google/wiki40b huggingface dataset:
פונצ'ו

פונצ'ו הוא בגד פשוט שתכליתו שמירה על חום הגוף. לחלופין, כאשר הפונצ'ו עשוי מחומר עמיד בפני מים, תכליתו היא שמירה על יובש הגוף כאשר יורד גשם. במהותו מדובר ביריעת בד או חומר אחר גדולה ובה פתח לראש, ולעיתים פתחים נוספים לידיים. לעיתים לפונצ'ו יש גם ברדס, בעיקר לאלו המיועדים להגן מפני רטיבות.
כיום משמש הפונצ'ו גם כפריט אופנתי. ככזה, הפונצ'ו הוא, בדרך כלל, בעל עיצוב דומה לזה הפשוט והמקורי, אך עשוי מחומרים אחרים ומעוטר בצבעים ועיטורים שנועדו להעניק לו מראה נוח, רפוי ועדכני. אלו עשויים,  מאריג או סריג מצמר, או מחוט סינטטי . לפעמים מיצרים אותם גם מחוטי כותנה.  הפונצ'ו יכול להיות עגול מרובע , עשוי ממלבן אחד או שניים.
בעוד שהפונצ'ו מהווה פריט לבוש מסורתי בחלקים נרחבים מהעולם, הוא גם נכנס לשימוש סטנדרטי בצבאות רבים וכמעיל גשם למטיילים ולעוסקים בספורט.
פונצ'ו , כמו גלימה, אדרת , שכמיה וצעיף גדול  משמש כתחליף למעיל. המשותף לכולם שהם קלים ללבישה מהירה מעל האדם ואפילו מעל התיק שלו, בגלל צורתם הם נוחים לקיפול ולנשיאה כאשר מתחמם ולא זקוקים להם.

בתרבות הפופולרית

בטרילוגיית הסרטים "בעבור חופן דולרים", "הצלפים" ו"הטוב, הרע והמכוער" מגלם קלינט איסטווד את דמות האיש ללא שם. הפונצ'ו מהווה את אחד מסימני ההיכר העיקריים של דמות זו, ומשמש בין היתר להסתרת האקדח שהיא נושאת. הפונצ'ו מוסיף לאפקט הדרמטי כאשר איסטווד מניף את חלקו הקדמי מעל לכתפו וחושף את אקדחו.
סיפורה של כריסטין יורגנסן

הפקה

הסרט הוצע להפקה לראשונה ב-1960. המפיק, אדוארד סמול, קנה את הזכויות לסרט ב-1968. יורגנסן טענה יותר מאוחר שעל פי החוזה היא הייתה זכאית ל-10% מההכנסות ברוטו, ול-3.5% מהתקציב.
"כל מלכות הדראג שבעולם טסו להוליווד בטענה שהן-הן כריסטין", סיפרה יורגנסן. השחקן ג'ון הנסן גילם את יורגנסן בסרט. הבמאי, אירווינג ראפר, אמר שסמול בחר בו לביים את הסרט כי הסרט דרש רגישות מוגברת.

עליה לאקרנים

הסרט היה אחד משני סרטים על דמויות טרנסג'נדריות שיצאו ב-1970. השני היה מיירה ברקינרידג', המבוסס על ספרו של גור וידאל. הביקורות היו מעורבות,, אך בסך הכל הסרט היה רווחי.
ב-1977 יורגנסן ניסתה ללא הצלחה להוציא צו מניעת הפצה נגד יורשיו של סמול, בטענה שהוא נטל לעצמו $100,000 השייכים לה. יורגנסן גם הייתה מודאגת שהסרט יופץ כ"B Movie". במרוצת הזמן, הסרט נהיה לסרט קאלט בחוגים קווירים.
פולאד בולבולוגלו

ביוגרפיה

בולבולוגלו נולד בבאקו בשם פולאד מורטוזה אוגלו מאמאדוב (Polad Murtuza oğlu Məmmədov). אביו, שכונה בולבול (מילולית: זמיר), היה זמר אופרה נודע בברית המועצות, ואמו, ילידת בתומי, הייתה ממוצא אזרי-גאורגי. הוא גדל בבאקו ובשושה.
הוא למד פסנתר בבית ספר למוזיקה, והופיע לראשונה בגיל 15, כשליווה את אביו בהופעה. בגיל 17 כבר הלחין מספר שירים, שבוצעו בידי זמרים מקצועיים, בהם חברו מוסלים מגומאייב. כישורי השירה של בולבולוגלו עצמו התגלו במהלך נסיעה עם מגומאייב למוסקבה, בה הקליט מספר שירים באזרית. בין 1963 ל-1968 למד אצל המלחין גארא גאראייב באקדמיה למוזיקה בבאקו.
סגנונו הייחודי של בולבולוגלו הפך אותו לזמר פופולרי בברית המועצות. שירים שכתב זכו ארבע פעמים ברציפות בפסטיבל שיר השנה (בין 1977 ל-1980), וב-1982 העניקה לו הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית את תואר "האמן העממי". בין האמנים שביצעו משיריו - יוסיף קובזון ולב לשצ'נקו. בנוסף, הלחין מוזיקה ללמעלה מ-20 סרטים, ואף השתתף בכמה מהם כשחקן. 
ב-1976 ניהל בולבולוגלו את אנסמבל הבימה האזרי, וב-1987 מונה למנהל התזמורת הפילהרמונית האזרית הלאומית. באותה שנה, ועד 1990 כיהן כחבר מועצה בעיריית באקו. ב-1988 מונה לשר התרבות בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, וב-1995 נבחר לאספה הלאומית של אזרבייג'ן. הוא המשיך לכהן כשר התרבות גם לאחר עצמאותה של אזרבייג'ן, במשך 18 שנים, עד 2006. באותה שנה התפטר מתפקידו, והתמנה לשגריר אזרבייג'ן במוסקבה. הוא המשיך לעסוק במוזיקה גם כשגריר, ובשנת 2010 הוציא אלבום.
לבולבולוגלו תואר דוקטור בהיסטוריה של האמנות מהאקדמיה האזרית הלאומית לתרבות. בנו, טיימור פולאד אוגלו בולבול, יליד 1975, עוסק אף הוא במוזיקה, בתזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה.
פרט לתואר "האמן העממי", העניקה לו אזרבייג'ן גם את עיטור העצמאות (2005). מדינות אחרות אף הן העניקו לבולבולוגלו אותות הוקרה: עיטור הכבוד הגאורגי (2002), עיטור הידידות הרוסי (2005), והפרס הלאומי לשלום ולקידמה (קזחסטן, 2010).
גזר הדין (סיפור)

עלילה

הסיפור נפתח עם גאורג בנדמן, סוחר צעיר שיושב בחדרו וכותב מכתב לחברו שעזב לרוסיה כדי להתחיל שם עסק, אך נכשל. גאורג מספר לו כי הוא עומד להתחתן עם אישה צעירה בשם פרידה ברנדנפלד. הוא מפסיק את כתיבתו ובודק מה שלום אביו; האב מתחיל לשאול אותו על קיומו של חברו ברוסיה; גאורג מנסה לשנות את נושא השיחה, אך נכשל. אביו מאשים אותו על כך ששיקר לו בנושא העסק, ואומר כי מותה של אמו של גאורג פגע בו יותר מאשר בגאורג. 
גאורג מתעקש על כך שאביו ינוח קצת במיטתו בגלל שהוא חושב שהוא חולה, אך אביו טוען כי גאורג רוצה להרוג אותו. מעבר לכך, אביו טוען כי הוא מכיר את חברו וטוען כי הוא הפקיר אותו כל הזמן מאז שעבר לרוסיה. אביו מתעלם מיחסו של גאורג אליו ואומר כי הוא יכול לדאוג לעצמו. בסופו של דבר אביו אומר לו שהוא אנוכי וגוזר עליו למות בטביעה. גאורג בורח מהבית ורץ לכיוון גשר שנמצא מעל נהר, מטלטל את עצמו לעבר המים, ומת בטביעה.
ישעיהו באסאן

ביוגרפיה

ישעיהו באסאן, בנו של הרב ישראל חזקיהו באסאן, נולד בוורונה בערך בשנת 1673. למד במנטובה אצל רבי משה זכות (הרמ"ז), ולאחר פטירתו בראשית שנת ה'תנ"ח (1697) המשיך בלימודיו אצל רבי יהודה בריאל, חבר בית הדין במנטובה וראש ישיבה בה. לאחר שנסמך לרבנות בידי חכמי מנטובה, חזר לוורונה ולמד בישיבתו של הרב מרדכי באסאן.
בשנת 1701 נישא ליוכבד בת רבי בנימין הכהן ויטאלי (הרב"ך), רבה של רג'ו אמיליה (ריגיו), שהיה חתנו של רבו הרמ"ז. חותנו הסמיך אותו אף הוא לרבנות, ורבי ישעיה באסאן השתקע ברג'ו אמיליה.
בין 1715–1723 התגורר בפדובה, ושימש כרב בישיבה המקומית, שבה היה רבו של בן העיר רמח"ל, וחכמים נוספים. בזמן הפולמוס שהתנהל באיטליה נגד רמח"ל, היה רבו ישעיהו באסאן למגינו העיקרי; ניהל תכתובות עם רבני חו"ל המעורבים בפרשה, ואף הואשם בחיפוי על תלמידו. לדעת מאיר בניהו, רבי ישעיה באסאן הוא זה שאסף ושימר את האגרות העוסקות בפולמוס רמח"ל, המשמשות למחקר הפולמוס עד ימינו.
בשנת ה'תפ"ג (1723), חזר לרג'ו אמיליה, לעזרת חותנו בניהול ענייני הרבנות בעיר. לאחר פטירת חמיו בטבת ה'ת"צ (תחילת 1730) התמנה לרבה של העיר במקומו, תפקיד בו כיהן עד פטירתו. בשנתיים האחרונות לחייו חלה ובמשך שנה שהה בוורונה לצורך טיפולים רפואיים, הוא חזר לעירו ונפטר בה בב' בניסן ה'תצ"ט (1739).
בנו הרב ישראל בנימין באסאן (1701–1790) היה מהבולטים שבמשוררים היהודים-איטלקים בתקופתו, ולאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של רג'ו אמיליה.
גיסו היה הרב מנשה יהושע פאדובה, רבה של מודנה ובנו של הרב יהודה מצליח פאדובה.
אלכס טל

תולדות חייו

נולד בברית המועצות. עלה לארץ ישראל ב-1958, התגייס בשנת 1964 לחיל הים הישראלי. לאחר שסיים את קורס החובלים שירת על ספינת הטילים הראשונה שקיבל חיל הים ואף השתתף במבצע הברחת הסטי"לים ממספנות שרבורג.
בזמן מלחמת יום הכיפורים השתתף בקרב לטקיה כסגן מפקד אח"י רשף. אחרי המלחמה פיקד על ספינת הטילים אח"י עכו ובהמשך מונה למפקד פלגת ספינות טילים. היה מפקד בה"ד חיל הים, מפקד בסיס אשדוד, מפקד בסיס חיפה וסגן מפקד חיל הים. כמו כן כיהן כנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בשגרירות ישראל בצ'ילה.
בשנת 1996 הוענקה לטל דרגת אלוף והוא מונה למפקד חיל הים. בתקופת כהונתו התרחש אסון השייטת ונמצאה הצוללת אח"י דקר שטבעה בדרכה לישראל ומיקומה לא נודע במשך מעל שלושים שנה. לאחר שהוחלף על ידי אלוף ידידיה יערי בפיקוד על החיל פרש מצה"ל בשנת 2000.
לאחר שחרורו טל שימש כמנהל בחברות היי-טק שונות.
טל הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בגאוגרפיה מאוניברסיטת חיפה.
דרישות אשרה לאזרחי ישראל

דרישות אשרה (ויזה) לאזרחי ישראל מתבססות על תקנות במדינות שונות בעולם הנוגעות לבעלי דרכונים ישראליים. נכון ל-22 במרץ 2018, אזרחי ישראל יכולים להיכנס ללא אשרה, או לקבל אשרה עם הגעתם ל-161 מדינות וטריטוריות בעולם. מצב דברים זה מציב את הדרכון הישראלי במקום ה-19 בחופש התנועה בהתאם למדד הנלי לדרכונים.
נכון לשנת 2018, דרכוני המדינות ישראל, צ'ילה, דרום קוריאה, ארצות הברית, קנדה, יפן והונג קונג הם היחידים המאפשרים כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.

היסטוריה

החוק בישראל קובע כי לבנון, סוריה, ערב הסעודית, עיראק, תימן ואיראן הן מדינות אויב וכי על אזרח ישראל נאסר לבקר בהן ללא היתר מיוחד המונפק על ידי שר הפנים. ישראלי המבקר באחת ממדינות אלה, בין עם דרכון זר או ישראלי, עלול לעמוד לדין פלילי עם שובו לישראל. רשימה זו נקבעה בשנת 1954, ועודכנה רק פעם אחת, ב-25 ביולי 2007, כאשר איראן הוספה לרשימה. מצרים וירדן לכאורה נשארו ברשימת "מדינות אויב", אולם משרד הפנים פרסם היתר כללי לביקור במדינות אלה, בעקבות הסכם השלום שנחתם בין ישראל לבין כל אחת מהן, בכך למעשה בוטל האיסור החוקי בכל הנוגע לביקור בשתי המדינות. ב-1 באפריל 2008, הוגשה הצעת חוק ממשלתית אשר נועדה לתקן את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954. בתוספת להצעת החוק צוינה רשימה של 9 מדינות וטריטוריה המוגדרות "מדינות העוינות את ישראל": איראן, אפגניסטן, לבנון, לוב, סודאן, סוריה, עיראק, פקיסטן, תימן ורצועת עזה. נכון למרץ 2018, הליכי החקיקה של תיקון זה לחוק לא הושלמו עדיין. נוסף למדינות אלה קיימות מדינות נוספות האוסרות כניסה לבעלי דרכונים ישראלים, לאחר שהצטרפו לחרם הערבי על מדינת ישראל, בהן מלזיה, ברוניי ובנגלדש.
חברה פתוחה

היסטוריה

על פי פופר, החברה היוונית הקדומה החלה את המעבר הארוך והאיטי מחברה שבטית לחברה פתוחה, והתמודדה לראשונה עם יחסי שלטון-אזרח, שהיו פחות אישיים מאשר בחברה השבטית.
מאפיין עיקרי של חברה פתוחה כזו הוא הגישה הביקורתית למסורות השבטיות: ההבחנה בין חוקי הטבע לחוקים מעשה ידי אדם, וייחוס חשיבות לאחריות האישית ולאפשרות לבחור בצורה מוסרית (שלא בהכרח סותרת את האמונה הדתית). לפי פופר, חברות שבטיות אינן מבחינות במכוון בין חוקי הטבע למנהגי השבט, כדי ליצור מראית עין לפיה לחוקי השבט יש בסיס קדוש או קסום.
בסוף המאה ה-20 החלה להתפשט החברה הפתוחה במדינות רבות בעולם, אולם לא ניתן לייחס זאת למחקריו של פופר אלא להתקדמות הכלכלית של החברה התעשייתית המודרנית, שדורשת מחבריה מיומנויות של צמיחה, אוריינות וכישורים חברתיים, הנפוצים פחות בחברות שבטיות. הפילוסוף גאורג זימל היה בין חלוצי המחקר של הקשר בין כלכלה חופשית לחברה פתוחה.

הגדרה ומאפיינים

פופר הגדיר את החברה הפתוחה בשני הכרכים של ספרו "החברה הפתוחה ואויביה". הוא הגדיר חברה פתוחה כחברה "שבה אנשים מתמודדים עם החלטות אישיות", בניגוד לחברה שבטית או קולקטיבית.
לדעתו רק דמוקרטיה יכולה לספק מנגנון מתאים לכינון חברה פתוחה ללא צורך בשפיכות דמים או חילול מהפכה. חברה כזו מתאפיינת בזמינות הידע לציבור, חירות פוליטית ושמירה על זכויות האדם.
בחברה סגורה כמות הידע הנמצאת בידי הציבור מוגבלת, ולכן מקובלת רק גרסה אחת של המציאות, דבר המגביל את חופש המחשבה. לעומת זאת, בחברה פתוחה מקובלת חשיבה ביקורתית, המעודדת חופש מחשבה וחופש ביטוי. מוסדות התרבות והמשפט של חברה פתוחה תומכים בחירויות אלה.

ביקורת

במאמר שפרסם ג'ורג' סורוס הוא כתב שהוא רואה את עצמו כתלמיד של קרל פופר, אך בחברה הפתוחה של ימינו שיח פוליטי דמוקרטי לא בהכרח מוביל להבנה טובה יותר של המציאות. לטענתו, גם בחברה שיש בה הפרדת סמכויות, חופש ביטוי ובחירות חופשיות, פוליטיקאים עדיין מוצאים דרכים להסתיר מידע חיוני מהציבור.
טיטו סקיפה

ביוגרפיה

סקיפה נולד בשם רפאלה אטיליו אמדאו סקיפה בעיר לצ'ה שבאיטליה בשלהי 1888 (מאוחר יותר הוא טען שהוא נולד ב-2 בינואר 1889 כדי להימנע מגיוס לצבא). הוא למד במילאנו וערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ב-1910 בעיר ורצ'לי, כשהיה בן 21. לאחר מכן הוא הופיע ברחבי איטליה ובואנוס איירס. ב-1917 הוא גילם את רוג'ריו באופרה לה רונדין של פוצ'יני.
סקיפה נסע לארצות הברית ב-1919, והצטרף לאופרה הלירית של שיקגו, שם הופיע עד 1932. החל מ-1932 הוא החל להופיע במטרופוליטן אופרה ועשה זאת בין עד 1935, ופעם נוספת ב-1941. בין 1929 ל-1949 הוא המשיך להופיע בקביעות באיטליה, וחזר לבואנוס איירס ב-1954. בשנת 1957 הוא נסע לסיור בברית המועצות.
הרפרטואר של סקיפה היה מורכב מכ-20 תפקידים איטלקיים וצרפתיים, כגון "שיקוי האהבה" של גאטנו דוניצטי. בקונצרטים שערך סקיפה ביצע אריות כגון שירים נפוליטניים וספרדיים ידועים.
סקיפה הקליט מספר רב של תקליטים במהלך הקריירה שלו, כולל ההקלטה המפורסמת של דון פסקואלה מ-1932, שהייתה אחת מהקלטות האופרה השלמות הראשונות, ועדיין נמכרת.
סקיפה היה טנור שעסק גם בניצוח. למרות שיש כאלה המחשיבים את קולו של סקיפה לקול רגיל מבחינת עוצמה ומנעד, הוא גרם למהומה ברחובות בכמה מקרים לא רק בזכות יכולתו המוזיקלית כי אם בזכות הטכניקה האמנותית שלו, והוא נחשב למודל לחיקוי עבור אמנים מהתקופה הנוכחית.
סקיפה פרש מהבמה ב-1958 על מנת ללמד פיתוח קול בבודפשט והוא מת בניו יורק ב-1965 כאשר היה בן 77, כתוצאה מסוכרת, בעודו מלמד בעיר.
The Astonishing

עלילת האלבום

עלילת הסיפור מתרחשת בימיה האחרונים של שנת 2284 וימיה הראשונים של שנת 2285 ב"ממלכה הצפונית של אמריקה".
שליט הממלכה הוא המלך נפאריוס, הוא נשוי למלכה אראבל ואב לנסיך דאריוס והנסיכה פיית', הוא שולט בממלכה ביד קשה ותושבי הממלכה חיים רובם בעוני חמור.
באחד מחוקיו הוא אוסר על השמעת מוזיקה ושירה מכל סוג למעט מנגינת ה"נומאקס" (NOMAC - Noise Machine) - מכונות רעש, מין כלי טיס כדוריים המפיקים צלילים דיגיטליים "חסרי-נשמה" (מעיין ביקורת על המוזיקה האלקטרונית שהיא "חסרת נשמה" לעומת מוזיקת המטאל).
מבירת הממלכה העלילה עוברת לעיירה Ravenskill, עיירה קטנה וענייה הנמצאת בקצה הממלכה, הרחק מהמרכז השלטוני שלה.
בעיירה מתגורר אדם בשם אריס עם אשתו אוונג'לין ובנם זאנדר, אריס מספר על אחיו גבריאל, אדם בעל יכולות שירה מיוחדות כל כך עד שכשהוא שר, "ציפורי השיר נודמות ומקשיבות" ושירתו יכולה אפילו לרפא אדם חולה, גבריאל צובר תהילה בזכות שירתו ומתכנן קרוא תיגר על המלך נפאריוס כדי שייבטל האיסור על המוזיקה.
לארמונו של נפאריוס מגיעות שמועות אודות גבריאל ולכן הוא ומשפחתו מגיעים ל- Ravenskill כדי לראותו במו עיניהם כאשר הוא מופיע באמפי-תיאטרון המקומי, בזמן ההופעה גבריאל מבחין בפיית' ומתאהב בה, ולאחר ההופעה נמלט מהמקום ומסתתר.
נפאריוס אינו מרוצה משירתו של גבריאל ומצהיר כי אם לא יסגיר את עצמו בתוך שלושה ימים העיירה Ravenskill תיחרב עד היסוד.
אריס מתלבט האם לעזור לאחיו במאבקו משום שלפני מות אשתו החולה הוא הבטיח לה שישמור על בנם זאנדר הרחק מכל הקרבות והמלחמות, הנסיך דאריוס חוטף את זאנדר ומודיע לאריס שיהרוג אותו אם לא ישכנע את גבריאל להסגיר עצמו.
גבריאל ופיית, נפגשים ומחליטים לשתף פעולה גם כדי להציל את זאנדר וגם כדי להתיר את האיסור על המוזיקה, לאחר כמה פגישות ביניהם, דאריוס שריגל אחריהם אל האמפי תיאטרון, מגיע עם זנדר השבוי ומיד מופיע שם גם אריס שהחליט להגן על אחיו ומאבקו למען החופש המוזיקלי.
בין אריס ודאריוס פורץ קרב חרבות במהלכו הורג דאריוס את אריס אך גם פוגע בטעות באחותו פיית' ופוצע אותה אנושות, גבריאל המזועזע ממה שראה מכסה את אוזניו של זאנדר וזועק זעקה חזקה כל כך עד שהחרישה את דאריוס.
גבריאל מנסה להשתמש בשירתו כדי להציל את פיית' אך מגלה כי איבד את קולו בזעקתו, כאשר היא עומדת לנשום את נשימתה האחרונה מגיעים תושבי Ravenskill בהמוניהם ומנחמים את גבריאל, גבריאל מצליח עם עזרתם לשוב ולשיר ומציל את חייה של פיית' .
לאחר שהמלך נפאריוס מגלה על מה שקרה הוא מחליט לבטל את החוק שלו שאוסר את המוזיקה, גבריאל ופיית' מתחתנים, מגדלים את זאנדר כבנם ומוחלים לדאריוס על פשעיו.
מותר שוב להאזין למוזיקה ולשיר, המלך נפאריוס מורה לכבות את ה"נומאקס" ולהרוס אותם וכל תושבי הממלכה חוגגים.
הטבעה עצמית

הטבעה עצמית (באנגלית: Scuttling) היא גרימת טביעתו של כלי שיט על ידי בעליו או המפעיל שלו או בשמם, וזאת בכוונה תחילה - להבדיל מטביעה המתרחשת עקב אסון או תאונה בלתי מכוונים או עקב פעולת אויב. ההטבעה נעשית על ידי הזרמת מים לתוך כלי השיט או על ידי פגיעה בשלמות גופו המביאה לחדירת מים לתוכו עד לשקיעתו.
בעבר נעשה שימוש בהטבעה עצמית בעיקר ביחס לכלי שיט בשימוש צבאי.

הטבעה לשם סילוק כלי שיט וחומרים מסוכנים

כיום (שנות האלפיים) מוטבעות אוניות ישנות כשיטה להיפטר מהן, במקום להעבירן לפירוק. שיטה זו שנויה במחלוקת ובמיוחד כאשר על גבי האונייה המוטבעת מצויים חומרים מסוכנים. לעיתים נעשה הדבר בכוונה: בשנות השישים, במסגרת מבצע שכונה CHASE (ראשי תיבות של Cut Holes and Sink 'Em), הטביע הצי האמריקאי אוניות כשעליהן מטענים של גז עצבים מסוג VX, גז חרדל, פצצות אוויר, מוקשים ופסולת רדיואקטיבית. האונייה האמריקאית אוריסקני הוטבעה ב-2006 כשעליה למעלה מ-3 טון של ביפנילים עתירי כלור (PCB), ששימשו כחומר מבודד בחיווט שבה, תוך הפרת אמנת סטוקהולם למניעת זיהום אורגני. טיבוע אוניית הצי המלכותי האוסטרלי אדלייד (Adelaide) מול חופי ניו סאות' ויילס שנועד להיעשות ב-2010 עוכב בכשנה עקב התנגדות ציבורית שנבעה מחשש מרעילות חומרים שעליה וכן חשש כי ההטבעה תשנה את משטר הגאות ונדידת החול באזור ההטבעה. האונייה הוטבעה לאחר שנעשתה עבודה נוספת לסילוק חומרים מסוכנים מגופה.
חילות ים נוהגים להטביע אוניות ישנות על ידי הפיכתן למטרות ירי במסגרת תרגילים צבאיים או ניסויים. כך, נושאת המטוסים אמריקה הוטבעה ב-2005 לאחר פיצוצים בתוכה במסגרת ניסויים מסווגים, שנועדו לסייע בפיתוח נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד.
כלי שיט של פיראטים מול חופי סומליה מוטבעים על ידי הרשויות לאחר שנתפסו. לעומת זאת, סוחרי סמים קולומביאנים, המפעילים נרקו-צוללות לשם הברחת סמים לארצות הברית, נוהגים להטביען אם אותרו על ידי גורמי אכיפת חוק, על מנת להעלים את הראיות להברחת הסמים.
לביא תעשיות רהיטים

סקירה כללית

המפעל שוכן בקיבוץ לביא בגליל התחתון, ומשתרע על פני 5,000 מ"ר, ומועסקים בו למעלה מ-100 אנשי מקצוע, בהם אדריכלים ומעצבים, אמנים ואומנים. המפעל עוסק בעיצוב, פיתוח, תכנון, ייצור והתקנה של מערכות ישיבה וריהוט, ארונות קודש, בימות, עמודי חזן, וכן פריטים ייחודיים לבתי כנסת וישיבות. מוצרי החברה נמצאים ביותר מ-5,600 בתי כנסת בארץ ובעולם.

היסטוריה

קיבוץ לביא הוקם בשנת 1949, ועל מנת לתת מענה לצרכים השונים הוקמה נגרייה קטנה. באותם ימים עסק צוות עובדי הנגרייה בהקמת צריפי עץ – צריפים שנרכשו בשוודיה על ידי הסוכנות היהודית וחולקו ליישובים הצעירים כפתרון זמני למגורים. אף על פי שצריפים אלו נבנו כאמור כמבנים זמניים, איכות העבודה הייתה גבוהה והמבנים עמדו בפני פגעי הזמן - שלושה מצריפים אלו עדיין עומדים על תלם ומשמשים למגורים. שאריות עץ שנותרו לאחר הקמת הצריפים מצאו גם הן ייעוד ושימשו את צוות הנגרייה לבניית חדר האוכל הראשון של הקיבוץ. בנוסף לשירותים שסיפק צוות הנגרייה לקיבוץ, עסק הצוות בייצור שולחנות וכיסאות. אלו נמכרו לסוכנות היהודית ושימשו את העולים הרבים שהגיעו באותן שנים ארצה.
בשנת 1954 הוחלט על הקמת בית כנסת ביישוב הסמוך, שדה אילן, והם פנו לצוות הנגרייה בבקשה שיבנה עבורם את הכיסאות עבור בית הכנסת. הבקשה התקבלה בהיסוס, אך מרגע שהוחלט לקבל את העבודה נרתם הצוות לעניין והחל ללמוד את התחום. מערכת הישיבה שנבנתה יוצרה על פי דגם שנמצא בבית כנסת בחיפה.
כשנתיים לאחר מכן החלה הקמתו של בית הכנסת בלביא, ועבודות העץ הוטלו על צוות הנגרייה. מנהל הנגרייה ואחד מחברי הקיבוץ נסעו לירושלים על מנת לבחון סגנונות עיצוב של כיסאות בכמה בתי כנסת שאליהם הופנו על ידי האדריכל. לאחר שלמדו וחקרו הוכנו תוכניות לייצור הכיסאות - בעיצוב וסגנון דומים לאלו שהיו נפוצים בבתי הכנסת בקהילות יהדות מזרח אירופה לפני השואה, עיצוב הנסמך על בתי הכנסת הגליליים מתקופת המשנה והתלמוד]. בנוסף לייצור הכיסאות עסק צוות הנגרייה בבניית ארון הקודש והבימה. חלקי המתכת ששולבו בבימה יוצרו גם הם על ידי צוות מסגרים מקומי על פי הנחיית אנשי הנגרייה.
בשל החשיבות הרבה שייחס הציבור הדתי-לאומי דאז לחיזוק היישובים בגליל, זכה טקס חנוכת בית הכנסת בלביא לחשיפה רבה, ומבקרים רבים פקדו אותו ובאו להתרשם מהמבנה. המבקרים התרשמו מהריהוט שהוצב בבית הכנסת, מהסגנון ומטיב העבודה, ובמיוחד מצוות הנגרים שעסק במלאכה, ובעקבות כך התקבלו הזמנות רבות מהנגרייה. ה"סנונית" הראשונה הייתה בית כנסת דתי-לאומי בבני ברק, ולאחריה התקבלו פניות נוספות מבתי כנסת וישיבות.
במהלך השנים פרצו שתי שריפות אשר כילו חלק ניכר מהנגרייה, אולם בשני המקרים הכריעו חברי הקיבוץ להקים את הנגרייה מחדש, להשקיע בתהליך השיקום ולצאת למסע רכש של מכונות חדשות. 
בשנת 2012 רכשו לביא את "בית האומן" שבבעלות אברהם פריד, שעסק בייצור מוצרים משלימים (ארונות קודש, בימות, עמודי חזן ומוצרי אמן), וכיום מייצר המפעל את מוצרי הריהוט והעיצוב לבתי הכנסת. לביא נחשבת לחברה הגדולה בישראל בהקמת, חידוש ריהוט ואבזור בתי כנסת, עם ותק של שישה עשורים ולמעלה מ־5,600 פרויקטים בישראל ובקהילות יהודיות בעולם.
בין בתי הכנסת המפורסמים שריהט המפעל ניתן למנות את בית הכנסת בקשת וילסון בכותל המערבי, בית הכנסת הגדול של חסידות בעלז בירושלים, בית הכנסת פורסט היל בטורונטו, קנדה, בית הכנסת על שם הבבא סאלי בנתיבות ובית הכנסת במרכז היהודי החדש במוסקבה, רוסיה.
מדוזות קובייתיות

מבנה

מבנה המדוזה הוא כקובייה שקופה. זרועותיה של המדוזה הקובייתית עשויות להגיע לאורכים של שניים עד חמישה מטרים, וכל זרוע מכילה עד כחצי מיליון מחטים זעירות המכילות ארס. מנת ארס של צרעת הים מסוגלת להרוג מספר רב של בני אדם. ארס המדוזה הקובייתית חזק פי 10,000 מארס רב-הפתן המלכותי. תהליך הזרקת הארס של צרעת הים נחשב לאחד מהתהליכים הביולוגים המהירים בטבע. למדוזה ארבע עיניים וכן לעיתים מספר רב יותר של עיניות מיקרוסקופיות, הנפרשות על רשת עצבית שסובבת את כיפתה, המספקות לה טווח ראייה מלא של 360 מעלות. תועד כי המדוזה אינה נסחפת בזרמי האוקיינוס כמו מרבית מיני המדוזות, אלא שוחה בצורה כיוונית.
המדוזה הקובייתית נפוצה במימי אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה.

עקיצה וטיפול

70 מקרי מוות נרשמו מאז 1883 באזור אוסטרליה, ומקרי מוות נוספים אירעו בדרום-מזרח אסיה כתוצאה מעקיצת מדוזה מהמין Chironex fleckeri. עקיצתה של המדוזה מהמין Chironex fleckeri גורמת לכאבים עזים המלווים בנפיחויות ופצעים הדומים לכוויות. ארסה פוגע במערכת העצבים ובשרירים. עקיצתה מסוכנת יותר משל האירוקנג'י. טיפול ראשוני מומלץ, שהוא למעשה טיפול שגרתי לכל עקיצת מדוזה, הוא שטיפת האזור בחומץ]. לאחר פינוי לבית חולים, ניתנת אספקת חמצן וטיפול בנוגדנים שונים.
תאופיק מחלופי

קריירה

התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף מחלופי הייתה אליפות העולם בריצת שדה בשנת 2007, בה סיים במקום ה-82 בקטגוריית הנוער בריצה ל-8 קילומטר. בשנת 2009 עבר להתחרות בקטגוריות הבוגרים וסיים רביעי בריצת 1500 מטר במשחקי הים התיכון. באותה שנה זכה לראשונה באליפות אלג'יריה וייצג את המדינה באליפות העולם, זה הגיע לשלב חצי הגמר. בשנת 2010 שיפר את קבע שיאי אישי חדש - 3:32.94 דקות. באותה שנה הגיע לגמר אליפות אפריקה, אך לא הצליח לסיים את הריצה.
בשנת 2011 השתתף בשתי תחרויות במסגרת ליגת היהלום (דוחה וסטוקהולם). לאחר שזכה פעם נוספת באליפות המדינה, ייצג אותה בשנית באליפות העולם והגיע שוב עד לחצי הגמר. הפריצה הגדולה הגיעה במשחקים האפריקאים שהתקיימו במפוטו בהם זכה במדליית הארד בריצת 1500 מטר ובמדליית הזהב בריצת 800 מטר. בעקבות ההצלחה החל להתחרות יותר בריצות ל-800 מטר וביוני 2012 זכה באליפות אפריקה, תוך שהוא קובע שיא אישי חדש - 1:43.88 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן שיפר גם את שיאו האישי בריצת 1500 מטר, כשהוא קובע זמן של 3:30.80 דקות.

אולימפיאדת לונדון 2012: אלוף אולימפי

ההישגים באליפות אפריקה הקנו למחלופי את הכרטיס להשתתפות באולימפיאדת לונדון בשתי הקטגוריות. הוא העפיל לגמר ריצת 1500 מטר לאחר שניצח את המקצה בו התמודד בחצי הגמר. בעקבות כך ביקש לפרוש מהתמודדות בריצת 800 מטר, אך ההתאחדות האלג'יראית איחרה בהגשת הבקשה והוא אולץ להשתתף בריצה. מחלופי החל את הריצה בצורה איטית ופרש ממנה כבר בשלב מוקדם. התנהגותו הובילה את התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להרחיקו מהמשך המשחקים בשל העובדה שפעל "ללא תום לב". ההחלטה שונתה לאחר שהוצג מסמך רפואי המאשר כי נאלץ לפרוש מהריצה בשל בעיה רפואית. למחרת היום השתתף בגמר ריצת 1500 מטר אותה סיים בזמן של 3:34.08 דקות והוכתר כאלוף אולימפי. התוצאה שהשיג עוררה ביקורת גדולה בעיקר עקב ההצהרה הרפואית שנתן רק יום קודם לגבי מצבו הפיזי. מחלופי עצמו טען שהניצחון הושג תודות למאמן החדש ולאימונים האינטנסיביים שאותם ביצע במהלך השנה האחרונה.
באליפות אפריקה שהתקיימה בשנת 2014 במרקש התמודד רק בריצת 800 מטר בה זכה במדליית הארד. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 סיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.76 דקות. חודש לאחר מכן, זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר במשחקים האפריקאיים שהתקיימו בברזוויל.

אולימפיאדת ריו 2016

באולימפיאדת ריו התחרה שוב בשתי הקטגוריות. בריצת 800 מטר זכה במדליית כסף, תוך שהוא שובר את שיאו האישי וקובע שיא אלג'יראי חדש - 1:42:61 דקות. בריצת 1500 מטר זכה במדליית כסף נוספת למרות שקבע זמן איטי יחסית - 3:50.11 דקות.
פאסו אוסקורו

היסטוריה

השם "פאסו אוסקורו", האיטלקי נגזר משביל ציד. השם מוזכר בפתק של האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר בשנת 1724. האזור נתרם לבית החולים hospital Pio Istituto di Santo Spirito ברומא על ידי משפחת Peretti, הבעלים של הטירה הסמוכה "Torre Pietra".
העיירה המודרנית הייתה מאוכלסת בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיקר על ידי דייגים, וההתפתחות נמשכה לאחר מלחמת העולם השנייה.
פותחו אתרי תיירות, עם מבקרים מרומא, כמו גם אתרי קמפינג.
פאסו אוסקורו הוא הצפוני ביותר של כל אתרי רחצה פיומיצ'ינו.