ראפ והיפ הופ ישראלי

תחילת הדרך

בשנת 1986 הוציא יאיר ניצני את אלבומו "האשם תמיד". האלבום נשען על דמות פרודית בשם "האשם תמיד" והיה מחווה ברורה למוזיקת האלקטרו היפ הופ ששלטה בסצנת ההיפ הופ האמריקאית באותה תקופה.
בשנת 1993, יצא לאור אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, ישראלי ממוצא אמריקני ששהה זמן רב בג'מייקה. האלבום, שהציג היפ הופ (משולב עם ראגמאפין), ונקרא "חומוס מטמטם", היה אלבומו היחיד של האדמו"ר (בהפקה של יוסי פיין). הוא כלל טקסטים הומוריסטיים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ. אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת ובהמשך יצא לאור בשנית על ידי יאיר ניצני. ראפרים ישראליים טוענים להשפעה רבה של האלבום על סגנונם המוזיקלי. בשנת 1994 החלה לפעול להקמת IS הופ, אך היא התפרקה תוך שנה.
ההשפעות הג'מייקניות על מוזיקת ההיפ הופ הישראלית נכחו גם אצל "סילברדון", ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה ה"לבן" הראשון שהגיע שם לראש מצעד הפזמונים המקומי. אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים הנחשבים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל.
שבק ס' שהחלה לפעול ביבנה כבר ב-1992 הייתה הלהקה הראשונה שהצליחה להביא את ההיפ הופ והראפ הישראלי למצעדים. הלהקה שילבה ראפ, מוזיקת היפ הופ ופאנק עם רוק (בדומה ללהקה ממנה שאבו השראה, ביסטי בויז), בעוד אלבומיה המוקדמים מתאפיינים בשירים הומוריסטיים עתירי גסויות, היא עברה לטקסטים עמוקים יותר ומחאה חברתית בהמשך הדרך. בין להיטיהם המוכרים ניתן למנות את "מכופף הבננות" (המכיל סימפול משיר הנושא את אותו השם של אריק איינשטיין), "לבקש את הקש", "תתקעו בחצוצרה" (עם פישי הגדול), "נופל וקם" ועוד. רבים מחברי הלהקה מעורבים בסצנת ההיפ הופ הישראלית וחלקם אף הצליחו לפתח קריירת מוזיקה לאחר פירוק הלהקה בשנת 2000, המוכר מביניהם הוא מוקי שפרץ עם קריירת סולו מצליחה. שבק ס' היא הרכב ההיפ הופ הראשון בישראל שהצליח להגיע למעמד של אלבום זהב, עם תקליטם השני, "בעטיפה של ממתק".
הדג נחש שהחלה לפעול ב-1996 בירושלים תרמה רבות להתאקלמות הסגנון בישראל ונחשבת בתקופתה לאחת הלהקות המצליחות בישראל. סגנונם מאופיין כראפ עם מסרים של סובלנות, שוויון ושלום, וכולל מחאה חברתית ופוליטית. חברי הלהקה בהנהגת שאנן סטריט אף פעילים חברתית ויזמים קבועים של אירועי תרבות ומוזיקה בקרב אוכלוסיות חלשות דוגמת פסטיבל בשקל. בין להיטיה של הדג נחש נמנים "אני לא מוותר" עם מזי כהן, "לזוז", "לא פראיירים", "גבי ודבי" (מהתוכנית הוותיקה ללימוד אנגלית), "שירת הסטיקר" שנכתב על ידי דויד גרוסמן, "עוד אח אחד"(שכתב "פישי הגדול" אדם יוסף) ורבים אחרים.
להקות אלו פעלו במקביל לחדירתה של הסוגה האמריקאית לישראל והצלחתה ברדיו ובמועדונים.

גל הפריצה הראשון

במחצית הראשונה של שנות ה-2000 החלו "ערבי חישגוזים", אירועי הופעות חיות, בהם נטלו חלק ראפרים רבים. את האירועים יזמו והפעילו המפיקים אורי שוחט ורן "מג'יק" הרוש ואור "די.ג'יי אלארם" טרגר. הערב הראשון בסדרת ה"חישגוזים" התקיים במועדון "דינמו דבש" בדרום תל אביב. לאחר מכן, התקיימו ערבי החישגוזים במועדונים שונים בתל אביב, דוגמת "בארבי", "היינקן הבימה קלאב" ואמפי ווהל בגני יהושע. בין המשתתפים בערבי החישגוזים ניתן למנות את סאבלימינל והצל וחברים מ"משפחת תאקט", חברים מ"הדג נחש" ו"שבק ס'", תאמר נפאר, סגול 59, הארכיון, אמ סי שירי, ההרכב פיזדה פמילי ורבים אחרים.
הדג נחש, שב"ק ס' וראפרים נוספים שפעלו בשוליים כסילברדון הכשירו את הקרקע לפריחה הראשונה והפריצה של ההיפ הופ הישראלי בין השנים 2001–2007. בתקופה זו פרץ סאבלימינל (קובי שמעוני) לתודעה בשנים 2001-‏2002 עם האלבומים "האור מציון" ו"האור והצל" יחד עם הצל (יואב אליאסי), שכללו להיטים כגון "חי מיום ליום", "הפינאלי", "הפרד ומשול" ועוד. סגנונו הוא שילוב מוזיקה אמריקאית עם נושאים ישראלים והוא מאופיין במסרים ציוניים ולאומיים. סאבלימינל ידוע כ"ראפר שמנת" שהגיע מרקע מבוסס וגדל בשיכון דן ולמעשה הוא בעל מחאה מרוככת, אם בכלל, ונטייה ממסדית ברורה ואפילו נבחר כמוביל מסע פרסום למותג שוקו לילדים. קובי שמעוני הקים את הלייבל "משפחת תאקט" תחתיו הפיק אמנים שונים כמו שי 360, סיוון, האולטראס והצל. השפעתו של סבלימנל יצרה תת-ז'אנר של היפ הופ מועדונים מסחרי, אשר המייצגים הבולטים שלו הם הרכבים כמו כלא 6, שי360 ואחרים. עוד בתחום ההיפ הופ המסחרי פעל בתקופה זו גם הראפר והמפיק אבי מסיקה, שתחת ידיו פעלו ראפרים כדני-דין, שורטי ואחרים. ההיפ הופ המסחרי זכה להכרה וחיבוק חם מהרדיו הישראלי.
בתקופה זו הופיעו ראפרים שונים, אשר רבים מהם עדיין פעילים. בין אלו ניתן למנות את מגיש הרדיו אייל פרידמן, המופיע תחת הכינוי קוואמי. פרידמן, שידר במשך שנים את התוכנית "עסק שחור" בגלגלצ (יחד עם לירון תאני) ובכך תרם רבות להטמעת הראפ והמוזיקה השחורה בקרב הקהל הישראלי. סשן הראפ הפומבי הראשון שלו אף היה בעת שארח בתוכנית את חברי להקת הביסטי בויז (Beastie Boys) בביקורם בישראל בשנות התשעים. למעשה "עסק שחור" יחד עם תוכניתו של מומי לוי ב-88FM היו המענה היחידי לקהל שוחרי המוזיקה השחורה בישראל במשך שנים. ראפרים אחרים אותם ניתן למנות הוא הראפר שחר סוויסה, שהחל לפעול אף הוא בתקופה זו. עיקר סצנת ההיפ הופ בשנים אלו התבססה על קבוצה פעילה של חובבי הז'אנר שהיו מגיעים בעיקר למועדון הג'י ספוט, תל אביב. עם הכשרתם והתמקצעותם של די.ג'יים שונים, בהם בריינדד, עמי ואחרים, החל הביטוי הישראלי של ההיפ הופ לזלוג למועדונים ברחבי הארץ ולקבל דומיננטיות ברחבות הריקודים.
עוד ניתן למנות את סגול 59, חן רותם, שהחל לשחרר אלבומים החל בשנת 2000 ונחשב אחד מראשוני הסצנה הירושלמית בהיפ הופ הישראלי. סגול 59 פרץ לתודעה הרחבה ב-2003 עם אלבומו "שני הצדדים של סגול 59" שיצא בחברת NMC. סגול 59 המשיך בפעילותו בישראל ובחו"ל, תוך שהוא עובד לצידם של אמנים שונים. בין השנים 2000–2008 הוציא סגול חמישה אלבומי היפ הופ, בלייבלים פאקט, אנ.אמ.סי, התו השמיני ו-JDUB Records האמריקאית, תוך שהוא משתף פעולה עם מפיקים דוגמת אורי שוחט, די ג'יי קארס, יונתן "ג'וני" גולדשטיין, מיכאל כהן, מארקי פאנק ואחרים ועם ראפרים כמו שאנן סטריט, רבל סאן, קוואמי, רוי אדרי, נעה פארן ועוד. בשנת 2017 החל סגול 59 ללמד קורס ראפ והיפ הופ בבית הספר למוסיקה "רימון" ברמת השרון. הסצנה הירושלמית כללה שורה של ראפרים ומפיקים שהיו לפעילים מאוד בסצנת ההיפ הופ הישראלית בשנים שלאחר מכן. בין אלו ניתן למנות את נתי חסיד, יוזם מעגלי פריסטייל, שדרן רדיו בתוכנית "כבשה שחורה" (106FM, לצידו של ליאור שיינברגר), וראפר פעיל. המפיק וולטר איינשטיין צפרדע, לימים מפיק אירועים והדי.ג'יי של ההרכב כהן@מושון; המפיק מארקי פ'אנק, שהוחתם בלייבל AudioMontage, של חברי הרכב הפ'אנק "התפוחים" ואחרים.
בין השנים 2004–2007 התבססה סצנת ההיפ הופ החדשה שכללה דור של צעירים שגדל על הז'אנר בשנות ה-1990 והביא את תפיסת עולמו והידע שלו על היפ הופ לעברית. תקופה זו כללה פריחה של ראפ בעברית שהציג סגנון שירה מדויק יותר לשפה, הופעה של מפיקים חדשים ובניית סצנת הופעות תוססת. בין הלהקות הדומיננטיות הפעילות בתקופה זו ניתן למנות את IMF קבוצת ראפרים בראשות אופין אורטגה  פי.אר טרופרז, שהייתה קולקטיב של 14 ראפרים, בהם פלד, אורטגה, לוקץ', אקסטרה ג'י, נועה פארן ואחרים שהשתלבו בתעשיית ההיפ הופ הישראלית לאחר מכן. הפי.אר טרופרז הוקמו על ידי חברי פרברים רפיוג'יז, להקת היפ הופ חי שנוסדה ב-2001. שתי להקות אלו, כמו גם הרכבי המשנה שפעלו במסגרתה, פעלו במסגרת הלייבל "היי פייבר הפקות" שהוקם על ידי נמרוד דוויק, שהיה חבר בלהקות אלו. קולקטיב יוצרים זה נשען בעיקר על שלושה מפיקים: מקדדי ג'י (גד ברוך חינקיס), שלימים עבר לברלין והקים את הרכב האלקטרו-סווינג, Dirty Honkers. הסאונד וסגנון הראפ של הפי.אר טרופרז והפרברים רפיוג'יז השפיע על הרכבים רבים שהגיעו לאחר מכן.
במקביל, בתקופה זו החל לפעול ההרכב כהן@מושון, עם מיכאל כהן ומיכאל מושונוב. כהן הפך ברבות השנים לאחד המפיקים המשפיעים בהיפ הופ הישראלי, תוך שהוא עובד בצמידות למפיק אורי שוחט, שהחל את פעילותו בסוף שנות ה-90 ונחשב לאחד המפיקים החשובים בהיפ הופ הישראלי. הסאונד של כהן@מושון, נחשב לפורץ דרך באופן בו הוא מפרש סימפולים והביא את העברית והמוזיקה העברית למקום של כבוד בהיפ הופ הישראלי כמקור להשראה. אורי שוחט הפיק גם את אלבומם השני של פלד ואורטגה, "משלוח מיוחד".
האלבום "תחיית המתים" של פרודוקס יצא בשנת 2010 והציג הראפר נצ'י נצ', שהיה פעיל עד אז בעיקר כ-MC בסצנת הרגאיי הישראלית. בהרכב פרודוקס לקחו חלק גם שמואל "אריסטו" יוסף ושמשון "צ'יצ'ו" אדמה והמפיק אייל "שקל" דוידי. בשנת 2012, היה זה תורו של הראפר איזי כאשר הוציא את אלבומו הראשון "תעשו לי מקום" ורענן את זירת ההיפ הופ המקומית עם סגנון ייחודי שהביא אשר כלל ראפ, מחאה ושירי מסיבות שפרצו לתודעה בתחנות הרדיו.
למרות העשייה התוססת, למעט תוכניות נישה ספציפיות ברדיו כמו 'החיבור' (102FM) בהנחיית אורי שוחט ואלארם, שפעלה עד 2011, 'כבשה שחורה' בהנחיית ליאור שיינברגר ונתי חסיד, שמשודרת מאז 2005 בקול הקמפוס (106FM) ו'ג'יגה ג'וס' (106.2FM) בהנחיית תומר גרשנמן, המשודרת מאז שנת 2010, הז'אנר לא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו המרכזיות למעט מקרים בודדים כמו להקת הדג נחש או אמנים כמו מוקי, שנחשבים למי שיצאו מגבולות סצנת ההיפ הופ וחובקו על ידי המיינסטרים הישראלי. תוכניות הנישה דאגו לטפח את דור הראפרים הצומח ולספק פלטפורמה שאפשרה את המשך צמיחת דור הראפרים והתמקצעותו. כך למשל, סיפקה 'כבשה שחורה' את ההתנסות הרדיופונית הראשונה באירוח חי, ליוצרים כמו: איזי,'נצ'י נצ', תכל'ס ואחרים.
חשוב לציין בתקופה זו את השפעתם המכרעת של מפיקים ודי.ג'יים כדוגמת סוליקו, אורי שוחט, יוסי פיין ואחרים על ההתפתחות המוזיקלית של התקופה. סוליקו שרכבו על התפר בין קבוצת מפיקים לדי.ג'יים אמונים על להיטים רבים שסייעו לדחיפת הז'אנר. עלייתו של מועדון הברזילי התל אביבי, נתנה במה רחבה לאמנים שוליים, והפתיחות של המועדון להציג מוזיקה חדשנית סייע בגיבושה של הסצנה החדשה.

גל הפריצה השני

החל משנת 2014 החל הרדיו הישראלי לשוב ולהשמיע היפ הופ ישראלי באופן רחב היקף. הרמזים המוקדמים לסינכרון שבין השגשוג של ההיפ הופ הישראלי ברחבות המועדונים בישראל ובקרב בני הנוער בא לידי ביטוי עוד מעט קודם לכן, בשנים 2011 ו-2012, תחנת הרדיו גלגלצ התחילה לשדר בכמות מועטה זמרים כמו פלד ואיזי. 
האמנים הראשונים שנהנו מפירות אלו באופן רחב היקף היו טונה (איתי זבולון), נצ'י נצ' (רביד פלוטניק), איזי (ארז שרון) וטליסמאן (טל בן נון). אלבומו השני של נצ'י נצ' "בור ועם הארץ" הכניס שלושה שירים לרדיו. נצ'י נצ' זכה להשמעות גם עם פרויקטים שונים בהם לקח חלק. עוד קודם לכן, בינואר 2014 השיר "סוף סוף", שיצא באלבום "חלומות" של המפיק עידו מימון. כאשר איזי חשף את אלבומו השני בשנת 2015 "לא לילדים" ושידר לקהל רחב יותר בתחום וזכה להצלחה ובמה בקדמת הרדיו. 
במקביל נפתחו בשנית בצורה רציפה שערי הרדיו לכלל אמני ההיפ-הופ בישראל, כמו בני אסתרקין, שגב, סגול 59, טונה, התקווה 6 ורבים אחרים.
בשנת 2015 נצ'י נצ' נכנס שוב לפסגת המצעדים עם ההרכב "קפה שחור חזק". "קפה שחור חזק", עם שירם "יהיה בסדר (מארחים את נצ'י נצ')" הגיעו במהלך 2015 לראשות המצעד, הישג אליו לא הגיע אף אמן היפ הופ ישראלי במשך שנים, והאחרון לפניהם היה קוואמי, עם השיר "תסחטי אותי" בשנת 2010. אמן נוסף שזכה להכרה בתקופה זו הוא הראפר טונה, עם שיריו "גם זה יעבור" ו-"רוק 30", כמו כן, בשנת 2015 הרדיו פתח בשנית את שעריו לאחר היעדרות של כמעט עשור אף לסאבלימינל ("חלום של כל גבר"), שהיה ממובילי הסצנה בראשיתה וללהקת הרגאיי והיפ הופ התקווה 6 שאף זכו שנתיים ברציפות בתואר "אנשי השנה של המוזיקה" בתחנת גלגלצ. באותה שנה פרץ הראפר רון נשר לתודעה, כאשר הוציא את השיר #דוביגל ביחד עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, צמד הזמרים באותה תקופה לא היה צמד, אלא חובר רק אחרי השיר, מה שכמו כן, גרם לפרסום הצמד.
מאז שנת 2016 החלה להופיע בסצנת ההיפ הופ הישראלי גם מוזיקת טראפ- ישנו טראפ יותר מרוכך שבדרך כלל לא מביע מחאה עמוקה אלא משלב יותר מסרים רברניים על אורח חיים מלא בסמים, בחורות וכסף, וטראפ בעל אווירה יותר רצינית, בין האומנים לניתן לכנותם ״טראפרים״ נמנים: נורוז, דודו פארוק, מיכאל סוויסה, ״יאנג בויז״ (יאנג הפנר ובוי אצ'י), לוקץ', פלד, טדי נגוסה, הלם תרבות, שרק וצוקוש. סגנון זה התפתח בעיקר בתל אביב ומושפע מה״טראפ״ בארצות הברית, בערים כגון אטלנטה, לוס אנג'לס ומיאמי.