תנועות מטאטא מהירות

רקע

אלבומו הראשון של גד, "סוף המדבר" מ־1996, היה היחיד שלו שיצא בחברת התקליטים הד ארצי, והוא לא זכה להצלחה מסחרית עם צאתו. "תנועות מטאטא מהירות" הוקלט באולפן הביתי "שלומציון" שהקים גד לאחר מכן, ויצא באופן עצמאי בחברת התקליטים שנקראה באותו שם. ההרכב שניגן בו היה זהה לזה שניגן ב"סוף המדבר" – למעט המתופף אורן בן־נון, ששם תופף לצד אלי דראי וכאן נעדר – והפעם כונתה הלהקה "היהלומים". פחות משנה אחרי שיצא האלבום לאור הוא יצא מחדש בחברת התקליטים Earsay של האוזן השלישית. את עטיפת המהדורה הראשונה, שהייתה פשוטה ומינימליסטית, החליפה עטיפה חדשה בעיצובה של עליזה חיון וגם מילות השירים הודפסו בחוברת שליוותה את התקליטור. פעם נוספת הפיצה את האלבום היי פידליטי בינואר 2014, בתוך מארז שכלל את חמשת אלבומיו הראשונים של גד.

תוכן

המבקר גידי אביבי כתב על "תנועות מטאטא מהירות" כי עניינו במתח שבין חיי הכלכלה לבין חיי הרגש. לדברי עינב שיף, שלום גד כתב בו "[...] את המנוני הפופ לאדם שלא יודע איך הוא יגמור את החודש, אבל תמיד חושב על השיר שהוא ישמע בדרך לבנק". ואילו אורי משגב תיאר:
בחנות אחת ברחוב שינקין מונחים 12 שירים קצרים ויפים על החיים, ועל להתחיל מחדש, ועל בניית המקדש. רק שהמקדש של גד בנוי ממערכת הגברה, ומאלכוהול, ומסיגריות, ומאהבה, ומתקווה. אהבה ותקווה של אנשים שכבר ראו דבר או שניים בחיים שלהם, ועדיין מאמינים. כי הרי בסוף המדבר יש ים. חייב להיות. [...]
לאורך האלבום שזורים מוטיבים מקשרים: השיר הפותח כולל את השורות "ייבנה המקדש/ דף חדש"; "דף חדש" ו"ייבנה המקדש" הם גם שמותיהם של השיר השמיני באלבום ושל השיר הסוגר אותו. מילות השירים, הטון הנבואי המתבטא בזמן העתיד שבו נכתבו חלקן וסגנון השירה של גד, אשר מדמה לפרקים חזנות, מרמזים על נושאים כמו מקומה של הרוחניות בחיי היום־יום בזמננו, תקווה והתחלה מחודשת. כך למשל בשיר "ביום שבו אני איוולד", בשירים שנזכרו לעיל (בראשון ובאחרון מתוארת בנייתם של מועדון הופעות ובית מגורים, בהתאמה, כבתי מקדש – או כמשכן המקראי), וכן בשם האלבום, שאינו נזכר כפשוטו בגוף הטקסטים. גד סיפר כי כתב את "ביום שבו אני איוולד" בתגובה לחשש מפני באג 2000 ולתחושה כי סוף העולם יגיע בעקבותיו, שנפוצו בסוף המאה העשרים. השיר "You Are the Sunshine of My Life" מאת סטיבי וונדר שימש מקור השראה לשיר "האביב של חיי", שהתגלגל בסופו של דבר לשיר אהבה לאחיו הצעיר של גד, אביב גדג'. עם האמונה באל התמודד גד בצורה מפורשת יותר כשנה לאחר שפרסם את "תנועות מטאטא מהירות", באלבום "העבד", שאותו הקליט עם הרכב שונה.
ההפקה המוזיקלית ב"תנועות מטאטא מהירות" בסיסית ופשוטה. את הצליל, האופייני למוזיקת רוק, מייחדים הכינור, עיטורי הגיטרה המובילה ואופן ההגשה של שלום גד.

קידום ויחס הביקורת

הביקורות על "תנועות מטאטא מהירות" שפורסמו בעיתונות היו אוהדות ביותר – אורי משגב לדוגמה חתם את הרשימה שפרסם בהמלצה "לקנות ומהר" ואבי אפרתי כינה את האלבום "יצירה נהדרת" ו"דיסק נדיר", אך חזה לו הצלחה צנועה בלבד. צאתו של התקליטור לוותה בהופעות מועטות. במקומון התל אביבי "העיר" ציין משגב כי גד נהג להופיע אחת לשבוע במועדון "בארבי" מופע שנמשך כ־45 דקות. לדבריו, קשה לתרגם אל הכתב את הפער בין האיכויות של גד ובין הביקוש הצנוע למוזיקה שיצר. בביקורתו על ההופעות באותם ימים, שלהערכתו נערכו בפני כשלושים איש, כתב לקוראים:
ייתכן שנמאס לחלקכם לקרוא כל הזמן מחמאות על מוזיקאי שאין לכם מושג מיהו ומהו. זאת, איך לומר, הבעיה שלכם. יש לה גם פתרון – לגשת לאוזן השלישית ולהתארגן על 'סוף המדבר' ועל 'תנועות מטאטא מהירות'. וכמובן להגיע לבארבי בימי ראשון.
נוכחותו של האלבום ברדיו הייתה דלה עד כדי כך שבריאיון שנערך עם גד לכבוד צאתו ב־Earsay, כשהוא נישא על גלי הביקורת, תמה משגב מדוע לא נבחרו קטעים מתוכו להשמעה; הוא נענה שנשלחו שלושה, במספר נמוך, והם שודרו בתוכניות מסוימות ותו לא. Earsay דיווחה כי התקליטור הצליח לעומת אחרים שיצאו באותו לייבל, ועם זאת הסתכמו מכירותיו בכמה מאות עותקים. מבחינה מסחרית נותר שלום גד אמן שוליים, והוא הוסיף להתפרנס משטיפת חדרי מדרגות במשך שנים.

משתתפים

שלום גד: שירה, בס

אלי שאולי: גיטרות

גיל פדידה: גיטרות, כינור
אלי דראי: תופים, כלי הקשה

היהלומים: עיבוד והפקה
דרי נחמיאס: עריכה (אולפני "אמביאנס")