שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט.
טולי באומן

ביוגרפיה

שאול באומן נולד בארגנטינה בשנת 1933. בשנת 1956 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עמיר. החל לעסוק באמנות כאוטודידקט. באומן שימש כיו"ר של איגוד האמנים של התנועה הקיבוצית והיה מיוזמי אירוע "תל חי 80". בשנת 1986 הקים, ביחד עם רעיתו אילנה, את המרכז לאמנויות בגבעת חביבה ובשנת 1989 היה ממקימי כתב העת לאמנות "סטודיו". בשנת 2014 זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט
כחבר קיבוץ עמיר הוא הצליח לרתום את התנועה הקיבוצית למפעלי עשייה, שהותירו חותם עמוק על התרבות בישראל".
יצירתו של באומן משלבת טכניקות של הדפס עם פיסול. ברבות מעבודותיו מובלט פן חברתי ופוליטי. בעבודה "מקלט" (1980), לדוגמה, הציג כתבות עיתון שנושאן הפגזות בגליל העליון, אותן הדפיס על אבנים. בשנת 1983 יצר פסל בטכניקה דומה בעקבות מותו של אמיל גרינצוויג.
היה שחמטאי חובב ויזם את "תחרות הבנים" המסורתית, בקיבוץ עמיר, לזכרם של בני הקיבוץ, שנפלו במערכות ישראל. התחרות הפכה למסורת.
היה אב לשניים. בתו, שלומית באומן, היא אמנית קרמיקה, פסלת ואוצרת.
רפדיאה

הקהילה היהודית

ידוע על יהודים במקום משנת 1768, כשבאופן מסורתי הקהילה הייתה תחת חסותה של קהילת פוליין ריסקווה (פוינילה דה סוב מונטה). כמעט כלל היהודים השתייכו לחסידות קוסוב או חסידות ויז'ניץ. ב-1930, ערב השואה, חיו במקום כ-240 יהודים מתוך כ-1,760.
גורלם היה כגורל כל יהודי האזור שחיו בזמן מלחמת העולם השנייה תחת השלטון ההונגרי. עם כניסת הגרמנים להונגריה באביב 1944, גורשו יהודי המקום לגטו בווישאו דה סוס ומשם גורשו לאושוויץ. בית הכנסת היחיד בעיירה הועלה באש עם גירוש היהודים. מאז אין יהודים במקום. בעיירה בית קברות יהודי ובו כ-20 מצבות.
פרננדו קנוף

ביוגרפיה

קנוף, יליד בואנוס איירס שבארגנטינה, החל את דרכו בגיל 14 בסצנת המוזיקה הלטינית, ג'אז ומוזיקה קלאסית. למד והתחנך אצל מוזיקאים בדרום אמריקה, ספרד וישראל. עלה לישראל ב-1996. הוא בוגר בית הספר למוזיקה "רימון" ובעל תואר ראשון מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בנוסף לעיסוקו כמוזיקאי פעיל, קנוף מכהן כיום כמנהל מגמת המוזיקה הלטינית וג'אז לטיני ב"רימון". מנהל מספר תזמורות סלסה ואנסמבלים שונים. הפיק ושימש כמנהל אמנותי של ה-Jam Sessions בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
קנוף הקליט, הפיק והופיע עם אמנים בינלאומיים כמו מרסדס סוסה, טיטו פואנטה ג'וניור, ג'ין פרי, אפריין טורו, פדריטו מרטינז, דבורה בראון, אלי דג'יברי, אבי לבוביץ, ננסי קינג, ויקטור מנדוסה ואחרים. ניגן גם עם אמנים ישראלים, בהם דויד ברוזה, שלמה ידוב, יהורם גאון, דין דין אביב, מרינה מקסימיליאן בלומין, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יאיר דלאל ועוד.
בין השנים 2012 - 2014 מעלה פרננדו קנוף, מופע מחווה מיוחד עם הרכב ה- Latin Power שלו, ל- Buena Vista Social Club. יחד עם הזמר הלטיני (צ'ילה), איטלו גונזלס, יצא במופע המשלב את הלהיטים הגדולים מקובה של "הבואנה ויסטה סושל קלאב", בעיבודים מקורים וחדשים לשירים הידועים.
ב- 2014 מוציא קנוף את אלבומו השלישי בשם - "La Musica es Sentimientos" – "מוזיקה היא רגשות", החושף את הצבעוניות המוזיקלית, הכישרון הרב ושילוב הסגנונות היוצא דופן הגלום בפרננדו קנוף. קנוף, עבד על האלבום כשמונה שנים, ויצר פיוז'ן של לטין ג'אז, מוזיקת עולם, מקצבים קובניים, טנגו פיוז'ן, פולקלור ארגנטינאי, בוסה נובה, סלסה ועוד. באלבום יצירות אינסטרומנטליות ושירים בעברית, ספרדית ופורטוגזית, שירים מקוריים שכתב קנוף לצד עיבודים מיוחדים לשירים מוכרים כמו: Aguas de Marzo, Gracias a la Vida, Obsesion, Libertango, Escualo. המוזיקליות העשירה באלבום מורגשת בשילוב כלי הקשה ייחודיים מרחבי העולם, כלי נשיפה אותנטיים, חלילים אתניים, גיטרות בס, פסנתר כנף, בנדונאון ארגנטינאי, אקורדיון, זמרים אורחים, מקהלה ועוד. קנוף עצמו מנגן באלבום בגיטרות בס 5 מיתרים, פרטלס (Fretless), קלידים, פסנתר, שירה וקולות. באלבום משתתפים אמנים רבים, סולנים ונגנים ישראלים מהמובילים בתחום ואורחים מיוחדים מניו יורק, ארגנטינה וצ'ילה: הזמר איטלו גונזלס, הזמרת יהודית גולדפרב, וירטואוז נגן כלי הקשה גלעד דוברצקי ונגני כלי הקשה אמיר פינטו, רפי מסיקה ודותן סגל, נגן בנדונאון אדוארדו אברמסון, הפסנתרנים גיל זוהר ואיתי אברמוביץ, החלילן מרסלו זובר, חלילנית וסקסופוניסטית סלעית להב, הסקסופוניסט גל דהן, הטרומבוניסטים עודד מאיר וירון אוזנה, המתופף יוגב שטרית, החצוצרן מרק בריל ועוד.
הורה (ריקוד)

אטימולוגיה

מקור המילה הורה מהמילה היוונית choreia שפירושה ריקוד (מכאן גם המילים כוריאוגרפיה, רפרן, וכוראל).
הופבורג

היסטוריה

בין השנים 1438–1583 ושוב בין השנים 1612–1806 שימש הארמון בתור משכנם של שליטי האימפריה הרומית הקדושה.
בניית הארמון החלה עוד בתקופת שלטונו של לאופולד השישי. שליטים מבית הבסבורג המשיכו להרחיב את הקומפלקס של הופבורג.

תוכנית כללית של ארמון הופבורג

1 האגף השווייצרי; 2a הכנסייה האוגוסטינית; 2b המנזר האוגוסטיני; 3 סטאלבורג; 4 אמלינבורג; 5 אגף לאופולדן; 6 אגף רדוטנסלה (אולמות ריקודים); 7 בית ספר החורף לרכיבה; 8 הספרייה הקיסרית; 9 האגף האוגוסטיני; 10 ארמון ארכידוכס אלברכט (ארמון טארוקה דה סילבה לשעבר); 11 אגף ראש הממשלה הקיסרי; 12 אולם הנשפים – אגף אולם הפסטיבלים; 13 אגף מיכאל הקדוש; 14 אגף הטירה החדש; 15 בית המגורים; 16 בית הדקלים או בית הפרפרים;

A כיכר הטירה הפנימי; B כיכר בית הנשפים; C כיכר מיכאל הקדוש; D החצר השווייצרית; E כיכר יוזף; F כיכר אלברטינה; G גן הטירה; H כיכר הגיבורים (כיכר הטירה החיצוני לשעבר). 

שלבי הבנייה ההיסטוריים בצבעים:
קשר בכל מחיר (סרט)

תקציר העלילה

אואיסה קיטרידג' (סטוקרד צ'אנינג), אשת חברה מהשדרה החמישית, ובעלה פלן קיטרידג' (דונלד סאת'רלנד), סוחר וספק של אמנות גבוהה, הם הוריהם של שלושה ילדים (שניים מהם לומדים באוניברסיטת הרווארד, והשלישי בבית הספר גרוטון). עולמם המיוחס אך המבודד, כמו גם מעמדם הציבורי המכובד בקרב קהילת התרבות הגבוהה, הופכים אותם לטרף קל עבור פול (ויל סמית'), נוכל מקצועי צעיר ממוצא אפרו-אמריקאי.
לילה אחד, פול, צעיר שחור, מופיע על פתח דלתם בצורה מסתורית, כשהוא פצוע ומדמם, וטוען כי הוא בנו של השחקן הנודע סידני פואטייה וידיד קרוב של בנם, סטודנט באוניברסיטה השייכת לליגת הקיסוס.
לאחר שהצליח להרשים את הזוג קיטרידג', בשיחה על ספרות גבוהה תוך שימוש בכושר ביטוי גבוה, פול מוכיח כי הוא חריף-מוח, משכיל, בעל טעם אנין ומיומנויות קולינריות מפתיעות. הזוג מוקסם מהצגת הפנים המשכנעת של פול כאליטיסט, וממחמאותיו על סגנון החיים המפואר שלהם, עד כדי כך שהם מלווים לו כסף ומאפשרים לו ללון בביתם באותו הערב.
בבוקר מזדעזע הזוג לגלות כי פול ניצל את הכסף שקיבל על מנת להזמין אל ביתם נער ליווי ולקיים עמו יחסי מין. כתוצאה מכך, מתגלה האמת על פול, כי הוא נוכל משכנע, אשר הצליח באמצעות קסמו האישי, השנינות שלו - וכן מידע פנימי מוקדם שהיה ברשותו - לחדור לדירות יוקרה רבות באפר איסט סייד, בהן מתגוררת החברה הגבוהה.
עם הזמן, מעשיו של פול הופכים לאגדה אורבנית של החברה הגבוהה, אנקדוטה שנונה להתלוצץ עליה במסיבות קוקטייל. עם זאת, הייתה לו השפעה עמוקה על האנשים הרבים אשר נתקלו בו, בכך שהוא מקשר בין כולם באמצעות החוויה המשותפת שלהם.

מועמדויות לפרסים

על תפקידה בסרט זה, זכתה סטוקרד צ'אנינג במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
הפארק הלאומי סרנגטי

היסטוריה

ראשיתו של הפארק בשמורת ציד שהקימו הבריטים על שטח של כ-800 אקר (כ-3,200 דונם) ב-1929. ב-1951 הוסבה שמורת הציד לפארק לאומי. הוא החל להתפרסם בעולם במהלך שנות ה-50, בעקבות עבודתם של הזואולוגים ברנהרד ומיכאל גז'ימק, שתועדה בסרטם זוכה הפרס האוסקר "Serengeti shall not Die".

גאוגרפיה

פירוש המילה "סרנגטי" בשפת המסאים הוא "מישורים אינסופיים". האזור המכונה בשם זה משתרע על פני כ-60 אלף קמ"ר בצפונה של טנזניה, והפארק הלאומי משתרע על פני כרבע ממנו. הסרנגטי מאופיין במישורים רחבי ידיים, המכוסים בצמחיית סוואנה.
הפארק מוקף בשמורות טבע ובשמורות ציד. הוא גובל באזור פיקוח הציד לוֹלְיוֹנְדוֹ בצפון מזרח, באזור השימור נגורונגורו בדרום מזרח, בשמורת הציד מָאסְוָוה בדרום מערב, ובשמורות הציד אִיקוֹרוֹנְגוֹ וגְרוּמֶטִי במערב. בצפון, גובל הפארק בשמורת מסאי מארה הקנייתית.

דמוגרפיה

במהלך הקמתו של הפארק, אולצו תושבי האזור המסאים לעזוב לאזור נגורונגורו, בצעד שנחשב עד היום שנוי במחלוקת. כיום, היחידים המורשים לגור בתחומו דרך קבע הם עובדי רשות הגנים הלאומיים הטנזנית (TANAPA), חוקרים וצוותי המלונות הפועלים בשטחו. רובם מתגוררים בסֶרוֹנֶרָה.

תיירות

עולם החי העשיר של הפארק הופך אותו לאחד מאתרי התיירות המובילים בטנזניה, ומדי שנה מבקרים בו כ-90 אלף תיירים. בתחומי הפארק יש בתי מלון ואתרי קמפינג המאפשרים שהייה ממושכת בו.
רוב התיירים מגיעים בטיולי ספארי מארושה, אם כי ניתן לטייל בו גם באופן עצמאי. בתחומי הפארק מספר מסלולי נחיתה המיועדים למטוסים קטנים. דרך מקובלת נוספת לטיול בפארק היא באמצעות טיסה בכדור פורח.