google/wiki40b huggingface dataset:
אמה (סרט טלוויזיה)

תקציר עלילה

מיס אמה וודהאוס מהרטפילד, השוכנת סמוך לעיירה הייבורי, היא צעירה יפה ועשירה. על אף שהחליטה שהיא עצמה לעולם לא תתחתן, היא מייחסת לעצמה את השידוך של מיס טיילור למר וסטון האלמן. אמה מחליטה למצוא בני זוג לרווקים שבין המכרים שלה, בניגוד לעמדתו של מר נייטלי המזהיר אותה לא להתערב בחייהם של אחרים. נייטלי הוא ידיד ותיק של משפחת וודהאוס, הוא גם הגיס של אמה, ובעל אחוזת דונוול אבי. אמה רוצה לשדך את חברתה החדשה, הארייט, שהיא צעירה יתומה ויפה, לכומר הקהילה מר אלטון. כישלונה הצורב מתברר לה כשהיא מגלה לחרדתה שאלטון רוצה להתחתן איתה, ולא עם הארייט.
להייבורי מגיעים תושבים חדשים, בהם מיס פיירפקס הצעירה היתומה, ואשתו החדשה והיומרנית של מר אלטון. פרנק צ'רצ'יל, בנו של מר וסטון מנישואיו הראשונים, מגיע להייבורי לראשונה ומעורר עניין רב בקרב הקהילה. אמה, שבטוחה ביכולתה לדעת מה שאחרים חושבים ומרגישים, חושבת שפרנק מאוהב בה ורוצה להתחתן איתה. לבסוף מתברר שפרנק ומיס פיירפקס היו מאורסים בסתר, בעוד אמה מגלה מה הם רגשותיה האמיתיים כלפי מר נייטלי.

הפקה

התסריטאי אנדרו דייוויס עיבד לטלוויזיה את הרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן. ב-1995 הוא כתב את התסריט לסדרה המצליחה "גאווה ודעה קדומה" בכיכובם של ג'ניפר אילי וקולין פירת' ששודרה ב-BBC. דייוויס הציע ל-BBC לעבד גם את הרומן "אמה", אבל הם דחו אותו כי כבר הזמינו את התסריט אצל סנדי ולץ'. בתגובה לכך פנה דייוויס לרשת המתחרה ITV. כל צוות ההפקה של "גאווה ודעה קדומה" הצטרפו אל דייוויס בהפקה של הסרט "אמה".
צילומי הסרט נערכו במהלך קיץ 1996. עלות ההפקה הייתה כ-2.5 מיליון ליש"ט.

שידורים

הסרט "אמה" שודר ב-ITV ב-24 בנובמבר 1996, עם קהל צופים של 12 מיליון איש. בארצות הברית שודר הסרט בערוץ A&E ב-16 בפברואר 1997. ב-1999 הופץ הסרט ב-DVD.
ב-2007 שודר הסרט במסגרת "עונת ג'יין אוסטן" של רשת ITV, וב-23 במרץ 2008 במסגרת "מרתון ג'יין אוסטן" ברשת PBS. עוד שודר הסרט ב-27 בדצמבר 2008 כחלק מסדרת "ספיישל" לחג המולד בערוץ BBC One.
סיירות המערכה מסדרת קירוב

חימוש

החימוש המקיף של האוניות נשען על טילים, תותחים וכן מערכות לוחמה אלקטרונית. החימוש העיקרי של האוניות הוא 20 טילי ים-ים מדגם P-700 Granit (קוד דיווח נאט"ו: SS-N-19 Shipwreck) המגיעים לטווח של כ-600 ק"מ. חימוש הנ"מ העיקרי של האוניות כולל 12 משגרים מדגם S-300 הכוללים סה"כ 96 טילים וכן טילי ותותחי נ"מ קצרי טווח נוספים. חימוש הנצ"ל (נגד צוללות) של האוניות כולל 14 טורפדות משוגרי רקטה ושני משגרי פצצות עומק.
לא בלי בתי (סרט)

עלילה

בטי האמריקנית נשואה למודי, רופא אמריקני ממוצא איראני והם מגדלים ביחד ילדה בשם מאתוב, בעיר שיקגו. הם נראים כמשפחה מאושרת למדי. אולם, לאט לאט, היחסים בין ארצות הברית לבין איראן מתדרדרים ועוברי אורח, כמו גם עמיתים לעבודה, שוב ושוב משפילים את מודי בשל מוצאו. בסופו של דבר, מודי מפוטר מעבודתו, אך לא מגלה זאת לאשתו ולבתו. 
מודי משכנע את אשתו ובתו לבוא לביקור באיראן, בבית הוריו. לאחר שהן מגיעות, מתברר להן כי מודי לא מתכוון לחזור לעולם לארצות הברית וכי הן לא יכולות לחזור גם כן, בלא רשותו. הן לא יכולות לעשות כמעט שום דבר בלא רשותו, כי חוקי המדינה האירנית הפכו לשוביניסטים. הן לא יכולות אפילו להשתמש בטלפון בלא רשותו. 
בטי ובתה מחליטות להימלט מן המדינה הפונדמנטליסטית מנסות להשיג ידידי אמת, שיעזרו להן בזה. הן מתקשות למצוא ידידים כאלו במקום החדש, גם משום שהן לא מכירות את השפה ולא יכולות לסמוך כמעט על אף אחד. בטי מוצאת אישה נוספת במצבה ומנסה לשתף איתה פעולה למציאת פתרון. אך אותה אישה נכנעת לחלוטין לבעלה האלים ומלשינה על בטי למודי וזה גם כן מפעיל אלימות כלפי בטי. בטי גם לא מצליחה להשיג התערבות בינלאומית, כי הדיפלומטים הזרים היחידים שנותרים באיראן, הם שווייצרים, ואלו אדישים לחלוטין לבעיותיה. 
בינתיים, גם מודי מתאכזב מאיראן, שרואה בו אמריקני ושוללת ממנו את הזכות לעבוד. אבל הוא לא יכול לעזוב את איראן, כי אם הוא יחזור אל המערב, הוא יואשם בחטיפת אשתו ובתו. לכן מודי פותח מרפאה לא חוקית ונאלץ להשתמש בבטי כמזכירתו. הדבר נותן לבטי הזדמנות להכיר הרבה איראנים, שלא בדיוק מצייתים לחוק ומגיעים למרפאה לא חוקית ונותן לה גם טלפון בידיים.
בסופו של דבר, בטי מצליחה לצור קשר עם ארגון, שמבריח אנשים מאיראן לטורקיה, דרך כורדיסטן. הברחת בטי לבדה, היא קלה יחסית. אך בטי ואנשי הארגון ממתינים זמן רב לרגע הנכון להברחתה שלה ביחד עם בתה. מודי מתחיל לחשוד, שמשהו אינו כשורה ומציע לבטי, שהיא תטוס לבדה לחופשה בארצות הברית, כדי לבקר את הוריה. היא כמעט מתפתה לעשות זאת, אך חבריה החדשים מגלים לה, שהיא לא תורשה לעולם לחזור לאיראן ולא תזכה לעולם לראות עוד את בתה.
מסע ההברחה דרך כורדיסטן, מתברר גם הוא כקשה ומסוכן ובמהלכו בטי כמעט נאנסת.

צילום הסרט

מרבית צילומי הסרט נעשו בישראל, באתרים ביפו, תל אביב ועכו. עוד צילומים נעשו בארצות הברית ובטורקיה. בסרט ניתן לזהות מבנים מפורסמים בישראל כמו חאן אל-עומדאן בעכו המככב בתור בית הספר האיראני, העבודה על הסרט נעשתה באולפני ג.ג. ישראל בנווה אילן. כמו כן בעקבות כך שצילומי הסרט נעשו בישראל מרבית שחקני המשנה הם ישראליים.

ביקורות

"לא בלי בתי" ספג ביקורת על מצג שווא, כביכול, של המוסלמים האיראנים ושל התרבות האסלאמית האיראנית. בניו יורק טיימס בסקירה, מצוין כי הסרט "מנצל את הסטריאוטיפ הדמוני של איראן ... זהו כישלון אמנותי מוחלט, והסתמכות על הסטריאוטיפ התרבותי הוא הגורם העיקרי". סקירה של לוס אנג'לס טיימס תיארה את הסרט בתור "מאוזן ומעוות", אשר "אינו מבחין בין המדינה (איראן) לבין אנשים". בסקירה של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מצוין שהסרט עושה "טעויות מוסריות גזעניות, מדאיגות מאוד". בתגובה לסרט "לא בלי בתי", יצא סרט תיעודי, שכותרתו "בלי בתי" הסרט מורכב מראיונות עם מודי מחמודי באיראן על סיפורה של בטי.

פרסים

סאלי פילד הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב עבור השחקנית הראשית הטובה ביותר, בעוד שילה רוזנטל זכתה בפרס האמן הצעיר עבור השחקנית הטובה ביותר.
אברהם בהר"ן

תולדות חייו

נולד בשכונת שערי חסד בירושלים לרב נחום כהן-לוין, בן הרב אברהם כהן-לוין שהיה חתנו של הרב דוד בהר"ן. אביו שימש ראש המנקרים בירושלים וחיבר את הספרים "תורת הניקור" ו"גבולות הראשונים על עבודת הניקור". לצורך פרנסתו נסע לאמריקה כדי לשווק את ספריו. האם, רחל מלכה, עסקה למחייתם במכירת שמרים. בילדותו למד בתלמוד תורה עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת חברון. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. בתקופת שלטון המנדט הבריטי התגייס לאצ”ל.
בשנת תשט"ו, בהיותו בן עשרים, נסע ללמוד בישיבת לייקווד בניו ג'רזי, ולאחר מכן בישיבת רבנו חיים ברלין, שם התקרב לראש הישיבה הרב יצחק הוטנר.
לאחר שבע שנות לימוד בארצות הברית נישא, בשנת תשכ"ב, למרים סמסון, שבאה מבית חרדי ציוני בארצות הברית.
בשנת תשכ"ה פגש בניו יורק את הרב משה צבי נריה, שחיפש ראש אולפנה לאולפנת כפר פינס, והציע לרב בהר"ן את התפקיד. בתחילה סירב הרב בהר"ן, אולם במצוות רבו הרב הוטנר ניאות לקבל את התפקיד. כיהן בתפקיד במשך 15 שנה, עד שנת תש"מ.
לאחר שפרש מתפקידו הקים אולפנה חדשה הנושאת את שמו - "אולפנת הרב בהר"ן". בתחילה שכנה האולפנה בהרצליה, לאחר מכן עברה לכפר סבא ולאחר כעשר שנים עברה למשכנה הנוכחי בכפר אליהו בגדרה.
נפטר לאחר מחלה בכ"ט באלול תשנ"ה, בגיל 60. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אשתו, מרים בהר"ן, נפטרה בכ"ד באדר א' ה'תשע"ט, ונקברה אף היא בהר המנוחות.

אישיותו ודעותיו

לרב אברהם בהר"ן הייתה חיבה גדולה לארץ ישראל והוא הטיף להכנה לגאולה. ככהן הוא הכין עצמו לרגע שבו יצטרך לשרת בבית המקדש.
לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד שבהם התחייבה ישראל למסירת חבל סיני למצרים, העביר חלק מבנות האולפנה ליישוב חצר אדר לאות הזדהות עם תושבי פתחת רפיח. הוא היה נוסע אל התלמידות פעם בשבוע ומעביר להן שיעור בספר קול התור של רבי הלל משקלוב.
כתב יד (מקור)

כתב יד של יצירה טקסטואלית (מאמר, ספר, שיר וכדומה) הוא העותק המקורי של היצירה בכתב ידו של המחבר, קודם פרסומה בדפוס (המונח בלשון מקצועית הוא הולוגרף או אוטוגרף).
בעבר, כתב יד אכן נוצר אך ורק בכתב יד. עם התפתחותה של טכנולוגיית הכתיבה התרחבה משמעותו של מושג זה, ונכלל בה עותק מקורי של היצירה בכל צורה שבה נוצר: בכתב יד, במכונת כתיבה או במעבד תמלילים. גם העותק המקורי של התווים של יצירה מוזיקלית הוא בגדר כתב יד. 
במשך התקופה שקדמה להמצאת הדפוס, כתב יד היה לא רק העותק המקורי של היצירה, אלא גם הטכניקה ליצירת עותקים נוספים שלה לשם הפצתה (על כך בנפרד בערך כתב יד (העתק)).

מהותו של כתב יד

במשך שנים רבות היה כתב היד אכן כתוב בכתב ידו של המחבר. במצב זה תלויה קריאותו של כתב היד ביפי כתב ידו של המחבר. קריאות זו פוחתת כאשר, בכורח הנסיבות, נכללים בכתב היד מחיקות ותיקונים. קודם להמצאת הדפוס, הייתה גם היצירה הסופית בכתב יד, שהרי יצירת עותק נוסף נעשתה באמצעות העתקה ידנית של העותק המקורי (או עותק אחר), אך גם בהקשר זה יש מקום להבחנה בין כתב היד, כלומר העותק המקורי של היצירה, לבין העתקים שנוצרו ממנה. כתבי היד של לאונרדו דה וינצ'י, למשל, מונים 13,000 דפים של טקסט ורישומים (כתובים, למרבה הפלא, בכתב ראי).
עם המצאת מכונת הכתיבה עברו כותבים, במיוחד כאלה המרבים בכתיבה, להשתמש במכונה זו, אך עדיין כתב היד היה העותק האחד והיחיד שיצא ממכונת הכתיבה של היוצר. התרחבות השימוש במעבד תמלילים, החל מאמצע שנות השמונים של המאה העשרים, יצרה שינוי מהותי יותר במשמעותו של המושג כתב יד. כתב היד המוגש לפרסום בעקבות יצירתו במעבד תמלילים אינו בהכרח העותק היחיד של כתב יד זה, שהרי ניתן לייצר בקלות רבה עותקים נוספים של כתב היד, זהים לזה שנמסר לפרסום או שונים ממנו במידה זו או אחרת. השפה האנגלית משקפת שינוי זה, בהחלפת המושג manuscript למושג typescript.

שימור כתבי יד

כתב היד של יצירותיהם של כותבים חשובים, בתחומי הספרות היפה וספרות העיון, נשמר בארכיונים המוקדשים למטרה זו, ומשמש חוקרים העוסקים ביוצר (בפרט כאשר היוצר שמר גרסאות אחדות של הטיוטות שיצר). בחודש אפריל 2000 סערה הארץ כאשר נודע שהמשורר יהודה עמיחי מכר את ארכיונו לאוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
התפתחות האינטרנט מאפשרת לסרוק ארכיונים של כתבי יד ולהציגם באתרים הפתוחים לציבור. דוגמה לכך היא "ארכיון איינשטיין", שנמצא באוניברסיטה העברית ומכיל מאות דפים של כתבי יד של אלברט איינשטיין, ומוצג לציבור באתר שיועד לכך. הארכיון אינו מכיל את כתבי היד של חיבוריו הנודעים של איינשטיין אודות תורת היחסות הפרטית, תנועה בראונית והאפקט הפוטואלקטרי (שנכתבו בשנת 1905), משום שאיינשטיין השמידם מיד עם קבלת ההגהות מהדפוס.

הוצאה לאור - מכתב יד לדפוס

מסירת כתב היד למו"ל הוא שלב חשוב בתהליך ההוצאה לאור של היצירה, ולא תמיד נחפז הכותב לעשות זאת. דוגמה בולטת לכך הוא הסופר ש"י עגנון, שהותיר בעזבונו כתבי יד רבים, כך שספריו שיצאו לאור לאחר מותו רבים מאלה שיצאו בחייו.
לעיתים אין הכותב מספיק לסיים את הכנתו של כתב היד לדפוס, כפי שמתאר אריה אהרוני בפתח ספרו של יעקב כנעני, "מילון חידושי שלונסקי": 
הוא [יעקב כנעני המנוח] עשה זאת ללא שום אמצעי מחשב ושאר עזרי-תחכום המקובלים כיום, אלא, פשוט, רשם ממצאיו בעט על פתקי-נייר שונים, שצירפם בעמל מרובה לכלל מילון. בערוב ימיו, כפי שנמסר לנו, חיזר כנעני על פתחי בתי-הוצאה בישראל, במגמה להוציא מילון זה לאור, ולא נסתייע בידו, לא נמצאה לו אוזן קשבת. ואולי משום כך לא טרח לערוך את החומר הרב שכינס עריכה סופית, ומה שהשאיר אחריו בעזבונו הוא בעצם טיוטה, שהצריכה פענוח, התקנה ועריכה, כדי להכשירה לדפוס.
— אריה אהרוני
הלסת העליונה

תיאור

הלסת העליונה היא עצם לא רגולרית ובעלת סינוסים. בחלקה התחתון נמצאים שורשי השיניים העליונות, ובחלקה העליון היא מהווה חלק מארובות העיניים. בצדדיה נמצא זיז הלחי, שמופרק לעצם הלחי. המשטח התחתון שלה מהווה את החך, ובחזיתה נקב המהווה את חלל האף.
הלסת העליונה היא למעשה איחוי של שתי עצמות סימטריות, מימין ומשמאל. בראשית החיים העצמות הללו נפרדות, והן מתאחות במהלך ההיריון.

מפרקים

הלסת העליונה היא העצם המרכזית בפנים, ומופרקת לעצם המצח, שתי עצמות הלחיים, עצם היתד, עצם האף, המחרשה, עצם החך, עצמות הדמעות, ועצמות הכברה.

תפקידים

תפקידה הראשון של הלסת העליונה הוא להוות סדן לשיניים העליונות, מולן יכולות השיניים התחתונות שנטועות בלסת התחתונה לנוע בתנועות הנשיכה והלעיסה, השלבים הראשונים בפעולת העיכול. בנוסף, הלסת העליונה מהווה כל או חלק משלושה משטחים חשובים: משטח החך, שיש לו תפקיד חשוב באכילה, נשימה ודיבור, חלקו התחתון של חלל האף, והחלק התיכון-תחתון של ארובות העיניים.
דוריט הקטנה (סרט)

הפקה

הסרט נמשך 360 דקות והוא יצא לאקרנים בשני חלקים שאורך כל חלק כ-3 שעות. שם החלק הראשון היה "Nobody's Fault" (איש אינו אשם), שמרמז על אחד השמות שדיקנס הציע לרומן המקורי. חלק זה מגולל את סיפורו של ארתור קלנהם, ומביא את האירועים מנקודת מבטו. החלק השני שנקרא "Little Dorrit's Story" (סיפורה של דוריט הקטנה) מציג את אותם אירועים מנקודת המבט של הגיבורה, איימי דוריט. שני החלקים החופפים בחלקם משלימים את התמונה המלאה.
חברת ההפקה "Sands Films" מופעלת על ידי הבמאית כריסטין אדזרד ובעלה ריצ'רד ב. גודווין. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר: שחקן המשנה הטוב ביותר לאלק גינס, ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור כריסטין אדזרד. הסרט יצא בפורמט DVD בבריטניה ב-27 באוקטובר 2008.
קראון איריס

היסטוריה

ב-1988 חברת הפלגות בשם "Birka Line  " הזמינה ממספנות "Wärtsilä Marine  " אונייה בשם "Birka Queen". האונייה נועדה לשמש כאוניית נוסעים נוספת של החברה. ב-1989 המספנות פשטו את הרגל. כעבור מספר חודשים הועברה אחריות הבנייה למספנה אחרת שפעלה תחת השם "Masa Yards", בשל המעבר עלה מחיר בניית האונייה. "Birka Line" סירבה לשלם והחליטה לבטל את הבנייה. ב-1990 מכרה "Birka Line" את תכנון האונייה לחברת "Majesty Cruise Line  ", שהשקיעה כ-229 מיליון דולר לצורך בנייתה. ב-1992 הושקה האונייה בשם "Royal Majesty".
בשנת 1995 עלתה האונייה על שרטון בסמוך לאי ננטקט ונתקעה, לא היו נפגעים אך הנזק שנגרם כתוצאה מהפגיעה הוערך בכ-7 מיליון דולר. בקיץ 1997 נמכרה האונייה לחברת "Norwegian Cruise Line  ", ושמה שונה ל-"Norwegian Majesty".
בשנת 1999 עגנה האונייה במספנות "Lloyd Werft" שבגרמניה לצורך בנייה מחדש. בתהליך הבנייה הוסיפו לה חלק שאורכו 33.76 מטרים. לאחר ההוספה אורכה של האונייה גדל ל-207.1 מטרים.
פעילות האונייה בחברה "Norwegian Cruise Line  " נמשכה עד 2004. ב-2004 הועברה האונייה לחברת "Star Cruises" ופעלה בחברה עד 2008, במהלך פעילותה שמה של האונייה לא שונה. ב-2009 נמכרה לחברת "Louis Cruises", ושמה שונה ל-"Louis Majesty".
במרץ 2010, בעת שיט בים התיכון, פגעו שלושה גלי פרא באונייה וגרמו למותם של שני נוסעים ולפציעתם של שישה אחרים.
ב-2012 הועברה האונייה לחברת "Thomson Cruises ", ושמה שונה ל"Thomson Majesty". בפברואר 2013 נהרגו חמישה אנשי צוות ונפצעו שלושה בתאונת אימונים בעת עגינת האונייה באיים הקנריים, כאשר אחת מסירות ההצלה של האונייה התנתקה ונפלה לים מגובה של מעל 20 מטרים. האונייה פעלה בחברה עד שנת 2017. ב-2017 חזרה האונייה לפעילות בהסכם שכר בחברת "Louis Cruises", אך שמה של החברה שונה ל"Celestyal Cruises  ", ולכן החליטו לשנות גם את שמה של האונייה ל-"Celestyal Majesty".
ב-2018 נמכרה האונייה לחברת "מנו ספנות". מיד לאחר הרכישה החליטו לשנות את שמה של האונייה ל"פרינסס איריס". בסופו של דבר החליטה החברה לשנות את שמה של האונייה ל"קראון איריס" באופן רשמי, והיא הפכה לאוניית הדגל של החברה. זוהי הפעם הראשונה מאז השקתה של האונייה שהמילה "Majesty" אינה חלק משמה.
בתחילת 2019 עברה האונייה תהליך של בנייה מחדש במספנות ביוון. התהליך כלל עיצוב מחדש של כל 750 חדרי האורחים, הקמת 5 מסעדות חדשות ושדרוג עיצובה החיצוני של האונייה. לאחר השדרוג הגיע אורכה של האונייה ל-216 מטר.
ב-11 באפריל הושקה ה"קראון איריס" רשמית בישראל.

נתונים

האונייה בעלת 750 חדרים ו-11 סיפונים, שוקלת כ-40,662 טון והיא יכולה לשאת כ-2,000 אורחים ו-650 אנשי צוות. יש באונייה בריכות שחייה ומגלשות מים, חדר כושר, מגרש כדורסל ומסלולי ריצה. באונייה יש מסעדות, חנויות ומתקני נוחות נוספים.
פרנקנטל

היסטוריה

פרנקנטהל מוזכרת לראשונה ב-772. בשנת 1119 נבנה במקום מנזר אגוסטיני, שחורבותיו ניצבות עד היום במרכז העיר.
במחצית השנייה של המאה ה-16, התיישבו במקום הולנדים שנרדפו בשל אמונתם הדתית. הם היו חרוצים ומוכשרים והביאו איתם שגשוג כלכלי לעיר. חלקם היו אורגי שטיחים, תכשיטנים ואומנים שהקימו את בית הספר לציור של פרנקנטהל (Frankenthaler Malerschule) שזכה לתהילה. ב-1577 קיבל היישוב מעמד של עיירה שהוענק לו על ידי רוזן פלטין, יוהאן קזימיר (Johann Casimir).
ב-1600 הפכה פרנקנטהל למבצר. ב-1621 הוטל עליה מצור על ידי הספרדים במלחמת שלושים השנה ובאותה תקופה היא הייתה תחת כיבוש רצוף של שני הצדדים הלוחמים. התעשייה והמסחר נהרסו והעיר לא נבנתה מחדש עד ל-1682.
ב-1689 נשרפה פרנקנטהל עד היסוד על ידי כוחות צרפתים במלחמת תשע השנים. העיר לא התאוששה לחלוטין מאסון זה במשך יותר מחמישים שנה.
יחד עם זאת, ב-1750 תחת שלטונו של הנסיך הבוחר של בוואריה, קארל תאודור (Karl Theodor), הפכה פרנקנטהל להיות מרכז תעשייתי. כמה בתי חרושת נפתחו בעיר, והם נשארו פעילים עד' לשנת 1800.
ב-1797 הייתה פרנקנטהל תחת שלטון צרפתי במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית. העיר הועברה לשלטונה של בוואריה ב-1816.  תחילתו של העידן התעשייתי של העיר הוא ב-1859.
בית הכנסת של העיר, שנבנה בשנת 1884, נשרף בליל הבדולח בשנת 1938. ב-1943, במהלך ההפצצות האוויריות, מרכז העיר נחרב כמעט לחלוטין. ב-1945, לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה, היו מפעלי התעשייה של העיר הרוסים לחלוטין. העיר נכבשה על ידי האמריקנים  ובהמשך על ידי הצרפתים.
ב-1946 הייתה פרנקנטהל לחלק מהמדינה הפדרלית של ריינלנד-פפאלץ. כיום פועלים בעיר שוב כמה מפעלי תעשייה בינוניים.
רוני מוראן

רוני מוראן (באנגלית: Ronnie Moran;‏ 28 בפברואר 1934 - 22 במרץ 2017) היה קפטן ומאמן ליברפול, אשר שימש פעמיים כמאמן זמני (לאחר עזיבתם של קני דלגליש וגריים סונס בהתאמה). מוראן היה העובד בעל הוותק הרב ביותר במועדון כאשר פרש ב-1998.

קריירת משחק

מוראן נולד בקרוסבי, הסמוכה לליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו בליברפול כחשמלאי מתמחה ושיחק בקבוצת דרג ג' של המועדון. תפקידו המקורי היה מגן שמאלי והוא חתם על חוזה מקצועני תחת המאמן דון ולש בינואר 1952 וערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 בנובמבר 1952 בהפסד 2-3 לדרבי קאונטי, כאשר היה בן 18 בלבד.
מוראן ביסס את מקומו בהרכב בעונת 1955/1956. בתקופה זו דעכו האדומים בליגת המשנה באנגליה, אך מוראן הוכיח את כישוריו כמגן עקשן שכמעט ולא נכנע לשחקני כנף במהירות וכן היה מומחה לפנדלים. מוראן הראה את התמדתו הרבה כאשר החמיץ שישה משחקים בלבד בין 1955 ל-1959.
לקראת סוף שנות ה-50 קיבל מוראן את תפקיד הקפטן של ליברפול. ב-1961/1962, לאחר תקופה ממושכת מחוץ להרכב, שותף מוראן ב-16 משחקים כאשר האדומים הצליחו לחזור לליגה הבכירה וכעבור שנתיים היה חלק מהרכב הקבוצה שזכתה באליפות הליגה, כשהחמיץ שבעה משחקים בלבד לאורך כל העונה.
מוראן החל לסבול מפציעות ואיבד את מקומו בהרכב לגרי בירן בניצחון בגמר גביע ההתאחדות של 1965 על לידס יונייטד. עם זאת, מוראן כן שותף בניצחון המפורסם באצטדיון אנפילד על אינטר מילאנו שלושה ימים לאחר מכן, לפני ששיחק במשחקו האחרון במדי ההרכב הראשון באצטדיון סן סירו, אז הפסידה ליברפול לאינטר והודחה בחצי גמר גביע האלופות.

קריירת אימון

ב-1966 מוראן הוזמן על ידי ביל שאנקלי להצטרף לצוות האימון, למרות שהמשיך לשחק בקבוצת המילואים של ג'ו פייגן במשך שנתיים נוספות. מוראן פרש באופן רשמי ממשחק פעיל בעונת 1968/1969 והצטרף לצוות האימון במשרה מלאה. ב-1971 הפך מוראן למאמן קבוצת המילואים של המועדון וב-1972/1973 הדריך אותה לאליפות הליגה המרכזית.
למוראן, שנודע בכינויו "באגסי", היה תפקיד משמעותי בסיפור הצלחתה של ליברפול בשנות ה-70 וה-80, עם הידע הרחב שלו ויכולתו להוציא את המיטב מהשחקנים. בתקופת השיא של המועדון שימש מוראן כעוזרם הנאמן של ביל שאנקלי, בוב פייזלי, ג'ו פייגן וקני דלגליש, ולאחר מכן גריים סונס ורוי אוונס. מוראן מעולם לא חיפש את אור הזרקורים ולא הציב את עצמו לפני חבריו או המועדון. הוא הפך לדמות מפורסמת על ספסל הקבוצה בשל קולו החזק שנשמע עד יציע הקופ באצטדיון אנפילד.
כאשר דלגליש הודיע במפתיע על התפטרותו מתפקיד המאמן ב-1991 מונה מוראן כמאמן זמני, תפקיד שאייש במשך 10 משחקים בלבד. מוראן הדגיש את העובדה כי אינו מעוניין לקחת את התפקיד במשרה מלאה, ופינה את מקומו לגריים סונס שמונה כמחליפו של דלגליש. מוראן נשאר חלק מצוות האימון תחת סונס ולאחר מכן תחת חברו רוי אוונס, שהפך למאמן התשיעי תחתיו עבד רוני מוראן.
מוראן הודיע על פרישתו מהכדורגל ב-1998. כמו בוב פייזלי, מילא מוראן כל תפקיד אפשרי במועדון, החל משחקן, דרך פיזיותרפיסט וכלה במאמן. בדומה לג'ו פייגן, זכור מוראן כמאמן נאמן למועדון, וכחבר מרכזי בצוות שהפך את ליברפול למועדון המצליח ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי.
טודרוס בן יהודה אבולעפיה

קורות חיים

נולד בטולדו באמצע המאה ה-13 כבן למשפחת הרבנים הספרדית אבולעפיה. טולדו הייתה באותה עת בשליטת כתר קסטיליה, אך התרבות בה עדיין הייתה משוערבת במידה רבה. אבולעפיה נחשב לגדול המשוררים היהודים בספרד בתקופת המלך אלפונסו העשירי (1252-1284) ובנו סנצ'ו השישי (1284-1295) מקסטיליה. יצירתו מסמלת את תחייתה של השירה העברית בספרד במאה ה-13, לאחר הרדיפות הקשות נגד היהודים בימי שושלת אל-מוואחידון.
בצעירותו קיבל חינוך אנדלוסי טיפוסי שכלל שילוב של לימודי חול וקודש. מנעוריו החל לחבר שירי הלל לכבוד אישים יהודים רמי דרג בחצרו של המלך אלפונסו העשירי, בהם שלמה ויצחק אבן צדוק, טודרוס בן יוסף ואחרים. למשך זמן מסוים התפרנס אבולעפיה מעבודה בשירות שלמה אבן צדוק, בגביית מיסים עבור מלך קסטיליה. לאחר מכן הוא עבר לעבוד ישירות תחת המלך ונהנה ממנעמי חצר המלוכה. אבולעפיה נתן למלך כמתנה כתר ועליו פסוקים בעברית. בתקופה זאת הוא חיבר שירים עבריים רבים המשבחים את המלך ובני משפחתו, מתארים את חיי הצעירים היהודים בטולדו ואת חייו שלו עצמו. 
בשנת 1279, כתוצאה מסכסוך בחצר המלוכה, נגזר דין מוות על שלמה בן צדוק. שנתיים לאחר מכן אבולעפיה ויהודים רבים הושלכו לכלא. כתוצאה מהחוויה חלו שינויים בשירתו של אבולעפיה. לאחר שחרורו ממאסר נדד מעט בין אראגון ואל-אנדלוס, ולבסוף חזר לטולדו. בשנת 1289 הצטרף לחצר המלך סנצ'ו השישי ושירת את משפחת המלוכה במספר תפקידים כלכליים. השנה האחרונה המוזכרת בשיריו של אבולעפיה היא 1298, אך הוא כנראה חי מספר שנים נוספות.
אבולעפיה הותיר מאחוריו דיוואן גדול של שיריו, לו הוא קרא "גן המשלים והחידות", הכולל כ-1,100 שירים. הוא ראה דפוס לראשונה בשנת 1932 בהוצאת החוקר הארצישראלי דוד ילין על פי כתב יד שאיתר והעתיק שאול עבדאללה יוסף. בשירתו של אבולעפיה יש מרכיבים ייחודיים רבים ביחס לשירת ספרד, בין היתר בהשפעת השירה הספרדית-הנוצרית.
בילאל חסאני

ביוגרפיה

בילאל חסאני נולד בפריז שבצרפת, להורים מוסלמים מקזבלנקה שבמרוקו. אביו עזב את משפחתו ומתגורר בסינגפור, בעוד אימו התאזרחה כצרפתייה. לו אח גדול בשם טאהה שנולד ב-1995. ב-2017 סיים בהצלחה את לימודיו התיכוניים בדגש על ספרות.
בשנת 2015 פנה חסאני לתוכנית הצרפתית "The Voice Kids" בלחץ חברו, הוא עבר את האודישנים המוקדמים עם השיר Rise Like a Phoenix והודח כאשר הגיע לשלב הדו קרבים. לאחר התוכנית החל חסאני בקריירת סולו.
ב-2018 הוכנס חסאני לרשימה של המגזין Têtu, שלושים בני קהילת הלהט"ב המשפיעים ביותר בצרפת. הוא תואר שם כדומיננטי מאוד בקרב בני נוער להט"בים ובכלל.

אירוויזיון 2019

בילאל חסאני נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 2019 עם השיר "Roi" ("מלך") שכתב יחד עם מאדאם מסייה. בצרפת הוא עלה לגמר מהמקום הראשון בחצי הגמר הראשון עם 115 נקודות, ובגמר הוא גבר על פייבוריט השופטים, השיר Tous Le Deux של הזמרת סימון, שזכה במקום הראשון בחצי הגמר השני עם 113 נקודות. בילאל זכה בסכום כולל של 200 נקודות (מהן 150 מהצבעות הקהל ו-50 מהצבעות השופטים) לעומת 156 של סימון (מהן 62 מהצבעות הקהל ו-94 מהצבעות השופטים).
בגמר אירוויזיון 2019, הופיע בילאל עם לין צ'ינג לאן, רקדנית מטייוואן שנבחרה כמיס אסיה החירשת 2015, קיבל 105 נקודות, וזכה במקום 14.
עם בחירתו לייצג את צרפת באירוויזיון 2019, סבל חסאני מביטויי שנאה ואיומים רבים בשל נטייתו המינית ובשל העובדה כי חסאני הוא מוסלמי אשר נוסע לייצג את מדינתו בישראל. בנוסף, פורסמו ציוצים מחשבון הטוויטר של חסאני משנת 2014, בהם מציין הזמר שישראל אחראית לפשעים נגד האנושות. חסאני גם הביע תמיכה בשחקן הצרפתי דיידונה, שהפך לפעיל פוליטי אנטישמי, אנטי ציוני ופרו-פלסטיני. בעקבות זאת טען הזמר כי לא הוא רשם את הציוץ וכי הוא לא חושב שישראל אחראית לפשעים נגד האנושות.
חפץ חיים (ספר)

הסיבה לחיבור הספר

בתחילת הספר מובאות שלושים ואחת מצוות מהתורה הקשורות בלשון הרע. בנוסף לכך כותב ה"חפץ חיים", שחטא לשון הרע הוא הסיבה להתארכות הגלות והצרות. הטעם לכך שאיסור לשון הרע אינו ידוע בציבור למרות חשיבותו היא בגלל חוסר ידיעת ההלכות הרבות שבו. כדוגמה לפרטים שלא ידועים לרוב האנשים הוא מביא את האיסור לומר לשון הרע גם אם הוא נכון, או את ההלכה שאיסור לשון הרע חל גם על השומע. לפי החפץ חיים הסיבה לחוסר ידיעת הפרטים היא העדרו של ספר הלכה שיסכם במקום אחד את כל ההלכות הקשורות בלשון הרע וברכילות.

שלושים ואחת המצוות

מתוך שלושים ואחת מצוות שהרב מונה בספר, 17 מצוות הן מצוות לא תעשה, כלומר דברים שאסור לעשותם, ו-14 מצוות עשה, כלומר דברים שאדם חייב לעשותם. מתוך שלושים ואחת מצוות אלו, על שמונה מצוות לפחות אדם עובר בכל לשון הרע, והשאר תלויות במקרה של לשון הרע. בנוסף לשלושים ואחת מצוות אלו מציין הרב 4 ארורין המוזכרים בפרשת כי תבוא, שהעובר עליהם מקבל נידוי: על מספר לשון הרע נאמר "אָרוּר, מַכֵּה רֵעֵהוּ בַּסָּתֶר" (דברים כ"ז כ"ד), כי לדבר על אדם לשון הרע בלי לספר לו זאת הרי זה כהכאה בסתר, על המספר והשומע נאמר "אָרוּר, מַשְׁגֶּה עִוֵּר בַּדָּרֶךְ" (שם, שם, י"ח) כי הם מטעים את האדם עליו הם מדברים, על אדם המדבר לשון הרע באופן קבוע כך שהוא נוהג בכך כאילו זה היתר נאמר "אָרוּר, אֲשֶׁר לֹא-יָקִים אֶת-דִּבְרֵי הַתּוֹרָה-הַזֹּאת--לַעֲשׂוֹת אוֹתָם" (שם, שם, כ"ו), ועל אדם שאומר לשון הרע על הוריו נאמר "אָרוּר, מַקְלֶה אָבִיו וְאִמּוֹ" (שם, שם, ט"ז).
בית המקדש השני חרב בגלל שנאת חינם. הביטוי המעשי של שנאה זאת היא אמירת/קבלת לשון הרע על סוגיו (הוצאת שם רע/לשון הרע/רכילות), כך מסביר החפץ חיים. החפץ חיים עושה חישוב שאת העונש על שנאת החינם שבגללה חרב בית המקדש כבר קיבלנו, וכרגע בית המקדש לא נבנה רק בגלל שעדיין יש שנאת חינם, כלומר, בגלל שעדיין לא הפסקנו לדבר לשון הרע.

המקורות לכתיבת הספר

לכתיבת הספר נעזר הרב בתורה, בתלמוד הבבלי, ומהפוסקים הראשונים ובעיקר ממשנה תורה לרמב"ם, ספר מצוות גדול לרבי משה מקוצי ושערי תשובה לרבנו יונה, וכן בדבוק חברים גדולי תורה. המקורות מפורטים במדור מיוחד בשם 'באר מים חיים'. עבודתו של מחבר חפץ חיים דמתה מבחינה זו לעבודתו של רבי יוסף קארו, אף הוא אסף מדברי הראשונים, דן בהם וגיבש את מסקנותיו בצורת סעיפים ממצים וקצרים יחסית.

גדולי ישראל על הספר

האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור בעל ה"אמרי אמת" כתב לחסידיו לפני עלייתו ארצה: "כי היות שתכפו עלינו צרות רבות מבית ומחוץ, וחכמינו ז"ל בראייתם העמוקה הורונו שהסיבות לגלות זו הנם מלשון הרע ושנאת חינם, על כן הנני מציע שכולכם תלמדו ספר חפץ חיים וספר שמירת הלשון".
רבי חיים חזקיהו מדיני, בעל ה"שדי חמד", רבה של חברון, כתב בספרו: "נדפס ספר נחמד חפץ חיים לרב גדול בדורנו יצ"ו, הוא בנוי ומשוכלל על הלכות לשון הרע ורכילות אשר אסף הרב המחבר כל מאמרי חז"ל ודברי הפוסקים המדברים בעניינים אלו... אשרי שיאחז בו ולא ירפנו להגות בו תמיד, וכולי האי ואולי נוכל לכוף יצרנו הרע בעזרתו יתברך שמו" (מערכת הל' כלל ס"ג).
הרב צבי יהודה הכהן קוק היה מדגיש בפני תלמידיו את חשיבות לימוד הלכות שמירת הלשון, והקפיד לקיים סדר לימוד בספר חפץ-חיים בישיבת מרכז-הרב.