google/wiki40b huggingface dataset:
IS-3

פיתוח וייצור

פיתוח הטנק החל בסוף שנת 1944 והתבסס על לקחים שהופקו מהפעלתו הקרבית של הטנק IS-2. לטנק החדש היה שריון משופר וצריח יצוק בצורת חצי כדור. הצריח היה נמוך בכ-40 ס"מ לעומת הצריח של IS-2. השריון הקדמי עובה ל-200 מ"מ לעומת 120 ב-IS-2. עיבוי השריון לא הביא להעלאת משקל הטנק (לעומת IS-2) - הקטנת גובה הצריח פיצתה על עיבוי השריון.
הייצור של טנקי IS-3 נמשך תקופה קצרה יחסית ונפסק כבר בסוף 1946. בסך הכול יוצרו כ-2,300 טנקים.
בסוף שנות ה-50 הוחזרו מרבית הטנקים למפעלים, שם עברו הסבה לדגם משופר יותר, אשר נקרא IS-3M. מטרת ההסבה הייתה התאמת טנקים אלו לרמתם של הטנקים החדישים (דאז) כמו T-54. בדגם החדש המקלעים הוחלפו בדגמים משופרים, הותקן מכשיר לראיית לילה לנהג, הוחלף סוג מנוע (אך הספק המנוע לא השתנה), הוכנסו שינויים במערכת סינון אוויר, משאבת שמן ידנית הוחלפה במשאבה חשמלית ועוד.
על בסיס טנק זה פותח טנק IS-7 שממנו נבנו מספר טנקים אך הוא לא הגיע לייצור סדרתי.

שימוש

טנקי IS-3 לא הספיקו להשתתף בקרבות של מלחמת העולם השנייה, כיוון שסדרת הייצור הראשונה הסתיימה במאי 1945, כאשר פסקה הלחימה באירופה. לפי מספר מקורות גדוד אחד של טנקי IS-3 השתתף במלחמה עם יפן. הטנק התגלה לראשונה לעיניים מערביות ב-7 בספטמבר 1945 במצעד המשותף של בעלות הברית שנערך בברלין, לרגל סיום מלחמת העולם השנייה. הטנקים הללו הותירו רושם רב על הקצינים האמריקאים והבריטים שנכחו במצעד.
בצבא האדום שירתו טנקים אלו עד סוף שנות ה-60. ביחידות שריון קדמיות הם הוחלפו בטנקי T-54. טנקי IS-3 הועברו ליחדות דרג שני ולאחר מכן הועברו לשימושן של יחידות מילואים במקרה של מלחמה כוללת.
לעומת הטנקים האחרים שיוצרו בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה הם לא סופקו למדינות ברית ורשה. שני הצבאות היחידים (חוץ מברית המועצות) בהם שירת טנק זה היו צבא קוריאה הצפונית וצבא מצרים (בשנים 1962–1967 קיבלה מצרים מברית המועצות כ-100 טנקים מסוג IS-3). לקוריאה הצפונית הטנקים סופקו רק לאחר מלחמת קוריאה, כך שהם לא הספיקו להשתתף בלחימה.
השימוש הקרבי היחיד בטנקי IS-3 היה במהלך מלחמת ששת הימים. כ-40 טנקים מסוג זה היו ברשותה של הדיוויזיה המצרית השביעית שנלחמה באזור רפיח. למרות השריון העבה שלהם והתותח האימתני לא הצליחו טנקים אלו להוות יריב של ממש לכוחות השריון הישראלים. טנקי פטון של חטיבה 7 הצליחו לפגוע ולהוציא משימוש כ-15 טנקי IS-3, שאר הטנקים נפלו לידי צה"ל בשלמותם לאחר שננטשו על ידי אנשי צוותיהם.
לאחר המלחמה השתמש צה"ל בכמה טנקי IS-3 כגררים לפינוי כלי הרכב המצריים שהושארו בסיני. עם פרוץ מלחמת ההתשה נמצא שימוש מקורי ל-4 טנקי IS-3. מטנקים אלו פורק המנוע ותיבת ההילוכים והם הוצבו במעוזי קו בר לב כעמדות ירי נייחות. הטנקים הוצבו על משטחי בטון משופעים על מנת לאפשר הרמת תותח הטנק בזווית של 45 מעלות (במצב מאונך ניתן היה להרים את התותח של IS-3 בזווית של 22 מעלות בלבד). 2 מהטנקים הוצבו במעוז "אורקל" ושניים נוספים - במעוז בודפשט. הטנקים השתתפו בירי על הצד המצרי של התעלה במהלך המלחמה. במלחמת יום הכיפורים לא השתתפו הטנקים בעמדות אלו בשל היעדר תחמושת. התחמושת של הטנקים מקורה בשלל שנלקח במהלך מלחמת ששת הימים ולא היה מקור נוסף להספקת התחמושת.
אריק אשרמן

ביוגרפיה

אשרמן גדל בעיר אירי שבפנסילבניה, ולמד באוניברסיטת הרווארד. הצטרף ל"ניצני שלום" (Interns for Peace), פרויקט למען דו־קיום אשר שלח אותו לכפר הערבי־ישראלי טמרה ולקריית אתא בין 1981 ל־1983. הוא בוגר תוכנית שוורץ באוניברסיטה העברית, והוסמך כרב בהיברו יוניון קולג' - מכון ללימודי היהדות ב־1989. בין השנים 1989–1991 ניהל בית הילל באוניברסיטת קליפורניה בדוויס, ושירת כרב קהילה באזור סן פרנסיסקו ב־1991–1994. הוא עלה לישראל ב־1994. ב־1994–1997 שירת כמנהל קהילת מבקשי דרך בירושלים וב־1997–2000 שירת כרב של קיבוץ יהל.
בשנת 1995 הצטרף לארגון "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם" כמנכ"ל שותף, וכעבור שלוש שנים הפך למנכ"ל הארגון.
בשנת 2004 התנגד להריסת בית פלסטיני הוא לא הורשע, אבל נידון לעבודות שירות. משך השנים אשרמן קיבל פרסים רבים בארץ ובחו"ל. בנובמבר 2009 זכה אשרמן בפרס על שם פרופסור ישעיהו ליבוביץ, המוענק על ידי תנועת "יש גבול". הוא כתב פרקים עבור מספר ספרים בעברית ובאנגלית, ומאמרי דעה רבים.
בשנת 2015 כתב הרב אשרמן מאמר ל"מקור ראשון" בנוגע לזכותם של יהודים להתפלל על הר הבית.
באוקטובר 2015 יצא לסייע במסיק זיתים ליד איתמר והותקף בידי רעול פנים. נגד התוקף, בן 17 מאיתמר, הוגש כתב אישום על חבלה חמורה בנסיבות מחמירות והחזקת סכין. במהלך 21 שנות עמידתו בראש הארגון (בין 1995 ו־2016) הפך ארגון "שומרי משפט" מארגון המונה 2 עובדים ברבע משרה כל אחד (הרב אשרמן עצמו, והרב ג'רמי מילגרום) לארגון המעסיק מעל לעשרים עובדים יהודים וערבים, ארגון הנתמך על ידי מאות רבנים ותורמים יהודים ולא יהודים ברחבי העולם.] הרב אשרמן האמין שעמותה שדוגלת במסורת היהודית בנוגע לזכויות אדם, ובאמירה בספר בראשית א',כ"ז שכל אדם נברא בצלם אלהים, חייב להדגים את הזו בפעילות למען קבוצות שונות, כולל יהודים ולא יהודים. פעילות הארגון התרחבה בגלל מפעלים שונים שפיתח בתחומים שונים ומגוונים, בכללם, ליווי חקלאים פלסטינים כדי לאפשר להם לעבד את אדמותיהם בשלום, התנגדות להריסת בתים של פלסטינים בגדה המערבית ובירושלים המזרחית על רקע אי מתן אישורי בנייה, פעילות למען צדק כלכלי, התנגדות לתוכנית ויסקונסין, פעילות למען דיור ציבורי בתי מדרש ופעילות במכינות קדם צבאיות, עריכת פירוש בסגנון תלמודי למגילת העצמאות, הגנה על זכויותיהם של אזרחים בדואים בנגב, פעילות למען יחס יהודי למבקש המקלט וכו'.
היום מתמקדת עבודתו בעמותת "תורת צדק".
אשרמן מתגורר בירושלים ונשוי לד"ר עינת רמון , מרצה למחשבת ישראל ומדריכה בליווי רוחני במכון שכטר למדעי היהדות. ילדיהם מתחנכים במערכת החינוך הממלכתית־דתית ומגדירים עצמם אורתודוקסים מודרניים.
קרויה

מבצר קרויה

בראש גבעה המשקיפה על העיר נמצא מבצר קרויה (באלבנית -  Kalaja e Krujës) שבנייתו החלה במאה ה-6 לספירה. הוא מוקף בחומה עם מגדלי שמירה. דרך מרוצפת מובילה אליו בעליה ועוברת בתוך בזאר ציורי ובו חנויות קטנות למכירת עבודות יד של רקמה, שטיחים, בגדים, אלבנים מסורתיים, מזכרות וכו'.
במבצר נמצא שריד של מסגד, מוזיאון אתנוגרפי ומוזיאון סקנדרבג. המבצר הוא אחד מאתרי התיירות החשובים באלבניה ומהווה השראה ללאומיות האלבנית.

מוזיאון סקנדרבג

מוזיאון סקנדרבג נמצא בתוך מבצר קרויה. הוא נפתח ב-1982 במבנה גדול ומפואר ובו מוצגים רבים מזמנו של סקנדרבג המתארים קורות חייו ועמידתו נגד האימפריה העות'מאנית. בפתח המוזיאון נמצא פסל גדול ומרשים של סקנדרבג ולוחמיו. הממצאים החשובים ביותר הם העתקים מדויקים של חרבו וקסדתו של סקנדרבג עם סמל העז עליה. המקור נמצא במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. גג המוזיאון מאפשר צפייה מרהיבה על קרויה והסביבה.
גבעת הממשלה (הונג קונג)

גבעת הממשלה (באנגלית: Government Hill; בסינית: 政府山) היא האזור בו מרוכזים מבני ממשלת הונג קונג. אזור זה נמצא בשכונת סנטרל שבאי הונג קונג, בין דרך אלברט העליונה (מדרום), דרך המלכה (מצפון), דרך הגן ממזרח ודרך גלנילי.
האזור שימש את ממשלת המושבה הבריטית הונג קונג מאז הקמת המושבה, והמשיכה לשמש כמשכנה של הממשלה גם לאחר העברת השליטה במושבה בשנת 1997 לידי סין העממית.
במתחם ממוקם בית הממשלה - משכנו הרשמי של ראש הרשות המבצעת של הונג קונג כיום, ובעבר משכנו הרשמי של מושל הונג קונג, וכן במתחמים ממוקמים משרדי הממשלה המרכזיים של הונג קונג.
בסמוך ממוקמת קתדרלת ג'ון הקדוש, המשמשת את הכנסייה האנגליקנית, וכן בית המשפט העליון לערעורים הממוקם בבניין המיסיון הצרפתי לשעבר.
הגבעה שונה באופייה מיתר חלקי שכונת סנטרל, בכך שמבניה נמוכים (בשונה מגורדי השחקים הרבים שביתר חלקי סנטרל). בדרום הגבעה (במעלה הגבעה) ממוקם הגן הבוטני והזואולוגי של הונג קונג.
בשנת 2006 התקבל אזור המועצה המחוקקת של הונג קונג להחלטת ממשלת הונג קונג להעביר את מבני הממשלה מגבעת הממשלה לאזור מתחם טמר.
הפיגוע (סרט)

תקציר עלילה

דוקטור אמין ג'עפרי (עלי סלימאן) הוא ערבי ישראלי, רופא מנתח, בבית חולים תל אביבי. בתחילת הסרט הוא זוכה בפרס יוקרתי ישראלי על תרומתו בתחום הרפואה.
ביום שלאחר מכן, במהלך היום נשמע פיצוץ עז בבית החולים ותוך זמן קצר מגיעים למוסד הרפואי נפגעי הפיגוע וג'עפרי מטפל בהם. הצופים מתוודעים לקולגות של ג'עפרי - רופאה בשם קים (יבגניה דודינה) ורופא בשם אילן (ולדימיר פרידמן) וליחסיו הטובים עם השוטר רביד (דביר בנדק).
בסוף יום העבודה נוסע ג'עפרי לביתו המרווח בישראל וכאשר הוא מתקשר לאשתו, סיהאם (ריימונד אמסלם),  הוא מגלה שהשאירה את הטלפון הנייד שלה בבית. באותו הלילה מזעיק רביד את  ג'עפרי לבית החולים ומתברר שגופת אשתו נמצאה באתר הפיגוע. לאחר שג'עפרי מתבקש לזהות את הגופה חוקר המשטרה משה (אורי גבריאל) מעלה את החשד שסיהאם הייתה המחבלת על פי מצב הגופה ומתחיל בתחקיר ראשוני של ג'עפרי, שמצידו פוסל את האפשרות בכל תוקף.
לאחר שהמשטרה מחליטה שמדובר בפיגוע התאבדות, ג'עפרי נעצר ונחקר. מתברר שסיהאם סיפרה לבעלה שהיא יוצאת באוטובוס לבקר את סבה בנצרת. אולם הסב טוען שלא ראה אותה מספר חודשים ונהג האוטובוס טוען שביקשה לרדת ביציאה מתל אביב. בתום מספר ימים ג'עפרי משוחרר, עדיין משוכנע בחפותה של אשתו, כאשר למשטרה ברור שלא ידע דבר על תוכניותיה של רעייתו. 
לאחר ימים ספורים מגיע לביתו של ג'עפרי מכתב הפרידה של סיהאם, שנשלח משכם.
עולמו של ג'עפרי מתהפך עליו, כאשר הוא מבין שאשתו הייתה המפגעת. הוא פונה לרביד, מספר לו שהבין שאשתו הייתה המחבלת, ושואל אותו איזה תהליך עובר על אדם ממוצע כדי שיהפוך למחבל מתאבד. ג'עפרי מבין שאחיינו, עאדל, שנהג להגיע לביתו של דודו ועוסק בסחר בכלי רכב, הוא קצה החוט היחיד שיוכל לספק לו מידע על קורותיה של אשתו בשעותיה האחרונות. הוא יוצא לשכם למשפחת אשתו במטרה למצוא את אחיינו.

רקע

זיאד דואיירי הוא קולנוען יליד לבנון (1963). במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית יצא לארצות הברית ללימודי קולנוע ושימש מאוחר יותר כעוזר צלם בכמה מסרטיו של קוונטין טרנטינו. בסוף שנת 2011 שב לביירות. "הפיגוע" נאסר להקרנה בלבנון  על ידי שר הפנים הלבנוני. כמו כן, לא איפשרו הרשויות הלבנוניות להציע את הסרט כמועמד הלבנוני לפרס האוסקר עבור הסרט הזר.
הסרט זכה ב"כוכב הזהב" בפסטיבל הסרטים מרקש 2012 והיה מועמד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2012 ובפסטיבל הסרטים סידני 2013.
הסרט צולם בחלקו בתל אביב.
הסרט הוקרן בישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2013.
תנור שמש

תנור שמש או תנור סולארי הוא תנור המשמש לבישול, ייבוש ואפייה של מזון המנצל אנרגיה סולארית לשם כך. ישנם שלושה סוגים עיקריים של תנורי שמש: תנורי פאנל, תנורי קופסה ותנורים פרבוליים. יתרונם של תנורים סולאריים הוא בכך שהם חוסכים שימוש בחשמל שנוצר ממשאבי טבע מתכלים וגם בכך שהם זמינים לשימוש גם במקומות שאין בהם גישה לתשתיות חשמל מסודרות.

תנור פאנל

תנור פאנל מורכבים משלושה חלקים - כלי בישול שייעודו לקלוט את הקרינה ולחמם את מזון ועל כן, לרוב, יהיה בעל צבע כהה. פאנלים מחומר שיחזיר את הקרינה בסביבת כלי הבישול בצורה מיטבית וימקד אותה ומעטפת שקופה שמטרתה לכלוא את החום שנוצר בסביבת כלי הבישול. יתרונו של תנור פאנל הוא קלות בנייתו וניידותו אך החיסרון שלו ביחס ליתר התנורים הוא בכך שהיעילות האנרגטית שלו נמוכה יחסית והבישול בו איטי.

תנור קופסה

תנור קופסה מבוסס על תיבה מבודדת היטב שמטרתה לשמר את החום בתוכה. תנור כזה יהיה צבוע בשחור על מנת שיצבור כמה שיותר אנרגיה. לעיתים, הפאה העליונה תהיה שקופה כדי שיתאפשר לראות את הנעשה בפנים. החיסרון של תנורי הקופסה הוא כובדם היחסי, אך יתרונם מתבטא בבידוד ושימור אנרגיה בצורה טובה יותר מאשר בתנורי פאנל. למעשה, ישנה אפשרות לשלב פאנלים בתנור קופסה ובכך להרוויח גם משטח קליטת קרינה רחב וגם בידוד איכותי.

תנור פראבולי

חסרונם המובהק של שני התנורים שהוצגו לעיל ביחס לתנורי אפייה מודרניים המבוססים על חשמל או גז הוא הטמפרטורה הנמוכה יחסית אליה מגיע החום בתנור וזאת בשל פיזור האנרגיה הנקלטת במרחב גדול יחסית. תנור פראבולי מתגבר על הבעיה בכך שבאמצעות קונסטרוקציה הכוללת משטח קמור (ודומה לצלחת עמוקה או לקערה, תלוי בווריאציה) מצליחה למקד את האנרגיה הפוגעת במשטח לנקודה קטנה יחסית שנקראת הנקודה הפוקאלית. בנקודה זו ייתלה הסיר באמצעות מתלה ייעודי ויקלוט אל תוכו את החום הרב. 
החיסרון מבניית תנור באופן זה נובע ממספר אלמנטים. הראשון הוא הדיוק למול השמש שנצרך לטובת ניצול יעיל של האנרגיה. גם בניית התנור וגם השימוש בו לאחר מכן דורשים דיוק רב ביחס לתנורים האחרים ובמהלך הבישול יש לשנות את המיקום והצידוד של התנור כדי להתאימם לזווית השמש בשמיים. חיסרון נוסף בתנור נובע מהחום הממוקד שנוצר בו ומונע אפייה בו, אלא משמש בעיקר לבישול ולצלייה.
להרוג את המזל

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסרט פותח בשתי סצנות חיסול. לאחר מכן מופיע סמית', בלש מסתורי, ומספר לבחור באולם המתנה על עולם הפשע של העיר קנזס, לאחר הסיפורים הוא מחסל אותו.
גיבור הסרט, סלבין, עובר רצף של אסונות אישיים, הוא מאבד את עבודתו, ביתו מועמד להריסה עקב מתקפת טרמיטים והוא רואה את חברתו בוגדת בו. הוא מתקשר לחברו ניק פישר והלה מזמינו להתארח בביתו שבניו יורק. בהגיעו לעיר הוא נשדד, במהלך השוד אפו נשבר וארנקו נלקח. הוא מגיע לדירתו של ניק מגלה שהיא פתוחה ומתחיל לגור בה על אף כשלונו ביצירת קשר עם ניק. השכנה מהדירה ממול, לינדזי (לוסי לו) יוצרת איתו קשר והוא משתף אותה בחוויותיו. לאחר מכן מגיעים לדירה שני גברים שחורים ולוקחים אותו אל "הבוס" (מורגן פרימן). הבוס מתייחס אליו כאל ניק וטוען שיש לו חוב בסך 96 אלף דולר. הוא מציע לו להתנקש בבן של "הרבי" כחלופה לתשלום החוב. לאחר חזרתו לדירה מופיעים שני גברים בלבוש חרדי ולוקחים אותו אל "הרבי" (בן קינגסלי). הרבי דורש מ"ניק" פריעת חוב בסך 33 אלף דולר. לאחר כל אחת מהפגישות הופיע סמית' כאדם שעמד מאחורי יזימת הפגישות, כלומר עובד עבור הבוס והרבי במקביל. למחרת סלבין חוזר אל הבוס ומודיע לו על כוונתו להתנקש בבן הרבי, הבוס מספר לו שבן הרבי הוא הומוסקסואל ושיש לו שני שומרי ראש, סוכני המוסד לשעבר. לינדזי רואה בעבודתה כחוקרת מקרי מוות שלוש גופות שלהשערתה קשורים לסיפור. היא מסבירה שקורבנות החיסולים בראשית הסרט הם האנשים שידעו איך ניק נראה, הוא עשה זאת לשם ירידה למחתרת וזו גם הסיבה שניק סידר שסלבין יתפוס את מקומו. 
בערב הולכים סלבין ולינדזי למסעדה ושם הם רואים את בנו של הרבי. סלבין עוקב אחריו לשירותים וקובע איתו דייט. סלבין מבלה את הלילה עם לינדזי. בבוקר הוא נוסע להיפגש עם בן הרבי בדירתו ומחסל אותו שם. לאחר החיסול מופיע סמית', מפעיל את לחצן המצוקה של בן הרבי, ומחסל את שומרי הראש שבאים בעקבות כך. סמית' וסלבין משאירים בדירה פצצה ועוזבים את הדירה.
סלבין חוטף את "הבוס" ואת "הרבי" ומספר להם שהוא הבן של אותו אחד שהם רצחו ואז הוא הורג אותם.
אלכס סנדרו

קריירת מועדונים

סנדרו נולד בקטאנדובה, סאו פאולו. בגיל 15 החל לשחק במחלקת הנוער של אתלטיקו פרנאאנסה. לאחר זכייה בתוארי נוער רבים, קודם אלכס סנדרו באוקטובר 2008 לקבוצה הבוגרת של פרנאאנסה. בשנה זו ערך הופעה אחת בקבוצה הבוגרת, במסגרת ליגת העל הברזילאית, מול אינטרנסיונל.
בשנת 2009 לקח סנדרו חלק מרכזי בזכייה של פרנאאנסה באליפות פרנה, כאשר שיחק 8 משחקים. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-25 בינואר, מול ריו ברנקו. עד לסיום עונת 2009 שיחק סנדרו 16 משחקים בליגת העל הברזילאית.
ב-2010 חתם סנדרו על חוזה השאלה בן שנתיים לקבוצת סנטוס. על מנת שקבוצתו הקודמת, אתלטיקו פרנאאנסה, לא תאבד את זכויותיו עליו, היא מכרה את כרטיס השחקן שלו לקבוצת דפורטיבו מלדונדו האורוגוואית. באותה שנה סייע לקבוצתו החדשה לזכות בגביע הברזילאי. זכייה זו אפשרה לסנטוס להעפיל לגביע ליברטדורס 2011. במפעל זה שיחק ב-11 משחקים, והיה חלק מרכזי בזכייה של קבוצתו בגביע.
ב-23 ביולי 2011 נרכש סנדרו על ידי פורטו תמורת כ-10 מיליון אירו. ב-4 עונותיו בקבוצה הפורטוגזית, זכה סנדרו ב-2 אליפויות פורטוגל ובסופר קאפ הפורטוגלי.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם סנדרו ביובנטוס, בעסקה ששוויה 26 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה האיטלקית ב-12 בספטמבר, בתיקו 1-1 מול קייבו ורונה. ב-21 בנובמבר בישל סנדרו לפאולו דיבאלה, בניצחון 0-1 על מילאן. 4 ימים לאחר מכן בישל שער ניצחון נוסף, למריו מנדז'וקיץ', מול מנצ'סטר סיטי, במסגרת ליגת האלופות. שער זה הביא להעפלתה של יובנטוס לשלב הנוקאאוט. ב-17 בינואר 2016 כבש את שער הבכורה שלו ביובנטוס, במסגרת הסרייה א', כאשר בעט מחוץ לרחבת ה-16, בניצחון החוץ 0-4 על אודינזה. בעונתו הראשונה באיטליה זכה סנדרו בדאבל, הן באליפות איטליה והן בגביע האיטלקי.
בעונת 2016/2017, אף על פי שכבש שער עצמי בהפסד החוץ 3-1 לגנואה בחודש נובמבר, המשיך סנדרו ביכולתו הטובה מהעונה הקודמת. מספר תצוגות מרשימות הביאו להדחתו של פטריס אברה מההרכב הפותח, ולתפיסת מקום זה על ידי סנדרו. באותה עונה הופיע סנדרו ב-43 משחקים, ובכך היה לשחקן ששיחק את מספר המשחקים הרב ביותר ביובנטוס באותה עונה. הוא כבש שלושה שערים, שיחק תפקיד מפתח בדאבל נוסף ואף סייע לקבוצתו להגיע לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה 4-1 לריאל מדריד. סנדרו נבחר לקבוצת השנה בליגה האיטלקית הבכירה לעונה זו.
בעונה העוקבת שיחק 39 משחקים, המשיך ביכולתו יוצאת הדופן, וכבש 4 שערים. בעונה זו עזר ליובנטוס להשיג דאבל שלישי ברצף.

נבחרת ברזיל

לאחר ששיחק במדי נבחרת ברזיל עד גיל 18, זומן סנדרו לסגל ברזיל עד גיל 20, באוגוסט 2009. הוא שיחק לראשונה בנבחרת זו במשחק ידידות, בגיל 18. הוא היה חלק מהנבחרת שזכתה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2011. באותה שנה סייע לנבחרתו לזכות גם בגביע העולם עד גיל 20, עם ניצחון בגמר, 2-3 לאחר הארכה, מול פורטוגל. סנדרו ייצג את נבחרת ברזיל עד גיל 23, המכונה הנבחרת האולימפית, באולימפיאדת לונדון ב-2012. הוא שיחק שלושה משחקים, כולל במשחק הגמר, בו הפסידה ברזיל 2-1 למקסיקו.
סנדרו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל הבוגרת ב-10 בנובמבר 2011, בניצחון 0-2 על גבון.
רפיק אל-תמימי

תולדות חייו

תמימי נולד בשכם, בן למשפחת תמימי העתיקה שהתייחסה אל פלג החוסיינים. אחיו, אמין, היה דמות פוליטית מובילה וכיהן בוועד הערבי העליון הראשון ב-1937.
לאחר לימודים בשכם והצטיינות בקולג' בקושטא, קיבל תמימי מלגת לימודים לסורבון בפריז, שם פגש קבוצה של סטודנטים מ"סוריה הגדולה" שפיתחו תודעה לאומית פאן-ערבית. עם קבוצה זו נמנו עווני עבד אל-האדי, ג'מיל מרדם, שוכרי אל-קוותלי, תאופיק א-סוודי ועיזאת דראוזה. יחד הקימו ב-1911 את תנועת אל-פתאת, שהייתה לגרעין הלאומיות הערבית. לאחר סיום לימודיו שב למזרח ולימד בדמשק ובאיזמיר. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון.
תמימי שמר על חברותו בארגון בסוד וכך יכל לכהן במקביל במשרות שלטוניות בממשל האימפריה העות'מאנית (במסגרת זו נקרא רפיק ביי), היה מנהל בית ספר ממשלתי בביירות ובזמן מלחמת העולם הראשונה ערך עבור הממשלה דו"ח על מצב ולאיית ביירות.
ב-1919, לאחר המרד הערבי היה חבר בקונגרס של סוריה, תחת ממשלו קצר הימים של האמיר פייסל. עם כינון המנדט הבריטי שב לשכם. הוא קנה לו שם כמומחה בהוראת היסטוריה וגאוגרפיה וכתב מספר ספרים ללימוד היסטוריה, ספר על תולדות מלחמות הצלבנים ושמונה כרכים בנושא היסטוריה כללית. בנוסף כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות הערבית. תחת השלטון הבריטי, תמימי שימש כמנהל מספר בתי ספר: בית הספר התיכון הצאלחייה בירושלים, בית ספר בחברון ותיכון העאמירייה אשר ביפו. 
בוועידה השישית של הקונגרס הערבי-פלסטיני ב-1923 ייצג תמימי את נפת ג'מאעין (מחוז שכם) ונבחר כחבר בוועד הפועל הערבי.
לאחר חידוש פעילות המפלגה הערבית הפלסטינית ב-1944, היה בין ראשיה, אך לא ניתק את קשריו עם עווני עבד אל-האדי ושימש כמגשר בין המפלגה לבין אנשי מפלגת אל-איסתקלאל היריבה. בשנת 1945 התמנה לוועד הערבי העליון והתקרב למופתי חאג' אמין אל-חוסייני. במהלך כהונתו כיו"ר תנועת הנוער אל-נג'אדה הכניס שיעורי נשק ותרגולים צבאיים על מנת להכשיר את החניכים לפעולות התנגדות וטרור. הוא מונה על ידי המופתי לראש הוועדה הלאומית ביפו, שם ניסה לארגן את העיר הן במקביל לראש העיר הנבחר, יוסוף הייכל והן במקביל לשלטון אנשי כנופיות ואנשי אל-נג'אדה שפעלו כפיקוד צבאי.
בפברואר 1948 נשלח כציר הפלסטיני לליגה הערבית ודרש ממדינות ערב מחויבות צבאית, פוליטית ומורלית לציבור הפלסטיני ומאבקו. לאחר מכן נשלח על ידי חאג' אמין אל חוסייני לנהל את משרד הוועד הערבי העליון בדמשק.
מרדכי דוד לוין

רבי מרדכי דוד לוין (ה'תרל"ט; 1879, ברעזא – ז' בשבט ה'תשכ"ז; 18 בינואר 1967, ירושלים) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, ומחבר סדרת ספרי "דרכי דוד" על הש"ס.

ביוגרפיה

נולד בברעזא שבליטא, ללאה ולרב ברוך לוין. בצעירותו גדל אצל סבו. למד בתלמוד תורה המקומי בעיירת הולדתו, ובהיותו בן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה, שם הוא התקרב לרב מלכיאל צבי טננבוים מחבר הספר "דברי מלכיאל". לאחר כשנתיים עבר ללמוד בסלובודקה, בישיבת "כנסת בית יצחק", שם למד כחמש שנים, לאחר מכן למד תקופה קצרה בבריסק ועבר לוולוז'ין, שם למד אצל הרב רפאל שפירא (לימים נישא לנינת אחיו). לאחר תקופת לימודו בוולוז'ין עבר הרב מרדכי דוד ללמוד במאלטש אצל הרב זלמן סנדר, שם הוא למד שלוש שנים, עד שנת ה'תרס"ג כאשר נסגרה הישיבה. בסיוון ה'תרס"ג פתח הרב שמעון שקופ ישיבה במאלטש, וכשחיפש בחורים עילויים לפתוח איתם את הישיבה הוא פנה אל הרב מרדכי דוד במכתב, והוא נעתר, וכך נוצרה ביניהם ידידות עמוקה, שבאה לידי ביטוי בחילופי מכתבים תכופים בין השניים. בתקופת לימודו אצל הרב שקופ עלה אביו לירושלים, הרב מרדכי דוד נותר לבדו כשהוא מקדיש את זמנו ללימוד שיטת ההיגיון של הרב שקופ.
בסוף שנת ה'תרס"ו עלה לארץ ישראל, ובשנת תרס"ז נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים, כשהוא נודע אז בכינוי "העילוי מברעזא".
בג' בחשוון ה'תרס"ח הוא נישא לשיינה גיטל (דור 27 לרש"י, דרך בתו הבכורה של רש"י יוכבד ודרך בנה הריב"ם), בתו של הרב משולם זלמן שפירא בנו של אב בית דין ירושלים הרב חיים יעקב שפירא.
לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת תורת חיים, שם למד בחברותא עם הרב יצחק מאלצאן מחבר ספר "שביתת השבת" שבו נכתבו הרבה מהערותיו של הרב לוין.

בראשות הישיבה

בשנת ה'תרע"ד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הרב לוין נקרא לעמוד בראשות ישיבה קטנה שהוסיף הרב ד"ר משה אוירבך לתלמוד תורה שבניהולו, בפתח תקווה, תפקיד שמילא במשך ארבע שנים. בתקופה זו קיבל סמיכה מהרבנים הרב חיים ברלין והרב אריה לייב רשקס.
בשנת ה'תרע"ח הוא חזר לירושלים, ואז קיבל לידיו שורה ארוכה של הצעות משרה. לבסוף החליט לקבל את ההצעה שבצדה השכר הנמוך ביותר - ראשות ישיבת עץ חיים, שבה לימד כיובל שנים, עד יום פטירתו. נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
הרב לוין היה נשיא החברא קדישא בירושלים.
חתניו היו הרב יעקב משה קורלנדסקי, מייסד ת"ת יבנה וישיבת תפארת צבי בירושלים, והרב משה פינקל, בנו של הרב אליעזר יהודה פינקל.
דרך לימודו הייתה העמקה בסוגיה. הרב מבריסק אמר כי "סברה שאמר ר' מרדכי דוד אינה ניתנת להיבטל על נקלה"].
קליאנת' ברוקס

קליאֵנת' ברוקס (באנגלית: Cleanth Brooks;‏ 16 באוקטובר 1906 – 10 במאי 1994) היה מבקר ספרות אמריקאי רב השפעה. זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1985.

קורות חיים

ברוקס למד באוניברסיטת ואנדרבילט בה פגש את רוברט פן וורן. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת טוליין וזכה במלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד. הוא היה תלמידו של ג'ון קרואו רנסום.
ארתור אבלה

ביוגרפיה

בשנת 2004 באליפות העולם לנוער סיים אבלה במקום השביעי עם 7224 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה 2007 הוא סיים במקום ה-9, ובאולימפיאדת בייג'ינג נאלץ לפרוש עקב פציעה.
לאחר פציעות חוזרות ונשנות חזר אבלה להתחרות ב-2014, באליפות אירופה באתלטיקה בה סיים במקום החמישי, עם 8477 נקודות.
שנה לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 זכה אבלה במדליית כסף בקרב שבע, עם 6279 נקודות.
באולימפיאדת ריו סיים אבלה במקום ה-15 עם 8013 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה 2018 שהתקיימה בברלין, לאחר פרישתו של המועמד המוביל לניצחון, קווין מאייר, זכה אבלה במדליית הזהב, עם 8431. לאחר הזכייה הוא אמר: "סוף סוף מדליה. אחרי כל כך הרבה פציעות השנה, לא ידעתי אם אוכל להתחרות. תודה לכל מי שישב בקהל, הצלחתי לעשות זאת בזכותכם".
ולטר קריגר

קריירה מוקדמת

ולטר קריגר נולד בשטרסבורג שבאלזס (אז חלק מהאימפריה הגרמנית) למשפחתו של קצין פרוסי, אוברסט אלפרד קריגר. הוא היה הבכור מבין שני בנים (אחיו הצעיר פרידריך-וילהלם קריגר היה אף הוא קצין בכיר באס-אס).  למד בפנימיה צבאית בקרלסרוהה ובבית הספר לקצינים בברלין. בשנת 1908 הוסמך לקצונה. במלחמת העולם הראשונה שירת ביחידות הרריות של הצבא הגרמני. במהלך המלחמה עוטר בשתי דרגות של צלב הברזל והועלה לדרגת האופטמן . בסיום המלחמה שירת בפרייקור ונטל חלק בקרבות עם הצבא האדום בלטביה. 
בשנת 1935 גויס לוואפן אס אס. בזכות ניסיונו הצבאי הועלה מיד לדרגת אוֹבר-שטורמבאנפיהרר. שירת כמדריך בבית הספר לקציני אס אס בעיר באד טלץ. בשנת 1939 מונה לראש מטה של דיוויזיית אס אס ה-4.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה השתתף עם הדיוויזיה ה-4 בקרבות בפולין ובצרפת. 
בשנת 1941 הועלה לדרגת בריגדפיהרר ומונה למפקד דיויזיית אס אס הרביעית, עמה השתתף בשלבים הראשונים של המצור על לנינגרד. 
במרץ 1943 מונה למפקד דיוויזיית אס אס "דאס רייך". במהלך קרב קורסק הוביל את הדיוויזיה למתקפה בחלק הדרומי של מבלט קורסק.
במרץ 1944 מונה לפקד על כוחות האס אס באוסטלנד. ביולי 1944 - מונה לפקד על קורפוס האס אס השישי, שהיה חלק מקבוצת ארמיות צפון. לאחר נסיגת הצבא הגרמני אל אזור קורלנד הפך הקורפוס בפיקודו של קריגר לחלק מקבוצת ארמיות קורלנד.
ב-9 במאי 1945 נכנעה קבוצת ארמיות קורלנד (יחד עם כל גרמניה הנאצית). קריגר לא רצה ליפול לידיהם של חיילי הצבא האדום, לכן הפר את פקודת הכניעה ויחד עם כ-300 קצינים וחיילים בפיקודו החל לנוע מערבה לכיוון פרוסיה המזרחית. ב-22 במאי הקיפו חיילים סובייטים את הכוח בפיקודו של קריגר ולאחר קרב קצר הכניעו אותו. קריגר עצמו התאבד בירייה, כדי לא ליפול בשבי.
אמון (סרט)

עלילה

אנני בת ה-14 (ליאנה ליבראטו) חיה עם משפחתה חיים שגרתיים בפרברי שיקגו. היא חברה בנבחרת הכדורעף, ומנהלת יחסים טובים עם משפחתה. היא מכירה נער בן 16 בשם צ'רלי (כריס הנרי קופי) בצ'אט אינטרנטי דרך המחשב שאביה קנה לה ליום הולדתה. השניים יוצרים קשר וירטואלי דרך הפלאפון וה"IM", כשבמהלכו מודיע צ'רלי לאנני שהוא בן 20, ולא 16, ובהמשך מתוודה בפניה שהוא בן 25. אנני מקבלת בהבנה את העובדה ששיקר לה על גילו וממשיכה לדבר איתו בקביעות, בעיקר בגלל שהוא גורם לה להרגיש טוב לגבי עצמה. לאחר שלושה חודשי תקשורת וירטואלית קובעים השניים פגישה בקניון. כשהשניים פוגשים לראשונה אחד את השני מגלה אנני שצ'רלי בן 35 (לפחות), ומתאכזבת ששיקר לה על גילו פעם נוספת. בתחילה, היא בוכה על כך ששיקר לה, אך זמן קצר לאחר תחילת הפגישה סולחת לו לאחר שמחמיא לה על מראה וטוען שהבדל הגילאים ביניהם לא באמת משנה. לאחר שהם מנהלים שיחה ששניהם נהנים ממנה לוקח צ'רלי את אנני למלון, וגורם לה לדגמן מולו בחזייה ותחתונים אדומים שקנה לה. לבסוף, הוא משכנע אותה לשבת לצידו במיטה, משכיב אותה ואונס אותה, בזמן שהוא מתעד זאת בעזרת מצלמת וידאו.
בהמשך, מספרת אנני לחברתה בריטני על כך ששכבה עם צ'רלי, דבר שמדאיג את בריטני ומוביל אותה לדווח להנהלת בית הספר על המקרה, שלבסוף עובר דרך המשטרה לחקירת FBI. אנני נאלצת לעזור לחוקרים לתפוס את צ'רלי, שמגלה זאת במהלך שיחת טלפון ביניהם, לפני שהם מצליחים לאתר אותו. אביה, ויל (קלייב אוון), מתחיל בעצמו לחקור באופן אובססיבי.