google/wiki40b huggingface dataset:
פאבל אדלמן

אודות

אדלמן יליד לודז', למד קולנוע באוניברסיטת לודז' במחלקה ללימודי תרבות והתמחה בתאוריה ובהיסטוריה של הקולנוע בבית הספר הלאומי לקולנוע בלודז' (PWSFTviT). לאחר שסיים את לימודיו שימש כמרצה להיסטוריה של הקולנוע באוניברסיטת לודז' ואחר כך באוניברסיטת שלזיה בקטוביץ.
בשנת 1989 הוא שימש לראשונה כצלם בסרט ארוך, "קווים מחוקים" של פיוטר מיקוצ'י. בהמשך עבד עם אנדז'יי ויידה. בשנת 1999 מגזין וראייטי בחר בו כאחד מעשרת הצלמים הצעירים המבטיחים.
זכה בפרס הקולנוע האירופאי לצילום בשנת 2002 ופרס סזאר על עבודתו בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי. כמו כן שיתף פעולה עם פולנסקי בסרט "סופר הצללים". הוא צילם את הסרט "ריי" של הבמאי טיילור האקפורד.
איי. ג'יי. קוק

ביוגרפיה

קוק נולדה באושאווה, אונטריו, ובילתה את רוב חייה בעיר ויטבי, שם למדה במכון המקצועי אנדרסון קולגייט. יש לה שלושה אחים ואחיות: נתן, פול ואנג'לה. לקוק נודע שהיא צריכה משקפיים כשהייתה בכיתה ב' בעקבות אסטיגמציה חמורה והיא הייתה עם משקפיים עבים לשיפור ראייתה. בשנת 2007 עברה ניתוח להשתלת עדשות לתיקון הראייה. קוק רקדה מגיל 4, היא לקחה שיעורים בג'אז, סטפס ובלט. היא רקדה בתחרויות רבות במשך שנים עד שהחליטה לנסות משחק. קוק למדה גם מחול מגיל צעיר והודיעה שאם היא לא תהיה שחקנית היא תפתח סטודיו לריקוד אי שם. בראיון היא הודיעה שהיא עדיין רוקדת סטפס.

קריירה

העבודה הראשונה של קוק הייתה בפרסומת למקדונלד'ס בשנת 1997. היא השתתפה בתפקיד אורח בסוף הסדרה Goosebumps, וחלקים בסרטים In His Father's Shoes ו-Elvis Meets Nixon. קוק הוכיחה את הקריירה הקולנועית שלה בסרט חמש ילדות יפות בשנת 1999. באותה שנה היא לקחה גם חלק בסדרת הטלוויזיה Higher Ground שבה שיחקה קוק את שלבי מריק. Higher Ground נמשכה עונה אחת ונגמרה עם רומן אהבה בין שלבי ודמותו של היידן כריסטנסן, סקוט. אחרי Higher Ground, בשנת 2000, קוק הופיעה בסרט הטלוויזיה The Spiral Staircase לצד קנדיס מקלור, ולאחר מכן כבשה בתפקידים ראשיים בכמה סרטים; Out Cold כג'ני, Ripper כמולי, I'm Reed Fish, ו-Final Destination 2. בשנת 2003 קוק התארחה בסדרה מתים במשרה חלקית. היא גם שיחקה בעונה אחת בסדרה מרוץ לאתמול כלינדזי ווקר.
מאז ספטמבר 2005 היא משחקת את ג'ניפר "J.J." ג'רו בסדרת הדרמה של רשת השידור CBS, מחשבות פליליות. ב-14 ביוני 2010 הוכרז כי אפשרי שהחוזה שלה לא יכלול את עונה שש בשל קיצוצים בתקציב, אבל היא חזרה לשני פרקים כדי להיפרד מהדמות שלה בגלל אלפי מכתבים ועצומות בכתב שהיו נגד מפיקי התוכנית. היא גם חזרה לפרק אחד לכבוד עזיבתה של פאג'ט ברוסטר מהסדרה. ב-16 באפריל 2011 נמסר כי היא חתמה לשוב ולהופיע בסדרה למשך עוד שתי עונות. בשנת 2013 הוכרז כי היא נשכרה בתור דוברת לProactiv.
היא הופיעה בגיליון ינואר/פברואר 2014 במגזין מקסים. היא מדורגת במקום 88 ברשימת 100 הנשים החמות של המגזין מקסים.

חיים אישיים

קוק חברה בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, הידועה גם בשם הכנסייה המורמונית, אך אין זה מגביל את המשחק שלה אך ורק לתפקידים המשקפים את אמונותיה. ב-3 באוגוסט 2001 נישאה קוק לחבר הוותיק שלה, נתן אנדרסן. השניים הכירו בחוג לקולנוע באוניברסיטת עמק יוטה, והיא מאוחר יותר עברה לסולט לייק סיטי כדי להיות איתו. הזוג מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם שני בניהם.
בחודש מרץ 2008, הודיעו קוק ואנדרסן שהם מצפים לבנם הראשון בספטמבר. הילד, מקהאי אלן, נולד ב-13 בספטמבר 2008. למקהאי הייתה הופעה קטנה בתור הנרי למונטיין בסדרה מחשבות פליליות, כאשר הדמות של אמו (JJ) קונה תרופות לילדים בבית המרקחת. הוא הופיע שוב בפרק הסיום של עונה שבע בשנת 2012 ובעוד פרקים לאורך הסדרה.
בחודש מרץ 2015 הודיעו קוק ואנדרסן שהם מצפים לבנם השני, פניקס סקיי, נולד ב-23 ביולי 2015, יום לאחר שחגגה קוק את יום הולדתה ה-37. גם הוא הופיע בעונה אחת עשרה לסדרה, גם בתור בנה.
אנטולי אלכסנדרוב

אנטולי אלכסנדרוב (ברוסית: Анатолий Петрович Александров;‏ 13 בפברואר 1903 – 3 בפברואר 1994) היה פיזיקאי סובייטי. אלכסנדרוב היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים,  וזכה לעיטורים ולפרסים רבים: הוא היה חתן פרס סטלין ארבע פעמים, עוטר תשע  פעמים בעיטור לנין וזכה שלוש פעמים בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי.

ביוגרפיה

אנטולי אלכסנדרוב נולד בעיירה הקטנה טאראשה בקרבת קייב, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, במשפחת שופט מקומי. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בשורות הצבא הלבן. בשנת 1920 הוא היה בין הכוחות שהגו על חצי האי קרים. בסופו של דבר הוא נשבה על ידי כוחות הצבא האדום. עם סיום הלחימה למד באוניברסיטת קייב. בשנת 1930 הוזמן על ידי אברם יופה לעבור ללנינגרד. תחילה הוא עסק במחקרים בתחום פיזיקת מצב מוצק. לפני תחילת מלחמת העולם השנייה ביחד עם איגור קורצ'טוב הוא פיתח שיטה להגנת אוניות ממוקשים מגנטיים. פיתוח זה היה בשימוש רחב בצי הסובייטי במהלך המלחמה.
בשנת 1931 אנטולי אלכסנדרוב התחתן וכעבור שנה נולד לו בן. הזוג התגרש לאחר זמן קצר, ובשנת 1933 אלכסנדרוב התחתן בשנית.
החל משנת 1943 היה פעיל בפיתוח פצצה גרעינית סובייטית. בפרויקט זה הוא היה סגנו של איגור קורצ'טוב. בשנים 1946-1955 היה מנהל מכון לבעיות פיזיקאליות. באוקטובר 1953 הוא התקבל כחבר באקדמיה רוסית למדעים. בשנת 1955 אלכסנדרוב התמנה לסגנו של קורצ'טוב במכון לאנרגיה גרעינית ובשנת 1960 החליף אותו בראש המכון. במהלך עבודתו במכון לאנרגיה גרעינית הוא היה פעיל בקידום בניית שוברי קרח סובייטיות בעלי מערך אספקת כוח גרעינית. אלכסנדרוב גם תרם לפיתוח צי הצוללות הגרעיניות הסובייטי בהיותו מנהל מדעי של פיתוח הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר. כמו כן הוא היה הראש המדעי של צוות שפיתח כור גרעיני מהדגם שהיה בשימוש בכור הגרעיני בצ'רנוביל.
בשנת 1960 הוא יזם והוביל בניית מתקן גדול לייצור הליום נוזלי. פיתוח זה אפשר למדענים סובייטים לקדם את המחקרים בתחום מוליכות על.
בשנת 1975 ועד לשנת 1986 היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים.

אסון צ'רנוביל

אלכסנדרוב היה בין ראשי המפתחים של כור גרעיני שהיה בשימוש בתחנה זו. בשנת 1975 התרחשה תקלה בכור מדגם זהה בתחנת כוח ליד לנינגרד. הוא התנגד ליישום המלצות וועדת חקירה שהוקמה לאחר התקלה. ייתכן שיישום המלצות היה מונע או מקל על השלכות האסון שהתרחש בצ'רנוביל. אלכסנדרוב תמך בגרסה רשמית של סיבת התקלה בצ'רנוביל שהטילה את האשמה על מפעילי המשמרת. יחד עם זאת, בשיחות פרטיות ציין שלאחר התקלה החיים שלו במדע הסתיימו.
יהושע אהרן צבי ויינברגר

תחילת דרכו

ויינברגר נולד לרב משה ויינברגר, ראב"ד ססובר (שוסבורג בפי היהודים שבה כיהן גם הרב מרדכי בנט). להוריו לא היו ילדים במשך זמן רב, וגם לאחר שנולד בנם בכורם הוא נפטר בילדותו.  ויינברגר נודע בילדותו כברוך כישרונות ובעל מידות טובות ובגיל 10-9 אמו, שהייתה דור שנים-עשר למהר"ל מפראג, לקחה אותו לאביה, הרב אהרן משה אריה גידונג, אב"ד פזינג שילמדו תורה. ויינברגר למד עם סבו העיוור במשך כמה שנים, והיה קורא בקול את שלמדו. לאחר כמה שנים כשהיה כבר בקי בש"ס ופוסקים, נסע לישיבת הרב בנימין וולף לעוו בורבו. לאחר זמן לא רב נסע לישיבת הרב משה סופר בפרשבורג. כבר בימים הראשונים לבואו נודע כעילוי גדול בבקיאות ובחריפות.
הוא נישא בתקצ"ו ליוטא, בתו של הרב יעקב דוב פלדמן מהכפר פֶטְרָה הקרוב למרגיטה. לזוג נולדו חמישה ילדים. חותנו הגיע לישיבת החת"ם הסופר לבחור לו חתן לבתו זו והחת"ם סופר המליץ על "הרשל שויסבורג", כינויו של המהריא"ץ בישיבה. רעייתו נפטרה בדמי ימיה ובתרל"ה נישא בשנית, ללאה-יוטא, בתו של הנגיד נחמיה רוזמן.

חיבוריו

הרב ויינברגר לא העלה על הכתב את השאלות הרבות שנשאל ולא חשב להדפיסם, נכדו הרב מרדכי בריסק הביא לדפוס את הספר 'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק ראשון על או"ח ויו"ד. המשך הכתב יד של ספר השו"ת הזה נקטע בגלל השואה, ויש לפנינו רק את החלק הראשון כשכתב היד של החלק השני שעמד לצאת לאור נעלם בזמן השואה. כן יצא לאור  'לקוטי מהריא"ץ'  - ליקוט חידושים של המהריא"ץ על התנ"ך, חידושי אגדות הש"ס (מה ששמעו מפיו), הדרכות רוחניות ושו"ת של שאלות ותשובות מהמהריא"ץ שלא נדפסו לפני כן. בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני ברק תשס"ג (2003) בליקוט מכתבי תלמידיו וצאצאיו ועריכה של משה אלכסנדר זושא קינסטליכר. הדפסה שנייה לאחר תש"ס {2000). 
בנוסף הופיע  'חידושי מהר"ץ'  (כך השם במקור) שבו חידושים של המהריא"ץ בסוגיות בסדר נשים בתלמוד הבבלי בתוך "קובץ עטרת אבות" שערך הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר. בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני-ברק תשס"ד (2004).
לאחר שחיבור של חידושי תורה על מסכת כתובות מהתלמוד הבבלי נשרף, הפסיק לכתוב חידושי תורה. חידושי אגדה לא כתב כלל מלכתחילה. חידושי הלכה ואגדה מפוזרים בספרי תלמידיו. וכן מובאים חידושים כאלו בהקדמות ל'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק א' ול"דרשות מהר"ם בריסק" שהרב מרדכי בריסק קרא להן "פתח עיניים", ובספר "שארית יוסף" של הרב יוסף אריה גרוס, נכד המהריא"ץ. הרב גרוס, בן חתנו של המהריא"ץ, הרב מרדכי גרוס מצ'נגר, למד עם סבו בשנותיו האחרונות.
הרב מרדכי בריסק הוסיף מדברי הרב ויינברגר חידושים לתנ"ך, לאגדות הש"ס והדרכות רוחניות. מחידושי התנ"ך הביא בעיקר את החידושים לתורה. הוא הספיק לפרסם את הדברים על חומש בראשית ב'שו"ת מהריא"ץ', את הדברים על חומש שמות בראש 'דרשות מהר"ם בריסק' וחלק מהדברים על חומש ויקרא כהקדמה ל'שו"ת מהר"ם בריסק' חלק ג'. וכן הוסיף לזה את 'חדושי מהרש"ז' - חידושים על התנ"ך והש"ס ושו"ת מאת הרב שמואל זלמן ויינברגר, בנו של המהריא"ץ ויורשו ברבנות מרגיטה והגליל.
קבר ליי צ'נג אוק מתקופת האן

הקבר

הקבר נבנה בתקופת שושלת האן המזרחית (בין 25 - 220 לספירה), אף שיש הסוברים כי הקבר נבנה בתקופת השושלות הדרומיות.
הקבר בנוי לבנים (גודל כל לבנה 40 על 20 על 5 ס"מ), ובו ארבעה חדרים בצורת צלב. החדר המרכזי מקורה בכיפה ספירלית, ואילו החדרים הצדדיים מקורים בתקרה כיפתית.
ככל הנראה החדר הפנימי היה חדר הקבורה, החדרים הצידיים שימשו לאכסון, והחדר הקדמי לטקסים דתיים.
בקבר התגלו ממצאים רבים הדומים לקברים אחרים מתקופת שושלת האן שהתגלו בדרום סין. ממצאים אלה מעידים על הקשר התרבותי והמסחרי בין אזור הונג קונג לדרום סין.

גילוי הקבר

הקבר התגלה במקרה באוגוסט 1955 עת שממשלת הונג קונג ביצעה עבודות עפר באזור במטרה להקים במקום את שכונת ליי צ'נג אוק. הקבר נחפר על ידי אוניברסיטת הונג קונג. בתום החפירות, בשנת 1957 הקבר נפתח לקהל. בנובמבר 1988 הוכרז הקבר כאתר מורשת תרבותית של הונג קונג.
על מנת להגן על הקבר, לא מותרת כניסת מבקרים לקבר עצמו, ונשמרת בו טמפרטורה ולחות קבועים.

המוזיאון

בשנת 1969 עבר המוזיאון במקום לשליטת המועצה העירונית, ובשנת 1975 הפך לסניף של המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, המנוהל על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.
בשנת 1988 נבנה אולם תצוגה חדש. אולם זה והתצוגות שבו שופצו בשנת 2005.
במוזיאון מתואר גיליו הקבר וכן ממצאי ברונזה וכלי חרס שהתגלו בקבר.
דימוי מחשב מתאר באנימציה תלת ממדית את פנים הקבר למבקרים.
הממצאים שהתגלו בקבר מאפשרים להציג תערוכה של כלי אוכל ושל סוגי המזון והמשקאות שהיו נהוגים בתקופת שושלת האן.
באולם התצוגה השני מוצגים שלבי החפירה וכן דגמים של האתר ותוכניות שלו.
באולם התצוגה השלישי מוצגים ממצאים שהתגלו בקבר, ובהם כלי בישול, כלי אוכל, כלי אכסון מזון, וכן דגמים של מבנים (דגמים של בית, של באר, של תנור אוכל, ושל ממגורה) עשויים חרס אשר התגלו בקבר. כמו כן מוצגים קערות, מראות ופעמונים העשויים ברונזה שהתגלו באתר.
בסמוך למוזיאון הוקם גן סיני בסגנון שושלת האן, ובו ביתן סיני, מגדלי שמירה, בריכת דגים ופסלי סלעים.
קובץ טקסט

קובץ טקסט הוא סוג של קובץ המשמש לשמירת תוכן במערכת קבצים כרצף של שורות המופרדות זו מזו בתווים מיוחדים מוגדרים מראש. סיום הרצף מצוין באמצעות תו מיוחד אחד או יותר המכונה End-of-file (ובקיצור: EOF). קובצי טקסט יכולים להכיל תוכן טקסטואלי, אך הם אינם מוגבלים לכך ויכולים להציג מידע בינארי כל עוד הוא מקודד באופן שאינו סותר את מבנה קובץ הטקסט והשימוש בתווים המיוחדים המשמשים אותו.
ניתן לחלק את כל סוגי הקבצים לשניים: קובצי טקסט וקבצים בינאריים.
בשל פשטותם ונגישותם לקורא האנושי, משמשים קובצי טקסט פעמים רבות לאחסון נתונים, גם אם הם לא אמורים להיות קריאים על ידי גורם אנושי. השימוש בקובצי טקסט חוסך בעיות רבות שמציב השימוש בקבצים הבינאריים לסוגיהם: היצמדות לפורמט קבוע, חשיבות לסדר הכתיבה של הבתים ואף התלות במילה של המחשב נמנעת. יתרה מזאת, שיקום קובץ טקסט מהשחתת נתונים שאירעה לרוב פשוטה משמעותית משיקום קובץ בינארי שעבר אירוע דומה, ובמרבית המקרים ניתן להמשיך ולעבד את הקובץ הטקסטואלי גם לאחר האירוע. יחד עם זאת, במידה וקובץ טקסט אכן משמש לאחסון טקסט, האנטרופיה שלו נמוכה למדי, כך שנפח הקובץ הנדרש לאחסון המידע גדול משמעותית מהמינימום הנדרש לאחסון המידע הזה בהצגתו באנטרופיה גבוהה.

מבנה

קובץ טקסט יכול להכיל תוכן טקסטואלי בשפה כלשהי. במקרה זה לקובץ לא יהיה מבנה מוגדר פרט לחלוקה לשורות ולסוף קובץ:

כך נראה קובץ טקסט עברי לדוגמה
ללא מבנה מוגדר וללא הגבלה
מספר השורות ואורכן אינם קבועים וללא מגבלה
אלא רק התווים המגדירים סוף קובץ וסוף שורה
קובץ טקסט יכול להכיל תוכן שחייב לעמוד במבנה מוגדר כך שתוכנה חיצונית תוכל לעבד אותו כראוי. קובצי HTML לדוגמה הם קובצי טקסט שחייבים לעמוד בפורמט המוגדר על ידי W3C:
<!DOCTYPE html PUBLIC "-//W3C//DTD HTML 4.0//EN" "http://www.w3.org/TR/REC-html40/strict.dtd"><html lang="he"><head><title>עמוד דוגמה</title></head><body><p>זהו עמוד לדוגמה.</p></body></html>
תוכן אחר שיכול לאחסן קובץ טקסט הוא למשל תמונה המורכבת מתווים טקסטואליים. קבצים אלו נקראים אמנות ASCII. לדוגמה:

(\___/)
(=*.*=)
(")__(")

עריכת קובצי טקסט

פתיחת קובצי טקסט לתצוגה למשתמש נעשית באמצעות עורכי טקסט, המציגים על פי רוב את התוכן של הקובץ באופן מלא לפי הפורמט הנדרש. חלק מעורכי הטקסט מאפשרים למשתמש להציג גם תווים מיוחדים וגם תווים שאינם טקסטואליים, בעוד שחלק מעורכי הטקסט מסתירים אותם מהמשתמש.

פורמטים

הפורמט הסטנדרטי המקובל ברוב המוחלט של מערכות ההפעלה הוא ASCII, אם כי אלו נבדלות זו מזו באופן הקידוד של תווים שאינם טקסטואליים, וכן בתווים המיוחדים המסמנים את סוף השורה ואת סוף הקובץ.
פורמטים נוספים הם MIME, וקבצים בסיומת .txt המוגדרים על ידי מערכת ההפעלה (חלונות למשל).
פאוזי גולאם

קריירה

גולאם התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סנט אטיין. ב-22 בספטמבר 2010 גולאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה הצרפתי נגד ניס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד ולנסיין וסיים את העונה עם 11 משחקים. בינואר 2014 חתם בנאפולי האיטלקית.
לאחר ששיחק בנבחרת הצעירה של צרפת החליט גולאם לייצג את נבחרת אלג'יריה. גולאם זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2013. ב-26 במרץ 2013, גולאם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד בנין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
משפחת דרוסל

פול דרוסל (בגרמנית: Paul Droßel;‏ 1880–1954), אשתו אלפרידה דרוסל  (בגרמנית: Elfriede Droßel;‏ 1892–1975)  ובנם היינץ דרוסל (בגרמנית: Heinz Droßel;‏ 1916–2008) היו משפחה  בעלת דעות  אנטי נאציות מובהקות, שחיו בעיירה סנציג Senzig בקרבת ברלין. היינץ, נפצע במהלך שירותו בורמאכט  בזמן מלחמת העולם השנייה וחזר לגור עם הוריו.

לפני המלחמה

בשנת 1920 עברו פול ואלפרידה דרוסל עם בנם היינץ בן הארבע, לגור בחנות קטנה בעיר טמפלהוף, לאחר שלא הצליחו לעמוד בתשלומי שכר הדירה של דירתם הקודמת.  החנות אליה עברו, שמשה כמקום למגוריהם וכמקור הפרנסה העיקרי של המשפחה. משפחת דרוסל לא תמכה  במצע המפלגה הנאצית ואף סירבה לעטר את החנות המשפחתית בצלבי קרס. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבדו פול ובנו היינץ בן ה-16, בחנות המשפחתית. בשעות בוקר המוקדמות ב-1.4.1933 ריססו חיילי  אס אה את חלון חנותם של בני משפחת דרוסל ושל החנות השכנה שהייתה בבעלות בני  משפחת לוי היהודיים, במילה "Jude" ובמגן דוד.  פול התקשר בזעם למשרד הראשי של המפלגה הנאצית ודרש כי יורידו מחלון חנותו ומחלונם של שכניהם  את הכתובות המבישות. למקום הגיעו חיילי ה-  Sturmabteilung   שהורידו את הכתובת מחלון חנותו אך השאירו את חלון החנות של משפחת לוי מלוכלך. תקרית זו תרמה לחיזוק התנגדותם  של בני משפחת דרוסל במפלגה הנאצית.

לאחר המלחמה

בתחילתו של חודש מאי  1945, לאחר שהיינץ שב  לשרת בורמאכט, ציוו  עליו מפקדיו לתקוף עמדה של הצבא האדום. היינץ, שלא האמין בדרכיו של הממשל הנאצי, החליט לסרב פקודה וכתוצאה מכך  נכלא למשך מספר ימים. לאחר סיום המלחמה היינץ נשבה על ידי  הצבא האדום ושוחרר כעבור  מספר ימים. 
לאחר שחרורו מן הכלא הסובייטי, התחתן היינץ עם מריאן הירשפלד- אחת מן היהודיות שמשפחתו הצילה.

ההכרה

ב-12 בינואר 1999 הכיר יד ושם בפול, אלפרידה ובבנם היינץ  דרוסל, כחסידי אומות העולם.
פרנק בורמן

השכלה

נולד בגארי שבאינדיאנה. בורמן למד טיסה כבר בגיל 15. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בווסט פוינט בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בשנת 1970 השלים את התוכנית המתקדמת למינהל בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרוורד.

שירות צבאי

שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. היה עוזר הוראה (מתרגל) בתרמודינמיקה ומכניקה של נוזלים במכללה הצבאית בווסט פוינט. בעת בחירתו לנאס"א היה מדריך טיסה בבית הספר לטיסה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה.

שירות בנאס"א

בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכנית ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את החבירה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1967 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח.
עזב את נאס"א וחיל האוויר ב-1970 בדרגת קולונל.

לאחר נאס"א

בתום שירותו היה ליועץ מיוחד בחברת התעופה איסטרן איירליינס. מאוחר יותר קיבל תפקיד סגן נשיא לפעולות בחברה. הוא המשיך להתקדם בחברה זו עד לתפקיד נשיא ומנכ"ל החברה, עד לפרישתו בשנת 1986.
שירת כשגריר נשיאותי מיוחד במזרח הרחוק ואירופה, ובתפקיד זה השיג תמיכה לשיחרור השבויים האמריקאים בצפון וייטנאם.
רוברט הארבין

ביוגרפיה

בגיל 20 החל הארבין לעבוד בחנות קסמים בלונדון. מעט לאחר מכן הוא החל להופיע כקוסם ברחבי לונדון והיה לקוסם הבריטי הראשון שעבר להופיע בטלוויזיה ואף הנחה תוכנית משלו.
מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא החל לעסוק באומנות האוריגמי היפנית וכתב מספר ספרים בנושא זה, אשר תרמו רבות לפריצתו של האוריגמי לתודעת המערב.
מוקיים

מוקיים הם פריט שריון שנועד להגן על השוק ולעיתים הברכיים. היו נפוצים בשימוש צבאי מהעת העתיקה ועד סוף ימי הרנסאנס. המוקיים נזכרים עוד בתנך כחלק מפריט מיגונו של גוליית ונקראים "מצחת נחושת"
המוקיים עשויים מחומרים שוניים החל מבדים עבים ועד למוקיים עשויים ממתכת. המוקיים הגנו על השוקיים ולעיתים הוארכו עד ברכיים. אזורים אלה היו חשופים במיוחד לפגיעה מידי האויב כי לא כוסו במגן. יתרה מכך, הלוחם נהג להשען על רגלו בעת הקרב וכך הרגל הייתה פגיעה עוד יותר למכות מצד האויב.
המוקיים היו פריט שריון שאפיין חיל רגלים כבד ופרשים כבדים. לעיתים החייל לבש מוקיים על שתי הרגליים ולפעמים רק על רגל אחת, זו שהייתה מוצבת לפני גופו ועליה נשען בעת הטחת המכה ביריב.
בימי הביניים התפתחו המוקיים והגנו לא רק על החלק הקדמי של הרגל, אלא גם על החלק האחורי כדי למנוע פצעי חיתוך.
אילה רז

ביוגרפיה

אילה רז נולדה בשם אילה חיון, בת למרים ודוד חיון, אחות לאמנון, רבקה ועודד, שנפל בעיר העתיקה במלחמת ששת הימים. היא גדלה בטבריה, שם סיימה את בית הספר היסודי ע"ש ארליך ובגיל 14 עברה עם משפחתה לחיפה; היא בוגרת המגמה הספרותית בבית הספר הריאלי. בוגרת המדרשה למורות ע"ש א.ד. גורדון בחיפה (1961-1959) ובעלת תעודת הוראה (1964). ב-1966 קיבלה תעודת מעצבת אופנה מטעם מכון היצוא הישראלי.
רז גרה ברוטרדם, הולנד בשנים 1968- 1973, שם סיימה בהצלחה את לימודיה במחלקה לעיצוב אופנה באקדמיה לאמנויות יפות

וקבלה תעודת מומחה בבגדי נשים וילדים ותעודת מומחה בטקסטיל, מטעם האיגוד המקצועי לטקסטיל, הולנד. בתקופת שהותה בהולנד שימשה כמעצבת אופנה ל-Yolo Couture באוטרכט ול-Pablo Modas ברוטרדם.
בשנים 1964–1965 הייתה כתבת אופנה בעיתון "על המשמר".
החל מ-1964 ועד לשנת 1986 עבדה רז כמעצבת אופנה בתעשייה, במפעלים: דורינא, עלמקו, עדין נויפלד, טררה, הנרי השמיני, לודז'יה,
אתא,

סריגמיש וסריג-עור. ב-1966 זכתה בפרס עבור עצוב בגד ים בתצוגת בגדי ים, חוף ונופש בחסות מכון הייצוא הישראלי.

ב-1967 הציגה דגם מצטיין בפרויקט שיתוף פעולה בין מעצבי-אופנה וטקסטיל בישראל, בחסות מכון היצוא הישראלי.
בשנת 1982 התמנתה רז למרצה במגמה לעיצוב-אופנה בשנקר, ב-1983 משנה לראש המגמה; בשנים 1985–1992 כיהנה כראש המגמה לעיצוב אופנה,

רז הייתה מרצה בכירה בשנקר, במשך 26 שנה, עד פרישתה לגמלאות בשנת 2008.
רז הייתה חברת מערכת ויועצת ראשית בהפקת "אופנה בישראל", סדרת טלוויזיה בת שישה פרקים, שהוקרנה בערוץ הראשון ב-2011.

הייתה יועצת לאופנה במוזיאון ההיסטורי של העיר תל אביב-יפו (2010-2008).

יועצת לפרויקט "בולי אופנה ישראלים" פרויקט חברת דואר ישראל בשיתוף שנקר (2006).
הייתה חברת ועדת תקינה במכון התקנים הישראלי בנושא "לבנים סרוגים" (1989-1992), מייסדת ויו"ר פורום המעצבים,

סגן יו"ר האגודה הישראלית לטקסטיל ולאופנה (2000-1994). ב-2010 זכתה בתעודת חבר כבוד מהאגודה הישראלית לטקסטיל ולאופנה "על פעלה הרב לטובת תעשיית הטקסטיל והאופנה ומוסדותיה בישראל". משנת 2016 עד היום (2019) היא חברה בוועדה למונחי לשון באופנה של האקדמיה ללשון העברית.
רז שותפה לסרט תיעודי על חייה של לאה גוטליב, מעצבת גוטקס, שיוקרן ב־2019 בטלוויזיה, בערוץ כאן 11. התסריט שכתבה מבוסס על המחקר לתערוכה "הגברת עם החרציות", שאצרה במוזיאון העיצוב חולון בשנת 2013.
רז עוסקת בחקר ההיסטוריה של האופנה במאה ה-20 החל מ-1882 ומתמקדת באופנה בישראל בתקופה זו.

היא אוצרת תערוכות בנושאי אופנה וטקסטיל.
מדצמבר 2009 היא בעלת בלוג, בשם "הבלוג של אילה רז", בו פרסמה 324 כתבות, בעיקר בנושאי אופנה.
היא כתבה שלושה ספרי ילדים שראו אור בעברית ובאנגלית.
אילה רז נשואה לדן, אדריכל וצייר,

ואמא לשרון גלוטר-רז, אדריכלית מכון ויצמן וראש ענף תכנון, ולעודד רז, associate professor בפקולטה לאלקטרוניקה באוניברסיטת איינדהובן, הולנד.
דיון (יוון)

דיון או דיו (ביוונית: Δίον, בלטינית: Dium) הוא כפר שנמצא למרגלות הר אולימפוס. הכפר ידוע בשל ההיסטוריה העשירה שלו והמקדש המוקדוני העתיק לזאוס.

היסטוריה

התיעוד ההיסטורי הראשון לדיון מגיע מתוקידידס שתיאר את התמרונים של המצביא הספרטני ברסידאס במלחמה הפלופונסית. על פי דיודורוס סיקולוס ארכלאוס, מלך מוקדון ביסס את מעמדה של העיר בשלהי המאה ה-5 לפנה"ס. נראה שדיון הפכה לעיר בעלת חשיבות דתית ותרבותית רבה למוקדונים העתיקים. במקום זה הקריבו מלכי מוקדון זבחים מפוארים לאלים לציון ראש השנה המוקדוני שחל בשלהי ספטמבר. באביב נערכו במקום טקסי הטהרות של הצבא המוקדוני ונערכו משתאות. העיר הייתה ידועה בשל המזבח הגדול לזאוס ולמוזות שנבנה בה לזכר אירועים מיתולוגיים שהתרחשו בסביבותיה. האזור שפע צמחייה גבוהה ונמוכה, יובלים שהובילו לנהר שהיה רחב דיו לשיט בסירות. פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול המשיכו את המסורת ופיארו את העיר. אלכסנדר אף הגדיל לעשות והורה לליסיפוס, אחד הפסלים המפורסמים ביותר של יוון ליצור פסלים רבים עשויים ברונזה בעיר לזכר ניצחונו בקרב גרניקוס (334 לפנה"ס).
העיר המשיכה לשגשג בתקופה ההלניסטית. קסנדרוס הקיף את העיר בחומות חזקות ובנה בנייני ציבור רבים. העיר ומקדשיה נהרסו בשנת 219 לפנה"ס על ידי הליגה האיטולית במהלך מלחמת בעלות הברית, אך שוקמה במהרה.
העיר נפלה בידי הרומאים בשנת 169 לפנה"ס במהלך המלחמה המוקדונית השלישית ובשנת בשנת 32 לפנה"ס או בשנת 31 לפנה"ס הקים בה אוגוסטוס מושבה רומאית. העיר המשיכה לשגשג תחת הקיסרים הרומאים שהעריצו את אלכסנדר. התערערות השלטון הרומי לא פגעה בשגשוג העיר. במאה ה-4 וה-5 לספירה ישבו בה בישופים נוצרים של האימפריה הרומית המזרחית. סופה של העיר היה ברעידות אדמה והצפות. היא ננטשה על ידי תושביה ולא שוקמה.
אבי זכאי

ביוגרפיה

זכאי נולד בשם קורט ריין לאוטו ומינה ריין בעיר זאץ' (ז'אטץ, Saaz‏ או Žatec ), בחבל הסודטים שבצ'כוסלובקיה. בכיתה א' הצטרף לתנועת הנוער הציונית "תכלת לבן" ובגיל 13 מונה לראש הקן בעיר מגוריו. זכאי והוריו עזבו את חבל הסודטים זמן קצר לפני סיפוחו בידי גרמניה הנאצית. בשנת 1939, בגיל 17, עלה בגפו על סיפון האנייה שמפוליון לארץ ישראל.
הוריו, אחותו ובתה שנשארו בצ'כוסלובקיה נספו כולם בשואה.
זכאי היה ממיישבי קבוצת כנרת יחד עם עמיתיו בחברת הנוער 'מרץ', שם הוא עבד בסלילת דרכים וקטיף במטעים. בתקופה זו הצטרף להגנה.
בשנת 1942, בגיל 20, החל זכאי להפנות מבטו למדבר הנגב והשתתף במעשה החלוצי הגדול של הקמת היישוב דורות - אז, היישוב הדרומי ביותר בארץ ישראל.
זכאי התנדב לצבא הבריטי אך נדחה, לכן התנדב לשירות ביחידת נוטרים ומונה בהמשך למפקד המשמר הנע, היחידה הממונעת של הנוטרים, תפקיד ששימש לו כיסוי לתפקידו במחתרת כקצין הסיור של נפת הנגב, במסגרת ארגון ההגנה.
זכאי אהב את הנגב והתמצא בו מאד, דבר אשר סייע לו בהעמקת החקירה בנגב ובהשתלבות בתכנון ובהתיישבות לאורך רצועת עזה.
בתחילת 1949 קיבל זכאי הוראה ממפקד חזית הדרום, יגאל אלון, לצאת להר הנגב ולחפש דרך בה תוכל יחידה גדולה לנוע לעבר אילת. הוא מצא דרך, וכך החל מבצע עובדה. זכאי ליווה את המבצע כשהוא מפקד על מטוסי הסיור של טייסת הנגב ונחת באילת לאחר שהגיעו אליה כוחות חטיבת הנגב וגולני.
בשנת 1950 עזב זכאי את הצבא ומונה למושל הראשון של אילת. בתפקידו זה עשה לפיתוח ענף הדיג ביישוב.
בתקופה זו מונה כמנהל הביצוע של ועדת הנגב במסגרת תפקידו הקים תשתיות להתיישבות בנגב, דאג לסלילת דרכים חדשות לאילת, לקידוחי מים בערבה, ולחידוש מפעלי ים המלח. כמו כן סייע בבחירת מיקומה של עיר חדשה - דימונה.
זכאי גויס למילואים במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים, שבה נפצע כשעלה על מוקש מצרי.
לאחר מכן עבר להתגורר בבאר שבע ופתח שם את משרד הנסיעות הראשון בעיר בשנת 1958. מאוחר יותר היה פעיל שנים רבות בהתאחדות סוכני הנסיעות.
בתחום הציבורי פעל זכאי להנצחת פעילותה של חטיבת הנגב וכן יזם את הקמת העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל.
הוא זכה בתואר יקיר העיר בבאר שבע ובאילת.
זכאי נפטר ב-2007 בביתו, בסיום ישיבה של העמותה שאותה הקים. הוא נטמן בבית העלמין בעומר.
זכאי היה נשוי פעמיים ונולדו לו שלושה ילדים מאשתו הראשונה.

הוקרה והנצחה

בשנת 2001 זכה זכאי לתואר יקיר באר שבע. כמו כן זכה לתואר יקיר אילת.
שח"ם - ארגון השחקנים בישראל

שח"ם - ארגון השחקנים בישראל (נקראה בעבר "שח"ם - איגוד שחקני המסך"), היא עמותה רשומה, המאגדת נכון ל-2019 כ-2,400 חברים, שחקני קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, ומהווה את ארגון האומנים הגדול בישראל.

היסטוריה

העמותה נוסדה ב-9 במרץ 2000, במטרה להגן על קיומן של התרבות והיצירה הישראלית, על זכותם של השחקנים בישראל ליצור תרבות בתנאים נאותים ועל מעמד השחקן בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. מייסדי העמותה היו השחקנים שרון אלכסנדר, משה איבגי, דני שטג, אביטל דיקר, הראל נוף ויורם חטב, שגם ניהל את העמותה וכיהן כיושב ראש הוועד המנהל הראשון שלה, עד שנת 2008. 
בין השחקנים שכיהנו בוועד המנהל של העמותה לאורך השנים: ריקי בליך, עוז זהבי, זבולון מושיאשווילי, ג'וש שגיא, אנה דוברוביצקי, שמוליק קלדרון, יפה תוסיה כהן, רודיה קוזלובסקי, יפתח קליין, יעל שרוני, גיא לואל, אורי יניב, ערן איווניר, רוני דותן, רינת מטטוב, זהר שטראוס, חלי גולדנברג, ישי גולן, אורנה כץ, שרית וינו-אלעד, יניב ביטון ושרה פון שוורצה.
מקורות ההכנסה של העמותה הם דמי חבר שמשלמים חבריה, וכן תמיכה של מינהל התרבות.
החל מספטמבר 2016 מכהנת אסתי זקהיים כיושבת ראש הוועד המנהל. בתפקיד המנכ"ל מכהן החל מספטמבר 2014 אורי רשטיק. משרדי העמותה ממוקמים ברחוב המסגר בתל אביב.
העמותה מאגדת את מיטב השחקנים בארץ, מציעה תמיכה משפטית ורעיונית, ייעוץ כלכלי ועוד. בנוסף, מאגדת את אינדקס חברי שח"ם, בו כל מלהק יכול לחפש שחקנים באופן פרטי, לצפות בקורות החיים של השחקן ועוד, כל זאת ללא תשלום.