google/wiki40b huggingface dataset:
אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

אדולף פרידריך נולד ב-22 ביולי 1848 בנוישטרליץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ, לפרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולנסיכה אוגוסטה מקיימברידג', בתו של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג'.
אדולף פרידריך לחם במלחמת צרפת-פרוסיה, והשתתף לאחר מכן בטקס הכתרת וילהלם הראשון לקיסר גרמניה בוורסאי.
בשנת 1904 מת אביו פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה אדולף פרידריך לשלטון. בשנת 1907 ניסה אדולף פרידריך להעניק חוקה לדוכסות, אולם נתקל בהתנגדות מצד האצולה. בניסיון לשכנע את האצולה, הבטיח אדולף פרידריך שייתן 2.5 מיליון דולר לקופת המדינה, אולם הניסיון נכשל. ניסיון נוסף שעשה אדולף פרידריך בשנת 1912 נכשל גם הוא. בינואר 1914 נאמר על אדולף פרידריך שהינו האיש השני העשיר ביותר בגרמניה, לאחר וילהלם השני, קיסר גרמניה, והונו נאמד ב-88,750,000 דולר.
ב-11 ביוני 1914 מת אדולף פרידריך בברלין, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
Illuminati

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, טובי גד, מוזלה, לארי גריפין ג'וניור, מייק דין, קניה וסט, צ'רלי היט, טראוויס סקוט והופק על ידי מדונה, וסט, דין, גריפין ג'וניור, היט וסקוט. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, בדומה לשירים נוספים מתוך האלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר ארבעה חודשים לפני צאתו של האלבום Rebel Heart, בו הוא נכלל.

ליריקה

מילות השיר מאזכרות בתוכן את הנישואים של ביונסה וג'יי זי ואת קניה וסט, ניקי מינאז', ביל גייטס, סטיב ג'ובס, ליידי גאגא, ג'סטין ביבר, ברק אובמה, לברון ג'יימס ואופרה וינפרי. בנוסף לכך, מדבר השיר על פנטגרם וגוגל.
בנוסף לכך, דיברה מדונה על הניתוח המוזיקלי של השיר בכמה ראיונות שונים.

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס אל המצעדים שבפינלנד, צרפת, הונגריה, שוודיה, וארצות הברית בין שנת 2014 לשנת 2015. האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-18 בפברואר 2015, זכה להצלחה נאה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.
עם השיר הופיעה מדונה במסגרת סיבוב ההופעות העשירי שלה, "Rebel Heart Tour".
דבליאצ'ה

היסטוריה

היישוב מתועד לראשונה בכתובים החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17. היה זה יישוב ובו מספר משפחות אריסות שעסקו בחקלאות. במחצית המאה ה-18 נכלל היישוב בחזית הספר של ממלכת הבסבורג ולמקום הגיעו תושבים ממוצא סרבי ועמם נמנו אנשי צבא ובני משפחותיהם. בהמשך, עם שינוי קו חזית הספר נטשו הסרבים את המקום, ובשלהי המאה ה-18 הגיעו למקום מתיישבים ממוצא הונגרי. מאוחר יותר עבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך מספר ימים. אזור דבליאצ'ה נותר בחזקת הגרמנים עם מרבית סרביה, ונוהל על ידי ממשלת בובות שכונתה "ממשלת ההצלה הלאומית" בראשות הגנרל מילאן נדיץ'. לאחר המלחמה נכלל הכפר דבליאצ'ה בשטחי יוגוסלביה, ולאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה.

הקהילה היהודית

קהילה יהודית נאולוגית התקיימה בדבליאצ'ה מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1895 הוקם בית הכנסת הקהילתי וכן תלמוד תורה. עוד הוקם בית עלמין. ב-1931 התגוררו בכפר 225 יהודים, שהיוו 3.75 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 148 נפשות. יהודי הכפר נרצחו בשואה, רובם בסיימישטה ובטופובסקה שופה ומקצתם נורו למוות באזור פנצ'בו. בית הכנסת הוחרב על ידי הגרמנים. לאחר המלחמה לא חודשה הפעילות הקהילתית. נכון ל-2002 עמד על תילו מבנה בית הכנסת וכן אותרו בכפר שרידי בית העלמין היהודי.
AutoRun

AutoRun, או הפעלה אוטומטית, היא תכונה במערכות ההפעלה Windows של מיקרוסופט המאפשרת להפעיל באופן אוטומטי קבצים מדיסק כגון כונן תקליטורים או כונן אחסון נייד. תכונה זו הופיעה לראשונה ב-windows 95‏‏. בעת הכנסת תקליטור לכונן או לחיצה כפולה על סמל הכונן מחפשת המערכת בספרייה הראשית קובץ טקסט הנקרא Autorun.inf ומבצעת את ההוראות הכתובות בו.
תוכנות זדוניות רבות מנצלות אפשרות זו כדי להריץ את עצמן ללא ידיעת המשתמש, ולהתפשט דרך התקני אחסון ניידים שונים.
נקודת פינל

גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופיעה לראשונה, במפה לא מדויקת, שהוכנה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 – 1899) בפיקודו של ז'רלאש.
האתר צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופה בהתבסס על תצלומים אלה בשנת 1959.

מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הוועדה קראה לנקודה על שמו של פיליפ פינל - רופא צרפתי ונחשב כאבי הפסיכיאטריה הרפואית-מדעית המודרנית; פינל הנהיג רפורמה הומניטארית בטיפול בחולי נפש.
זאת בדומה לאתרים רבים באזור שנקראו על שם חלוצים בתחום הרפואה.
קאיפנג

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 364 בשם דליאנג, אך נחרבה בידי שושלת צ'ין, למעט שטח מסחר קטן. במאה ה-7 שוקמה העיר והפכה למרכז מסחרי ופוליטי לאחר שחוברה עם התעלה הגדולה של סין ולתעלה המובילה למחוז שאנדונג. בשנת 1049 נבנתה בה פגודת הברזל שגובהה 54.7 מטרים, המהווה עד היום את סמלה ההיסטורי של העיר. במאה ה-11 הגיעה העיר (שנקראה "ביאנג'ינג") לשיא חשיבותה תחת שושלת סונג, והוקפה בשלוש טבעות חומה שהגנו על תושביה שמנו כ-600-700 אלף תושבים. היסטוריונים טוענים כי העיר הייתה הגדולה בעולם בין השנים 1013 ו-1127. עם זאת העיר סבלה מהצפות חוזרות ונשנות של הנהר הצהוב (הקשה שבהם התרחשה בצורה יזומה בשנת 1642, והרגה כחצי מתושבי העיר) ומהתקפות המונגולים מצפון. בתחילת תקופת שושלת מינג, ב-1368, קאיפנג הייתה לבירת מחוז חנאן.
תמר לוטן

תמר לוטן (1934 – 29 בדצמבר 2011) הייתה עורכת ומפיקת טלוויזיה, מראשוני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ואחראית על תוכניות כגון "לשון המראות" אודות הספרות העברית לפי ספריו של גרשון שקד, "תיק תקשורת", "זהו זה!", "ערב חדש" ועוד.
לוטן נולדה בשנת 1934 כתמר קרצ'מר, אמה הייתה רחל בתו של הרבי מרדכי מנחם מנדל קאליש מוורקא. היא התחנכה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בצפון תל אביב. בשנת 1952 יצאה כחניכת התנועה המאוחדת להכשרה בניר עם, ושנה לאחר מכן הצטרפה לקיבוץ יפתח, שם פגשה את מיכאל לוטן, ונישאה לו.
ב-1956 עזבו את הקיבוץ ועברו לבית ברל, שם שימשה לוטן כמורה לספרות. בשנת 1967 הצטרפה לצוות ההקמה של הטלוויזיה הלימודית (שמה של הטלוויזיה החינוכית דאז) ועיצבה את תוכניות העשרת המבוגרים. יחד עם תרצה יובל אלחנתי מגלי צה"ל גיבשה את תוכניות "אסכולה" למדע פופולרי.
אוניברסיטת בלגרד

במאה ה-19

ב-13 בספטמבר 1808 בימי המרד הסרבי נגד הטורקים העות'מאנים, דוסיטיי אוברדוביץ', דמות מובילה של עידן האורות במרחב הסרבי, ייסד בבלגרד את "בית הספר הגדול" (וליקה שקולה Велика школа), בעל פרופיל קלאסי. בית ספר זה על גלגוליו היה למוסד החינוך הגבוה של סרביה בשנים 1808–1905. בית הספר פעל תחילה עד שנת 1813, הוקם מחדש בשנת 1838 בקרגוייבץ תחת השם "ליצאום" ובשנת 1841 הועבר לבלגרד. פעל אז תחת השם "הליצאום של בלגרד" וכלל פרט לפקולטה לפילוסופיה גם פקולטה למשפטים. בשנים 1863–1905 הוא נשא שוב את השם "בית הספר הגבוה" או "האקדמיה הגדולה של בלגרד".
מושבו הראשון היה בבית הרוזנת ליוביצה, אחר כך עבר לבית הקפטן מישה אנסטסייביץ', לפי שם בעלי הבניין, סרבי אמיד, שתרם אותו למדינה. הבניין, הנחשב לאחד הבתים היפים של בירת סרביה, מאחסן גם בימינו את הרקטור של האוניברסיטה.
בית הספר היה תחילה שילוב של בית ספר תיכון קלאסי ושל מכללה. ב-24 בספטמבר 1863 מעמדו עוגן בחוק כ"מוסד מדעי לחינוך גבוה ומקצועי" תחת חסות משרד החינוך של ממלכת סרביה, בראשות רקטור שהתמנה על ידי המלך ומועצה אקדמית.
אחרי 1863 כלל המוסד שלוש פקולטות: פילוסופיה, הנדסה ומשפטים.
ב-27 בפברואר 1905 נחקק חוק האוניברסיטה ששינה את שם המוסד באופן רשמי לאוניברסיטת בלגרד. החוק נחתם על ידי המלך פטר הראשון קרג'ורג'ביץ' שערב לאוטונומיה של האוניברסיטה. בנוסף לפקולטות לפילוסופיה, למשפטים ולהנדסת חשמל, לפי החוק הוקמו גם פקולטה לתאולוגיה נוצרית אורתודוקסית, ולרפואה.
עד שנת 1863 לפני לימודי הפילוסופיה שנמשכו שנתיים היוו שלב חובה לפני לימודי המשפטים. עם המרצים נמנו מלומדים שהתחנכו באוניברסיטאות באוסטריה, גרמניה וצרפת, כגון יובן סטריה פופוביץ', יוסיף פנצ'יץ', ג'ורה דניצ'יץ' ואחרים.
בשנת 1894 סטבן מרקוביץ' לימד את הקורס הראשון להנדסת חשמל וייסד את הפקולטה להנדסה. כעבור ארבע שנים הוא הקים את המעבדה הסרבית הראשונה להנדסת חשמל.

במאה ה-20

בשנת 1914 אישה ראשונה סיימה לימודים באוניברסיטה - לימודי משפטים.
אוניברסיטת בלגרד ידעה התפתחות והתרחבות משמעותית בשנים שבין מלחמות העולם ובמיוחד אחרי הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בראשות טיטו. בשנים 1960–1970 נרשמו ללימודים בה גם סטודנטים רבים מארצות אחרות. עם זאת, בימי המשטר הקומוניסטי המוסד הושפע על ידי האידאולוגיה של המשטר. באותה תקופה אוניברסיטת בלגרד תרמה להקמת כל יתר האוניברסיטאות בסרביה, מונטנגרו ומקדוניה ושל כמה אוניברסיטאות בבוסניה והרצגובינה. אחרי מותו של טיטו סבל המוסד, כתוצאה מחוסר יציבות הפוליטית ומלחמות שפרצו ביוגוסלביה, מירידה גדולה מאוד במשאבים הפיננסיים שלה ובכך נפגעה איכות הלימודים. בימי משטרו של סלובודן מילושביץ', האוניברסיטה עמדה בפני מדיניות אל לחצים פוליטיים וחוסר אוטונומיה אקדמית ומנהלית. האוניברסיטה הפכה למרכז ידוע של האופוזיציה הפוליטית בסרביה. סטודנטים ופרופסורים בבלגרד ארגנו הפגנות המוניות נגד הממשלה. ארגוני סטודנטים כמו "אוטפור" תרמו בצורה משמעותית להדחת הממשלה.
קוג'י

גאוגרפיה

קוג'י ממוקם 8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחופו של ים טסמן. בצידו המזרחי של הפרוור מפרצון קוג'י וחוף קוג'י, שניהם אתרי תיירות פופולריים. הפרוור תחום מדרום על ידי רחוב ריינבו, דרך קרינגטון ממזרח ודרך קלובלי מצפון. הפרוורים הגובלים בו הם סאות' קוג'י בדרום, רנדוויק במזרח וקלובלי בצפון.
כ-800 מטרים מקו החוף של קוג'י מצוי "אי עוגת החתונה", שונית סלעים קטנה שמהווה שובר גלים טבעי למפרצון.

היסטוריה

בשנת 1838 מושבת קוג'י הוגדרה לראשונה, ובשנת 1863 הוקם בפרוור בית הספר הראשון (שלאחר זמן מה הוסב למלון קוג'י).
בשנת 1902 עברה בפרוור החשמלית הראשונה, שחיברה אותו למע"ר. קו הרכבת הגיע מרנדוויק הסמוך והתפצל ממנו לעבר קוג'י, עם תחנה מרכזית בחוף קוג'י.
בשנת 1907 הוקם בפרוור מועדון המצילים המקומי, אחד מהמועדונים הוותיקים ביותר בסידני.

תרבות

חוף קוג'י קיבל את שמו מהמילה האבוריג'ינית קוג'ה, שמשמעה "המקום המסריח" או "ריח האצות המסריחות". אלו נבעו ככל הנראה מתופעה טבעית של סחף אצות אל החוף בעקבות זרמי המים במפרצון קוג'י.
קוג'י הוא בית למספר קבוצות ספורט בסידני, בעיקר ראגבי. קבוצת הראגבי הסידני רוסטרס מתאמנת בקוג'י ומייצגת את הפרוור בליגה הלאומית מאז 1908. בקוג'י מצוי מגרש הפוטבול Coogee Oval, המהווה מגרש בית לקבוצות רבות.
בשנת 1887 הוקם בפרוור מתחם גדול בשם אקווריום ארמון קוג'י (Coogee Palace Aquarium), שהכיל בריכת שחייה (25 על 10 מטרים), אקווריום כרישים ומספר אטרקציות נוספות כגון מגרש החלקת קרח. הכיפה הגדולה מעל המתחם קרסה בשנות הארבעים, והמקום נבנה מחדש ושופץ. כיום הוא משמש כמרכז מסחרי מקורה.
קוג'י הוא אחד הפרוורים הצפופים ביותר בסידני, ומהווה מקום מגורים מועדף ומושך אוכלוסייה החל משנות השלושים. הוא פופולרי בזכות תרבות גלישה עניפה במקום, ומושך תיירים רבים, במיוחד תרמילאים.
גונדוונה

לפי תאוריית נדידת היבשות, גונדוונה היא הדרומית משתי היבשות, שהרכיבו את פני כדור הארץ לפני 200 מיליוני שנים (שם היבשת הצפונית הוא לאוראסיה). קודם לתקופה בה היו שתי יבשות אלה נפרדות זו מזו, הן הרכיבו יבשת אחת ששמה פנגיאה.
לפי המשוער יבשת גונדוונה כללה את היבשות הידועות כיום כאמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה. אף שישראל נחשבת היום לחלק מאסיה, היא היוותה חלק מגונדוונה והייתה מחוברת, יחד עם הלוח הערבי, לאפריקה. 
לפני כ-65 מיליון שנה התפצלה היבשת לחמישה חלקים: אמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה, אנטארקטיקה והחלק של תת-היבשת ההודית שמדרום להרי ההימלאיה.  
בזמן הניתוק מלאוראסיה, התפתחו בגונדוונה חי וצומח ייחודיים, אשר עדיין ניתן למצוא ביבשות שהרכיבו אותה. לאחר התחברות אפריקה לאסיה, צפון לדרום אמריקה והודו לאסיה, עברו מינים לאוראסיים רבים אל יבשות גונדוונה (ובמידה פחותה, מינים גונדווניים, ליבשות לאוראסיות). אוסטרליה לבדה שימרה חי גונדווני כמעט מושלם (אנטארקטיקה, לפני שקפאה, גם שמרה על מגוון מינים גונדווני). אורגניזמים גונדווניים מוכרים: דגי ריאות (אפריקה, אוסטרליה, דר' אמריקה), יענאים (אוסטרליה, דר' אמריקה, אפריקה, כולל ישראל), משפחת הפרוטאיים (אפריקה, אוסטרליה),  אראוקריות (דר' אמריקה ואוסטרליה), יונקי כיס ואחרים.
יחסי החוץ של ארצות הברית

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הודו

יחסי ארצות הברית- הודו נחשבים יחסי המסחר הגדולים ביותר של ארצות הברית (חוץ מסין העממית). ב-2009 נפגש ברק אובמה עם נשיא הודו מאנמוהאן סינג ואמר:" כי יחסי ארצות הברית-הודו הם מהמשמעותיים במאה ה-21". אובמה טוען שארצות הברית לא יכולה להתערב ביחסי הודו- פקיסטן.

יפן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הממלכה המאוחדת

בין ארצות הברית והממלכה המאוחדת הם מכונים היחסים המיוחדים והם היחסים הקרובים ביות הקיימים בין שתי מדינות בכלל, ובין מעצמות בפרט. ארצות הברית ובריטניה פועלות בשיתוף פעולה צבאי ומודיעיני מלא (או כמעט מלא) ולמרות היחסים ביניהן ידעו ימי משבר הן עדיין המדינות הקרובות בעולם. היחסים האלו החלו לאחר מלחמת העולם השנייה בה נלחמו ארצות הברית ובריטניה לצד בעלות הברית והיו שתי המעצמות הדמוקרטיות היחידות. למרות שהמדינות נלחמו לא פעם וארצות הברית קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת היחסים הקרובים אינם מפתיעים בגלל הקרבה האתנית (האוכלוסייה אנגלו-סקסית)) ובגלל הקרבה התרבותית.

איראן ומדינות ערב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היחסים עם אמריקה הלטינית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אוטוליקוס

מתמטיקה

בגאומטריה למד את מאפייני תנועתו של הכדור. האמונה היא שספריו הם הספרים המתמטיים העתיקים ביותר ששרדו עד היום. מחקרו של תיאודוסיוס אשר נכתב בספר "כדוריות" מבוסס על מחקריו של אוטוליקוס אודות הכדור.

אסטרונומיה

באסטרונומיה למד אוטוליקוס על הקשר שבין הזריחה והשקיעה של גרמי שמים, וכתב: "כל כוכב אשר זורח ושוקע תמיד זורח ושוקע באותה נקודה באופק."
המכתש הירחי אוטוליקוס קרוי על שמו לזכרו.
נערה עם עגיל פנינה

היצירה

הציור צויר במאה ה-17, בערך בשנת 1665. הוא הוכן בטכניקה של צבעי שמן על בד קנבס וממדיו הם: 45 על 40 ס"מ. הציור מציג דיוקן של נערה צעירה, העומדת כשכתפה פונה אל הצופה וראשה מופנה לעברו בפרופיל 3/4. הנערה לובשת שמלה בגוון צהוב-אוכרה. על ראשה טורבן או מצנפת בד בצבעי כחול וצהוב. היא עונדת עגיל גדול. שהיו שזיהו אותו כמשובץ בפנינה, אולם ייתכן כי הוא עשוי מתכת. דיוקן הנערה ניצב על רקע כהה בלתי מוגדר. זוהי הדמות היחידה בין יצירותיו של ורמיר, אשר צוירה כל כך מקרוב, עד כי אין אפשרות לקבוע אותה בתוך מרחב כלשהו. מבקרים שיבחו את המירוק הבתולי והמלטף של החומר ואת הרקע השחור שאינו צל אלא צבע.
הציור נמכר במכירה פומבית בהאג ב-1881 על ידי ארנולדוס אנדריס דס טומב (Tombe), גנאלוג ואספן אמנות, תמורת סכום נמוך לתקופה זו, שני גילדר ו-30 סנט (כ-24 יורו בערכי 2017). באותה העת, הציור היה במצב תחזוקה גרוע. טומב, שלא היו לו יורשים, הוריש את הציור לצד יצירות אחדות לגלריה המלכותית מאוריצויס בהאג, בה מוצג הציור ממותו ב-1902 ועד היום.
בשנת 1996 נערכה רסטורציה בציור לרגל תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו של ורמיר. במסגרת הניקוי הסיר צוות הרסטורציה בראשות יורגן ואדום (Wadum), הבזק של אור בתחתית העגיל שעונדת הדמות, שהתברר כתוספת מאוחרת שנועדה להעצים את האפקט התיאטרלי. בנוסף, הסרת הלכלוך מן התמונה חשפה לחלוחית בזוויות השפתיים ובשיניים.
הציור נחשב לאחת מיצירות המופת החשובות של ורמיר ושל אמנות הבארוק ההולנדי. ציור זה זכה מספר פעמים לכינוי ה"מונה ליזה ההולנדית" או ה"מונה ליזה של הצפון".

בתרבות

בשנת 1999 יצא לאור הרומן "נערה עם עגיל פנינה" מאת טרייסי שבלייה, המתייחס לציור.
בשנת 2003 יצא לאקרנים בארצות הברית (ב-2004 בישראל) הסרט "נערה עם עגיל פנינה", המבוסס על הרומן. את הסרט ביים פיטר ובר, וכיכבה בו השחקנית סקרלט ג'והנסון.
בשנת 2007 יצא לאקרנים בבריטניה הסרט "טירוף של קולג'" (במקור: St Trinians), בו קבוצת בנות גונבת את הציור ויוצרת ממנו עותק, הנמכר לסוחר אמנות עשיר בלונדון (אביה של אחת מהן). הסכום הגבוה שמתקבל בתמורה נועד לכסות את הגרעון של הקולג'. והציור עצמו מוחזר למוזיאון ברוב כבוד.
שדרות סן-מישל

שדרות סן-מישל (בולבאר סן-מישל) היא אחד משני הרחובות הראשיים שברובע הלטיני בפריז (השני הוא שדרות סן-ז'רמן). זוהי שדרה נטועה טורי עצים שחוצה את הגדה השמאלית מצפון לדרום, מגשר סן-מישל שעל הסן וכיכר סן-מישל הסמוכה, דרך שדרות סן-ז'רמן, והלאה משם לאורך אזור הסורבון וגני לוקסמבורג, ועד לכיכר קמיל ז'ליאן, שם הן מסתיימות אל מול תחנת הרכבת "פורט רויאל" ושדרות האובזרווטואר. את השדרות יצר הברון אוסמן במקביל לרחוב סן-ז'אק, שהיה הציר צפון-דרום ההיסטורי של פריז. השדרה מהווה את קו הגבול המפריד בין הרובע החמישי והרובע השישי של העיר (הבתים בעלי המספרים האי-זוגיים בצד המזרחי שייכים לרובע החמישי, והבתים בצד המערבי, בעלי המספרים הזוגיים, שייכים לרובע השישי). אורכו 1380 מטרים, ורוחבו הממוצע הוא 30 מטרים. הרחוב קרוי על שם "גשר סן-מישל", המחבר בין הגדה השמאלית לאיל דה לה סיטה. בסלנג מכונות השדרות לעיתים "בול' מיש" (Boul'Mich).
כציר מרכזי ברובע הלטיני שימש האזור (ועדיין משמש) למגורי וחיי סטודנטים, אך מעבר לכך הוא מהווה מוקד מסחרי ותיירותי מרכזי, כשחנויות מעצבים הולכות ותופסות עם הזמן את מקומותיהן של חנויות הספרים הקטנות. באזור הצפוני של השדרה מתרכזים מרבית המבקרים, הודות לחנויות הספרים שבו (כגון החנויות הגדולות ז'יבר ז'וזף וז'יבר ז'ון), בתי הקפה, בתי הקולנוע וחנויות הבגדים.
המבנים המרכזיים בשדרה הם מוזיאון קלוני, בית-הספר סן-לואי, "אקול דה מין", והעיר האוניברסיטאית (cité universitaire) שסביב אזור הסורבון.

היסטוריה

שדרות סן-מישל נקראו בעבר "שדרות סבסטופול בגדה השמאלית" (boulevard de Sébastopol Rive Gauche), ש"בלעו" לתוכן את רחוב דה דה פורט סנט-אנדרה (rue des Deux Portes Saint-André), את פסאז' הרקור (passage d'Harcourt), את רחוב דה מקון (rue de Mâcon), את רחוב נב דה רישלייה (rue Neuve de Richelieu), את רחוב פופה (rue Poupée), חלק רחוב דה לה הארפ (rue de la Harpe) ומרחוב ד'אנפר (rue d'Enfer), חלק מכיכר סן-מישל הישנה ומרחוב דה ל'אסט (rue de l'Est). החלק משדרות סן-מישל שבכניסה לרחוב אנרי ברביוס (rue Henri Barbusse) ורחוב דה ל'אבה דה ל'אפה (rue de l'Abbé de l'Epée) נקרא בעבר כיכר לואי מרטן (place Louis Marin).
בשנת 1871, "אוטל דז אטרנז'ה" היה מקום המפגש של חבורת "וילן בונהום" (Vilains Bonhommes) ששמו שונה אחר-כך על ידי שארל קרוס ל"סירקל זוטיק" (Circle Zutique), ובו נכללו פול ורלן וארתור רמבו.
ב-10 בדצמבר 1934, מייסדי אגודת Comité de rédaction du traité d’analyse נפגשו בקפה א. קפולד, שבשדרות סן-מישל מספר 63, כדי לדון בכתיבת ספר לימוד על אנליזה מתמטית. בפגישה נכחו אנרי קרטן, קלוד שבלי, ז'אן דלסאר, ז'אן דיידונה, רנה דה פוסל ואנדרה וייל. חבורה זו, יחד עם אחרים, הפכה לחוג המתמטיקאים המפורסם קבוצת בורבקי.
ג'ורג' סיגל

ביוגרפיה

סיגל נולד בעיירה גרייט נאק שבלונג איילנד, ניו יורק למשפחה יהודייה. אביו ממשפחת סגל ואימו ממשפחת סלובודקין (שם שמציין את מוצאם מהעיירה סלובודקה).
הוא למד בתיכון פנימייתי השייך לקהילת אגודת הידידים (הקווייקרים), למד ב"מכללת האוורפורד" שבפנסילבניה ולאחר מכן ב"אוניברסיטת קולומביה" משם סיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1955.
ב-1956 התגייס לצבא האמריקאי.

קריירה קולנועית

סיגל החל את דרכו כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הופיע בדרמות "היום הארוך ביותר" בתור נחת אמריקאי, "ספינת השוטים" בתפקיד הנוסע היהודי דייוויד, ב"מלך עכברוש" בתפקיד הראשי הראשון של סיגל בתור "המלך" במחנה השבויים היפני ובמערבון "הזמנה לאקדוחן".
על עבודתו המוקדמת קיבל סיגל בשנת 1965 את פרס גלובוס הזהב לשחקן המבטיח הטוב ביותר, בצוותא עם השחקן הישראלי חיים טופול.
בשנת 1966 זכה סיגל לשדרוג משמעותי בקריירה שלו בזכות תפקיד שקיבל מהבמאי מייק ניקולס בדרמה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
על הופעתו בתפקיד המדריך הצעיר והנאה ניק הועמד סיגל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף להופעתו המוערכת שיחק סיגל באותה שנה גם בתפקיד הראשי במותחן הריגול הבריטי
"המשימה ברלין" ובדרמת המלחמה "הפיקוד האבוד".
ב-1967 הופיע סיגל בסרט הפשע של רוג'ר קורמן המבוסס על "טבח יום ולנטיין" בתפקיד הרוצח השכיר פיטר גוסנברג חבר ה"כנופיה הצפונית".
ב-1968 הועמד סיגל לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו במותחן הקומי "לא דרך להתייחס לגברת" בתור הבלש מוריס ברומל
ושיחק בסרטו של סידני לומט "ביי ביי איש אמיץ"
ב-1969 שיחק בסרט המלחמה "הגשר על הרמאגן" בתפקיד לוטננט פיל הארטמן.
בשנת 1973 זכה סיגל בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי/ מוזיקלי על הופעתו בתפקיד סטיב בלקבורן בקומדיה הרומנטית הבריטית "מגע של איכות". בשנות ה-70 התפרסם גם לצידה של ברברה סטרייסנד בקומדיה "הינשוף והחתלתולה" בתור הכתב פליקס, לצידו של רוברט רדפורד בדרמת הפשע הקומית "היהלום הלוהט" ולצידה של גולדי הון במערבון "הדוכסית ודיטווטר פוקס" בו שיחק בתפקיד המהמר דיטווטר פוקס.
בשנת 1976 זכה סיגל להנחות את טקס האוסקר לצידם של כוכבי קולנוע בדמותם של ולטר מתאו, ג'ין קלי, רוברט שו וגולדי הון.
ב-1978 שיחק סיגל בקומדיית הבישול "רציחות קטנות של אשפי מטבח גדולים" בתפקיד יזם המזון המהיר רובי רוס.
ב-1981 הופיע סיגל בקומדיה "עותק פחם" לצידו של כוכב הקולנוע דנזל וושינגטון בהופעת הבכורה שלו.
ב-1989 שיחק בקומדיה המצליחה "תראו מי מדבר" בתפקיד אלברט, גבר נשוי המכניס להריון את גיבורת העלילה רואת החשבון מולי ג'נסן (קירסטי אלי).
ב-1991 השתתף בדרמה המוזיקלית "למען הבנים" בתור ארט סילבר כותב הבדיחות של הבדרנית דיקסי לאונרד (בט מידלר).
בשנת 1996 שיתף פעולה עם בן סטילר בקומדיות "אני, אשתי ואמי החורגת" בתפקיד אד אביו המאמץ של מל קופלין ו"כייבל גאי" בהפקתו של סטילר בתור אביו של סטיבן (מתיו ברודריק).
באותה השנה חזר סיגל לשתף פעולה עם ברברה סטרייסנד לאחר כ-26 שנה בדרמה הקומית בבימויה "שתי פנים למראה".
הופיע בפעם האחרונה בקולנוע בשנת 2010 בדרמה הקומית "על אהבה וסמים אחרים" בתפקיד אביו של ג'יימי רנדל (ג'ייק ג'ילנהול).
החל משנת 2013 סיגל משחק בסדרת הטלוויזיה הגולדברגים.

חיים אישיים

סיגל הוא אב לשתי בנות מאשתו הראשונה, המפיקה והעורכת, מריון סיגל פריד.
אשתו השנייה, לה היה נשוי עד למותה, הייתה לינדה רוגוף.
סיגל נשוי בשלישית, משנת 1996, לסוניה גרינבאום.
Neighborhood Bully

רקע

השיר נכתב לאחר גל גינויים לישראל בעקבות הפצצת הכור הגרעיני בעיראק. בשיר תומך דילן בישראל (בלי לנקוב בשמה). דילן טען כי השיר אינו פוליטי וניתן לפרשו גם בדרכים אחרות. בצד הפנימי של עטיפת האלבום הוא נראה כורע בהר הזיתים. באותה שנה ביקר שנית בישראל לרגל בר המצווה של בנו והצטלם ליד הכותל המערבי.
אבי רחמים

שירות צבאי

רחמים התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גבעתי. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד של גדוד צבר, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה. בדצמבר 2003 לאחר נפילת מפקד פלוגת החוד, חגי ביבי, קטע את לימודיו ושב לפקד זמנית על הפלוגה. לאחר מכן שירת כסגן ראש ענף חי"ר במא"ש במל"י. בהמשך שימש כסגן מפקד גדס"ר גבעתי. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת דובדבן.
ב-15 באוגוסט 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת אדום, ושימש בתפקיד בין השנים 2014–2016. ב-23 באוגוסט 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ושימש בתפקיד עד 22 באוגוסט 2018. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה.
רחמים הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במשאבי אנוש.
לימוד (ארגון)

לימוד (בלועזית: Limmud) הוא ארגון בינלאומי שמפיק פעילויות וכנסים בנושאי תוכן יהודי ברחבי העולם. הארגון אינו קשור לזרם מסוים ביהדות ומשווק את עצמו כפתוח לכל מי שמתעניין בלימודי יהדות.
הארגון נוסד בשנת 1980 בבריטניה ושאב את השראתו מהאגודה לקידום החינוך היהודי (CAJE) בצפון אמריקה, שנוסדה 4 שנים קודם לכן בשנת 1976. בדומה לה הוא מבוסס גם כן על התנדבות מוחלטת, ובשנותיו הראשונות נועד אך ורק למחנכים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 חל שינוי משמעותי בארגון והוא הומצא מחדש כארגון של מפגשים קהילתיים, מה שהוביל לגידול מואץ במספר המשתתפים בו ולהגדרתו כ"מקום היצוא הגדול ביותר של יהדות בריטניה". בשונה מארגונים אחרים, לימוד אינו מקיים היררכיה של מרצה מול קהל אלא מאפשר לכולם ללמוד מכולם, והאירועים מאורגנים על ידי מתנדבים המשתתפים כשווים בוועידה.
במסגרת הארגון מתקיימים היום אירועים של לימוד בכ-50 מדינות, בכללן גרמניה, אנגליה, ישראל, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, ארצות הברית, רוסיה וניו זילנד. בתוך כך, ארגון ״לימוד FSU״ עוסק בארגון אירועי לימוד ספיציפית למען יהודים דוברי רוסית ברחבי העולם, מתוך ההתחשבות במאפיינים המיוחדים של אוכלוסייה זו.
הארגון זכה בפרס ירושלים לאחדות ישראל בשנת 2017.
שון כבשון

תקציר העלילה

במרכז הסדרה עומד שון כבשון, המפגין אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת. שון בדרך כלל מספק סכסוך קומי שהוא חייב לפתור לפני כל סוף פרק, אם זה כולל בריחה מעדר כבשים אחר או הצלת העדר שלו.

הפקה

בפרקים שילוב של סלפסטיק וקומדיה אילמת קלאסית. אין כמעט מילים, אפילו על ידי בני האדם ומכך הסדרה מזכירה קומדיה אילמת. עם זאת ניתן לשמוע נהמות פשוטות, פעיות ונאנחות לפי כל מצב רוח של כבשה או דמות. פיטר לורד ציין בעבר כי זו הסדרה האהובה עליו ביותר של האולפנים. שמו של שון באנגלית הוא משחק מילים מהמילה "גזיזה", לפי הופעתו הראשונה שבה כמעט ומת ממכונת הגזיזה האוטומטית לכבשים.

הופעות חיצוניות

את ההופעה הראשונה שלו ביצע שון יחד עם העדר בפרק השלישי של וולאס וגרומיט, כאשר וולאס רצה לגזוז את כולם למטרה רווחית. כבר בהופעתו הראשונה הפגין שון אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת. בנוסף, שון הופיע גם בפרק כפול של הסדרה וולאס וגרומיט הנקרא "קונה 13".

ביקורת

הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות באופן עקבי. הארי ונינג מ-"The Stage" מצא בסדרה "אפיון מקסים ואנימציה מעולה. כל זה עוד לפני שאני מזכיר כמה זה מצחיק להפליא...". צ'ארלס ארצטר כתב כי "(לסדרה) סגנון ארדמן קלסי שגורם לי לצחוק בקול רם". עיתון הגרדיאן ציין כי הסדרה פוגעת בול בילדים בגילאי 4 עד 7.

עיבודים

בינואר 2011 דיווח ה-BBC כי החלה ארדמן לפתח סרט באורך מלא עם דמויות הסדרה. ב-25 בספטמבר 2013 הוכרז כי הסרט יצא ב-20 במרץ 2015. הסרט יעקוב אחרי שון והעדר לאחר שיצאו לעיר הגדולה בעקבות מעשה שובבות של שון.
מופע המבוסס על הסדרה הוצג לראשונה ב-9 במרץ 2011 ואורכו היה שעה וארבעים דקות. המופע כלל קטעים מוזיקליים וריקודים.
ב-16 ביוני 2008 הודיעה ארדמן כי היא מתכננת לסדרה משחק וידאו, המשחק שוחרר בסתיו של אותה שנה. ב-23 באוקטובר 2009 יצא משחק המשך.

ספין-אוף

בעקבות הצלחת דמותו של טימי הופקה לו סדרה משלו בשם "טימי הטלה".

ב-3 באוקטובר 2010 הייתה אמורה להתחיל גרסת אנימה, אך בוטלה בעקבות זכויות יוצרים.

פסלי שון כבשון

במרץ 2015 הוצבו במגוון אתרים ברחבי לונדון 50 פסלי שון כבשון שעוצבו על ידי אמנים וידוענים במסגרת מבצע "Shaun in the city". ביולי הועברו הפסלים לעיר בריסטול ובסוף 2015 יימכרו במכירה פומבית על מנת לגייס כספים לעמותת הצדקה לילדים של וואלאס וגרומיט.