אורות (ספר)

מבנה הספר במהדורתו הראשונה

במהדורתו הראשונה, שיצאה לאור על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק בהוצאת דגל ירושלים בשנת ה'תרפ"א, כלל הספר את החלקים 'אורות מאופל' ו'אורות התחיה'.
ל'אורות מאופל' שלושה חלקים: ארץ ישראל (שמונה פרקים), העוסק בעניינה של ארץ ישראל, סגולותיה הרוחניות והיחס בינה לעם ישראל; המלחמה (עשרה פרקים), ועוסק בעניינן הפנימי של מלחמות העולם, יחס עם ישראל למלחמות והצורך בהן, כמו גם בנושאים נוספים; וישראל ותחיתו (שלושים ושניים פרקים), העוסק במגוון נושאים הסובבים סביב גאולת ישראל, ובעיקר היחס שבין ישראל לנצרות (המכונה בספר: "המינות") וביחס הנכון בין הקודש לחול. אורות מאופל, כשמו, נכתב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חיבור זה החל להיערך בידי הרצי"ה כבר בשנת ה'תרע"ט.
ב'אורות התחיה' שבעים ושניים פרקים העוסקים בגאולת ישראל על פי פנימיות התורה, תוך התייחסויות אקטואלית למאורעות שונים ולאסכולות שונות בעניין. דיון נרחב מוקדש לטענת המחבר שעל האומה לשוב בעת הגאולה לעסוק בחיי העולם הזה, כגון בספרות ובהתעמלות, ובדרכים בהם יש לעשות זאת. קובץ זה נכתב ברובו, מלבד חמשת הפרקים הראשונים העומדים כיחידה בפני עצמה, בתקופה בה כיהן הראי"ה כרבה של יפו.

ההוספות שבמהדורה השנייה

בשנת תש"י הוציא הרב צבי יהודה קוק מהדורה שנייה של הספר, המתאימה לרוחה של תקופת הקמת המדינה, בה נוספו המאמר 'למהלך האידיאות בישראל', 'זרעונים', והספר 'אורות ישראל'.
'למהלך האידיאות בישראל' הוא מאמר שכתב הרב קוק בשנת ה'תרע"ב, ופרסם בעיתון 'העברי'. המאמר עוסק בייעודו של עם ישראל תוך ניתוח היסטוריוסופי של התפתחות האומות בעולם, ובפרט התפתחות עם ישראל. המאמר נדפס שנית בספר "אגרות הראי"ה", והוא נוסף לספר "אורות", על פי עצת הרב יהושע הוטנר (גיסו של הרצי"ה קוק), עקב תוכנו המתאים לנושאים הנידונים בספר.
'זרעונים' הם שמונה מאמרים שלוקטו אף הם מפסקאות ב'שמונה קבצים', נערכו בידי הרצי"ה למאמרים מגובשים ופורסמו קודם לכן בקובץ 'התרבות הישראלית' (אחד מעורכיו היה עורך הרצי"ה קוק). הפסקאות עוסקות במגוון נושאים ובהם תפיסת האלוהות, מהות הכפירה בדור החלוצים, היחס ללאומיות החילונית, המתבטאת בתנועת הציונות, והעבודה הנדרשת בדור התחייה לחיבור הנבואה וההלכה.
תשעת פרקי 'אורות ישראל' נדפסו כספר בפני עצמו בשנת ה'תש"ג, ובמהדורה זו הם צורפו לספר. הפרקים עוסקים במהותה של 'כנסת ישראל', אהבת ישראל, סגולת ישראל, ביחס בין הכלל לפרט שבעם ישראל, ביחס בינו לאומות העולם ועוד.

המתנגדים

ההתנגדות של חלק מהאישים והזרמים החרדיים לרב קוק החלה עוד לפני הוצאת הספר לאור, בעקבות פולמוס השמיטה וסיבות נוספות. "העדה החרדית" נוצרה למעשה בעקבות ההתנגדות לרבנותו בירושלים בתמיכת המוסדות הציונים ורוב הכוללים. גם הספר עורר ביקורת וחלק מחוגי החרדים אסרו לקוראו. הם חלקו על עמדות בספר ביחס לחילונים, לציונות, היחס בין קודש לחול והיחס לגופניות. עם חלוף השנים פשטה ההתנגדות למשנת הרב קוק גם לזרמים חרדים נוספים.
בתגובה לספר כתבו הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין, מנהיגי העדה החרדית קול קורא שבו נאמר: "השתוממנו לראות לרב אחד מפה שכתב דברים גסים וזרים לתורת ישראל כולה כי יחולל חדשות לילך בדרכים עקלקלות אשר לא שערום רבותינו ... וכי הפיץ כבר חוברות ברוח העת החדשה רוח הכפירה ו"תרבות" חדשה, אבל האחרון הכביד אשר בשם "אורות" קראה אותה מחוללה, ורעל מות בתוכה, יש בה הרבה דברים שאסור לשמען וכל שכן לכותבם ולהדפיסם. לקול קורא זה הצטרפו גם הרב יעקב חיים סופר (בעל כף החיים) והרב יצחק ברוך.
הרב יוסף ידיד הלוי כתב לרב שלמה אליעזר אלפנדרי: "נא גבור איש אלקים קדוש הוא יעמוד לימין התורה הקדושה שנתחלל כבודה אשר בעוונותינו הרבים איש אחד קם להשתרר על עם ד' ובתחבולותיו ישב רב על עדה קדושה וגדולה עדת אשכנזים שיש רבנים וגאונים חסידים ואנשי מעשה, ולא יגיע בתורה אפילו לקרסולי רגליהם של הגאונים הגדולים ובפרט זקני הרבנים הגאונים הגדולים המפורסמים בתורה ויראה ובחסידות הרי הם מ"ע כבוד רבינו הגאון יצחק ירוחם דיסקין שליט"א והרב הגאון יוסף חיים זוננפלד שליט"א, ובעוונותינו הרבים זה האיש לרוב גאותו כי גבה לבו מאוד כמעט נטרפה דעתו וחיבר ספר אשר כתוב בו דברים של דופי ודברי אפיקורסות נגד תוה"ק [=תורה הקדושה] והוא ודאי מגלה פנים בתורה שלא כהלכה דברים שאסור לשומען כמו שיראה כת"ר [=כבוד תורתו] במחברת הנ"ל הנקראת "אורות" אוי לאוזניים שכך שומעות... ובלי ספק שספר הנ"ל טעון שריפה שלא יהיו נגררין אחריו".
גם רבנים נוספים כתבו דברים חריפים על הספר.