google/wiki40b huggingface dataset:
יואל לביא

ביוגרפיה

בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במדעי החברה והמתמטיקה מטעם אוניברסיטת חיפה ומוסמך למנהל עסקים מטעם אוניברסיטת הריוט-ואט.
לביא שירת בצה"ל כשבין השאר שירת כמפקד גדוד 75 בחטיבה 7 (בתקופת המח"ט יוסי בן חנן), כראש מחלקת ארגון באגף התכנון, קצין אג"ם של מפקדת פיקוד הדרום, מפקד חטיבת שריון במילואים, וכן עוזרו של האלוף במילואים משה (בריל) בר כוכבא, חבר בצוות מטכ"לי להפקת לקחים בצה"ל, ובהכנת תרגילים אסטרטגיים לתרגול המפקדות הבכירות בצה"ל. בוגר קורס מפקדי גדודים, בוגר קורס מפקדי חטיבות במכללה לביטחון לאומי ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. הוא סיים את שירותו הצבאי בפברואר 1992 בדרגת אלוף-משנה. עקב פציעתו במלחמת יום הכיפורים הוכר כנכה צה"ל. 
בשנים 1991–1993 כיהן כמנכ"ל חברת "נוף המפרץ אילת" העוסקת במלונאות ובשיווק דלק וגז. בשנת 1993 נבחר לראשות עיריית רמלה, תפקיד בו כיהן חמש קדנציות ברציפות. בתקופת כהונתו זכתה העיר בפרס חינוך ארצי, והייתה לעיר הראשונה בישראל שהנפיקה אג"ח מוניציפלי.
בתקופה בה כיהן בראש העירייה כרתה רמלה ברית ערים תאומות עם קנזס סיטי (ארצות הברית), פאודוסיה (אוקראינה), פונביץ' (ליטא) ודאוגבפילס (לטביה).
מאז 1996 מכהן לביא גם כיו"ר איגוד ערים אילון. הוא גם חבר בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מ-1999, חבר דירקטוריון בממ"ן מאז 2003, חבר דירקטוריון חברת החשמל בין השנים 1997–2000 ולאחרונה מונה לחבר דירקטוריון בחברת ההיי-טק "chip pc".
עם הקמת קדימה פורסם בסוף ינואר 2006 שלביא נשאר בליכוד וסירב להצעה להיות מוצב במקום ריאלי ברשימת קדימה לכנסת. אולם עוד לפני הבחירות לכנסת ה-17 הזדהה לביא עם קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב לביא ברשימת קדימה במקום ה-114 והוא הביע עמדה פומבית נגד הצטרפות קדימה לממשלת נתניהו. 
בשנת 2008 נמנה על ידי ועדת איתור כאחד משלושה מועמדים מובילים לתפקיד מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל, והשר זאב בוים וראש הממשלה אהוד אולמרט, התכוונו למנותו לתפקיד. אולם היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז פסל את המינוי בגלל התבטאויות שלו כלפי ערבים שפורסמו בתקשורת, ובג"ץ סמך ידיו על קביעתו זו של היועץ המשפטי לממשלה.
בשנת 2016 הודיע לביא כי לא יתמודד על ראשות העיר בבחירות הקרובות, לאחר שהודיע על פרישה מראשות העיר לאחר 23 שנים בתפקיד. ב-18 באפריל 2017 הגיש לשר הפנים את התפטרותו.
במאי 2017 מונה לביא ליו"ר החברה ממשלתית אשרא, העוסקת בביטוח סיכונים ליצואנים בישראל. במקביל הוא יעבוד כיו"ר חברת א.ב התחדשות עירונית.

חינוך גופני

לביא מוכר כחובב ספורט נלהב בעירו. הוא מלווה את קבוצת כדורסל הנשים של העיר, אליצור רמלה, כבר שנים רבות, ונחשב לאוהד מספר אחד של הקבוצה. לביא רואה בקבוצה נכס אסטרטגי משמעותי ויוקרתי בתהליך קידום הכדורסל בעיר, בשיפור תדמיתה ובתרומתה לקהילה. עם זאת, אנשי הכדורסל הישראלי מותחים ביקורת על מעורבות היתר שלו בקבוצה.
מעמד האישה בעדה הדרוזית

מעמד האישה בעדה הדרוזית הוא נושא שדת זו נתנה עליו את הדעת מאז ראשיתה. הדת הדרוזית מחייבת מונוגמיה, כלומר לכל דרוזי מותר לשאת אישה אחת ולכל דרוזית מותר לשאת גבר אחד. הנישואים חייבים להיות בתוך העדה, והדת אינה מקבלת נישואי תערובת עם בני זוג מדת אחרת. במנהג זה קיים שוויון מגדרי, כך שהדת והחברה אינם סובלנים כלפי נישואים כאלו בין אם המדובר בגבר דרוזי ובין אם מדובר באישה דרוזית. בדרך כלל המשפחה מנתקת מגע עם בן הדת שנישא בנישואי תערובת.
מערכת החוקים של הדת מאפשרת לאישה לבחור את בן זוגה, נותנת לה את האפשרות לגרש את בעלה, ומעניקה לה את הזכות לרשת את הוריה. באופן מסורתי, דרוזיות משמשות בתפקיד העתקת כתבי קודש בכתב יד. יתרה מכך, הן יכולות להתמנות לתפקיד של כהנת דת, שחשיבותו רבה, ואכן היו דרוזיות, כמו נזירה ג'ונבלאט סבתו של וליד ג'ונבלאט, שהיו בעלות עמדות כוח והשפעה בחברה הדרוזית.
בפועל, החברה הדרוזית עדיין לא מעניקה לנשים שוויון הזדמנויות, ומעטות הנשים שמצליחות להגיע לעמדות מפתח ולתפקידי ניהול. עם זאת, הזכות לחינוך מיושמת בחברה זו ונשים רבות ממשיכות אף בלימודים על-תיכוניים, ויוצאות לעבוד עם סיום הלימודים.
בשנת 2007 עלה לכותרות סיפורה של אנג'לינה פארס בת ה-18. פארס, ילידת כפר ראמה, עלתה לשלב הגמר של תחרות מלכת היופי בישראל. בעקבות השתתפותה בתחרות קיבלה איומי רצח בגין "חילול כבוד העדה". המשטרה עצרה חמישה אנשים בחשד לניסיון רצח, ביניהם שני דודיה. לאחר שהופעל עליה לחץ מצד אנשי דת דרוזים החליטה לפרוש מהתחרות לפני שלב הגמר. בשנת 2011 נרצחה אחותה, מאיה נג'ם פארס.
הביאליסטוקאים

הביאליסטוקאים היה כינויה של קבוצה בת כ-60 חלוצים מהעיר ביאליסטוק שבצפון-מזרח פולין שעלו לארץ ישראל בשנת תרמ"ג 1883 והתיישבו על אדמות יהודייה והקימו את המושבה יהוד. לאחר מכן השתקעו בפתח תקווה.

עלייה לארץ והתיישבות ביהוד

בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 התגבשה בעיר ביאליסטוק שבפולין קבוצה בת כ-40 משפחות (60 בני אדם) שתכננה לעלות לארץ ישראל. הקבוצה, שכונתה מאוחר יותר "הביאליסטוקאים" בפי מתיישבי פתח תקווה, רכשה אדמות מבני המושבה יהודיה אדמות במרחק 7 ק"מ מפתח תקווה (בתחום סביון של ימינו) כדי להקים שם בתי מגורים ולעבוד את אדמות פתח תקווה שננטשו רק ביום. 
ב-8 באוקטובר 1882 עלתה הקבוצה להתיישבות במושבה יהודיה, והחלוצים החלו בבניית בתיהם.במהלך הבנייה נתקלו הביאוסטיקאים בבעיה: השלטון העות'מאני אסר על הבנייה  והמושל הטורקי החליט שהבתים שבנייתם לא הושלמה יש להרסם. הביאלוסטיקאים נאלצו לשלוח את המשפחה ליפו, והגברים המשיכו בעבודת האדמה. את הבתים סיימו בסופו של דבר המתיישבים לבנות בשיטת "חומה ומגדל" תוך ניצול החוק העותמאני שבית עם גג אין להרסו: העמידו קורות עם גגות ורק לאחר מכן העמידו קירות. עם סיום בניית הבתים הביאו את המשפחה חזרה מיפו.
לאחר שהסתיימה בניית הבתים, החליטה הקבוצה בעצתו של ישראל דוב פרומקין ללמוד במשך שנה מבני המושבה חקלאות. יהודה ראב הדריכם במשך שנה.
הביאליסטוקאים הקימו אגודה ששמה היה "אחוה ועבודה", וקרן משותפת לרכישת הציוד למשק. עם ניסוח הכללים שהתקינו לאגודה הפכו לראשונים שקבעו את עקרון העבודה העצמית, וכך כתבו בתקנון האגודה:
"העבודה מוכרחת להיות בידי עצמנו וכל עוד שיש היכולת לאיזו עבודה להיעשות על-ידי הבעלים, אינם רשאים לשכור פועלים בגללה. הנשים והבנים בזמן שהם פנויים מבית הספר והכוח בידם לעבודת ידיים, מחויבים לעזרנו ולחנכם במלאכה. כל יחיד מחויב לשמור דרכי החיסכון בכלכלה, למען יצליח בעבודתו לחיות מיגיע כפיו"
באותו תקנון ניסחו גם את המטרות והרעיון המרכזי של הקבוצה:
"על כן אנחנו אלה פה, לב אחד, נפש אחת ומטרה אחת לכלנו. כלנו אנו מקוים ברצות השם, לצעוד על דרכנו כאנשים ולהיות כבני חיל לפני מערכות ישראל. הבה, נרימה לנו נס האחדות, נישא מגן עבודה ונתקע יתד ופינה להנהגה נוחה ורצויה, האהובה לפני ה' ואנשים. גאוה, קנאה ושנאה תמחה מן העולם! ... כולנו על מעלה אחת, ממקור אחד וגזע אחד. ... ואם את הדבר הזה נעשה וצונו אלוקים, נוכל לעמוד, וישכון בתוכנו אהבה ואחוה ושלום וריעות ויבנו ממנו חרבות עולם ושממת דור דור נקומם. גם אלקים יתן הטוב וארצנו תתן יבולה"
בתום שנת ההכשרה החלו הביאלוסטיקאים לעבוד בכל עבודות המשק.
עד מהרה נתקלו הביאליסטוקאים בבעיות כלכליות והיו צריכים לגייס תרומות כדי להתקיים. ב-1884, ארגון חובבי ציון  תרם 20 אלף פרנק ביוזמתם של הרב שמואל מוהליבר ודוד גורדון.
ביהודיה הוקמה גם ישיבה בה למדו אברכים ותלמידים שהגיעו מירושלים.

חזרה לפתח - תקווה

המרחק הגדול מהבתים לחלקות האדמה והגעגוע לפתח תקווה מצד חלק מבני יהודיה פעלו אט אט את פעולתם. בשלהי 1885 חזרה לפתח תקווה קבוצה מצומצמת של מתיישבים בהובלת הרב אריה ליב פרומקין שהקים את הבית הראשון ועמם הביאליסטוקאים.
בסיוע חובבי ציון, נבנה הרחוב הראשי שנשא את שם הארגון ובמאונך אליו רחוב פינסקר כשמרכז כיכר המייסדים, הבאר ואחוזת לחמן של הרב פרומקין. עם הזמן הצטרפו עוד ועוד מוותיקי המושבה לחזרה שהובילו הרב פרומקין והביאליסטוקאים.
ב-1892 עזב היהודי האחרון את יהודיה, והחזרה לפתח תקווה הושלמה.
CIL

Common Intermediate Language ובקיצור CIL (נקראה בעבר: MSIL; Microsoft Intermediate Language) היא שפת מחשב בה נעשה שימוש בעת ההידור של שפות תכנות מסוימות. זוהי שפת ביניים בין שפת NET. לבין שפת מכונה.
בשפות התכנות המסורתיות, כגון שפת C או C++, כאשר קובץ תוכנית עובר הידור נוצר קובץ הרצה שהוא אוסף פקודות בשפת מכונה. לעומת זאת, בשפות NET., כגון #C או VB.NET, בזמן ההידור נוצר קובץ בשפת CIL. רק בזמן ריצת התוכנית, הקובץ מתורגם משפת CIL לשפת המכונה.
טכנולוגיית ה-CIL מקבילה לשפת Just In Time שנועדה לשפר ביצועי תוכנות הנכתבות ב-JAVA.
צח"ר

צח"ר הוא אזור בגליל. השם צח"ר הוא ראשי תיבות של צפת, חצור הגלילית וראש פינה.

אוכלוסיית היישובים מונה כ-40,000 איש, רובם יהודים.

לצח"ר יש הסכם ערים תאומות עם וסט פלם ביץ', פלורידה.
צ.ח.ר הוא גם שמו של אזור תעשייה שנמצא ממזרח לראש פינה בסמוך לשדה התעופה ראש פינה‏.
סיפורה של אודרי רוז

עלילה

אייווי טמפלטון (סוזן סוויפט) היא נערה נוירוטית בשנות העשרה לחייה, שהוריה הם ביל וג'סיקה טמפלטון (ג'ון בק ומרשה מייסון). הזוג זוכה להטרדות מצד תמהוני בשם אליוט הובר (אנתוני הופקינס) שנפגש איתם לאחר מכן באקראי ומספר להם כי לדעתו בתם היא גלגול ישיר של נשמת בתו המתה. הוא מספר לזוג המבוהל על שתי פגישות עם מדיומים ומביא הוכחות חותכות, לכאורה, על הקשר בין שתי הנשמות. הבעל, ביל, רואה בהובר מטורף ומבקש את חברו העורך דין למצוא דרכים חוקיות להרחיק את הובר מבתו. עורך הדין מציע שטמפלטון יזמין את הובר לביתו בזמן שהוא יצותת לו. טמפלטון עושה כן. אולם, בזמן הפגישה, אייווי חווה התקף זעם, ורק אליוט הובר – באמירה חוזרת של השם "אודרי רוז" – מצליח להרגיעו. לאחר מכן, הוא ממשיך לשתף את משפחת טמפלטון באמונתו בגלגול נשמות ובהינדואיזם, לאחר שחווה, לדבריו, חוויה רוחנית עזה. עורך הדין של ביל יוצא מבוהל מהבית, ואשתו מתחילה לפחד יותר ויותר, ועולים בה חששות כי יש צדק בדבריו של הובר.
ג'סיקה ממשיכה לאבד את שפיותה, ואילו בתה זוכה ללעג מצד חברותיה ומנסה להתאבד. הובר חוטף את אייווי, ונקלע לבית משפט. בפקודת השופט, מהפנט מזמן את אייווי לצורך היפנוזה, במהלכה היא משחזרת בדיוק, בעיני הובר, את תהליך התאונה. הובר נקלע לסערת רגשות ופורץ בבכי. אייווי מתה במהלך ההיפנוזה. אמה משתכנעת סופית שיש קשר בין שתי הנשמות, בעוד בעלה ביל לוקה בדיכאון. היא כותבת מכתב נרגש להובר. הסרט מסתיים בציטוט של הבהגאוואד גיטה (תרגום מילולי ומקוצר, המעביר את המסר המקורי):
"אין קץ לנשמה אף פעם. לנשמה אין לידה ולא מוות. היא קדומה, קיימת ונצחית."

ביקורת

הביקורות לא שיבחו את הסרט. לדוגמה, ביקורתו של וינסנט קנבי גרסה כי:
הסרט הוא חזרה מעייפת על העניין הפסיכי של גלגול הנשמות, שנטחן ונלעס די בסרטים ירודים כגון 'מגרש השדים'.
— וינסנט קנבי, ניו יורק טיימס
מרתון דובאי

היסטוריה

המירוץ הראשון נערך ב-14 בינואר 2000. באפריל 2007 הכריזו המארגנים כי המתרון של שנת 2008 יהיה האירוע שבו יינתנו הפרסים הגבוהים ביותר בהיסטוריה למנצחים - 250 אלף דולר למנצח ומיליון דולר לרץ שישבור את שיא העולם. הפרסים חולקו גם לגברים וגם לנשים. היילה גבריסלאסי, הרץ האתיופי, סיים את הריצה בזמן של 2:04:53 שעות, הזמן השני בטיבו בתולדות המרתון עד אז.
המרתון של שנת 2012 היה אחד המרתונים המהירים ונרשם בו שיא כשארבעה רצים סיימו את הריצה בפחות משעתיים וחמש דקות. איילה אבשרו קבע שיא מסלול חדש -2:04:23 שעות, הזמן הרביעי בטיבו בכל הזמנים והזמן המהיר ביותר לרץ בריצת הבכורה. דינו ספיר שהגיע במקום השני (2:04:50 שעות) קבע את התוצאה השמינית בטיבה ומרקוס גנטי שסיים שלישי (2:04:54) קבע את התוצאה התשיעית בטיבה. בפעם הראשונה סיימו שלוש הרצות הראשונות את הריצה בזמן נמוך מ-2:20:00 שעות. אסלפץ' מרגיה, המנצחת במקצה הנשים, קבעה גם היא שיא מסלול - 2:19:31 שעות, הזמן השביעי בטיבו. לוסי ונגוי קאבו סיימה במקום השני שלוש מאיות אחרי המנצחת, הזמן השמיני בטיבו ומארה דיבאבה סיימה שלישית (2:19:52), הזמן ה-15 בטיבו.
המרתון של שנת 2013, שהתקיים תחת מעטה ערפל, היה גם הוא מרוץ מהיר מאד. לסילה דסיסה ניצח בריצה בזמן של 2:04:45, מוביל חבורה של חמישה רצים שסיימו בפחות מ-2:05:00 שעות.
במרתון של 2015 קבעה שור דמיס שיא עולם לנוער, כשסיימה את הריצה בזמן של 2:20:59 שעות.
פסטר ביזימונגו

ביוגרפיה

ביזימונגו הוא בן לקבוצה האתנית הוטו, קבוצת הרוב ששלטה ברואנדה מאז קבלת עצמאותה. הוא מילא תפקידים בממשל הרואנדי הנשלט בידי ההוטו, עד 1990, עת הצטרף לחזית הפטריוטית הרואנדית, ארגון שהתבסס על בני המיעוט הטוטסי. כאשר השתלטה החזית הפטריוטית על המדינה ב-1994 ועצרה את רצח העם שביצעו ההוטו בטוטסי, מונה ביזימונגו לנשיא, מתוך כוונה לתת ייצוג בהנהגה הבכירה לבני הוטו, המהווים רוב במדינה. בתקופת כהונתו נטען לעיתים כי בעל הכוח האמיתי הוא סגנו, פול קגאמה, מנהיג החזית הפטריוטית, ששימש גם כשר ההגנה.
במרץ 2000 התפטר ביזימונגו מתפקידו, לאחר סכסוך על מדיניות הממשלה ובמחאה על קיפוח בני הוטו בשלטון. קגאמה תפס את מקומו. ב-2001 ייסד ביזימונגו מפלגת אופוזיציה, "מפלגת הדמוקרטיה וההתחדשות", שנאסרה על ידי הממשלה בטענה שהיא מפלגה רדיקלית המסיתה לגזענות. ב-2002 הושם ביזימונגו במעצר בית וב-2004 נשלח ל-15 שנות מאסר לאחר שהורשע בניסיון להקים מיליציה, בהסתה לגזענות ובעבירות שחיתות. באפריל 2007 העניק לו הנשיא קגאמה חנינה.
האקדמיה לצחוק

לאחר סיום התוכנית

צחי אירני זכה בגמר של התוכנית במקום הראשון. הפרס שקיבל היה מופע יחיד ששודר בערוץ 2 כשנתיים לאחר זכייתו. נוסף לכך כתב מדור קומי קבוע בשבועון לנוער "מעריב לנוער". אירני כיום עובד במוקד העירוני של פתח תקווה.
הדר לוי, עבורה הייתה זו ההתנסות הראשונה בסטנד אפ, הגיעה למקום השלישי בגמר. לאחר שהסתיימה התוכנית לוי הצטרפה לתוכניתו של ארז טל איפה אתה חי?!. במקביל, הצטרפה לצוות ערוץ הילדים כמנחה קבועה. הופיעה בתפקידים משניים בסדרות אהבה זה כואב והשמיניה. בשנת 2006 הצטרפה לתוכנית "זומזום". בשנת 2007 הצטרפה לפאנל תוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" לצד אבי נוסבאום. בשנת 2009 הצטרפה לפאנל בהנחייתה של מיה דגן בערוץ 2 בשם הספסל האחורי ובשנת 2010 הצטרפה לתוכנית הקומית צחוק מעבודה כפאנליסטית.
אבי נוסבאום המשיך להופיע במועדוני סטנד-אפ. הוא הנחה עם אורי חזקיה את "מכת מדינה" בערוץ ביפ וכן תוכנית בוקר ברדיו 99, נמנה עם כותבי "ארץ נהדרת" ומשתתף קבוע בתוכנית הבידור "מועדון לילה". כמו כן, הגיש את התוכנית "שבת צחוק" שבה קומיקאים התארחו ובחרו מערכונים אהובים עליהם מכל הזמנים. בשנת 2010 החל להנחות את תוכנית המתיחות "נראה אותך" בערוץ 2 לצד שי גולדשטיין. בשנת 2012 הנחה את התוכנית "איזה יום", גם כן, בערוץ 2 לצד שי גולדשטיין ועידו רוזנבלום.
אסף פורמן מ"שלישיית דופה" הופיע בתוכנית "בלאגן" בערוץ ג'טיקס מהעונה השנייה של התוכנית. בשנת 2006, הוא נבחר להיות אחד המנחים של תוכנית הנוער "אקזיט". מאז גם נהיה מנחה בערוץ ניקלודיאון, ומפיק תוכנית לאתר MTV ישראל.
יאיר אורבך מופיע החל מ-2006 במופע היחיד "קרנבל ברשות התורה", הכולל סטנד-אפ מעולם היהודי-דתי. המופע עלה יותר מ-150 פעמים.
כוס פוקו גראנדה

כוס פוקו גראנדה (מספרדית: Poco Grande; מילולית: "מעט גדול") היא כוס המשמשת בעיקר להגשת משקאות חריפים. נודעת גם בשמות כוס טוליפ (צבעוני) או כוס בל (פעמון). כוס זו מסוגלת להכיל בין 400–600 מיליליטר נוזל. נהוג להגיש בה קוקטיילים צבעוניים המכילים כמויות גדולות של נוזלים או מרכיבים רבים.
כוס הוריקן היא כוס הדומה לכוס פוקו גראנדה, אך שונה מעט בצורה שלה.
שמחה קסלר

הרב שמחה קסלר (תרצ"ג, 1933 - כ"ז בניסן תשנ"ז, 4 במאי 1997) היה רבה הראשון של מודיעין עילית.

ביוגרפיה

נולד באוסטריה לרב יוסף ולבונא קסלר. לאחר שעלו לארץ ישראל התיישבו הוריו בחיפה. בגיל 13 נכנס יחד עם אחיו אברהם ללמוד בישיבת חפץ חיים שהייתה בראשות הרב אהרן לייב שטיינמן, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת בריסק בראשות הרב יוסף דב סולובייצ'יק. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק בסמוך לישיבת פוניבז' וכיהן כרב בית הכנסת "אגודת רעים". בשנת תשנ"ד כשהוקמה העיר מודיעין עילית מונה על ידי הרב אלישיב, הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי לכהן כרבה של העיר. מינוי זה היה בניגוד לדעתו של הרב שך שתמך במינויו של הרב שלמה זלמן גרוסמן. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו.
נפטר בכ"ז ניסן תשנ"ז ולאחר פטירתו מונה בנו הרב מאיר קסלר לכהן כרב העיר.
היה נשוי לטובה, התגורר בבני ברק ובמודיעין עילית והיה אב לעשרה ילדים.
ء

מקור

הקוראן נכתב בניב הערבי של העיר מכה, שבו, ככל הנראה, לא היה קיים הסותם הסדקי (למעט בראשי המילים). במקומות שבהם נהגה סותם סדקי בניבים ערביים אחרים, נהגתה תנועה ארוכה בניב מכה. כך, למשל, המילה رأس ("ראְס" -ראש) נהגתה ונכתבה במכה: راس ("ראס"). 
כשהוספו סימני הניקוד לקוראן, סומנה ع קטנה מעל אמות-קריאה שהעידו על השמטת העיצור הסדקי, או בכל מקום אחר שבו הושמט העיצור. ع מייצגת את העיצור הקרוב ביותר בצלילו לעיצור הסדקי שנשמט.

המזת אל-קַטְע והמזת אל-וַסְל

ההמזה מייצגת תמיד את המזת אל-קטע (هَمْزَة الْقَطَع), שהיא עיצור סדקי פונמי. לעומת זאת, המזת אל-וסל (هَمْزَة الْوَصْل, תעתיק מדויק לעברית: המזת אלוצל) נהגית כעיצור סדקי כהמזת אל-קטע בתחילת הביטוי, בשאר המקרים (הרוב) המזת אל-וסל אינה נהגית בכלל.
למשל: אַלְ-בַּיְתֻ אַלְ-כַּבּירֻ (أَلْبَيْتُ ٱلْكَبِيرُ) נהגים אַלְ-בַּיְתֻ לְ-כַּבּירֻ. ההמזה הראשונה שבתחילת הביטוי נהגתה, והיא המזת אל-קטע, בעוד שהשנייה נזנחה, והיא המזת אל-וסל.
המזת אל-וסל נכתבת כאליף הנושאת וַסְלה מעליה (ٱ), אך בכתיב הסטנדרטי הווסלה נשמטת ונכתבת רק האליף (ا). המזת אל-וסל נפוצה בתחילית 'אל-' (ال, המקבילה לה"א הידיעה בעברית), הצירוף 'אבן' (ابن, "בן"), המלה שם (إِسْم אִסם) המלה אִשה (إِمْرَأَة אִמראה) ובחלק מצורות הפעלים.
ולדימיר וורונין

ולדימיר ניקולאיה וורונין (נולד ב-25 במאי 1945 ביישוב קורז'ובה, ראיון (נפת) דובסאר) כיהן כנשיא רפובליקת מולדובה מ-7 באפריל 2001 עד 11 בספטמבר 2009.
משנת 1994 הוא גם יושב-ראש מפלגת הקומוניסטים ברפובליקת מולדובה.

רקע משפחתי ולימודים

לפי מקורות אחדים בעתונות הרומנית והמולדבית בשפה הרומנית, ולדימיר וורונין נולד במשפחה בעלת שורשים רומנים (מולדובנים) ויש לו אב חורג ממוצא רוסי. שם אביו ניקולאיֶה, ושם אמו פלאגיה, בת לבית בֶזֶ'ניצה. אחד מסביו, איזידור סרבו, רומני מולדבי במוצאו, היה קרבן לרדיפות מהתקופה הסטליניסטית וגורש מאזור הולדתו לסיביר. אחד מהוריו נולד בגולה בעיר טומסק בסיביר.

תחילת פעילותו המקצועית והפוליטית

אחרי לימודים על תיכוניים טכניים, וורונין החל לעבוד במפעל לחם בעיר קריוּלֶן בשנת 1961 וב-1966–1971, כיהן כסגן מנהל של המפעל, ואחר כך מנהל של מפעל לחם בעיר השכנה, דובסאר.
אחרי שסיים ברוסיה לימודים אוניברסיטאיים עם תואר מהנדס לתעשיית המזון, כיהן בתפקידים מנהליים בערים אונגֶן ודובסאר במסגרת מועצת העיר. 
בהמשך למד באקדמיה למדעים פוליטיים של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (עד 1983) ובאקדמיה של משרד הפנים הסובייטי (שהיה אחראי בזמנו על כוחות המשטרה בברית המועצות)(עד 1991).
בין השנים 1983 - 1985 עבד כמפקח וסגן מנהל מחלקת ארגון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1985 היה לראש מחלקה במשרד ראש הממשלה של הרפובליקה הסובייטית. 
בין השנים 1985 - 1989 היה מזכיר ראשי של הוועד העירוני של המפלגה בעיר בנדרי. בין השנים 1989–1990 היה לשר הפנים (עם דרגת גנרל מאיור של כוחות המשטרה.

עלייתו לצמרת המפלגה הקומוניסטית

בשנים 1980–1990 היה חבר בפרלמנט של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית המולדבית במסגרת ברית המועצות.
ב-27 באוגוסט 1991 רפובליקת מולדובה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות ונפרדה כמדינה סוברנית.
בשנת 1993 נבחר וורונין כיושב ראש שותף של המפלגה הקומוניסטית שאורגנה מחדש תחת השם החדש של "מפלגת הקומוניסטים מרפובליקת מולדובה". ב-1994 הוא נבחר כיושב ראש של מפלגה זו שקו המדיני שלה הוא המשך יחסים הדוקים עם הפדרציה הרוסית והתנגדות ללאומנות הרומנית ולשאיפות לאיחוד מחדש של שטחי רפובליקת מולדובה עם רומניה.
באותה השנה רץ כבר לראשונה לבחירות לנשיאות רפובליקת מולדובה.

נשיא של הרפובליקה

ב-4 באפריל 2001 נבחר וורונין בפרלמנט עם 71 קולות מתוך 101 כיורשו של פטרו לוצ'ינסקי והיה לנשיאה השלישי של הרפובליקה העצמאית המולדבית. במערכת הבחירות הצהיר על הצורך בהידוק הקשרים עם רוסיה השכנה ובהכרה מחדש בשפה הרוסית כשפה רשמית במדינה. בעת כהונתו אכן חזרה השפה הרוסית כשפת לימוד חובה בבתי הספר ברפובליקת מולדובה. וורונין תמך ברעיון הצטרפות מדינתו לאיחוד האירופי.
אלכסיי מארסייב

ביוגרפיה

אלכסיי מארסייב נולד בעיירה קמישין שבמחוז וולגוגרד ב-20 במאי 1916, הצעיר מבין שלושת הבנים של פועלי מפעל לעיבוד עצים. לאחר סיום בית ספר מקצועי עבד כפועל במפעל, בו גם עבדו הוריו. בהיותו בן 18 נסע למחוז חברובסק, שם השתתף בהקמת העיר קומסומולסק על האמור. בשנת 1937 התגייס לצבא האדום. שירת תחילה כמכונאי מטוסים ביחידת משמר הגבול באי סחלין ולאחר מכן נשלח לבית ספר לטיס בעיר באטייסק שבמחוז רוסטוב. לאחר סיום ההכשרה הועלה לדרגת סגן משנה והושאר בבית הספר כמדריך.
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 ביקש מספר פעמים לעזוב את התפקיד העורפי, אך נענה בשלילה. באוגוסט 1941, לאחר שהגרמנים התקרבו לעיר, נשלח יחד עם שאר המדריכים לחזית. לחם כטייס ביחידת מטוסי יירוט מדגם יאק-1.
עד לפציעתו באפריל 1942 הספיק לבצע גיחות מבצעיות ולהפיל 4 מטוסים גרמנים. ב-4 באפריל 1942 במהלך משימת ליווי מפציצים במסגרת מבצע דמיאנסק, נפגע מטוסו בקרב עם מטוסי יירוט של הלופטוופה. מארסייב נאלץ לבצע נחיתת חירום בשטח האויב, שבמהלכה נפגע קשה ברגליו. במשך 18 יום בתנאי מזג אוויר קשים ובאזור מיוער, הוא נע (רוב הזמן בזחילה) לעבר השטח שבשליטה הסובייטית. לבסוף נאסף על ידי תושבים מקומיים, אשר הסתירו אותו מפני הגרמנים והעבירו לידי הפרטיזנים. משם הוטס מארסייב לבית חולים במוסקבה. בבית החולים נאלצו הרופאים לקטוע את שתי רגליו עד הברך, בשל התפתחות נמק, כתוצאה מהפציעה.
למרות הקטיעה החליט מארסייב לחזור לשירות פעיל בחיל האוויר. לאחר תקופת אימונים מפרכת ומסע שכנוע של הגורמים הרשמיים בחיל,  אושר לו לחזור לשירות. ביוני 1943 צורף מארסייב ליחידת מטוסי יירוט מדגם La-5, שנשלחה לחזית באזור קורסק. מארסייב לקח חלק פעיל בקרב קורסק ובמהלך כמה ימי קרבות ביולי 1943 הצליח להפיל 3 מטוסים גרמניים. סיפורו התפרסם ברחבי ברית המועצות, לאחר כתבה בעיתון "פראבדה", שפרסם העתונאי בוריס פולבוי אשר ביקר בטייסת של מארסייב. בשנת 1946 יצא לאור ספר "מעשה באדם השלם" (פרי עטו של פולבוי), שמתאר את סיפורו של מארסייב.
באוגוסט 1943 הוענק למארסייב תואר גיבור ברית המועצות, כאות הוקרה על גבורתו. בינואר 1944 הועבר מארסייב מהיחידה הלוחמת ליחידה עורפית ולא חזר יותר לחזית. במהלך המלחמה ביצע מארסייב 86 גיחות קרביות והפיל 11 מטוסי אויב ( 4 לפני הפציעה ו7 לאחר חזרתו לשירות  אחרי הפציעה). פרט למדליית כוכב הזהב של גיבור ברית המועצות עוטר גם בעיטור לנין, עיטור הדגל האדום, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ועיטור הכוכב האדום .
עד לשנת 1946 שירת כמדריך טיסה, אז השתחרר מהצבא בדרגת רב-סרן. בחייו האזרחיים היה פקיד בכיר במנגנון המפלגה הקומוניסטית. מארסייב היה דמות מפורסמת ברחבי ברית המועצות ובמדינות הגוש המזרחי, בעיקר הודות לספרו של בוריס פולבוי "מעשה באדם השלם", שהיה ספר חובה בבתי ספר התיכוניים. הוא הרבה להופיע בחגיגות שונות והרצה פעמים רבות בפני תלמידי בתי ספר.
אלכסיי מארסייב נפטר ב-18 במאי 2001 מהתקף לב כשעה לפני תחילת ערב הוקרה לכבוד יום הולדתו ה-85, בו אמור היה להשתתף גם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. הוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'י .
עמנואל הרט

שירות צבאי

בשנת 1968 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר. במהלך הקורס נפצע פעמיים. בראשונה נפצע הרט בתאונת אימונים אולם החלים והמשיך את ההכשרה. בהמשך הקורס, במהלך מלחמת ההתשה, לקח חלק בתעסוקה מבצעית בתעלת סואץ ונפצע בשנית. הרט סיים את קורס המ"כים בהצטיינות. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב הרט לחטיבה כמפקד מחלקת מרגמות בפלוגה המסייעת של גדוד 13 (גדעון). בהמשך שימש כסגן מפקד הפלוגה. בתפקידו הבא שימש הרט כמפקד פלוגת טירונים בגולני.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שב הרט, שהיה מצוי באותה עת בחופשת לימודים, לשורות חטיבת גולני ולחם בקרבות הבלימה ברמת הגולן. בתחילה הצטרף הרט כקצין מבצעים בחפ"ק המח"ט, אמיר דרורי, אולם לאחר מכן שימש כמפקד צוות בסיירת גולני וכמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). במהלך קרב ההבקעה לסוריה נפצע אולם עד מהרה שב לעמוד בראש פלוגתו. לאחר המלחמה שימש כסמג"ד בגדוד 13 וקצין אג"ם של חטיבת גולני. ב-1977 מונה למפקד גדוד 12 (ברק). הרט נפצע בפעם הרביעית בפעילות מבצעית בלבנון, אולם החלים במהירות ושב לפקד על גדודו, בשלושת החודשים שחלפו עד להחלמתו, פיקד על הגדוד, סגנו גבי אשכנזי. במבצע ליטני הוביל הרט את גדודו בכיבוש תל דהור ותל עכוש. בעוד הרט, פיקד על כיבוש תל דהור, הוביל סגנו, גבי אשכנזי את הפשיטה על תל עכוש, ונפצע במהלך הקרב על היעד, אך המשיך לפקד על הכוח עד גמר הלחימה. גדודו הוכתר על ידי אלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, כגדוד המצטיין במבצע.
בתפקידו הבא שימש הרט כראש ענף תורת לחימה ותרגילים במפקדת קחצ"ר. הרט שימש כראש לשכתו של הרמטכ"ל רפאל איתן, ולאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת גולני. הרט שימש כמפקד החטיבה בשנים 1984-1982 ולאחר מכן שימש כקצין אג"ם של פיקוד הצפון. בשנים 1987-1986 היה הרט מדריך ומפקד מגמה בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים וביצע הסבה לשריון. לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדה. בשנים 1990-1988 שימש ראש מטה פיקוד הצפון. בשנים 1993-1990 שימש מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ולאחר מכן שימש נספח צה"ל בדרום אמריקה.

חיים אישיים

עמנואל הרט נשוי למיה ואב לשני בנים ובת ומתגורר ברעננה.