מבנה בית המקדש

לפי המסורת היהודית, היו לעם ישראל כמה וכמה סוגים של בתי מקדש במהלך ההיסטוריה היהודית - החל במשכן, שהיה בצורת אוהל, דרך משכן שילה, שהיה בית אבנים מכוסה ביריעות במקום בתקרה, ועד לבתי המקדש הבנויים אבן - בית המקדש הראשון (מקדש שלמה), בית המקדש השני, וכן המקדש העתידי שעליו נתנבא יחזקאל.
מקדשים אלו שונים אחד מן השני בהרבה מאוד ממאפייניהם האדריכליים, אך הם מקיימים תבנית בסיסית דומה. לתפיסת הרמב"ם, מצוות בניין בית המקדש התקיימה בכל המקדשים האלה, ועל כן היא כוללת, לשיטתו, רק את המאפיינים הבסיסיים המשותפים לכולם.

מקורות לצורת בית המקדש

על המשכן אין מקורות חיצוניים הדנים בו, ואף על המקדש הראשון לא ידוע תיאור ממקור שאינו יהודי. עם זאת, באשר למקדש שלמה נעזרים החוקרים באדריכלות המקדשים של העולם העתיק, מתוך הנחה שייתכן שמקדש שלמה לא היה שונה באופן קיצוני מן המקדשים שבסביבה - בפרט לאור העובדה שאדריכליו היו פיניקים, למשל המקדשים שנמצאו באתר הארכאולוגי תל טאיינאט בדרום טורקיה ועין דארה בסוריה.
באשר לבית המקדש השני, קיים מקור חיצוני חשוב - ספריו של יוסף בן מתתיהו. יוסף, שהיה כהן מירושלים וחי בסוף ימי בית שני, מסר בספריו תיאורים מפורטים על בניינו של הורדוס ועל השינויים שביצע לעומת המקדש שקדם לשיפוציו. בספריו של יוסף יש גם פרטים על מקדש שלמה, אך במקרה זה פחות ברורה מהימנותו של המידע, וגדולים יותר הסיכויים שהוא החיל על מקדש זה דברים שהכיר מתקופתו.
מקור נוסף הוא הברית החדשה, אשר בה מתואר גם כן המקדש. אמנם מכיוון שלא ברור התאריך שבו חוברו האוונגליונים השונים, מיוחס לה לרוב אמינות נמוכה יותר מזו של יוסף, שהכיר את המקדש אישית.

מקורות ארכאולוגיים

מקורות ארכאולוגיים אודות בתי המקדש נדירים. מחזורי ההרס והבניה שעברו על הר הבית העלימו שרידים שיצביעו על המבנה הפנימי של המקדש. עם זאת, נותרו החומות החיצוניות של מתחם הר הבית, שאינן מתקופת בית המקדש הראשון, אלא מימי החשמונאים והתקופה ההרודיאנית, ועוד ממצאים בודדים היכולים ללמד מעט יותר. עד כה, לא נערכו חפירות ארכאולוגיות מסודרות במתחם הר הבית שיוכלו לסייע למחקר.
ניתן להכליל כאן גם את הממצא הטופוגרפי, באשר לגובה פני הקרקע על הר הבית ובסביבתו, אך גם ממצא זה לא יכול ללמד הרבה על מבנהו הפנימי של המקדש (להבדיל ממיקומו הגאוגרפי המדויק), וייתכן שהוא אף השתנה במהלך הדורות.
בשנת 2011 נמצא בחורבת קאיפה דגם מפורט חצוב באבן שתוארך לתקופת דוד ושלמה, ממלכת ישראל המאוחדת, וזוהה על ידי הארכאולוג יוסף גרפינקל עם בית המקדש הראשון,.
בנוסף, חוקרים שונים מוצאים סימוכין למבנהו של בית המקדש הראשון באתרי מקדשים אחרים במרחב הסורו-כנעני שנחשפו באתרים ארכאולוגיים ומתוארכים לתקופת בית ראשון. הדוגמאות המובהקות ביותר הן המקדש שנחשף בשנות ה-30 של המאה ה-20 בתל טאיינאט בדרום טורקיה והמקדש שנחשף במחצית השנייה של המאה ה-20 בעין דארה בצפון סוריה, כ-50 ק"מ צפון מערבית לקודם. שני ממצאים אלה כוללים מבנה אורכי בן שלושה חללים ושני עמודים בכניסתו, בדומה לבית המקדש הישראלי. האתר בעין דארה כולל מרכיבים אדריכליים ועיצוביים נוספים שייתכן ויכולים להסביר חלק מהמושגים בתיאור התנ"ך של מקדש שלמה, כגון, צלעות, לולים, כרובים, חלוני שקופים אטומים ועוד. הדמיון בין האתרים הללו למקדש הישראלי עשוי להתקשר גם לאיזכור מעורבותם של הפיניקים בבניית המקדש (חירם מלך צור).

שילוב המקורות

מטבע הדברים, המקורות הכתובים ניתנים לפרשנויות שונות ומגוונות, בפרט כאשר חסרים פרטים אדריכליים מרכזיים, או במקרים של מונחים טכניים שמשמעותם עמומה בעבורנו. בעיות נוספות יוצרים סתירה בין המקורות השונים - בין מסורות שונות של חז"ל, או בין המקורות הפנים-יהודיים למקורות חיצוניים. במקרים כאלה ישנם שיקולים שונים בקרב החוקרים, למי לייחס משקל ואמינות גדולים יותר, והאם לפעול בדרך של הרמוניזציה ותיאום המקורות, או בדרך של קבלת מקור אחד על פני משנהו. מסיבה זו, המודלים והשרטוטים השונים שנערכו במרוצת הדורות, שונים לא במעט זה מזה. עם זאת יש לזכור שהספקות קיימים לרוב רק לגבי פרטים, ולא לגבי התיאור הכללי.

משכני שילה, נוב וגבעון

לא ידועים פרטים רבים על משכן שילה. עם זאת, לפי דברי חז"ל, היו קירות משכן שילה עשויים מאבנים, עם כיסוי של יריעות (כמו באוהל) ולא תקרה, ולפי מקור אחד, אף עזרת הנשים הייתה קיימת במשכן שילה. בכל השאר, נראה שהיה דמיון עקרוני בינו ובין המשכן.
עוד פחות מזה ידוע על משכן נוב ומשכן גבעון, שהיו קיימים כפי הנראה בין תקופת חורבן שילה למועד הקמת בית המקדש בירושלים. מסתבר, עם זאת, שהם היו דומים למשכנות הקודמים, בהבדל ידוע אחד - ככל הנראה למשכנות אלו הייתה תקרת אבן]. מכאן, שייתכן שהיו שינויים מבניים נוספים.

מקדש שלמה

על פי הכתוב במקרא, המקדש שהקים שלמה המלך היה שונה שוני מהותי מכל מה שקדם לו. לראשונה עבר המקדש תהליך של מיסוד, והתקבע כבית אבנים במקום מיוחד ומסוים. מקדש שלמה נבנה במשך שבע שנים, והיה גדול ומפואר בהרבה מן המשכן במדבר וממשכן שילה. מידות ההיכל (על פי מלכים א', ו', ב') היו 60 אמה אורך, 20 אמה רוחב ו-30 אמה גובה. כך הכפיל שלמה את מידותיו של המשכן המקורי באורך וברוחב - ובגובה אף שילש.
אמנם, בדברי הימים (ב' ג, ד) נאמרה מידת גובה גדולה פי ארבעה - 120 אמה. הפרשנים שנזקקו לסתירה הסבירו אותה בדרכים שונות; על פי דעתו של מפרש דברי הימים (המיוחס בטעות לרש"י), מידת הגובה של 30 אמות מתייחסת רק לחללו הפנימי של ההיכל, והעליות אשר היו מעל התקרה היוו 90 אמות נוספות שהשלימו את הגובה ל-120 אמה. לעומתו, הרד"ק, מזכיר אמנם דעה זו, אך מעדיף לומר שגובה האולם בלבד, בחזית ההיכל, היה 120 אמות, ואילו הקודש וקודש הקודשים שמאחוריו היו בגובה של 30 אמות בלבד. 
שתי השיטות נראות תמוהות במבט ראשון - מה צורך יש בעליות בגובה 90 אמות, ומה עשו בהן? וגם לשיטת רד"ק - מדוע היה האולם כה גבוה ביחס למבנים שמאחוריו, שהם העיקר? אמנם מעיון משווה במקדשים אחרים בעולם העתיק נראה, כי באותו זמן היה זה מקובל לבנות חזית גבוהה מאוד גם למקדשים שלא היו כה גבוהים; דבר זה יצר מראה מרשים כלפי הבא אל המקדש, ולא מצריך בניית המקדש כולו באותו גובה, דבר שאינו שימושי. בנוסף לאמירת חז"ל (במסכת מידות ד, ז) על כך שבית המקדש היה דומה לאריה (ועל כן נקרא 'אריאל'); ואריה הרובץ וראשו למעלה נראה דומה לצורתו של המקדש על פי רד"ק. כך דעתו של רד"ק, לפחות, מוסברת היטב.
במזרחו של הבית היה האולם, ברוחב 10 אמות לאורך הבית ובאורך 20 אמות לרוחב הבית (כלומר כהמשך לבית); כאמור, יש הסוברים שגובהו של האולם עלה בהרבה על גובה הבית. מעבר לו חולקו 50 האמות הנותרות כך שנוצר 'קודש' באורך של 30 אמות, וקודש קודשים ('דביר') באורך של 20 אמות. ביניהם הבדיל קיר אבן (שכונה אף הוא 'דביר', ובפי חז"ל נקרא אמה טרקסין), ובו דלתות עץ; אמנם, גם פרוכת הייתה בו, ככל הנראה פרוסה על פני הפתח, אך לא ברור האם מפנים לדלת או מחוצה לה.
מקדש האבן של שלמה היה גם משופע רבות בזהב; התקרה, הרצפה והדלתות היו עשויות עץ משובח. בפתח המקדש עמדו שני עמודי נחושת גדולים, שכונו בשמות יכין ובועז. גובה העמודים היה 18 אמה, ועליהם כותרת בגובה 5 אמות.
במקום הכיור הקטן-יחסית שעמד בחצר המשכן, בנה שלמה את 'הים' - ברכת אבן עגולה בקוטר של 10 אמות, שעמדה על 12 פרים עשויים נחושת, כל שלושה מהם פונים לכיוון אחר. מעבר להם, עשה שלמה עשרה כיורות נחושת, שהוצבו על 'מכונות' (בסיסים), בעלי גלגלים גדולים. חמישה מן הכיורים העמיד בדרום וחמישה בצפון. גם מזבח העולה שבנה שלמה היה גדול הרבה יותר - 20X20 בגובה 10 אמות. בנוסף, עשה שלמה 10 מנורות זהב ועשרה שולחנות, לעומת מנורה אחת ושולחן אחד שעמדו במשכן.
ליד המקדש בנה שלמה את 'בית יער הלבנון' - ככל הנראה מעון קיץ, שהיה עשוי מעצי ארז רבים ואיפשר לרוח לנשוב בתוכו. בצמוד למקדש עמד גם ארמונו של שלמה, וכן הבית שבנה לבת פרעה, שאותה נשא לאישה.

מבנה המקדש השני

המקדש היה מורכב מהיכל ומכמה חצרות (עזרות) שהִקיפו אותו. ההיכל עמד בראש הר הבית, ואילו העזרות היו נמוכות ומוקפות חומה, שהורחבה משמעותית על ידי המלך הורדוס. חלק מפורסם ששרד מחומה זו הוא הכותל המערבי. לצידי העזרות היו מוסדות המקדש ובתי מלאכה שעסקו בתחזוק המקדש. החצר החיצונית הייתה קרויה "עזרת נשים" ובה נערכו התאספויות לשם קריאת תורה בנוכחות נשים.
שטחו של הר הבית על פי מסכת מידות היה 500X500 אמות . בתוך הר הבית היה שטח בשם החיל, שהקיף את מתחם המקדש ועזרת הנשים. שטחה של עזרת הנשים היה 135X135 אמות, והיא הייתה בגובה של 6 אמות מעל להר הבית. עזרת הנשים הייתה ממוקמת ממזרח לעזרה. מעזרת הנשים עלו בחמש עשרה מדרגות אל העזרה, שהייתה בגודל של 135 אמות (מצפון לדרום) על 187 אמות (ממזרח למערב). בתוך העזרה עמד המזבח, ששטחו 32X32 אמות, והכבש שעמד מדרום לו, שגודלו 30 אמות (מצפון לדרום) על 16 אמות (ממזרח למערב). בלב העזרה עמד מבנה ההיכל, שגודלו הכולל הוא 100X100 אמות. ההיכל חולק לשלושה חלקים, האולם הקודש, וקודש הקודשים. רוחב האולם (ממזרח למערב) היה 11 אמות ואורכו 70 אמות. אורך הקודש (מצפון לדרום) היה 40 אמות, ורוחבו 20 אמות. גודלו של קודש הקודשים היה 20X20 אמות. את שאר שטח המבנה תפסו תאים שונים שהקיפו את חלקיו העיקריים.