google/wiki40b huggingface dataset:
סטאבילו

סטאבילו (STABILO) היא חברה גרמנית-מלזית המייצרת מגוון של עטים וכלי כתיבה וצביעה לשימוש משרדי. החברה נוסדה ב-1967 בשם Swan Malaysia (ברבורי מלזיה) במלזיה, ומכאן סמל הברבור שלה. בבעלות החברה שלושה מפעלי ייצור, שניים בגרמניה ואחד בצ'כיה. החברה מעסיקה 2,600 עובדים ומחזור הכספים שלה הוא 250 מיליון אירו לשנה.
מוצרי החברה כוללים עטים כדוריים, עטים נובעים, עטי סימון והדגשה, מחקים, עפרונות מכניים ונוזל מחיקה/מדלל. עטי המחט של סטאבילו מתאימים לשרטוט ולרישום על לוחות. לעטים אלה חיי מדף ארוכים כשהם פקוקים. במכסי העטים יש מרווח צר כדי לאפשר זרימת אוויר.
בישראל מייבאת את מוצרי סטאבילו חברת "יהודה ברמן" מקבוצת "חגים נחלים".
הצבא המלכותי של תאילנד

פיקוד

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
בראש הצבא המלכותי של תאילנד עומד מפקד הצבא. המפקד הנוכחי הוא גנרל פריות צ'אן-אוצ'ה (Prayuth Chan-ocha) שמכהן על פי מינוי מלכותי מאז 1 באוקטובר 2010. מפקדת הצבא ממוקמת בבנגקוק.
ג'אז חופשי

ג'אז חופשי (באנגלית: Free jazz) הוא זרם בג'אז שהתפתח בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים. הג'אז החופשי נולד מסגנונות הבי-בופ, הארד-בופ, והג'אז המודאלי. אמני הג'אז החופשי ניסו לשבור את המוסכמות אשר היו קיימות עד אותה התקופה במוזיקה, מבחינת ההרמוניה, המלודיה והסולמות. 
במנגינת הג'אז החופשי הקצב הוא האלמנט הקבוע היחידי, כל שאר המרכיבים ביצירה הם חופשיים לגמרי, ולרוב היו מתחילים מקטע קצר וברור (ללא הרמוניה) ומהקטע היו מאלתרים ללא גבולות. 
הדגש באלתור של הסגנון הוא מלודי, ועל כן רוב הכלים שמשתתפים בו מלודים, על פי רוב כלי נשיפה, בס ותופים. ביחס לזרמים אחרים בג'אז כלים הרמונים, כגון פסנתר וגיטרה, לוקחים חלק פחות מהותי.
ב-1957 הופיעו אורנט קולמן וססיל טיילור ב-Five Spot Cafe בניו יורק. הופעה זו מסמלת לדברי חוקרי הסוגה (ז'אנר) את ראשיתו של הג'אז החופשי.
פרופיל רפואי

פרופיל רפואי הוא סימול מספרי שניתן על ידי צה"ל לציון מידת התאמתו וכשירותו הרפואית של אדם לשירות ביחידות ובתפקידים שונים בצה"ל. הפרופיל הרפואי הוא גורם אחד מתוך מכלול הנתונים המשפיעים על שיבוץ מיועד לשירות ביטחון בצה"ל. טווח הפרופיל נע בין פרופיל 21, שהוא הנמוך ביותר ופוטר את נושאו מלשרת בצה"ל, לבין פרופיל 97, שמעיד על המצב הבריאותי הגבוה ביותר. פרופיל 64 ומטה פוסל אפשרות לשירות בתפקידי לחימה.

הליך קביעת הפרופיל

הפרופיל נקבע לראשונה על ידי ועדה רפואית בתהליך המיון ("צו ראשון") שעובר מיועד לשירות ביטחון בלשכת הגיוס והוא עשוי להשתנות במהלך השירות הצבאי, בסדיר ובמילואים, בעקבות אירועים שמשנים את מצב בריאותו של החייל. קיימת האפשרות להורדת הפרופיל באופן זמני, עקב הרעה במצב בריאותו של החייל, למשל בעקבות פציעה.
פרופיל רפואי הוא המדד הרפואי המרכזי שלפיו נקבע אופי שירותו של חייל בצה"ל, אולם הוא אינו השיקול הרפואי היחיד. לעיתים, במקרה שבעיה רפואית אינה מצדיקה את שינוי הפרופיל הרפואי (ולפעמים גוררת שינוי שיבוצו של חייל), רופא היחידה יכול להעניק לחייל הקלות בשירות על בסיס רפואי (הידועות בכינוי "פְּטוֹרים"). הקלות אלה מיועדות לאפשר לחייל לשרת בצבא במסגרת הגבלות רפואיות (קבועות או זמניות) מבלי שיפגע בעצמו ומבלי שיפגע באופן תפקודו. במידה והגבלות אלה הן קבועות, או למשך זמן ארוך, וגם פוגעות בתפקודו של החייל, נשקלת אפשרות להעבירו לוועדה רפואית לשם הורדת הפרופיל.
בעבר, נהגו מעסיקים רבים לברר אצל מועמדים לעבודה את הפרופיל הצבאי שלהם, כאחד הקריטריונים למיון המועמדים. בתחילת שנת 1995 נוסף לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה סעיף 2א, האוסר על מעסיקים לשאול מועמד על הפרופיל הצבאי שלו או לעשות שימוש במידע זה.
אבשלום גיסין

ביוגרפיה

נולד בשנת 1896 בפתח תקווה, בנו של משה גיסין. למד בבית הספר פיק"א במושבה ופעל שיחליפו את שפת הלימוד הצרפתית בשפה העברית. לאחר סיום לימודיו עבר לגימנסיה העברית ביפו והיה מראשוני תלמידיה, בשנת 1914 נסע לטורקיה ללמוד מדעים צבאיים באקדמיה הצבאית בבירה איסטנבול. סיים את הלימודים בהצטיינות, קיבל דרגת קצונה, וכאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נשאר כמורה באקדמיה הצבאית בה למד. לאחר המלחמה וכיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים חזר לארץ וארגן צעירים בפתח תקווה להגן על היישוב מפני הערבים. הוא היה בין מייסדי אגודת הספורט המקומית "מכבי" במקום ואת תנועת "הצופים", בשלב מסוים התגורר בדרום הארץ ובירושלים ועסק במדידת קרקעות.
בשנת 1921 כשפרצו מאורעות תרפ"א ולאור האיום של התקפת ערבים על המושבות היהודיות חזר גיסין לפתח תקווה, ולאור ניסיונו וידיעותיו שרכש בבית הספר הצבאי הועמד בעמדת הפיקוד הראשונה יחד עם אברהם שפירא. ב-5 במאי נפתחה ההתקפה הגדולה על פתח תקווה על ידי ערביי הסביבה משבט אבו כישכ, ומגיני המושבה שבפיקודו התבצרו בפרדסים שבמבואותיה והערבים התארגנו בסמוך. עם תחילת הקרב יצא אבשלום מבין הפרדסים לתקוף את הערבים מעמדה נוחה ונפגע מכדורים בראשו ונהרג במקום. הוא הובא לקבורה למחרת היום בבית העלמין סגולה.

הנצחה

שמו של גיסין הונצח ברחוב ראשי בפתח תקווה, באנדרטנת יד לגיבורים במתחם יד לבנים בפתח תקווה. כמו כן קבוצת הספורט מכבי פתח תקווה נקראה על שמו.
סרבוסייק

הסרבו-סייק (בקרואטית: Serbo-Sijek – "שוסעת סרבים" וכן "שוסעת גרונות") הייתה סכין ששימשה את התנועה הפשיסטית הקרואטית "אוסטאשה" לרצח אסירי מחנות הריכוז שהקימו במדינתם, מדינת קרואטיה העצמאית, תחת הנאצים ובהנהגת אנטה פאבליץ'. בסכין השתמשו לייעול הרצח השיטתי הידני של יהודים, סרבים, צוענים ומתנגדי-משטר, בייחוד במחנה יאסנובאץ.
האוסטאשה העדיפו לרצוח את קורבנותיהם באופן "ידני", שכן כך לא בזבזו קליעים יקרים על "תת-אדם", וגם סיפקו את יצריהם הסדיסטיים ואת תורתם הגזענית והאגררית. הכלים הנפוצים בשימוש זה היו הלמות מקב (Malij) או שיסוע הגרון בסכין, בייחוד בפגיון השירות האישי של האוסטאשה, שעליו, ועל רימון ואקדח (לצד איקונין של ישו הצלוב) נשבעו חברי התנועה אמונים. לצורך שיסוף הגרון נתחבבה על האוסטאשה סכין קצבים גרמנית ממפעלו של גברידר גרפראת' (אחר-כך "הוברטוס סולינגן") בהזמנה מיוחדת של קרואטיה העצמאית.
במשך הזמן עוצבה הסכין מחדש בידי החרשים שבין אסירי המחנה, והם הפכוה ללהב צר ומעוקל, שהוצמד לכפפה שהאוסטאשה שמו (כדי להימנע ממגע ישיר עם האסירים). אורך הלהב היה 12 סנטימטר, והוא אפשר לרצוח אסירים לפי גחמה ולאלתר, וכן במהירות גדולה. כך רצחו כמה סוהרים מספר אלפי אסירים בלילה אחד, וראש להם היה הסגן פטר ברזיצה. הם פיתחו מיומנות בלתי-רגילה ויכלו לעקור איברים חיצוניים (אוזניים, אפים וכדומה) ואיברים פנימיים (לב, כליות ועוד) ברגע. על עור הכפפה נכתב "Gräwiso" ולכן נודעה הסכין גם כ"גרוויזו".
Objective-C

היסטוריה

Objective-C נוצרה ברובה בראשית שנות ה-80 על ידי עובדי חברת Stepstone, בראד קוקס וטום לאב. שפת התכנות Smalltalk הייתה מוכרת לשניהם בשל עבודתם במרכז התכנות הטכנולוגי של חברת ITT בשנת 1981 ובאותה עת הם החלו לעבוד על פיתוח Objective-C. קוקס התעניין בבעיות של שימוש חוזר בעיצוב תוכנה ובתכנות. הוא הבין כי שפה כמו Smalltalk תוכל לשמש לבניית סביבת פיתוח למפתחים ב-ITT. נוסף על כך הם הבינו כי תאימות לאחור לשפת C תהיה קריטית להמשך הפיתוח בחברה. קוקס החל לכתוב ממיר ל-C המשתמש בכמה מהיכולות של Smalltalk. במהרה הוא החל לממש תכנות מונחה עצמים בשפת C, שכינה OOPC.
לאב וקוקס יצרו לבסוף מיזם חדש, בשם Productivity Products International ‏(PPI) כדי למסחר את המוצר שלהם, שהכיל מהדר לשפת Objective-C ומספר ספריות. בשנת 1986 פרסם קוקס מפרט ראשוני לשפת Objective-C בספר  Object-Oriented Programming, An Evolutionary Approach.

ההצלחה בעקבות NeXT

לאחר שסטיב ג'ובס נאלץ לעזוב את אפל, הוא הקים את חברת NeXT בעזרתם של כמה שותפים. בשנת 1988 רכשה NeXT את רישיון השימוש של Objective-C מחברת StepStone (השם החדש של PPI, הבעלים של Objective-C) והרחיבה את המהדר GCC לתמיכה ב-Objective-C. בנוסף, היא פיתחה את ספריות ה-AppKit ו-Foundation Kit, עליהם התבסס ממשק המשתמש של NeXTStep. בעוד מחשבי העבודה של NeXT לא זכו להצלחה, זכו כלי התוכנה לשבחים רבים. עובדה זו הובילה את NeXT לזנוח את פיתוח החומרה ולהתמקד בכלי תוכנה, ושיווק NeXTstep כפלטפורמת תכנות מותאמת אישית.
לאחר שרכשה את NeXT בשנת 1996, השתמשה אפל ב-OpenStep במערכת ההפעלה החדשה שלה, OS X. זה כלל את Objective-C, ואת כלי הפיתוח של NeXT שהיו מבוססי Objective-C.כלי הפיתוח Project Builder הורחב ובהמשך שונה שמו ל-Xcode. רוב ה-Cocoa API של אפל מבוסס כיום על אובייקטים מממשק OpenStep, וזוהי סביבת העבודה הנפוצה ביותר כיום לפיתוח ב-Objective-C.
Ehang

Ehang היא חברה סינית לייצור כלי טיס בלתי מאוישים ו/או אוטונומיים.
בינואר 2016 הכריזה, וביוני 2016 השיקה החברה את Ehang-184, המודל הראשון בעולם של מסוק אוטונומי ללא טייס המסוגל לשאת נוסע אנושי. במהלך 2016-2018 נערכו כ-1000 שעות טיסת ניסוי לא מאוישות בתנאים שונים.
גן לאומי קבר בן-גוריון

תולדות הגן

פולה בן-גוריון מתה ב-29 בינואר 1968, כשש שנים לפני מות בעלה. עם מותה נדרש בן-גוריון לבחור באתר לשם קבורתה וקבורתו שלו בבוא יומו. הוא בחר בחלקה מדרום לבניין הספרייה של מדרשת שדה בוקר, השוכנת קילומטרים מעטים מדרום לקיבוץ שדה בוקר שבו התגורר עם אשתו. ב-30 בינואר נערכה שם הלווייתה של פולה בן-גוריון. בבחירה זו ויתר בן-גוריון על זכאותו להיקבר עם רעייתו בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים.
תכנון אחוזת הקבר על ידי רשות הגנים הלאומיים החל לאחר קבורת אשת בן-גוריון באתר ולפני מות בן-גוריון עצמו. האתר עבר הכשרה לייעודו כאחוזת קבר, ובמסגרתה נערכו בו עבודות עפר שהביאו להגבהת מפלס רחבת הקבר במטרים רבים. ב-1 בדצמבר 1973 מת בן-גוריון וכעבור יומיים הובא לקבורה במקום.
במאי 1974 ערכה רשות הגנים הלאומיים תחרות פומבית לעיצוב רחבת הקבורה וסביבתה, שבו התבקש עיצוב המקום כפארק שיאפשר עלייה לרגל של מבקרים ויהיה צנוע אך מלא הוד. יעקב ינאי, יושב ראש רשות הגנים הלאומיים, כתב למזכירות הממשלה כי ראוי להרוס את בניין הספרייה שלמרגלותיו ניצבת רחבת הקבורה על מנת לפנות מרחב סביבה, אך בתחרות נדרשו המשתתפים להותיר את המבנה במקומו ולשלבו בתוכניתם. לימים הפך מבנה הספרייה לבית המכון למורשת בן-גוריון.
וועדת שיפוט בת 13 חברים בחנה 54 הצעות שהוגשו במסגרת התחרות על ידי אדריכלים, אמנים ופסלים, ובחרה בהצעתם של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.
בפברואר 1989, ארגון חרדי בשם קש"ת ("קבוצת שומרי תורה" או "קבוצה שלא תשלים"), חילל את קברו של בן-גוריון וצייר עליו צלבי קרס. במרץ 2005, הכתובת "היטלר" רוססה על קבר בן-גוריון על ידי פועלי ימין שפעלו נגד תוכנית ההתנתקות.

תיאור הגן

הגן משתרע על פני שטח של 90 דונם, שרובו מכוסה צמחייה. שביל מתפתל מוביל ממגרש החניה שבכניסה לגן אל רחבת הקבורה הנמצאת בחלקו הדרום-מזרחי של הגן. לוחות אבן מדורגים וסלעים שהונחו משני צידי השביל ובצידם צמחייה ועצים משווים לו מראה של ערוץ נחל. 
מצבות בני הזוג בן-גוריון ממוקמות בלב הרחבה ובצידן חלקת צמחייה ועצי פלפלון. הן מוקפות בשרשרת מתכת שחורה על גבי עמודים. המצבות עוצבו על ידי הפסל עזרא אוריון. הן מלבניות ובנויות מאבנים פשוטות, ובתוך שקעים רחבים בפאתן העליונה קבועים לוחות אלכסוניים שעליהם נחרתו שמות הנפטרים, שנות לידתם ומותם וכן השנים שבהן עלו לארץ ישראל. 
רחבת הקבורה מוקפת בלוחות סלע מדורגים המהווים גם מושבים לקהל וכן בגדר אבן נמוכה בשוליה הדרומיים. היא משקיפה דרומה אל ערוצו העמוק של נחל צין והנוף המדברי שמעבר לו.
במהלך יום הזיכרון השנתי לדוד בן-גוריון, החל ביום ו' בכסלו או בסמוך לו, נערך ברחבת הקבורה טקס האזכרה הממלכתי לבן-גוריון ולרעייתו.
נבחרת צרפת בכדוריד

היסטוריה

נבחרת צרפת השתתפה לראשונה באליפות העולם שנערכה בשוודיה ב-1954, אך סיימה במקום השישי והאחרון. היא השתתפה בכל האליפויות שנערכו עד 1970, אך לא הרשימה בהן. בשנות ה-70 ושנות ה-80 נעדרה מאליפויות העולם, למעט זו שנערכה בדנמרק ב-1978, בה סיימה במקום ה-16 והאחרון. 
מאז 1990 חזרה צרפת להשתתף באליפויות העולם, ומאז שנות ה-90 השתלבה בצמרת הכדוריד העולמית. באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה הנבחרת במדליית הארד, ובאליפות העולם שנערכה בשוודיה ב-1993 זכתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לנבחרת רוסיה במשחק הגמר. באליפות אירופה הראשונה שנערכה בפורטוגל ב-1994 לא הצליחה לשחזר את הישגה, וסיימה במקום השישי. באליפות העולם שנערכה באיסלנד ב-1995 זכתה לראשונה בתואר העולמי, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת קרואטיה. גם באליפות אירופה שנערכה בשנה שלאחר מכן בספרד לא הבריקה, וסיימה במקום השביעי. באותה שנה סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אטלנטה (1996). באליפות העולם שנערכה ביפן ב-1997 סיימה במקום השלישי, ובזו שנערכה במצרים ב-1999 סיימה במקום השישי. בין לבין, סיימה שוב במקום השביעי באליפות אירופה שנערכה באיטליה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה צרפת לבסס את עצמה כאחת הנבחרות המובילות. בשנת 2000 סיימה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בקרואטיה ובמקום השישי באולימפיאדת סידני (2000). ב-2001 אירחה לראשונה את אליפות העולם, וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שגברה על נבחרת שוודיה לאחר הארכה. באליפות אירופה שנערכה ב-2002 בשוודיה שוב לא הצליחה לשחזר את רמתה מאליפויות העולם, והסתפקה במקום השישי. באליפויות העולם שנערכו בפורטוגל ב-2003 ובתוניסיה ב-2005 סיימה במקום השלישי, ובאליפות אירופה שנערכה בסלובניה ביניהן, סיימה שוב במקום השישי. באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה את הבית המוקדם ללא הפסד, אך הפסידה לנבחרת רוסיה ברבע הגמר וסיימה במקום החמישי.
בשנת 2006 זכתה צרפת לראשונה באליפות אירופה, באליפות שנערכה בשווייץ, לאחר שגברה על נבחרת ספרד במשחק הגמר. שחקן הנבחרת תיירי אומייר נבחר לשוער המצטיין בטורניר. באליפות העולם שנערכה בגרמניה ב-2007 סיימה במקום הרביעי. בשנת 2008 סיימה במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה בנורווגיה. שחקן הנבחרת ניקולה קרבטיץ' נבחר ל-MVP של הטורניר, ושחקן הנבחרת דניאל נרסיס נבחר לשישיית הטורניר. באותה שנה זכתה לראשונה בתואר האולימפי, באולימפיאדת בייג'ינג (2008), לאחר שגברה במשחק הגמר על איסלנד.
בשנת 2009 זכתה נבחרת צרפת באליפות העולם בפעם השלישית, לאחר שגברה על נבחרת קרואטיה בטורניר שנערך בזגרב. שלושה משחקני הנבחרת, מישאל גיגו, ניקולה קרבטיץ' והשוער תיירי אומייר, נבחרו בין ששת השחקנים הטובים בטורניר. בשנת 2010 הוכתרה בפעם השנייה כאלופת אירופה, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת קרואטיה. באליפות העולם שנערכה בשוודיה ב-2011 שמרה צרפת על תוארה, לאחר שגברה על נבחרת דנמרק בהארכה. השוער דאודה קרבואה רשם את אחוזי ההצלחה הטובים בטורניר (עצר 47.5% מניסיונות ההבקעה), וניקולה קרבטיץ' נבחר ל-MVP של האליפות. לאחר שניצחה ב-4 טורנירים גדולים ברציפות, איבדה צרפת את תואר אלופת אירופה, כשסיימה במקום ה-11 בלבד באליפות שנערכה ב-2012 בסרביה. עם זאת, בטורניר הגדול הבא, במסגרת אולימפיאדת לונדון (2012), שמרה על תוארה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת שוודיה. קרבטיץ' ואומייר נבחרו לנבחרת הטורניר. באליפות אירופה 2014 זכו הצרפתים בתואר לאחר ניצחון מול דנמרק במשחק הגמר 41-32 ושברה את שיא הכיבושים במשחק גמר במפעל, למעמד ה-MVP של משחק הגמר נבחר דניאל נרסיס.
כלב ים מזוקן

מאפיינים

כלב הים המזוקן מגיע לאורך 2.1-2.7 מ' ולמשקל 200-430 ק"ג. הנקבות גדולות מהזכרים.
לכלב ים זה סנפירים מרובעים, וזיפי שפם עבים ומרובים הגולשים עד ללסתו התחתונה. צבעם של הבוגרים הם אפרפר-חום ומאחורה יותר כהים, עם כמה כתמים על הגב ולעיתים רחוקות יש להם גם כתמים כהים על צידי הגוף. לעיתים הפנים והצוואר בצבעי חום אדמדמים. הגורים לעומתם, נולדים בצבעי אפור-חום ומנוקדים בכתמים לבנים על גבם וראשם. תכולת השומן בגוף שלהם מגיעה ל-30 עד 40%.
כלב ים זה וכלבי הים הנזירים הם היחידים בכלבי הים בהם לנקבה 2 פטמות.

רבייה

הנקבות ממליטות באביב (באזור אפריל-מאי) על קרחונים צפים בימים רדודים, גורים שמשקלם 30-40 ק"ג. הגורים צוללים לראשונה כמה שעות מלידתם ונעשים מיומנים במהירות. האמהות מטפלות בגורים 18-24 יום עד גמילתם, אז הגורים שוקלים בערך 100 ק"ג.
הגנב מבגדאד (סרט)

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בבגדאד בתקופת הח'ליפה והיא לקוחה מסיפורי אלף לילה ולילה. הנסיך אחמד, המלך החוקי של בגדאד שהודח על ידי הווזיר הרשע ג'עפר בעל הכוחות המאגיים, משוטט ברחבות כמקבץ נדבות. ג'עפר זורק אותו לכלא ושם הוא פוגש בנער אבו, הוא "הגנב מבגדד", הטוב בגנבי העיר. בעזרת הגנב מצליח הנסיך להימלט לעיר בצרה שם הוא מתאהב בבתו היפה של הסולטאן אותה יעד ג'עפר לעצמו. ג'עפר מגיע לבצרה ובכוחותיו המיוחדים גורם לעיוורונו של אחמד והופך את אבו לכלב. כשהנסיכה שוקעת לתרדמה ממנה תוכל להתעורר רק אם תראה שוב את אחמד אהובה, משיב ג'עפר לאחמד ואבו את דמותם ומביא את אחמד לנסיכה המתעוררת מתרדמתה, אך אינה זוכה להתאחד אתו כי ג'עפר חוטף אותה ומפליג עמה לים בספינה. אבו ואחמד יוצאים בעקבותיהם ועוברים הרפתקאות רבות נוספות בטרם יבוא הסרט לסיומו הטוב, מפלתו של ג'עפר ושובה של הנסיכה לזרועותיו של אחמד.
את גיבור הסרט, הנער אבו הגנב מבגדאד, גילם נער הודי בשם סאבו (Sabu Dastagir) שהסרט הפך אותו לכוכב קולנוע.
את תפקיד ג'עפר, הווזיר האכזר, גילם קונרד ויידט, גרמני אנטי נאצי, שברח מגרמניה בשנת 1933 והופיע בסרטים אנגליים ואמריקאים, שלאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תרם את מרבית רכושו לטובת מאמץ המלחמה הבריטי. תפקידו הזכור ביותר, היה המיור הנאצי, המתאנה לגיבוריו החיוביים של הסרט  קזבלנקה משנת 1942.
הסרט הגנב מבגדאד, שצולם בצבעים, כלל פעלולים טכניים שהיו חדשניים בזמנו: השד היוצא מן הבקבוק, השטיח המעופף, העין "הרואה הכל", הבובה הרצחנית, הסוס המכני המעופף ועוד.
בשנת 1941 זכה הסרט בשלושה פרסי אוסקר: לצילום, לעורך האמנותי ולאפקטים מיוחדים.
ניסים אמזלג

ביוגרפיה

אמזלג, יליד מרוקו, גדל ולמד בצרפת (1985-1965) למד ב-École normale supérieure de Saint-Cloud. לאמזלג תואר דוקטור במדעי החיים מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), ותואר דוקטור במקרא מאוניברסיטת בן-גוריון (2015). 
אמזלג פרסם כשישים מאמרים מדעיים בתחום הביולוגיה בנושא הסתגלות התפתחותית בצמחים והשלכותיה ההורמונליות.
בתחום המקרא פרסם עד כה שני ספרים וכשלושים מאמרים מדעיים העוסקים בשני תחומים: 1) השירה המזמורית המקראית וביצועה המוזיקלי כשירת מענה. 2) היסודות המטלורגים של האמונה הישראלית והמקור הקיני של האל המקראי - אלוהי ישראל. בתחום הפילוסופיה של המדע פרסם אמזלג כשנים עשר מאמרים ושלושה ספרים על מושג האמת במדע בכלל. ועל היסודות המדעיים של תורת האבולוציה של דרווין וממשיכו.  
הוא מחברו של הספר "מהפכת הנחושת". פרסם מספר מאמרים, בהם ב-American Journal of Archaeology וב-Journal for the Study of the Old Testament. בצרפתית חיבר את הספרים, "La Raison malmenée – De l’origine des idées reçues en biologie moderne" ואת "L'Homme végétal. Pour une autonomie du vivant "
מתגורר בכפר סבא.
מפקדת חסן סלאמה

רקע היסטורי

הבניין הוקם באמצע שנות ה-30 על ידי ארגון עובדי הבניה (לימים סולל בונה) בהזמנת הצבא הבריטי. הכוונה הייתה למסור את המבנה למופתי חאג' אמין אל חוסייני במקום מחנה שנלר שנתפס על ידי הבריטים. בעקבות המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939 חזרו בהם הבריטים מכוונתם הראשונה וייעדו את המקום לבית ספר לקצינים.
בתחילת מרץ 1948 פינו הבריטים את הבניין ולתוכו נכנס חסן סלאמה עם לוחמיו וקבע בו את מפקדתו.

מלחמת העצמאות

ב-14 במרץ 1948 הגיע למפקד חטיבת גבעתי מסמך מהש"י ובו פרטים על הכוחות הנמצאים בבניין. שמעון אבידן החליט על פעולה לפיצוץ הבניין והטיל את התכנון והביצוע על גדוד 52 בפיקודו של יעקב פרי (פרולוב). המשימה הוטלה על פלוגה א' ולאחר הצגת התוכנית לשמעון אבידן הוא אישר אותה. אבידן התמנה למפקד מבצע נחשון והחליט לבצע את ההתקפה כ"אקורד פתיחה" למבצע הגדול.

פיצוץ מפקדת חסן סלאמה

הכוח יצא מ"קיבוץ עקיבא" בליל כ"ה באדר ב' תש"ח, ה-4/5 באפריל 1948. לאחר התמקמות החסימות הגיע הכוח לבניין. בכוח היו יחידת הפורצים בפיקודו של נעם לאונר, יחידת המבערים, ה"סבלים" שנשאו את חומר הנפץ והחבלנים. בכוח היה גם יעקב חודורוב מצויד בטומיגן.
בשעה 00.50 פתח הכוח באש לעבר הקומות העליונות מנשק קל ומרגמות. חוליית הפורצים פרצה את הגדר בטורפדו בנגלור ויחידת המבערים הסתערה לעבר קומת הקרקע, פרצה את דלת הכניסה והחלה בטיהור המקום לקראת בוא החבלנים. החבלנים הניחו את חומר הנפץ במהירות באולם באגף הצפוני. ערבי שירד במדרגות חוסל באש הטומיגן של חודורוב. החבלנים סיימו את עבודתם במהירות, הפעילו את פתיל ההשהייה והכוח נסוג במהירות. בפיצוץ נהרס כל האגף הצפוני של הבניין.
לכוח לא היו נפגעים. לערבים היו שלושים הרוגים ועשרות פצועים בפעולה. בפיצוץ עצמו נהרגו 20 איש ו-8 נפצעו. חסן סלאמה לא היה במפקדתו באותו לילה.
עיתוי ההתקפה היה נכון, יוקרתו של חסן סלאמה ירדה פלאים והוא לא פעל נגד כוחות מבצע נחשון.

קרבות אצ"ל בבניין

לאחר ההתקפה העביר סלאמה את מפקדתו ליהודיה אבל הערבים המשיכו להחזיק בחלק שנותר מהבניין.
במחצית מאי 1948 פנה פיקוד ההגנה לאצ"ל בבקשה לתקוף את רמלה כדי למשוך כוחות אויב מחזית לטרון. הבקשה נענתה בחיוב ותשע פלוגות שמנו כ-800 לוחמים רוכזו בבסיס בבאר יעקב בפיקודו של עמיחי פאגלין ומשם החלו בהתקפות על רמלה שנמשכו מ-16 במאי 1948 עד 11 ביוני 1948.
לוחמי האצ"ל היו חמושים בנשק נחות ומאומנים ללוחמת גרילה ולא נגד צבא סדיר. דווקא הצד המערבי של רמלה היה מבוצר ומוגן על ידי מאות לוחמים ערביים מקומיים ומתחילת יוני, גם חיילי הלגיון הערבי ועל חומה בצורה זו התנפצו כל התקפות לוחמי האצ"ל שהצליחו רק לכבוש את בניין מפקדת חסן סלאמה ולהתבסס בו.
ב-1 ביוני 1948, זמן קצר לאחר שנכנס הלגיון הערבי לרמלה, פתחו הערבים בהתקפה גדולה והצליחו לכבוש בחזרה את הבניין תוך גרימת אבידות כבדות ללוחמי האצ"ל שנסוגו תוך השארת גופות רבות בשטח. שמותיהם, יחד עם שמות יתר חללי קרבות האצ"ל ברמלה, מונצחים באנדרטת האצ"ל ברמלה.
עם כניעת רמלה במבצע דני נטשו הערבים את הבניין ללא קרב.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה תפס צה"ל את המקום ובמשך עשרות שנים היה בו ימ"ח 104 של חטיבה 99 ובהמשך של יחידות אחרות, כגון האוגדה האילתית וגדוד חרב, עד סוף שנות ה-90.

מצב הבניין כיום

הבניין במצב גרוע. דרך רכב משובשת מוליכה אליו מכביש 44 כ-200 מטר צפונית - מערבית לפסי הרכבת. הבניין נמצא בשטח המועצה המקומית באר יעקב. הוא לא הוכר כאתר מורשת המיועד לשימור למרות ההיסטוריה שלו, ולכן מצבו מידרדר ואם לא יוחלט על עתידו, לא רחוק היום שיוכרז כמבנה מסוכן ויגודר ומכאן הדרך להריסתו קצרה.
דן הראל

ביוגרפיה

הראל נולד, גדל והתחנך בעיר חיפה. בנעוריו למד בבית ספר בסמ"ת כולל כיתה י"ג של לימודי טכנאות אלקטרוניקה. היה חבר בגרעין השומר הצעיר בקיבוץ מצר ומשם התגייס לצה"ל. החל את שירותו הצבאי בצה"ל בקורס טיס בשנת 1974 והודח ממנו ב-1976. באותה שנה עבר לחיל התותחנים שם מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה, ביניהם מפקד סוללה וקצין מבצעים בגדוד 402. ב-1980 סמג"ד 403 ומספר חודשים מג"ד בפועל. במהלך מלחמת לבנון הראשונה מונה למפקד גדוד 402. בהמשך שירת כמפקד ענף קצינים בביסל"ת, כמפקד סיוע ארטילרי בגבול לבנון ומפקד עוצבת גולן, אגד ארטילרי בפיקוד הצפון.
בשנת 1993 התמנה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי, תפקיד שמילא עד שנת 1995, אז מונה לקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד שבו החזיק עד 1998. בשנת 1996, במהלך מהומות מנהרת הכותל, נפצע מירי באזור טולכרם וירכו התרסקה.
ב-1998 מונה למזכיר צבאי לשר הביטחון ושימש כמזכירם הצבאי של יצחק מרדכי, משה ארנס ואהוד ברק. עשה הסבה לשריון ובשנת 2000 התמנה לתפקיד מפקד עוצבת המפץ, אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. ב-2001 קודם לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים.
ב-2003 בוצע סבב תפקידים, ובו מונה לתפקיד מפקד פיקוד הדרום, ובמסגרתו היה אחראי ללחימה ברצועת עזה ולביצוע תוכנית ההתנתקות. הראל העריך עוד לפני ביצוע ההתנתקות שהיא תגביר את הטרור מעזה והתריע בפני מפקדיו שהיא תביא להתגברות השפעת החמאס ברצועה. עם זאת, הוא לא נמנע מלבצע את משימת ההתנתקות, אותה כינה "טרגדיה". הראל זכה לשבחים רבים על אופן הביצוע המאופק של הפינוי, אך מאידך נהפך לשנוא בחוגי הימין. בשנת 2005 סיים את תפקידו כמפקד פיקוד הדרום ומונה לנספח צה"ל בארצות הברית.
ב-1 באוקטובר 2007 מונה הראל לסגן הרמטכ"ל במקום האלוף משה קפלינסקי, ובאוקטובר 2009 הוחלף על ידי בני גנץ.
הראל בוגר קורס מח"טים והקורס המתקדם לקציני תותחנים בצבא ארצות הברית.
בינואר 2011 מונה הראל למנכ"ל משרד התחבורה, ובאוקטובר 2011 הודיע על התפטרותו מהתפקיד. ב-1 באוגוסט 2013 החל לכהן כמנכ"ל משרד הביטחון וכיהן בתפקיד עד מאי 2016.
בסוף פברואר 2018 מונה על ידי שר התחבורה, ישראל כ"ץ, לעמוד בראש חברת רכבת ישראל לאחר שהתפקיד לא היה מאויש מספר חודשים ובמטרה לפקח מניסיונו הרב על תוכנית הפיתוח של הרכבת בדגש על הקו המהיר לירושלים שפתיחתו מתעכבת.
סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשתי בנות ובן.
בשארה אל-ח'ורי

בשארה אל-ח'ורי (בערבית: بشارة الخوري; 1890 - 1 בינואר 1964) היה נשיאה הראשון של לבנון, לאחר קבלת עצמאותה מצרפת ב-1943.

ביוגרפיה

אל-ח'ורי היה עורך דין אשר רכש את השכלתו בפריז. החל את דרכו בשנת 1912 כמתמחה במשרד עורכי הדין של אמיל אדה. כמו אדה היה גם אל-ח'ורי פטריוט מארוני ונאמן לרעיון "לבנון הגדולה". אלא שבכך התמצה הדמיון, וביריבותם האישית גילמו השניים את הגישות השונות אל מול פני הדילמה המארונית. 
אל-ח'ורי היה יליד האזור הדרומי בהר הלבנון שהיה דרוזי בעיקרו. למרות שדיבר צרפתית, העדיף אל-ח'ורי את הערבית ואת תרבותה. הוא לא היה לאומן ערבי מודרני שכן נאמנותו העקרונית נשארה ללבנון, אולם את ביטחונה ואת קיומה של לבנון, כך סבר, לא ניתן יהיה לשמר מתוך הנצחת העימות עם האסלאם ועם הערביות.
הקו שהנחה את אל-ח'ורי היה פרגמטיסטי, ולפי הערכותיו מוטב היה למארונים להתפשר עם המוסלמים. הוא שאף להגברת הפעולה בין העדות במסגרת המוסדות המאוזנים של הרפובליקה הלבנונית, בתקווה שבתוך כך תושבי לבנון המוסלמים ילכו ויזדהו עם המדינה הלבנונית. על פי השקפתו, תפקידה ההיסטורי של צרפת באזור הסתיים. צרפת, לדידו, עשתה את שלה בעצם הקמתה של "לבנון הגדולה" ובכינונה של הרפובליקה. עתה הייתה נוכחותה בבחינת שלטון זר, שיש להיפטר ממנו. ההתנגדות להמשך המנדט הצרפתי הייתה עבורו גם הגשר הבטוח ביותר שעליו ניתן לפסוע לעבר הסולידריות הנוצרית-מוסלמית.
לאחר בחירתו של הנשיא שארל דבאס קיבלו המארונים את ראשות הממשלה ואל-ח'ורי מונה לשר המשפטים. עתה נעשתה היריבות בינו לבין אדה גלויה ועקרונית. השניים ביקשו הכרעה באמצעות התחרות על מוסד הנשיאות. אולם ההכרעה בין שתי המגמות שייצגו לא מיהרה להתממש. שנות תהפוכות ארוכות עברו עד שיירשם ניצחון חלקי וזמני בלבד למגמה שייצג אל-ח'ורי.
באוגוסט 1943 התמודד בראש הגוש הקונסטיטוציוני בבחירות לפרלמנט הלבנוני, אל מול "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. לאחר הבחירות הצליח אל-ח'ורי להיבחר לנשיא לבנון והוביל להכרזה על עצמאות לבנון. בעקבות זאת, בנובמבר 1943, עצרו הצרפתים את אל-ח'ורי ואת חברי הממשלה ומינו את אמיל אדה באופן זמני לראש ממשלה כדי שיערוך בחירות חדשות. אולם לאחר מספר ימים שחרר הגנרל ז'ורז' קאטרו את אל-ח'ורי והוא שב לתפקידו.
החמישייה (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילה

בשנת 1995 ארבעה חברים מארק ולס (טום קאלן), דני קנווד (או טי פאגבנל), סלייד (לי אינגלבי) ופרו קריו (שרה סולימני) נותרים בהלם כאשר אחיו בן החמש של מארק, ג'סי, נעלם אחרי ששיחק איתם בפארק. שום זכר לג'סי לא נמצא מעולם. הרוצח הסדרתי ג'ייקוב מרוסי, שהואשם בחמישה מקרי רצח אחרים, הודה ברצח ג'סי. הוריו של ג'סי, ג'ולי ואלן (ג'רלדין ג'יימס ומייקל מלוני) נואשו מהתקווה למצוא את בנם בחיים.
עשרים שנה אחר כך, קנווד הוא סמל בילוש שעובד במשטרת וסטברידג'. הוא מגיע לזירת רצח של הפרוצה אנני גרין, שהותקפה באלימות בפטיש. בדיקות זיהוי פלילי מגלות את ה-DNA של ג'סי בזירת הרצח. רשת סבוכה של אירועים נפתחת בפני ארבעת חברי הילדות ומקשרת ביניהם בתקווה לגלות את ג'סי בחיים.