לחיים חדשים

הרקע להפקת הסרט

הרעיון להפקת הסרט עלה כבר בסוף שנות העשרים. בתזכיר של קרן היסוד שחובר בשנת 1929, שורטט האופן הרצוי שבו יוצגו פעולות היישוב היהודי בארץ ישראל:
"הפקת סרטים המראים את יופייה האמיתי של הארץ, הצד ההיסטורי, החגים העממיים, הרומנטיקה של היהודי העירוני שהפך לעובד אדמה, הרומנטיקה שבקיבוץ הגלויות, הארכיאולוגיה של פלשתינה אל מול התעשייה המודרנית."
במקור, תוכננה הפקה של סיפור עלילתי, המתאר את מסעם של אח ואחות שעלו ארצה וקשיי קליטתם בה, עד הסוף הטוב. התוכנית כללה צילומים ברחבי הארץ, כולל הופעה של תיאטרון "הבימה" בקיבוץ עין חרוד. הסצנות שבהן שולבו שחקני הסרט היו אמורות להצטלם באולפן, כאשר עיקר הסרט – המטרה הראשונית להפקתו – יורכב מתמונות שונות של החיים בארץ, תוך השוואה מתמדת בין המציאות לפני 1919 (בסמוך להקמת קרן היסוד) ובין זו השוררת ב-1934, בסמוך לצילומים. עיכובים ואילוצים שונים גרמו לכך שבגרסה הסופית נכללו רק הצילומים המתארים את התפתחותה של הארץ, והסרט "לחיים חדשים" נחשב כסרט תיעודי.

תוכן הסרט

הסרט מכיל כמה חטיבות. הראשונה שבהן מציגה את ארץ ישראל במושגים תנ"כיים. בעקבות הגליית היהודים ממנה הופכים החיים בה לפרמיטיביים. מודגש הקשר העמוק של העם היהודי אליה, במקביל להתייחסות של האסלאם והנצרות, אשר גם הן מחשיבות אותה כקדושה. כהמחשה ליהודי "הישוב הישן" מוצגות תמונות של יהודים מארצות המזרח. מעבר מן הכותל המערבי לאונייה הנושאת חלוצים רוקדי הוֹרָה מסמן את השלב הבא של הסרט.
בשלב השני עוקבים אחרי שרשרת סצנות המתארות את עבודת הכפיים של העולים הבאים ארצה. חציבה באבן לצורך חיבור קווי חשמל, וחיפוש מוצלח אחר מקורות מים. מספר סצנות מוקדש להתפתחות החקלאות והצמיחה, בהם סצנה שבה נראים ילדים קטנים. סביבת הקיבוץ מודגשת כרקע ל"שיר העמק" ("באה מנוחה ליגע"), אשר נכתב בידי נתן אלתרמן והולחן על ידי דניאל סמבורסקי. המלחין עצמו מבצע את השיר הזה בחדר האוכל של קיבוץ גבעת ברנר. השיר מלווה את חברי הקיבוץ בעבודתם, וחוזר שוב ושוב לאורך הסרט בעיבודים שונים. התמונה החותמת את החלק הזה היא של קוצר הנשען על חרמש לאורה של השמש השוקעת.
החלק השלישי מוקדש לתל אביב, העיר העברית הראשונה, אשר הוקמה רק עשרים וחמש שנה קודם לכן וכבר היא מתהדרת במעמד של המרכז המסחרי החשוב בארץ. תל אביב מוצגת ככרך צעיר ותוסס, שכלי תחבורה מודרניים עוברים ברחובותיו הסואנים יחד עם בהמות משא. בחנויותיה של העיר מוצגת סחורה מכל רחבי הארץ, והסרט מציג את התעשיות השונות – סבון שמן זית, מפעלי ים המלח, כותנה, מוצרי חלב וממתקים. מושם דגש על העברית כשפה חיה ופעילה בכל תחומי החיים. לאחר מכן מופנית תשומת הלב ל"יריד המזרח" – האירוע המסחרי הגדול, ובו ניתן דגש לביתן של תוצרת הארץ. פרק תל אביב נחתם בהצגת הדו-קיום בין דתיים לחילוניים במהלך יום השבת בעיר, וחיי הבילוי המאפיינים חלק מתושביה. 
כאן עולה הסרט לירושלים, ומתמקד בהשכלה ובתרבות. לאחר ההצגה הקלאסית של נוף העיר מהר הצופים, מתמקדת המצלמה בבנייניה החדשים של ירושלים – בניין שטראוס, בנייני הסוכנות היהודית וקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. יצירה קלאסית – האורטוריה "בריאת העולם" מאת היידן – מושמעת באמפיתיאטרון של האוניברסיטה, ובקהל הצופים נראה דוד בן-גוריון, כמו גם הנציב העליון הבריטי ארתור ווקופ. הסרט עובר מסקירת ספריית האוניברסיטה למוסדות אקדמיים נוספים שהוקמו בארץ ישראל – מכון זיו ברחובות (לימים מכון ויצמן) והטכניון בחיפה.
החלק הרביעי, המתמקד בעבודה החקלאית בארץ ישראל, נפתח בנאום של איש תנועת העבודה ברל רפטור בעצרת מיוחדת בחיפה, הקורא להגברת התמיכה ביישוב היהודי בארץ, נראות התוצאות המבורכות של מאמץ ההתיישבות בתוצרת החקלאית. זה מוביל לרצף תמונות של עבודה בשדות, קציר ואסיף פירות ובמיוחד קטיף התפוזים, אשר היו שנים רבות סמל ליצוא החקלאי מהארץ. בסיומו של רצף זה מתוארת הבאת ביכורים בעיר חיפה, בתהלוכה חגיגית של הקיבוצים השונים.
הסרט נחתם על רקע הפסוק "דור הולך ודור בא והארץ לעולם עומדת" (קהלת א ד), בליווי רצף מהיר של תמונות בולטות שהוקרנו בו. המילים האחרונות המושמעות הן הקריאה "לחיים חדשים" מתוך הנאום שהושמע קודם, ובעקבותיהן נשמעת הקריאה "יחד, יחד" מפיהם של הפועלים המחפשים מים.

שימוש בסרט "היהודי הנצחי"

כחלק מהתעמולה האנטישמית שהפעלה גרמניה הנאצית, הופץ בגרמניה הסרט "היהודי הנצחי", אשר הציג את היהודים כסכנה חמורה לקיום הגרמני. אחד הנושאים המרכזיים בסרט עסק בזהותם של היהודיים, הדומים זה לזה בכל העולם; וכך מיד לאחר שנראות תמונות של יהודי בפולין הכבושה הנכנס לתוך סמטה אפילה, מוצג צילום זהה כמעט של יהודי ירושלמי, באותו מצב כמעט. כך יצא, שתעמולה שהוכנה בידי יהודים למען קידום רעיון יהודי, נוצלה לשם תעמולה אנטישמית.