google/wiki40b huggingface dataset:
גאורג סימון אוהם

שנותיו הראשונות

גאורג סימון אוהם נולד במשפחה פרוטסטנטית בארלנגן שבבוואריה  (אז באימפריה הרומית הקדושה). אביו היה מסגר ואימו הייתה ביתו של חייט בעיר. האב רכש את השכלתו באופן עצמאי ודאג להביאם לרמת השכלה מצוינת באמצעות ידע זה. משבעת ילדי המשפחה הגיעו לבגרות רק שלושה: גיאורג, אחיו הצעיר מרטין, לימים מתמטיקאי נודע, ואחותם הצעירה אליזבת ברברה. כשהיה גיאורג בן עשר, נפטרה אם המשפחה.
שלושת ילדי המשפחה הגיעו עוד בילדותם להישגים גבוהים במתמטיקה, בפיזיקה, בכימיה ובפילוסופיה. מגיל 11 עד גיל 15 למד בגימנסיה בעירו, שלא היה בה דגש  מספיק כל מדעי הטבע, למורת רוחו ובניגוד לחינוכו. בזה יש דמיון בין האחים אוהם לאחים ברנולי.

השנים באוניברסיטה

מתוך דאגה להשכלה שלו נשלח אוהם לשווייץ שם קיבל ב-1806 משרת מורה למתמטיקה. המתמטיקאי קרל כריסטיאן פון לנגסדורף (המנחה האקדמי שלו) עזב את אוניברסיטת ארלנגן ב-1809 וגם אוהם רצה לעזוב יחד איתו ולעבור לאוניברסיטת היידלברג, אך הוא שמע לבסוף לעצת המנחה שלו ולמד מתמטיקה באופן פרטי תוך שהוא מעיין, בהמלצת לנגסדורף, בעבודותיהם של לאונרד אוילר, פייר סימון לפלס. במרץ  1809 עזב את משרת ההוראה בבית הספר והחל להיות מורה פרטי
בנשאטל. לאחר שנתיים של לימוד והוראה פרטית שב אוהם באפריל 1811 לאוניברסיטת ארלנגן.

תקופת ההוראה

אוהם קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ארלנגן ב- 25 באוקטובר 1811 והצטרף לצוות הפקולטה כמרצה מן המניין. הוא עזב לאחר שלושה סמסטרים משום שהוא לא יכול היה להתקיים מן המשכורת הזעומה שקיבל והוא לא ראה לעצמו עתיד מזהיר שם. ממשלת בוואריה הציעה לו משרה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית ספר ברמה נמוכה בעיר במברג. הוא החל ללמד שם בינואר 1813. כיוון שלא היה מרוצה מעבודה זו כתב ספר לימוד בגאומטריה כדי להוכיח את יכולותיו. בית הספר שבו לימד נסגר בפברואר 1816 והוא נשלח על ידי הממשלה לתגבר לימודי מתמטיקה בבית ספר רב אוכלוסין בבמברג.
לאחר שהשיג משרה זו שלח אוהם את כתב היד השלם של ספר הגאומטריה אל פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, וזה התלהב מהספר והציע לו משרת מורה בגימנסיה בעיר הגדולה קלן . בבית ספר זה היה דגש רב על הוראת מדעים ואוהם נדרש ללמד גם פיזיקה. במעבדה בבית הספר החל לערוך ניסויים בפיזיקה, מה שהיה קל לו כיוון שהיה בן של מסגר והייתה לו שליטה מסוימת במכשירים מכניים.
ב-1827 פרסם את ספרו "מחקר מתמטי של מעגלים גלווניים". בית הספר לא העריך את עבודתו והוא התפטר. ב-1833 פנה אל המכון הפוליטכני של נירנברג, והועסק שם. ב-1852 הפך לפרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת מינכן.
ב-1849 הוציא את ספרו "תרומות לפיזיקה מולקולרית" ובהקדמתו כתב שהוא מקווה להוציא כרך שני ושלישי שלו "ואם אלוהים יתן לי אורך ימים, גם כרך רביעי". היה בעל אמונה דתית חזקה.
נפטר במינכן ב-1854.

חוק אוהם

החוק פורסם בספרו "מחקר מתמטי של מעגלים גלווניים" והוא קובע שהזרם נמצא ביחס ישר למתח על המוליך. החוק נתגלה למעשה על ידי המדען הבריטי הנרי קוונדיש אך הוא לא פרסם אותו. רק ב-1879 נתגלה שהוא היה המגלה הראשון ולכן החוק קרוי עד היום על שמו של אוהם דווקא. למרות השפעתו העצומה בימינו, בזמנו היא נתקבל בקרירות ודיי בזלזול. הספר עוסק בתאוריה הכללית של אוהם על החשמל ובעיקר בהבדליה מתאוריות החשמל של ז'וזף פורייה ושל קלוד לואי נאוויה. בעבודה זו הונח הבסיס לתורת המעגלים החשמליים.
גרייסון הול

ביוגרפיה

הול נולדה בפילדלפיה בשם שירלי ה. גרוסמן לאלינור, אם ממוצא דרום אפריקאי ולג'וזף גרוסמן, אב ממוצא לטבי.
התעניינה במשחק לצורך מפלט מילדותה הקשה מאחר שהוריה נפרדו כאשר הייתה בת שמונה.
נבחנה בצעירותה למספר מחזות בניו יורק סיטי.

קריירה

הול החלה את דרכה כשחקנית בסדרות טלוויזיה תחת שם הבמה שירלי גרייסון. לאחר ששינתה את שמה לגרייסון הול הופיעה בשנת 1962 בסרטה הראשון הדרמה "שטן על עקבים גבוהים".
התגלתה לראשונה בסרטו של ג'ון יוסטון "ליל האיגואנה" בו שיחקה בתפקיד מיס ג'ודית פלווס עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב.
שיחקה לאחר מכן באופן מועט למדי בתפקידי קולנוע בסרט הצרפתי "היכן את פולי מרגו?" בתפקיד עורכת מגזין האופנה מיס מאקסוול ובהפקת האימה "גרגוילים".

צללים אפלים

הול הפכה לדמות מוכרת בארצות הברית וברחבי העולם בזכות תפקידה הקבוע באופרת הסבון הגותית "צללים אפלים". בסדרה גילמה הול תפקידים שונים ובראשם הפסיכיאטרית ד"ר ג'וליה הופמן.
בזכות הצלחתה הגדולה ביים יוצר הסדרה דן קורטיס שני סרטי אימה מלאים "בית הצללים האפלים" ו"ליל הצללים האפלים" ובהם חזרה הול על תפקיד ג'וליה הופמן.

חיים אישיים

בשנת 1946 נישאה הול לשחקן טד ברוקס בלוס אנג'לס. הם נפרדו לאחר שלוש שנים והול חזרה בחזרה למגוריה שבניו יורק.
ב-1952 התחתנה עם תסריטאי הסדרה "צללים אפלים" סם הול, בנם התסריטאי מתיו הול נולד ב-1958.
בעצת בעלה שינתה לקראת סוף שנות ה-50 את שם הבמה שלה מ"שירלי גרייסון" ל"גרייסון הול".
הול מתה ממחלת סרטן הריאה ב-7 באוגוסט 1985 בגיל 62 בביתה שבניו יורק סיטי לאחר מאבק של חצי שנה.
ע"פ צוואתה גופתה נשרפה.
בייליול קולג'

בייליול קולג' (באנגלית: Balliol College) הוא אחד הקולג'ים הוותיקים ביותר באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. הקולג' נוסד בשנת 1263.
בייליול הוא הקולג' המבוקש ביותר בין הקולג'ים המרכיבים את האוניברסיטה, זאת על פי מספר המועמדים המבקשים להתקבל בו ללימודים מדי שנה. בשנת 2005 ובשלושת השנים שקדמו לה, היה מספר המועמדים לבייליול, ללימודי תואר ראשון וללימודים מתקדמים, הגדול ביותר מבין כל הקולג'ים של אוקספורד. באופן מסורתי בבייליול לומדים יותר סטודנטים זרים מאז בתוכניות התואר הראשון בקולג'ים אחרים. נכון לשנת 2006 לקולג' בייליול קרן בשווי 76 מיליון ליש"ט למימון הפעלתו.
בין הבוגרים הבולטים של בייליול לאורך ההיסטוריה ניתן למצוא מספר ראשי ממשלה בריטים. ה. ה. אסקווית', ראש ממשלת בריטניה בתחילת המאה ה-20 ובוגר בייליול, תיאר פעם את תלמידי בייליול כבעלי "הכרה שלווה בעליונות חסרת מאמץ". בייליול, שהיה קולג' אלמוני יחסית בין הקולג'ים של אוקספורד, עלה לגדולה במאה ה-19 תחת הנהגתו של בנג'מין ג'ואט ומאז הוא תופס מקום של כבוד בין הבולטים באוניברסיטה. בשנת 2006 סיימו 45.1% מן הבוגרים בו את לימודיהם עם הצטיינות בדרגה ראשונה, אחוז גבוה יותר מכל קולג' אחר באוקספורד. בטבלת נורינגטון של שנת 2006, דירוג האיכות של קולג'ים באוניברסיטת אוקספורד, דורג בייליול במקום השני.
בריאן גריפין

אודות הדמות

בריאן הוא כלב מואנש עם פרווה לבנה. הוא יכול היה לדבר וללכת כמו בני האדם. במרבית הפעמים, התנהג בריאן בצורה אינטליגנטית וחכמה יותר משאר הדמויות בסדרה. חברו הטוב ביותר של בריאן היה סטואי גריפין ולעיתים הם הראו חיבה זה לזה. במהלך הסדרה, בריאן נגמל מעישון סיגריות ומעישון מריחואנה. בהמשכה הוא התמכר לקוק ולסמים קשים נוספים, אך הצליח להיגמל גם מהם. על פי הסדרה, לחם במלחמה בעיראק. 
בריאן נהרג בעונה ה-12 בפרק ה-6 "חייו של בריאן" ששודר ב-24 בנובמבר 2013 לאחר שנפגע על ידי מכונית. לאחר מותו של בריאן, הוא הוחלף על ידי ויני, כלב בעל מבטא איטלקי, שהוא הכלב החדש שמשפחת גריפין אימצו כדי להתגבר על מותו של בריאן. בהמשך העונה, בפרק חג המולד, דמותו של בריאן שבה לסדרה, לאחר שסטואי חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן שלו כדי להציל את בריאן.

ביקורת

בריאן קיבל ביקורות חיוביות רבות. צופים רבים של הסדרה מחשיבים את בריאן לדמות הטובה ביותר בה וכי החברות בינו לבין סטואי נהדרת. בנוסף, נאמר גם בביקורת על בריאן כי אם סת' מקפרלן יירצה לעשות פרודיה על ג'יימס בונד, בריאן יהיה בחירה מושלמת לתפקיד. ההפקה קיבלה ביקורות שליליות רבות בעקבות מותו.

הופעות אורח

בריאן הופיע כדמות אורחת בסדרה "סאות' פארק", בפרק פרודיה על הסדרה "איש משפחה" ובסדרת הספרים המבוססת על סדרה זו. בנוסף, בריאן וסטואי הגישו פרס אמי יחדיו.
מוחמד אל-באקר

משפחתו

מוחמד הוא בנם של עלי אבן חוסיין, ופאטמה בנת חסן. הוא היה האימאם הראשון ששושלת היוחסין ממוחמד, הגיעה אליו משני הוריו.
חדית' שיעי ידוע מספר כי אחד מידידיו האדוקים של מוחמד בשם ג'ביר אבן עבדאללה, שמע מהנביא כי הוא יפגוש את בנו (צאצאו) בשם מוחמד אבן עלי אבן חוסיין, מוחמד ביקש למסור לו דרישת שלום. יום אחד, כשג'ביר הזקן ביקר בביתו של עלי אבן חוסיין, ראה ילד קטן; כששאל מיהו, ענה עלי כי זהו בנו מוחמד, שיהיה האימאם אחריו. ג'ביר נישק את רגלו של הילד מוחמד, ומסר לו את דרישת השלום של הנביא מוחמד.

תכונותיו בראייה השיעית

לטענת מקורות שיעים שמו נובע מדמיונו לנביא מוחמד בתכונותיו, וכבר מגיל צעיר ידע מוחמד לענות על קושיותיהם הדתיות של המאמינים.
כשגדל, היו לאל-באקר שדות וגנים למכביר, אך למרות זאת הוא נהג לעבוד, לאכול ולשוחח עם העובדים הפשוטים. כמו כן נחשב לאדם נדיב במתן הזכאת. בראיית השיעים, אל-באקר היה מאמין אדוק, אדם אמין שקיים את הבטחותיו, גלוי לב, טהור מבחינה רוחנית, ואהוב על כולם. מקורות שיעיים מסוימים גם מייחסים לו יכולות ניסיות (בדומה לאימאמים אחרים).

למדנותו

תקופתו של אל-באקר כאימאם התנהלה בשקט יחסי עבור הקהילה השיעית, מאחר שהח'ליפים האומיים התמקדו באיומים אחרים ליציבות שלטונם, ובייחוד כוחם העולה של בית עבאס. חששם של האומיים היה מוצדק, שכן ב-750, במהלך תקופתו של אל-באקר כאימאם השיעים, הצליחו העאבסיים להפיל את שלטונם.
מוחמד אל-באקר ניצל שלווה זו, והקים בתי ספר ללימוד האסלאם ותאולוגיה על פי הראייה השיעית. לטענת היסטוריונים שיעים, עד מותו של האימאם, בבתי הספר שהוקמו בהוראתו, למדו 25,000 תלמידים. הוא גם היא אחראי לקיבוצם של 400 ספרי חדית'ים שיעיים, וכתבים אסלאמיים שעסקו בתכונות האל, איכויות חכמי הדת, ונשמת המאמין.
כינוי השיעים את מוחמד, "אל-באקר" (חושף האמת, מגלה הסודות), נובע מהלמדנות הרבה שמיוחסת לו: על פי השקפתם הוא בחן את הידע האנושי, והגיע לאמת, כך שניתן יהיה להפיץ אותה ברבים.

מותו

בראיית השיעים, הח'ליפים הסונים חששו מהתגברות השפעתו של אל-באקר, ובדומה לשאר האימאמים, מוחמד אל-באקר הורעל למוות (על ידי משיחת רעל על אוכף סוסו), על פי הוראת הח'ליפים. הוא נקבר במסגד ג'נת אל-בקי שבמדינה, שמהווה כיום מוקד עלייה לרגל בקרב השיעים.
רודוס

היסטוריה

האי יושב בתקופת האבן החדשה המאוחרת, בערך בשנת 4000 לפנה"ס. במאה התשיעית לפני הספירה היו במקום שלוש ערי מדינה עצמאיות פעילות ומשגשגות לינדוס, קמירוס ויאליסוס. העיר רודוס, שהיא העיר הגדולה באי, נבנתה מאוחר יותר בשנת 408 לפנה"ס על ידי שלוש הערים הוותיקות והפכה לעיר המרכזית באי. בני המקום דברו באותה שפה וחיו באותה תרבות יוונית, בדרך כלל חיי שלום אך לפעמים נלחמו זה בזה. הערים היו מבוצרות מוקפות חומה ומבצרים. לכל עיר, במקום נישא, היה מקדש, כנהוג בערים היווניות. בערים היו גם מבני ציבור וממשל גדולים, שווקים ואצטדיון ספורט שבו התקיימו תחרויות מדי שנה.
בתקופה הרומית לא היה המקום בשיאו. מסעות הצלב הביאו לאי אבירים ונזירים אבל גם מלחמות עם השכנים מעבר לים. ב-1304 כבשו ההוספיטלרים את האי והחזיקו בו עד 1522, כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את האי לאחר קרב קשה ועקוב מדם. האבירים עברו למלטה ונקראו מאז אבירי מלטה. הטורקים באו במאתיים ושמונים אוניות ואיבדו במלחמה כחמישים אלף איש. גם בצד הלטיני היו אלפי הרוגים.
ב-22 באפריל 1863 נפגע האי ברעידת אדמה קשה שהחריבה בו בתים רבים.
ב-12 במאי 1912 כבשו האיטלקים את רודוס, במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית. במהלך התקופה בה שלטה איטליה הפאשיסטית ברודוס, נעשו ניסיונות לכפות על תושבי המקום את התרבות האיטלקית. במלחמת העולם השנייה שימש האי כבסיס צבאי מבוצר שממנו קודמו ניסיונותיה של איטליה לבנות אימפריה ים תיכונית. לאחר כניעתה של איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943, נעשה ניסיון בריטי, כחלק ממערכת הדודקאנס בה ניסו הבריטים להחזיק באיי הדודקאנס, להצניח במקום צנחנים שיחברו אל 40,000 החיילים האיטלקים ששהו במקום, ויחזיקו מעמד כנגד הגרמנים. הגרמנים הגיבו במהירות וכבשו את האי בתחילת ספטמבר 1943, והחזיקו בו עד לסוף המלחמה. לאחר המלחמה הושלט באי שלטון צבאי בריטי, וב-1948 הוחזר האי לשליטת היוונים.

כלכלה

שבעה חודשים בשנה, בקיץ ובעונות המעבר, פרנסת בני המקום מבוססת בעיקר על התיירות. בשאר חודשי השנה, כאשר מזג האוויר מאפשר זאת, הם עוסקים בעבודות בנייה, אחזקה וחקלאות, ומשום כך, רובם המוחלט של אתרי התיירות מושבתים בחורף, וכן כמחצית מהחנויות סגורות בתקופת החורף.
ישראל מרום (מרמינסקי)

ישראל מרום (מרְמִינְסקי) (כ"ב בתשרי תרנ"ב, 24 באוקטובר 1891 – י' באייר תשל"ו, 10 במאי 1976) היה מהפעילים הבולטים בתנועה הציונית מילדותו ברוסיה הלבנה ועד למותו במדינת ישראל. 
היה נציג ההסתדרות בארצות הברית, שותף בהקמת "החלוץ", תנועת הנוער העובד ורשת "עמל" לחינוך ובתי ספר מקצועיים, בית הספר הולץ ו- מקס פיין.
בנוסף שימש כגזבר ההסתדרות, חבר הוועד הלאומי, חבר הנהלת עיתון "דבר", ציר לקונגרסים הציוניים מ-1920 ועד לקונגרס ב-1970 והיה פעיל בהבטחת קידום אופייה הסוציאליסטי של "קרן היסוד", שהפכה לזרוע לפיתוח חברתי וכלכלי של ארץ ישראל.

ילדותו (1891–1903)

בית הוריו של מרמינסקי בעיירה סלונים היה בית ציוני, עם מסורת של פעילות ציבורית. אביו, (אריה זאב) לייב וולף, היה בעל מנסרה, ובמקביל גם עסקן ציבורי, בורר יחיד ומאוד מקובל בעירו. סבו של ישראל, הרב ליוטה (אליהו), גם כן עסק בענייני ציבור, והוא שהקנה לאביו של ישראל את הגעגועים ל"לשון הקודש" ולגאולת ציון, ובאופן טבעי מפת ארץ ישראל הייתה תלויה על קיר ביתו.
אמו של ישראל, רחל קפלן, הייתה אישה משכילה, בקיאה בתנ"ך ובשפות זרות וסופרת. היא התגרשה מבעלה, עזבה את ביתה ויצאה לוורשה ללמוד עיסוי רפואי, שם גם שיחקה על הבמה ועסקה בכתיבה. במקביל עסקה קפלן בפעילות ציונית, והייתה ממניחי היסודות של קק"ל וגופים נוספים בוורשה.
ישראל מרמינסקי למד בחדרים שונים עם נטייה ליהדות מסורתית, לאחר מכן למד בבית ספר עממי ממלכתי בסלונים.

פעילות ציבורית ראשונה (1903–1924)

פעילותו הציבורית הראשונה הייתה לאחר הפוגרום בקישינב ב-1903. הוא אירגן אספת מחאה של תלמידים, נאם ספונטנית, הלהיב והרשים. מכאן והלאה החליט לפעול בכל דרך למען עם ישראל. הוא פעל בקרב הנוער באספות וחוגים בלתי-לגאליים ונודע כנואם טוב.
מרמינסקי המשיך את לימודיו בוורשה, שם יחד עם אליהו גולומב המשיך את פעילותו לעידוד הנוער לעלייה לארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, נרתם מרמינסקי לפעולות עזרה לפליטים. שנה לאחר מכן עבר למוסקבה ללמוד בפוליטכניקום, שם הוזמן לייצג את "צעירי ציון" במרכז ציוני רוסיה.
מרום היה הרוח החיה בארגון הוועידה השנייה של צעירי ציון ב-1917, עסק בארגון הגנה עצמית ליהודי רוסיה והיה בין מארגני "החלוץ" (גרעיני חלוצים לעלייה).

עלייה לארץ ישראל והמשך פעילות ציבורית (1924–1939)

בשנת 1924 עלה מרמינסקי לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנה זו נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות. בנוסף שימש כמזכיר ומרכז של המרכז לעלייה, גזבר ההסתדרות ושותף להקמת "החלוץ" ותנועת הנוער העובד.
בשנים 1928–1932 היה חבר במשלחות ההסתדרות לארצות הברית וקנדה וארגן את מגביותיה שם. באחת משליחויותיו ב-1928/9 הכיר את ד"ר מיי בר, פסיכולוגית קלינית ציונית ילידת ויניפג. מיי בר שימשה מתרגמת נאומיו מיידיש לאנגלית, לצעירים שכבר לא שלטו בשפה היידית. הם התחתנו ב-1929 בארצות הברית וחזרו יחדיו ארצה. ב-1930 נולדו התאומות סיניה ועליה בבית חולים הדסה בתל אביב.

חזרה לארץ ישראל - פעילות מקצועית בהסתדרות (1946–1970)

לאחר חזרתו לארץ ישראל, בשנים 1946–1957 עמד בראש המחלקה לחינוך מקצועי ופיתח את רשת בתי הספר המקצועיים של ההסתדרות – "עמל". בזכות קשריו עם יהדות ארצות הברית וקנדה גייס כספים רבים להקמת בתי ספר חדשים: ליידי דייוויס בירושלים ובתל אביב, "הולץ" בתל אביב, ליידיס גרמנט אינטרנשיונל בקריית חיים ואחרים ברמלה, חדרה וטבריה.
בשנים 1958–1968 עמד בראש המוסד לביקורת של המפעלים המשקיים של ההסתדרות. מרמינסקי היה הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ישראל מרום נפטר בשנת 1976, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין בעין חרוד.
ג'וני צ'אן

שנותיו הראשונות

צ'אן עבר בשנת 1962 עם משפחתו מגואנגג'ואו, עיר הולדתו, להונג קונג. בשנת 1968 עברה המשפחה לפיניקס, אריזונה, ובשנת 1973 ליוסטון, טקסס, שם מחזיקה משפחתו בבעלות על מספר מסעדות. בגיל 16 התוודע צ'אן לראשונה לפוקר, כששיחק באופן לא חוקי בלאס וגאס. צ'אן מספר כי הצליח להפוך 500 דולרים ל-20,000 דולרים בלילה אחד, אך הפסיד הכל למחרת. בגיל 21 החליט לפרוש מלימודי מלונאות וניהול על מנת להפוך למהמר מקצועי.

אליפות העולם בפוקר

צ'אן זכה להכרה בינלאומית לאחר שהצליח באופן חריג לזכות בשני תוארי אליפות העולם בפוקר ברציפות – בשנת 1987 ובשנת 1988. צ'אן כמעט והצליח לזכות בתואר גם שנה לאחר מכן, 1989, אך לבסוף סיים שני לפיל הלמות. ג'רי באס, הבעלים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס ושחקן פוקר חובבן, הבטיח לצ'אן טבעת אליפות NBA אם יצליח לזכות 3 פעמים ברציפות. צ'אן הופיע בסרט הקאלט "ראונדרס" בכיכובו של מאט דיימון בתפקיד עצמו, עובדה שהגבירה משמעותית את חשיפתו מחוץ לעולם הפוקר.
צ'אן ידוע במנהגו להניח לפניו בשולחן הפוקר את "תפוז המזל" שלו, מנהג שזכה לחיקוי על ידי מספר שחקני פוקר לאחר שתי זכיותיו באליפות העולם בפוקר. בשנת 2005, היה צ'אן לשחקן הפוקר הראשון אשר זוכה ב-10 צמידי אליפות העולם בפוקר לאחר שניצח את פיל לאק, הישג שהושווה לאחר מכן על ידי דויל ברונסון ושופר על ידי פיל הלמות אשר זכה ב-11 צמידים. בשנת 2008, זכה צ'אן בכסף בטורניר אליפות העולם בפוקר לראשונה מאז שנת 1992, כשזכה ב-32,166 דולרים על סיומו במקום ה-329.

טורנירים ומשחקים נוספים

צ'אן ידוע כשחקן קבוע במשחק הגדול בקזינו בלאג'יו בלאס וגאס, שם משחקים על מאות אלפי דולרים כל לילה. צ'אן הופיע במספר תוכניות טלוויזיה המשדרות פוקר, וזכה במספר טורנירים בהם. סך כל הכנסותיו מטורנירי פוקר, לא כולל משחקי מזומן, עומד על מעל שמונה מיליון דולר נכון לשנת 2009.

חיים אישיים

צ'אן נשוי ולו שישה ילדים. בנוסף למשחק פוקר, בבעלותו של צ'אן מסעדה בלאס וגאס, והוא הביע את שאיפתו לפתוח קזינו בבעלותו. צ'אן כותב לעיתים למגזין הפוקר קארד פלייר. צ'אן פרסם שני ספרי פוקר, אחד לאסטרטגיית משחק פוט לימיט הולדם, ושני למספר סוגי משחק.
מוריד הגשם (ספר)

מבוא עלילה

רודי ביילור (בסרט- משוחק על ידי מאט דיימון) הוא סטודנט למשפטים שבסמוך לסיום לימודיו באוניברסיטה מוצא את עצמו מתמודד מול חברת ביטוח עשירה ומושחתת, המיוצגת על ידי עורכי דין מהשורה הראשונה. 
בסמסטר האחרון שלו כסטודנט, מתנדב רודי לתת ייעוץ משפטי ללא תשלום, לחבורת קשישים וכך פוגש את לקוחותיו הראשונים; דוני-ריי בלק בנם בן ה-19 של זוג פנסיונרים מהמעמד הנמוך חולה בלוקמיה וזקוק להשתלת מח עצם בעלות כספית גבוהה. חברת הביטוח שלהם מסרבת לשלם בעד הטיפולים הרפואיים ומשאירה את דוני-ריי לגסוס למוות. רודי מבין כי חברת הביטוח עשתה עוול גדול למשפחת בלק ויוצא למאבק נגדה. וכך, רודי, צעיר תפרן שבקושי סיים את לימודיו יוצא למערכה נגד עורכי הדין הטובים ביותר בעיר, כשלעזרתו עורך דין שלא עבר את מבחני הלשכה בשם דק שיפלט (דני דה ויטו) ושופט יחסית אוהד (דני גלובר).
האפה קרקלינג

ביוגרפיה

קרקלינג נולד ברקלינגהאוזן. במהלך לימודיו בבית הספר הקים עם חבריו להקה והם אף הקליטו שיר ביחד.
ב-1984 החל להופיע בקומדיה הטלוויזיונית "Känguru".
מ-1989 ועד 1991 הנחה את התוכנית הגרמנית הבוחרת את נציגות גרמניה לאירוויזיון.
ב-1991 התפרסם בכך שהתחפש לביאטריקס, מלכת הולנד וכמעט שנכנס לביקור רשמי בארמון בלוו. בשנה זו זכה בפרס הטלוויזיה "Goldene Europa".
ב-1992 יצא הסרט "Kein Pardon" שאותו ביים, ושיחק בתפקיד הראשי בו.
ב-1996 יצא הסרט "Willi und die Windzors", גם הוא בבימויו, המציג את השערוריות שבהן היו מעורבים בני משפחת המלוכה הבריטית.
ב-2003 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Lindenstraße" של ערוץ Das Erste.
הוא הנחה את שתי העונות הראשונות של "Let’s Dance", הגרסה הגרמנית של "רוקדים עם כוכבים".
ב-2006 יצא ספרו הביוגרפי "I'm Off Then", וב-2015 יצא הסרט "I'm Off Then", המבוסס על הספר.
ב-2008 זכה בפרס הטלוויזיה של בוואריה (Bavarian TV Awards).
באירוויזיון 2010 מסר את הניקוד של גרמניה.
ב-2013 דיבב את אולף בגרמנית בסרט "לשבור את הקרח". אחרי כן דיבב גם בסרט "קונג פו פנדה 3".
כקומיקאי נודע בשלל דמויות הסאטירה שביצע.
מצפה גלעד

מצפה גלעד היה יישוב בגלעד בתקופת המקרא ובתקופת ממלכת החשמונאים. אוזכר בשמו זה בספר שופטים המספר על יפתח אשר התגורר במצפה גלעד, ושם דיבר לפני האל:
"וַיְדַבֵּר יִפְתָּח אֶת-כָּל-דְּבָרָיו לִפְנֵי ה', בַּמִּצְפָּה: ... וַתְּהִי עַל-יִפְתָּח רוּחַ ה', וַיַּעֲבֹר אֶת-הַגִּלְעָד וְאֶת-מְנַשֶּׁה; וַיַּעֲבֹר, אֶת-מִצְפֵּה גִלְעָד, וּמִמִּצְפֵּה גִלְעָד, עָבַר בְּנֵי עַמּוֹ:  ... וַיָּבֹא יִפְתָּח הַמִּצְפָּה, אֶל-בֵּיתוֹ, וְהִנֵּה בִתּוֹ יֹצֵאת לִקְרָאתוֹ, בְּתֻפִּים וּבִמְחֹלוֹת:"

זיהוי מילולי וגאוגרפי

פרשנים וחוקרים הציעו זיהויים שונים למצפה גלעד.
יש אשר קשרו בינה לבין אתר שעליו מסופר בספר בראשית; שבו נפגשו יעקב ולבן; שמו של האתר הורכב מהמילים מצפה וגלעד, והשניים כרתו ביניהם שם ברית והקימו גל לעד:
" וַיַּעַן לָבָן וַיֹּאמֶר אֶל יַעֲקֹב הַבָּנוֹת בְּנֹתַי וְהַבָּנִים בָּנַי וְהַצֹּאן צֹאנִי וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הוּא וְלִבְנֹתַי מָה אֶעֱשֶׂה לָאֵלֶּה הַיּוֹם אוֹ לִבְנֵיהֶן אֲשֶׁר יָלָדוּ: וְעַתָּה לְכָה נִכְרְתָה בְרִית אֲנִי וָאָתָּה וְהָיָה לְעֵד בֵּינִי וּבֵינֶךָ: וַיִּקַּח יַעֲקֹב אָבֶן וַיְרִימֶהָ מַצֵּבָה: וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב לְאֶחָיו לִקְטוּ אֲבָנִים וַיִּקְחוּ אֲבָנִים וַיַּעֲשׂוּ גָל וַיֹּאכְלוּ שָׁם עַל הַגָּל: וַיִּקְרָא לוֹ לָבָן יְגַר שָׂהֲדוּתָא וְיַעֲקֹב קָרָא לוֹ גַּלְעֵד: וַיֹּאמֶר לָבָן הַגַּל הַזֶּה עֵד בֵּינִי וּבֵינְךָ הַיּוֹם עַל כֵּן קָרָא שְׁמוֹ גַּלְעֵד: וְהַמִּצְפָּה אֲשֶׁר אָמַר יִצֶף ה' בֵּינִי וּבֵינֶךָ כִּי נִסָּתֵר אִישׁ מֵרֵעֵהוּ:"
חוקרי ארץ ישראל והתנ"ך הציעו לזהות אותה עם רמת המצפה בנחלת שבט גד: 
" וַיִּתֵּן מֹשֶׁה לְמַטֵּה גָד לִבְנֵי גָד לְמִשְׁפְּחֹתָם: וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל יַעְזֵר וְכָל עָרֵי הַגִּלְעָד וַחֲצִי אֶרֶץ בְּנֵי עַמּוֹן עַד עֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי רַבָּה: וּמֵחֶשְׁבּוֹן עַד רָמַת הַמִּצְפֶּה וּבְטֹנִים וּמִמַּחֲנַיִם עַד גְּבוּל לִדְבִר:"
רמת המצפה זוהתה אצל פרשנים גם עם ראמות בגלעד; עיר זו הייתה עיר מקלט וגם נתנה ללוויים:
"וּלְמִשְׁפְּחוֹת בְּנֵי מְרָרִי הַלְוִיִּם הַנּוֹתָרִים מֵאֵת מַטֵּה זְבוּלֻן אֶת יָקְנְעָם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ אֶת קַרְתָּה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ: ... וּמִמַּטֵּה גָד אֶת עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ אֶת רָמֹת בַּגִּלְעָד וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת מַחֲנַיִם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ:"
בספר חשמונאים תואר כיבוש מצפה בגלעד על ידי כוחות צבאו של יהודה המכבי; שלאחריו הועלתה העיר באש.
בחיבורו כתב אוסביוס כי מצפה בגלעד נמצאת בסמוך לפילדלפיה, הידועה בשמה העברי המקראי: רבת עמון ובשמה הערבי: עמאן, בסמוך לנחל יבוק.
בעת החדשה הוצע לזהותה באתר בשם א-רמתה, מדרום מערב לאדרעי.
נייר טואלט

נייר טואלט הוא מוצר מנייר שעיקר תכליתו הוא ניקוי פי הטבעת לאחר עשיית צרכים, קינוח האף וניגובו או לניגוב כללי. לרוב, הנייר עדין ורך, על מנת למנוע חיכוך או גרוי בעת השימוש. נייר טואלט שונה בהרכבו מממחטת נייר והוא מתוכנן כך שיתפרק במגע עם מים, על מנת למנוע סתימות במערכת הביוב. סוגים אחדים של נייר טואלט נועדו להתפרק בבורות שופכין, ואילו אחרים - לא.

היסטוריה


התיעוד המוקדם ביותר לשימוש בנייר טואלט הוא מסין, במהלך המאה ה-14. נייר הטואלט התעשייתי הראשון ששווק בלעדית עבור שימוש בבית שימוש יוצר בידי ג'וסף גייטי (Gayetty) בארצות הברית בשנת 1857. קודם להמצאה זו השתמשו בעלי אמצעים בצמר, בתחרה או בקנבוס לרחיצת ההיטהרות, בעוד שחסרי הממון השתמשו בידיהם בעת עשיית צורכיהם בנהרות, או ניקו עצמם באמצעות חומרים שונים, כגון סמרטוטים, שבבי נסורת, עלים, עשב, חציר, אבן, חול, אזוב מצוי, מים, שלג, עלי תירס, קליפות פרי, עורות או צדפות, בהתאם לאזור הגאוגרפי, מזג האוויר או מנהגים חברתיים. ברומא העתיקה נעשה שימוש בספוג על מקל, אשר לאחר השימוש הוחזר לדלי ובו מי מלח.
נייר זה משמש גם לניגוב האף בעת הצורך, משום כך נהגו לכנותו בעבר "נייר אף".
נייר הטואלט הפך במאות ה-19 וה-20 למצרך יומיומי בכל רחבי העולם. חשיבותו הוכחה כאשר ג'וני קרסון סיפר בתוכניתו בדיחה תמימה על מחסור אפשרי בנייר טואלט. בעקבות הבדיחה נרשמה בהלת קניות שגרמה למחסור בנייר הטואלט.
בגליל הנייר המודרני לרוב מוטבעים עיטורים בצידו החיצוני. עיטורים אלו משמשים לעיתים לזהות את המותג. בישראל למשל נהוג לזהות כך את נייר הטואלט כלבלבים של חברת לילי. את נייר הטואלט מתקינים בגליל כאשר העיטורים מופנים כלפי חוץ והנייר נופל רחוק מהקיר.

בהלכה

בתלמוד (שבת פ"א) מסופר על קינוח עם צרורות, "אבנים מקורזלות" (אבנים מחודדות בצד אחד) ו"פרפיסא" (צמח שגדל בעציצים).
שומרי שבת משתמשים בשבת אך ורק בנייר טואלט חתוך מראש, כדי להימנע ממלאכת קורע וממלאכת מחתך (לפי חלק מהדעות), שהן מל"ט מלאכות האסורות בשבת. לשם כך ניתן להשתמש בנייר טואלט רגיל, אותו קורעים לפני השבת בכמות מספקת. יצרני נייר טואלט בישראל מייצרים גם נייר חתוך מראש, המותאם מלכתחילה לשימוש בשבת. חברת "סנו" מציינת שנייר זה הוא "ללא חשש גניזה", ובכך נותנת מענה לדרישה הלכתית נוספת. על חבילות נייר טואלט כשרות נאמר שהן נעשו "ללא חילול שביעי" כלומר שהמפעל שומר שבת, אלא שהמילה "שבת", שהיא אחד משמות האל לא מופיעה ככזו אלא בכינוי שביעי על מנת למנוע את ביזוי המילה שבת. לעיתים מופיע על החבילה רק הכיתוב ש"ש (שומר שביעי).
כיוון שהמינוח "אשר יצר" משמש כלשון נקייה לציון עשיית צרכים (על פי ברכת אשר יצר הנאמרת עם סיומם), כונה בעבר נייר הטואלט ביידיש "אשר יצר פּאַפּיר", דהיינו, נייר אשר יצר.
מיסופוניה

תסמינים

אנשים הלוקים במיסופוניה חשים לרוב עצבנות או חרדה בעת האזנה לקולות מסוימים כגון: כחכוח בגרון, גזיזת ציפורניים, לעיסה, שתייה, צחצוח שיניים, נשימה, דיבור, התעטשות, פיהוק, הליכה, לעיסה של מסטיק, הטלת צואה, צחוק, נחירה, בליעה, הקלדה, שיעול, זמזום, שריקה, חריטה של סרגל או סכו"ם במשטח, שירה, חזרה של אותו הצליל מספר פעמים, מתיחת שריר ועוד. 
לאחר שמיעת הצלילים הלוקים בהפרעה חווים בסימפטומים של תגובת הילחם או ברח כגון: הזעה, מתיחת שריר וקצב לב מואץ. חלקם אפילו מושפעים מגירויים חזותיים. ההפרעה מאופיינת גם בחרדה שיוצרת התנהגות נמנעת - מה שעלול להוביל לירידה בסוציאליזציה. חלק מהלוקים בהפרעה מרגישים כפייה לחקות את מה שהם שומעים או רואים. לחיקוי יש היבט פליאטיבי שגורם ללוקה להרגיש טוב יותר והוא יכול לעורר חמלה ואמפתיה שיחד מקלות על הלוקה.

טיפול

הטיפול במיזופוניה כמו גם ברגישות יתר לרעש בכללותה, היפראקוזיס, הוא על ידי טיפול TRT או טיפול CBT. אמנם קיים מספר מוגבל של מאמרים וסקירות ספרות על הטיפול במיסופוניה מאחר שהיא תת-סעיף קטן יחסית של ההיפראקוזיס, אולם ישנם מספיק נתונים מבוקרים על TRT והיפראקוזיס או CBT והיפראקוזיס. חלק מהטיפול יכול להיות על ידי הוספת צליל חיצוני - על ידי מחולל קול חיצוני, בדומה לטיפול בטינטון (טיניטוס) או בהיפראקוזיס. רעש יכול להיווסף לסביבתו של הלוקה בעזרת יוצר קול כלשהו או ישירות לאוזנו של הלוקה בעזרת רכיב שדומה למכשיר שמיעה שממוקם מאוחרי האוזן.