google/wiki40b huggingface dataset:
ריצ'רד גריפית'ס

ביוגרפיה

גריפית'ס נולד בעיירה ת'ורנביי-און-תיס שבמחוז סטוקטון על טיז, צפון-מזרח אנגליה. גריפית'ס נולד לזוג הורים חירשים, וכדי להבין אותם הוא למד את שפת הסימנים בגיל צעיר מאוד. בשל ילדותו הקשה נהג לברוח פעמים רבות מביתו ואף נשר מלימודיו בגיל 15. במקום ללמוד הוא בחר לעבוד בתור שומר סף, אך שוכנע על ידי הבוס שלו לשוב לספסל הלימודים. הוא למד דרמה ב"מכללת סטוקטון ובילינגהאם", ומשם המשיך למנצ'סטר, שבה למד בבית הספר העירוני לתיאטרון.

קריירת משחק

גריפית'ס החל את דרכו בתעשיית הבידור הבריטית ברדיו ובמופעי תיאטרון שיי ספירים בהם הרבה לגלם דמויות מגושמות ומצחיקות. לאחר מספר תפקידים ראשיים במחזות, לוהק לסדרות טלוויזיה ולהפקות קולנוע צנועות.
בהוליווד התחיל את דרכו בתפקידים קטנים בתור טרוריסט בסרט "סופרמן 2", בתור עוזר בסרט "רגטיים" והתקדם להופעות משמעותיות יותר ביצירות "אהובת הקצין הצרפתי" בתפקיד סיר ג'ון ו"גנדי" בתור קולינס.
בקולנוע הבריטי פרץ בתפקיד הדוד מונטי ההומו בקומדיה השחורה "ויתניל ואני" ובתור קפטן בילינגס ב"גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים", עיבוד קולנועי לרומן "טרזן מלך הקופים".
גריפית'ס חזר בשנות ה-90 להוליווד ושיחק בפרודיית הריגול "האקדח מת מצחוק ½2" בתור המדען החטוף הד"ר אלברט מנהיימר, בקומדיות "המלך ראלף", "כן, גברת הנשיא" ובמותחן האימה של טים ברטון "סליפי הולו" בדמותו של שופט העיירה סליפי הולו.
משנת 2001 שיחק גריפית'ס במשך כעשור את ורנון דרסלי, דמות הדוד הרשע שמתנכר להארי פוטר (דניאל רדקליף) במשך כל תחילת סרט במחצית מסרטי "הארי פוטר".
סרטים נוספים בהם התפרסם היו הדרמה התקופתית "ואטל" בתור ד"ר בורדולט בתור, "המין היפה" בהפקתו של רוברט דה נירו בו גילם את הפוליטיקאי סר צ'ארלס סדלי, הדרמה "ונוס" ובקומדיה "סיפורים לפני השינה" בתור בארי אביה של ויולט נוטיגהאם.
את ההצלחה המקצועית שלו קצר בשנת 2006 כשזכה בפרס הטוני על תפקידו בתור המורה הקטור במחזה "נערי ההיסטוריה", שעובד באותה שנה גם לסרט קולנוע בו חזר גריפית'ס על התפקיד והיה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2008 התקבל גריפית'ס למסדר האימפריה הבריטית.
גריפית'ס היה נשוי להת'ר גיבסון.
ב-28 במרץ 2013 מת גריפית'ס כתוצאה מסיבוכים של ניתוח לב. בן 65 היה במותו.
נעם יעקובסון

קורות חייו

יעקובסון נולד וגדל בפתח תקווה לאב שעסק במחשבים ולאם פסיכולוגית. למד בישיבת נחלים, באמי"ת גוש דן, בישיבת הר עציון ובישיבת עתניאל. שירת בצבא בגולני במסגרת ישיבת הסדר. לאחר מכן עסק בהדרכת טיולים. למד בבית ספר רימון, ובמקביל לתואר ראשון במוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. במהלך הלימודים שיתף פעולה עם מורתו ריקי גל והם כתבו יחדיו את השיר "בסוף היום אני צריכה אותך" שיצא כסינגל ב-2018 ובמסגרת אלבומה רואים את השנים ב-2009. מאוחר יותר גל תשתתף באלבום הסולו הראשון של יעקובסון.
יעקובסון הוא סולן ומנהל להקת החתונות "עניין אחר", שהקים עם חברים מבית הספר רימון בשנת 2000. החתונה הראשונה שבה ניגנה הלהקה הייתה חתונת בתו של הרב מנחם פרומן, לצד אהוד בנאי. בשנת 2012 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "ארבעים יום".
בסוף שנת 2012 התחיל להגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו שבועית בשם "משחק הכיסאות" עם מתן צור, חבר ההרכב אנדרדוס. משנת 2014 מגיש ברדיו גלי ישראל את התוכנית "מ'מצב?" עם גדי וייסברט.
היה שחקן ראשי במהדורת החדשות הסאטירית של לאטמה "מהדורת השבט". בשנת 2013 הגיש פינה יומית על ספירת העומר ששודרה מדי ערב בערוץ הראשון, במסגרת פרויקט המחלקה למורשת ישראל של הערוץ. בשנת 2014 הגיש את התוכנית "בשביל ישראל" בערוץ מאיר, שעסקה במפגשים עם מקומות ואנשים בארץ ישראל בבימויו של נעם דמסקי. ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ הראשון. ב-2017 שיחק בסדרה מעמול בערוץ מאיר לילדים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הופיע בתשדירים של מפלגת ימינה.
נשוי ואב לארבעה, מתגורר באפרת.
צ'רלי איירליינס

היסטוריה

ב-2016 הודיעה S7 איירליינס על תכנון להשיק חברת תעופה קפריסאית תחת השם צ'ארלי איירליינס. ביולי 2016 הודיעה כי חברת התעופה זכתה בתחרות על הזכות להשתמש בסימן המסחרי קפריסין איירווייז במשך עשור.
ב-4 במרץ 2017, חברת התעופה ערכה את הטיסת ניסוי שלה משדה התעופה של לרנקה לנמל התעופה הבינלאומי הרקליון עם איירבוס A319, ההליך בוצע כדי לקבל את האישור.
ב-14 במרץ 2017, הודיעה חברת התעופה שהם השיגו את אישור הפעלת החברה מהמחלקה לתעופה אזרחית הקפריסאי.

יעדים

החברה מפעילה טיסות להרקליון ורודוס שביון, לתל אביב בישראל, ולסנקט פטרבורג שברוסיה. 
הטיסות החילו לפעול מה-1 ביוני 2017.
לחברה שותפות קוד עם חברת S7 איירליינס.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה החל מ-5 ביוני 2017, טיסות בין נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה לנמל התעופה בן-גוריון, נכון ליולי 2019 מפעילה החברה 6 טיסות שבועיות בקו זה.
יאיר חפוטא

הרב יאיר חפוטא (?, מרקש - ט"ו בתמוז ה'תשס"ג, יולי 2003, באר יעקב) היה רב מרוקאי-ישראלי, שכיהן כרבה הספרדי של באר יעקב.

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו לרב משה ואסתר חפוטא. סבו מצד אביו היה הרב מסעוד חפוטא, רב העיר בני מלאל ובן לאחת משלוש משפחות השוחטים במרקש, וסבו מצד אמו היה הרב אברהם מור יוסף. למד בישיבות הגדולות במרקש, תחילה בישיבתו של הרב יעקב דהאן ולאחר מכן בישיבתו של הרב אברהם אביטבול, וכן אצל רב העיר מרדכי קורקוס, והעלה על הכתב את חידושי תורתו של האחרון. הוא התפרסם במרקש ומחוצה לה כגדול בתורה, וחבורת לומדי תלמוד בעיון החלה להיאסף סביבו בשבתות. הוא התמנה לראש השוחטים העיר, כסופר בית הדין בבית דינו של רב העיר משה זריהן וכרב בית הכנסת "צלאת אל כבירה" במרקש, שם גם שימש כחזן ובעל קורא. נשא לאשה את מסעודה, בת הרב שלמה עמאר ובת לשושלת הרבנים של משפחת פינטו. 
בשנת ה'תש"ט עלה לישראל (על אף שהוצעה לו משרת דיינות במרקש) והתיישב ב"מעברת חוטר" במושבה באר יעקב. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שנפגש עמו הרב הראשי לישראל דאז, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, והתרשם מגדלותו, הפציר בו לקבל על עצמו משרת רבנות בכל יישוב שיבחר, והרב יאיר העדיף להישאר במושבתו, והתמנה לכהן כרבה של באר יעקב. בתפקיד זה כיהן כחמישים שנה עד לפטירתו. לצדו כיהן הרב האשכנזי משה מנחם יעקובזון. בשנת 1955 נעצר עם כמה מחסידיו בשל נזק שגרמו לבית קפה במושבה שהיה פתוח בשבת. 
נפטר בט"ו בתמוז ה'תשס"ג ונקבר בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקבר החיד"א. על שמו רחוב בפתח תקווה. 
בנו הוא הרב אברהם חפוטא, ראש ישיבת הרמב"ם בתל אביב וראש כולל "מדרש רמב"ם" בפתח תקווה.
שי בר-יעקב

ישעיהו (שי) בר יעקב (נולד ב-1958) הוא במאי ומבקר תיאטרון ישראלי ומרצה בנושאי תיאטרון. 
בוגר בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בשנת 1976.
למד וסיים תואר ראשון באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת בימוי. למד סיים תואר שני באוניברסיטת לונדון בהצטיינות יתרה.
שימש כבמאי תיאטרון לקבוצות תיאטרון שונות בישראל ובחו"ל בשנים 1985-1995. הצגותיו השתתפו בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. בשנות השמונים היה עוזרו של המנהל האמנותי יוסי יזרעאלי בתיאטרון החאן.
מלמד בחוגים לתיאטרון באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה.
מאז שנת 2000 משמש כמבקר התיאטרון של העיתון ידיעות אחרונות ושל גלי צה"ל.
נשוי לעורכת הדין שירה דונביץ', בתו של נתן דונביץ'.
טנלי אולברייט

ביוגרפיה

אולברייט נולדה בניוטון  מסצ'וסטס, והחלה להחליק בילדותה. בגיל 11 לקתה במחלת שיתוק ילדים שהגבילה את תנועת גבה, רגליה וצווארה ואיימה על המשך פעילותה בהחלקה. בעצת רופאיה, המשיכה להחליק כדרך שיקום פזיותרפית, התחזקה ובגיל 13 כבר החלה להשתתף בתחרויות. בגיל 14 זכתה באליפות הנוער להחלקה של מזרח ארצות הברית.

קריירה

בשנת 1952, השתתפה באולימפיאדת אוסלו וזכתה במדליית כסף. בשנת 1953, החלה ללמוד במכללת רדקליף. באותה השנה, השתתפה באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח והייתה לאישה האמריקאית הראשונה לזכות במדליית זהב. שנה לאחר מכן, זכתה במדליית כסף באליפות זו, ובשנת 1955, זכתה בשנית באליפות העולם בהחלקה אמנותית. בשנת 1956, השתתפה באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו, אולם שבועיים לפני התחרות סבלה מפציעה: במהלך אימונים, להב המחליק השמאלי נתקע בחריץ בקרח וחתך את כף רגלה הימנית כמעט עד העצם. אביה, מנתח במקצועו, טס אליה ותפר את החתך שלה. ביום התחרות, אולבייט הצליחה להתחרות, זכתה במדליית זהב והייתה בכך לאישה האמריקאית הראשונה לזכות במדליית זהב אולימפית בענף החלקה אמנותית ליחידים.
בשנת 1956, פרשה אולברייט מספורט תחרותי. בשנת 1959, סיימה לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והחלה לעסוק ברפואת ספורט. בשנת 1976, הייתה הרופאה הראשית של המשלחת האמריקאית לאולימפיאדת אינסברוק.

חיים אישיים

בשנת 1958 נישאה לג'רלד בלייקלי. לזוג שלושה ילדים.
ארשיל גורקי

ביוגרפיה

גורקי נולד בעיירה ליד ואן שבטורקיה. תאריך הולדתו אינו ודאי. ב-1910 היגר אביו לארצות הברית כדי להתחמק מגיוס לצבא, והשאיר את משפחתו בוואן. גורקי נמלט מוואן במהלך רצח העם הארמני עם אמו ושלוש אחיותיו לשטח שהיה בשליטה רוסית. לאחר רצח העם הארמני, בשנת 1919, נפטרה אמו של גורקי בירוואן וגורקי הצטרף לאביו שבארצות הברית כשהוא בן 16. כשהיה בן 31 התחתן, ושינה את שמו לארשיל גורקי בתהליך של המצאה מחדש של אישיותו (סיפר לאנשים שהוא קרוב משפחה של הכותב הרוסי מקסים גורקי).
ב-1922 נרשם גורקי ל"בית הספר החדש לעיצוב" בבוסטון ועבד באופן זמני כמדריך. בשנות ה-20 המוקדמות הושפע מהאימפרסיוניזם ולקראת סוף העשור הפכו עבודותיו קרובות יותר לסגנון הפוסט-אימפרסיוניזם. באותה תקופה חי בניו יורק והושפע מפול סזאן. ב-1927 פיתח קשרי חברות עם את'ל סשואבאצ'ר שהייתה הביוגרפית הראשונה שלו.
ציוריו מן העת ההיא כללו את "נוף באופן סזאן" (1927) ואת "נוף, סטטן איילנד" (1927-1928). בשנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30 התנסה בקוביזם ולבסוף בסוריאליזם. הציוריים שלו "זמן לילה", "תעלומה" ו"נוסטלגיה" (1930-1934) אפיינו את הפזה של ציורו. הבד מתחת לציורו "דיוקנו של מסטאר ביל" היה של חברו ויליאם דה קונינג.
דמיאן סיפרון

ביוגרפיה

סיפרון נולד למשפחה יהודית, ולמד קולנוע אצל אנחל פרטה. הוא היה התסריטאי והבמאי של Hermanos y Detectives ("אחים ובלשים"), סדרת ההמשך של Los Simuladores ("המתחזים"). סרטו "סיפורים פרועים" נבחר להתחרות בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2014. כיום הוא כותב ומביים גרסה חדשה לסרט הקולנוע "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים".
גלוריה ווטסיס

ביוגרפיה

ווטסיס נולדה ב-9 בפברואר 1979 בפרוור פיטספורד של העיר רוצ'סטר שבמחוז מונרו שבמדינת ניו יורק. היא גדלה בקהילה בצפון המדינה המכונה "המשפחה היוונית הגדולה".
בהיותה בת 17, נסעה ללמוד את שנת הלימודים האחרונה שלה בצרפת.
כשחזרה לארצות הברית למדה ווטסיס באוניברסיטת ניו יורק. לאחר זמן מה החלה לשחק בתיאטרון מקומי, כשבמקביל עבדה בעבודה פיננסית כדי לממן את לימודיה. היא גם דיגמנה למספר פרסומות טלוויזיוניות והחלה להשתלב בעולם הטלוויזיה. לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.

קריירה

ווטסיס החלה את הקריירה שלה בהשתתפות בפרסומות בטלוויזיה של חברת "קרסט", המייצרת משחות שיניים.
ב-2003 קיבלה את תפקידה הראשון, כששיחקה בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
תפקידה המרכזי הראשון היה בשנת 2010, בסדרת הפשע האמריקאית "שערים", שירדה מהמסך לאחר 13 פרקים בלבד, בשל אחוזי צפייה נמוכים.
בין השנים 2010–2012 שיחקה את אלכסנדרה האנטר בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן".
במשך השנים שיחקה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה נוספות, מהן: "מחשבות פליליות", "מבוקש לחקירה", "Six Degrees",‏ "CSI: מיאמי", "הוואי 5–0", "היפה והחיה", "גרים" ועוד.
ווטסיס גם כיכבה במספר סרטים, מהם: "רכבת האימה", "Killer Movie",‏ "The Education of Charlie Banks", ועוד.

חיים אישיים

ווטסיס מדברת באופן שוטף אנגלית, יוונית וצרפתית.
ווטסיס גרה בלוס אנג'לס. ב-5 בספטמבר 2015 נישאה לבן-זוגה סקוט דייוויס.
שעה

שעה היא יחידת זמן השווה ל-60 דקות שהן 3,600 שניות. שעה היא גם בערך החלק העשרים וארבעה של החציון של אורכן של היממות בשנה. בעוד שהיממה היא יחידת זמן טבעית (אורכה נגזר ממשך הסיבוב של כדור הארץ סביב צירו), הרי השעה (והדקה והשנייה) היא יחידת זמן מלאכותית, משום שמספר השעות ביממה הוא מספר שרירותי.

הגדרה

במקור השעה הוגדרה בתרבויות קדומות (לדוגמה התרבויות של מצרים, שומר, הודו וסין) כחלק השנים-עשר של הזמן מהזריחה ועד השקיעה, או כחלק העשרים וארבעה של היממה. בכל מקרה החלוקה מקורה בשימוש הנפוץ בשיטות ספירה על בסיס 12. חשיבות הבסיס 12 בשיטות הספירה נובעת ממספר מחזורי  הירח במהלך ארבע עונות השנה (בקירוב).
במצרים ובבבל הייתה נהוגה כנראה חלוקה של היום לשניים - שעות האור ושעות החשכה - כשכל פרק זמן כזה נחלק ל-12 שעות. כיוון שכך, אורכן של השעות לא היה קבוע, והיה תלוי בעונת השנה. שריד לחלוקה זו של היממה קיים בהלכה היהודית. חלק מחישובי הזמנים בהלכה נקבעים על-פי "שעות זמניות", שנגזרות מחלוקת החלק המואר של היממה ב-12.
חלוקת הלילה ל-12 חלקים התפתחה במצרים העתיקה, אם כי חלו מספר שינויים בחלוקה במהלך השנים. אסטרונומים מצריים מצאו 36 כוכבים מיוחדים במהלך השנה. הזמן מהזריחה לשקיעה חולק ל-18 בגלל התזוזה של 18 הכוכבים שהופיעו בשמים. 18 הכוכבים הנותרים חילקו את הלילה. משך הזמן בין הופעה של כוכב אחד בשמים לכוכב הבא, היה כארבעים דקות מודרניות. מאוחר יותר השיטה שונתה, ל-24 כוכבים מיוחדים, כש-12 מהם חילקו את הלילה ליחידות זמן.
דיוויזיית הפאנצר השלישית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1935, יחד עם הדיוויזיה הראשונה והשנייה, בתור שלוש דיוויזיות השריון הראשונות בצבא הגרמני תחת סמכות זרוע השריון הצעירה בורמאכט והועמדה תחת פיקוד ארנסט פסמן. יחידות הדיוויזיה השתתפו במלחמת האזרחים בספרד, באנשלוס ולאחר מכן גם בסיפוח חבל הסודטים בשנת 1938. בתחילת דרכה הורכבה הדיוויזיה מחטיבת רובאים (חי"ר ממוכן) וחטיבת שריון - כל חטיבה עם שני רגימנטים, בנוסף לרגימנט ארטילריה ומספר יחידות סיוע דיוויזיוניות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והמערכה בפולין בספטמבר 1939, הייתה הדיוויזיה אחת מבין שש דיוויזיות משוריינות בורמאכט והיא השתייכה במהלך המערכה לקורפוס ה-19, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתפה בלחימה במרכז פולין תחת פיקודו של לאו גייר פון שוופנבורג. ב-17 באוקטובר 1939 מונה הורסט שטומפף למפקד הדיוויזיה.
במאי 1940 הדיוויזיה לחמה תחת הקורפוס ה-16 בפיקודו של אריך הפנר, כחלק מהארמייה השישית והשתתף עימה בקרב ז'מבלו. בשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת הארמייה השישית.
לאחר ניצחון המערכה בצרפת וארצות השפלה, איבדה הדיוויזיה את רגימנט השריון השני שלה, שצורף לדיוויזיה משוריינת חדשה (הדיוויזיה הקלה ה-5), וקיבלה במקומו את רגימנט הרובאים (חי"ר ממוכן) ה-394. מהלך דומה התרחש ברוב דיוויזיות הפאנצר - שכן הפיקוד הגרמני העדיף להגדיל את מספר דיוויזיות הפאנצר על חשבון החלשת מרכיב השריון בדיוויזיות הקיימות.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובכיתור הגדול בקייב. ב-1 באוקטובר 1941 מונה הרמן בריית למפקד הדיוויזיה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. במרץ 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17, במסגרת הארמייה השישית באזור חרקוב. בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-8, ולאחר מכן הועברה לקורפוס הפאנצר ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, עמו לחמה בקרב על קווקז. ב-1 באוקטובר 1942 מונה פרנץ ווסטהובן למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הנסיגה מהקווקז ולאחר מכן במהלך קרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-25 באוקטובר 1943 מונה פריץ ביירליין למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב דנייפר ומבצע דנייפר-קרפטי, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, ובהמשך לחם עימה בקרב קורסון-צ'רקאסי כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3. ב-5 בינואר 1944 מונה רודולף לאנג למפקד הדיוויזיה, וב-25 במאי החליפו וילהלם פיליפס. הדיוויזיה לחמה בקרבות באוקראינה, ובספטמבר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עימה בקרב על נארבה. ב-1 בינואר 1945 מונה וילהלם זות למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בקרבות בהונגריה. ב-19 באפריל 1945 מונה פולקמאר שנה למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בקרבות באוסטריה עד סוף המלחמה, שאז נכנע לכוחות בעלות הברית.
רפאל קירכהיים

רפאל קִירְכְהַיים (בגרמנית: Raphael Kirchheim;‏ 1840, פרנקפורט – 6 בספטמבר 1889, שם) היה חוקר יהדות יהודי גרמני. מוכר בין היתר בשל מחקריו וחיבוריו על השומרונים.

ביוגרפיה


נולד בפרנקפורט בשנת 1804. שימש זמן מה שוחט בקהילה האורתודוקסית של הרב שמשון רפאל הירש בעיר פרנקפורט, שבה התגורר כל חייו; לאחר שאברהם גייגר היה לרב בפרנקפורט, הפך קירכהיים לרפורמי קיצוני, וכתוצאה מכך נאלץ להתפטר ממשרתו כשוחט, אך נכנס כשותף בפירמה בנקאית והצליח בעסקיו.
קירכהיים ההדיר כתבי יד עבריים, כמו פירוש לספר דברי הימים של אחד מתלמידי רבי סעדיה גאון. כמו כן הוא הוציא לאור מהדורה של "שבע מסכתות קטנות" מתוך התלמוד הירושלמי.
בנוסף, עסק רבות בשומרונים ובכתביהם, תרגם לעברית חלק מחיבוריהם, ואף חיבר ספר על אודותיהם בשם "כרמי שומרון".
הוא אף הוציא לאור מהדורה מחודשת לחיבור "שם הגדולים" לחיד"א בתוספת הערות וסקירת תולדות המחבר.
ז'ורז' בלאן

ז'ורז' בלאן (בצרפתית: George Blanc; נולד ב-2 בפברואר 1943) הוא שף צרפתי.

השושלת המשפחתית

משפחתו עוסקת במסעדנות מ-1872. אבי-סבו ז'אן-לואי פתח בכיכר השוק בכפר ווֹנה שבעמק הרון פונדק שם "מפעל הלימונדה של בלאן הבכור". ב-1902 הדור השני בנם של המייסדים נשא לאישה את אליזה ז'רווה, הידועה בשמה "מֶר בלאן" ("אמא בלאן" - Mère Blanc), שכונתה על ידי גדול מבקרי המסעדות של התקופה, קורנסקי, כ"טבחית הטובה בעולם".

ז'ורז' בלאן

נולד ב-2 בפברואר 1943 בבורג-אן-ברס בחבל ברס שבצרפת. בשנת 1962 למד בבית ספר לתיירות בתונון לה בן. בין השנים 1962 ל-1965 עבד במסעדות הצמרת בצרפת. לאחר מכן היה דייל באייר פראנס בקווי המזרח התיכון. שב לעסק המשפחתי בוונה לסייע לאימו. ב-1968 לקח את המושכות לידיו ונהפך לשף ולמנהל הראשי. ב-1976 זכה בתואר MOF‏ (Meilleur Ouvrier de France). ב-1981 הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד.
ב-1981 זכתה המסעדה בכוכב השלישי במדריך מישלן (היה זה שיא של החזקה במקום השני, החל מ-1933), בו היא מחזיקה ברציפות עד היום (2011). באותה שנה היה שף השנה של מדריך הגו מיו. ב-1985 היה הראשון לו הוענק הציון 19.5 מתוך 20 במדריך הגו מיו. מסעדתו נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם כאחת ממאה וארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם.
זכה לארבעה עיטורי כבוד.

המסעדה ועסקיו של בלאן

בלאן ניצל את התמיכה הכספית שהעניקה הממשלה הצרפתית בשנות השבעים לאתרי אירוח לינה והסעדה ובשילוב עם כישרון עסקי ושיווקי שלא יסולא בפז הרחיב את עסקיו לכדי אימפריה בזעיר אנפין.
בבעלות בלאן פרט למסעדת הדגל שלו גם מלון בוטיק רלה אה שאטו וספא.
פונדק של אוכל מסורתי, מעדנייה וביסטרו בעיר מאקון על גדות נהר הסון.
בלאן משתמש רק במוצרים מחבל בראס ואם אין בנמצא מיתר צרפת, בלאן מפליא בהכנת התרנגולות מחבל בראס. במסעדתו שלושים ושישה מקומות ועשרים אנשי צוות.
במרתף היין הענקי ואחד המובחרים ביותר בעולם שלושת אלפים יינות שונים לבחירה ומאה ושלושים אלף בקבוקים.
ישראל נח קפלן

קורות חיים

נולד בצ'רניהיב לאיטה ולצבי קפלן, חסידי חב"ד. למד בחדרים וישיבות. בשנת ה'תרס"ו נשא את חנה בת אברהם אהרן חן, נכדתו של הרב פרץ חן, שהיה אז רב העיר צ'רניהיב. הזוג התגורר בצ'רניהיב ועסק במסחר. קפלן היה מורשה הוועד של חובבי ציון באודסה, חבר אגודת חובבי שפת עבר, יושב ראש ההסתדרות הציונית המקומית, יושב ראש הלוואה וחיסכון, יושב ראש חברת "תמיכה לעניים" שהייתה אחראית לכל ענייני הקהילה בתקופת השלטון הצארי, גזבר ועד העזרה לפליטים יהודים במלחמת העולם הראשונה, גבאי בית הכנסת "פועלי צדק", וציר בוועידות ציוניות שונות.
לאחר מהפכת פברואר כשפסקו ההגבלות על יהודי רוסיה מונה ליושב ראש הקהילה היהודית הרשמית שנוסדה בצ'רניהיב, חבר הדומה העירונית ונציג הקהילה היהודית בהנהלת העירייה. לאחר מהפכת אוקטובר ועליית המפלגה הבולשביקית לשלטון נאסרו פעולות יהודיות לאומיות גלויות והוא שירת כמנהל מחלקת האספקה הממשלתית במחלקת החינוך של פלך צ'רניהיב.
ב-1922 נאסר על ידי השלטון הקומוניסטי, כחלק ממאסרי פעילים ציוניים באוקראינה. בני משפחתו מספרים כי במהלך כליאתו כאסיר ציון הוא הגניב שופר לבית הכלא ושם תקע בו בראש השנה. בסוף 1923 שוחרר והורשה לעלות לארץ ישראל, ובי"ז בכסלו ה'תרפ"ד עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בחיפה. כיהן כארבעים שנה בתפקידים ציבוריים ודתיים בחיפה: בשנת 1925 נבחר למזכיר הראשי של ועד הקהילה העברית בחיפה, כיהן גם כיושב ראש המועצה הדתית והרבנות הראשית בחיפה, יושב ראש מועצת הלוואה וחיסכון החל מ-1923, עד 1932 היה סגן יושב ראש מועצת "מרכז" - הממונה על הפיקוח על האגודות ההדדיות לאשראי וחיסכון בארץ ישראל, יושב ראש מועצת ומפלגת המזרחי בחיפה וסגן יושב ראש המועצה הארצית של תנועת המזרחי, חבר ועד הבניין ומראשי בוני בית הכנסת המרכזי בחיפה, ומייסד הספרייה התורנית-מדעית שלידו, הנושאת את שמו. 

חבר מועצת ישיבת תפארת ישראל, וחבר ועידות, מוסדות וארגוני תרבות וחסד בחיפה. נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה (1951) מטעם מפלגת המזרחי, בעקבות בחירתו לכנסת נדרש לעבור עם משפחתו לירושלים. על פי עדותו של נכדו, ד"ר צבי קירזון, כאשר היה עם המזוודות ארוזות למעבר הדירה לירושלים, ויתר ברגע האחרון על התפקיד הנחשק, בטענה שאינו יכול לעזוב את חיפה, עיר שכה אהב ושירת אותה בנאמנות מאז עלייתו לארץ.]
פרסם בעיתונות מאמרים שונים בענייני ציבור. הספרייה התורנית מדעית בחיפה נקראה על שמו. 
בשנת תשכ"ד נהרג קפלן בתאונת דרכים, והותיר את בתו מרים, רעיית הפרופסור בנימין קירזון, מרצה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושני נכדים - ד"ר צבי קירזון ורפאיה לסר.
במלאת שנה לפטירתו בא' בניסן ה'תשכ"ה החלה המועצה הדתית בחיפה להוציא את ביטאון "ארחות" והגיליון הראשון הוקדש על שמו. הרב הראשי לחיפה, הרב יהושע קניאל, כתב עליו בגיליון זה: "היה בר אבהן ובר אוריין, ירא וחרד לדבר ה', תפקידו ומרצו הכביר העמידוהו בשורה הראשונה של אנשים בעלי כושר ארגון מעולה ביותר". בצוואתו הותיר לבני משפחתו חפצי קדושה רבים בהם ספר תורה, אשר נמצא כיום בבית הכנסת "שירת גנים" בשכונת קריית מנחם בירושלים.
על שמו נקרא רחוב רינ"ה בשכונת קריית אליהו בחיפה.
יהודה בן ברזילי הברצלוני

ביוגרפיה

על פי מחקרו של ד"ר משה שאלתיאל במבוא להגדת שאלתיאל, אביו, ברזילי, היה בנו של דוד הנשיא בנו של מר חזקיה בן דוד. יש שטענו כי למד אצל רבי יצחק בן ראובן הברצלוני (מחבר האזהרות ופירוש למסכת כתובות), אך הדבר בספק רב. כמו כן לא ניתן לקבוע מי היו תלמידיו, ובכלל זה האם הראב"ד השני היה תלמידו. עם זאת, ידוע כי הראב"ד הכיר את רבי יהודה באופן אישי והתייעץ עמו בשאלות קשות. כך כותב הרב שמעון בן צמח דוראן:
ומה שרצית לדעת שמו של הרב אלברצלוני ז"ל ואיזה ספר חבר דע כי יש ב' רבנים גדולים מלבד הרשב"א ז"ל שקרויין "הרב אלברצלוני". הראשון הרב ר' יצחק בן ראובן ז"ל אלברגלונ"י שהי' רב גדול בימי ר' יצחק אלפאסי ז"ל והיה פייטן גדול והוא עשה האזהרות שנוהגין לקרות באלו הארצות, המתחילות "איזה מקום בינה".

והשני אומרים שהיה תלמיד של זה שמו הרב הנשיא ר' יהודה בן ברזילי אלברצלוני. וגם הוא רב גדול ומיוחס ואליו הם מתייחסים משפחות בני שאלתיאל אשר בקט"לוניא וחבר ספרים גדולים האחד בדיני נשים שמו ספר יחוס שאר בשר והשני בדיני מועד שמו ספר העתים והג' ספר תקון שטרות גדול ונכבד. והרב בעל העטור ז"ל כשמזכירו לזה הרב ז"ל מזכירו סתם כבוד הרב המחבר ז"ל, וזהו הרב אלברצלוני שמזכיר בעל ספר ארחות חיים.
— שו"ת תשב"ץ חלק א' סימן ט"ו
יהודה בן ברזילי היה בן זמנו של אברהם בר חייא הנשיא, וידוע ויכוח שניהל איתו בדבר דחיית מועדה של חתונה. בר חייא שהיה אסטרולוג סבר כי יש לדחות את החתונה משיקולים אסטרולוגיים, ואילו רבי יהודה התנגד לכך בתוקף משיקולים הלכתיים. שיטתו בסוגיית סדר הפרשיות בתפילין היא כרבנו תם, והוא כותב שלא שמע מעולם על תפילין בשיטת רש"י, ושפסיקה כזו היא טעות סופר.
ספר העתים הוא ספרו המפורסם והעיקרי, עוסק בנושאי הלכות התלויות בזמן, בעיקר בהלכות שבת. רובו אבד, בשנת תרס"ג נדפסו חלקים ממנו ששרדו. ספרים נוספים שחיבר: "יחס שאר בשר" - בדיני נשים (אבד), "ספר הדינים" - בדיני ממונות, מתוכו שרד החלק "ספר השטרות" ונדפס בשנת תרנ"ט, ופירוש על ספר היצירה (שרד). וכן חיבר את ספר הבינות וביאר שם את כל שמות קודש וחול על סדר הפרשיות שבתורה.
בספריו הוא מתבסס על ספרות הגאונים, ספרי הרי"ף ורבי שמואל הנגיד.
יהודה ברצלוני מתייחס אל איגרת חסדאי אבן שפרוט אל מלך הכוזרים בספר שמתוארך בין השנים 1090 ו-1105. הוא מפקפק באמינותם וחושש כי הם זיוף, וכותב "לא ידעתי אם אמת היה הדבר שנתגיירו הכוזרים שהם מבני תוגרמה או לא".
החיד"א משבחו בספרו שם הגדולים: "רבנו הרב הנשיא ר׳ יאודה אל-ברצלוני חיבר חיבור גדול ונכבד בכל התלמוד דרך פירוש ופסק, ארוכה מארץ מידה, ורחבה מני ים, שם חושך לאור, ומעקשים למישור."
סליהורסק

היסטוריה

בסביבות 1950, כשהאזור היה תחת שליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית של ברית המועצות, התגלו באזור מרבצי אשלג גדולים. תוך מספר שנים הוקמו כמה מכרות והיה צורך להקים התיישבות חדשה לכורים. ההתיישבות קמה ב-1958, מה שהופך את סליהורסק לאחד היישובים החדשים ביותר בבלארוס, ותחילה התיישבו בה כמה מאות כורים. חלק מהתכנונים היו לקרוא לה "נובה-סטרובינסק" (Нова-Старобінск, מילולית: "סטרובין החדשה") על שם העיירה הקרובה סטרובין אך לבסוף נקבע השם הנוכחי.
היישוב התפתח במהירות גדולה. ב-1962 הוא חובר במסילת רכבת לעיר סלוצק, ב-1963 הוא קיבל מעמד של עיר וב-1965 העיר הפכה לבירת מחוז משנה סליהורסק. באזור אותן שנים התברר שמרבצי האשלג גדולים יותר מההערכות הקודמות מה שהוביל לגידול נוסף של העיר.

כלכלה

בסליהורסק נמצא המטה הראשי של חברת בלארוסקלי (רו'), אחת מחברות האשלג הגדולות והחשובות בעולם. החברה עוסקת בעיקר בייצור דשן מאשלג.

גאוגרפיה

העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' בקרבת מאגר המים המלאכותי סליהורסק (בלא').

ספורט

בעיר משחקות קבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בכדורגל וקבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בהוקי קרח.