google/wiki40b huggingface dataset:
אולמות האבירים

היסטוריה

עכו הייתה עיר דייגים קטנה עד לתקופת ממלכת ירושלים, ובתקופה זו החלה לגדול, בייחוד לאחר שהחלה לשמש כבירת הממלכה ב-1191, לאחר מסע הצלב השלישי. האולמות נבנו על ידי אבירי מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים, ושימשו גם את הצליינים הרבים שהגיעו לעיר, ואשר שהו בה כתחנת ביניים בדרכם לירושלים. בתקופה העות'מאנית הקים מושל הגליל, דאהר אל עומר, מצודה מעל שרידי המצודה הצלבנית. במצודה זו שכן מושבו של השליט ובית סוהר. יורשו של דאהר אל עומר, אחמד אל ג'זאר, הרחיב ושיפץ את מבנה המצודה, וחלקה הדרומי שימש למגורי חיל המצב, במרכזה ניצב ארמונו האישי, ובמזרחה שכנו מחסני הנשק שנקראו בטורקית "ג'בהאנה". בתקופת המנדט הבריטי שימש המבצר כבית המאסר המרכזי בארץ ישראל. כיום נמצאת המצודה בתחום ניהולה של החברה לפיתוח עכו העתיקה.
טריזומיה 22

תסמינים

תסמיניהּ של טריזומיה 22 מלאה בעובר מיוחסים תחילה לתסמונת עמנואל (מצב שבו ישנה טרנסלוקציה בין הכרומוזומים 22 ו-11), שכן בדרך כלל כבר בשלבים הראשונים של ההיריון עובר החולה בטריזומיה 22 מלאה הפלה.
התסמינים לטריזומיה 22 הם רבים ומשתנים מחולה לחולה כנראה בשל אחוזים שונים של תאים בגופם של החולים המכילים 3 כרומוזומי 22.
התסמינים הם רבים ומגוונים: שינויים במבנה הפנים: עיניים עצלות, פזילה, שינויים במבנה וצורת העיניים, האוזניים, האף, הלסת (כמו גם בתסמונת פייר-רובין), והשפתיים.
חירשות, ציאניזיס - כיחלון, מבנה לקוי/חסר של המוח והפרעות נוירולוגיות - התקפי פרכוס ואפילפסיה, הפרעות במבנה האנטומי - באגן ובעוד עצמות ומפרקים (גם כיפוף הפוך), ממדי גוף קטנים (בדרך כלל הראש והידיים), שיער דליל, הפרעות קרדיו-וסקולריות, פגיעה בהתפתחות השכלית ופיגור, פגיעה בהתפתחות המינית - אינטרסקס, ואף שינויים קיצוניים בצורת איברי המין. התפתחות מעוכבת, הפרעות באצבעות - אצבעות ארוכות, אצבעות מחוברות, בהונות הדומות לאצבעות, הפרעות במבנה וצורת הציפורניים, הפרעות במבנה וצורת פי הטבעת, עור עודף וקשקשים,  צוואר קצר ומחובר ועודף עור בצוואר, אי סימטריה חדה בגוף, הפרעות במבנה האיברים הפנימיים (בעיקר כלייתיות ובמערכת העיכול - כליה נוספת/חסרה או חוסר התפתחות/תפקוד), הפרעות בחלל הבטן, כמו למשל בקע סרעפתי, ועוד.
גודלאק ג'ונתן

רקע משפחתי, ילדות והקריירה המקצועית

גודלאק אבלה ג'ונתן נולד באוטוקואה, ב"ממלכת אוגביה" (אז ב"האזור המזרחי", בהמשך מדינת ריוורס (נהרות) ובימינו מדינת באילסה). משמעות שמו האנגלי "גודלאק" היא "מזל טוב", ומובן השם "אבלה" בשפת איג'ו הוא "רצון האל". את השם הנוסף "אזיקיווה" קיבל לכבוד ד"ר ננמדי אזיקיווה, הנשיא הראשון של ניגריה. הוא נולד למשפחה ענייה של יצרני קאנו. ג'ונתן למד בבית הספר היסודי סנט סטיבן באוטואוקה, ואחר כך בבית הספר סנט מייקל באולואיבירי. בשנת 1971 נרשם לבית הספר התיכון "מאטר דאי" באימירינגי בו גמר את לימודיו בהצטיינות. בשנים 1977-1975 עבד בפקיד ברשות המכס והמסים. בשנים 1981-1977 למד בהצטיינות לתואר ראשון במדעים במכון לזואולוגיה של אוניברסיטת פורט הרקורט. עבד אחר כך כמורה בבית ספר קהילתי באירסי (מדינת אויו, בימינו במדינת אוסון), אחר כך כמפקח במשרד החינוך, כמרצה למדעי החיים במכללת מדינת ריוורס בפורט הרקורט והחל מ-1993 כסגן מנהל לענייני הגנת הסביבה בוועדה לפיתוח האזורים עתירי הנפט OMPADEC. ב-1985 סיים ג'ונתן תואר שני בהידרוביולוגיה ודייגות וב-1995 דוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטת פורט הרקורט.

בזירה הפוליטית

בשנת 1998 הוא נכנס לחיים הפוליטיים כפעיל במפלגת העם הדמוקרטית PDP. הוא נבחר ב-1998 סגן ראשון של מושל של מדינת באילסה.
ג'ונתן היה מושל מדינת באילסה מה-9 בדצמבר 2005 עד 28 במאי 2007 והושבע לסגן הנשיא ב-29 במאי 2007. הוא חבר המפלגה השולטת, מפלגת העם הדמוקרטית. ב-13 בינואר 2010 בית משפט פדרלי ייפה את כוחו לנהל את ענייני המדינה בעת שהנשיא עומארו יאר אדואה קיבל טיפול רפואי בבית חולים בערב הסעודית. ב-6 במאי 2010, לאחר מותו של יאר אדואה, הושבע ג'ונתן לנשיא. ג'ונתן ניצח אחר כך בבחירות לנשיאות ב-16 באפריל 2011 כשגבר על יריבו העיקרי, מוחמדו בוהארי.
ג'ונתן נשוי לפיישנס לבית פאקו, בעבר מורה למתמטיקה וביולוגיה, ולזוג שני בנים - ארואבאי ג'ונתן ואדולפוס אריוורי ג'ונתן.
אברהם צבי קמאי

ביוגרפיה

נולד בשקוד שבליטא, להרב אליהו ברוך קמאי לימים ראש ישיבת מיר ורבה של מיר. ולרבקה יענטא בתו של הרב חיים זאב יפה רבה של שקוד.
בהיותו מטבעו חלש מבחינה גופנית הוא לא גלה למקום תורה, ואת שנות נעוריו עשה במחיצת אביו הגדול, וממנו למד את תורתו ודרכו בעבודת הבורא. מסופר עליו כי בתקופה זו בבית אביו היה שוקד על לימודו לילות כימים, עד שכבר בגילו הכירו בו רבים כי עדיו לגדולות.
הוא נישא לשרה מיכלא בתו של הרב מינץ מהעיר קיידאן ושם סמוך על שולחן חמיו הוא ישב ולמד כשהוא מכונס בד' אמותיו ולא אבה לשמוע על משרה רבנית כלשהי, כשנפטר חותנו והיה עליו לפרנס את ביתו, הוא פתח בית מרקחת אשר אותו ניהלה זוגתו והוא היה מגיע לפעמים כדי להכין תרופות, שכן היה רוקח ומבין גדול בתחום.
בשנת תרע"א (1911) כשנפטר רבה של קיידאן, מיד פנו אליו ראשי העדה בבקשה שימלא את מקום רבם. אך הוא עמד בסירובו לכהן במשרה רבנית אלא אם כן יובטח לו כי משכורתו תהיה גם להבא מעסקו.
רק ארבע שנים ישב הרב קמאי בנחת עד שבשנת תרע"ה (1915) גורשו כל יהודי קיידאן בעקבות עלילה של השלטון הרוסי, וכך נדד גם הרב קמאי לאוקראינה, שם ישב עם משפחתו כשלש שנים, עד שהסתיימה מלחמת העולם הראשונה.
ובסיום המלחמה עזב לפתע את אוקראינה לכיוון מערבה  לעיר מינסק, ושם במקרה הוא מצא את אביו שרוע על מיטת חוליו אשר ממנה לא קם וכך עלה בידו להשתתף בהלויית אביו. מסופר על מפגש זה כי אביו נהג ללמוד מדי יום פרק אחד בפרשת השבוע, אך משום החל קורא אביו את פרשת אחרי מות, וכשהעיר הבן לאביו ענה אביו כי הוא מודע לכך והמשיך לקרוא.
ומיד לאחר פטירת אביו הוא חזר לעיר מיר, כשהוא אוחז ברבנות העיירה כבקשת פרנסי העיר. בתקופה זו הוא היה מחזק ומסייע לבני העיר ומנחמם מתלאות המלחמה. ובשנת תרפ"א (1921) חזרה ישיבת מיר לעיר והוא ללא שהות החל שוב להפריחה מחדש עד שחזרה להיות הישיבה המובילה בפולין.

דרך לימודו

לשיעוריו המיוחדים נהרו מאות מטובי הבחורים, מוחו העילוי היה הוגה שיעורים ומהלכים בהיקף נרחב ועמוק עד שלעיתים היו תלמידיו מתקשים לעקוב אחר סדר הדברים, וחידושיו היו לשם דבר כמלאכת מחשבת וכך כבש את לבות השומעים, וכך זכה להעמיד מאות רבות של תלמידים שבנו את עתידם התורני במחיצתו.
הוא היה גם פוסק גדול, ופסקיו היו נר לרגליהם הן של בני העיר והן של בני דורו, את מעלת פסיקותיו ורעיונותיו ניתן ללמוד מכך שכשנפטר החפץ חיים היה הרב חיים עוזר גרודזנסקי מתייעץ עמו בענייני הזמן, ואף מקבל את פסיקותיו.

פטירתו

במלחמת העולם השנייה לאחר שפלשו הנאצים לעיירה מיר, ומיד החלו ב"טיהורים" המוניים וטבחו בכל בני העיר, וכך היה גם עם רבה של העיר שהובל ב-י"ט בחשון תש"ב יחד עם עוד 1,200 מאנשי העיר ומשפחתו ליער השוכן מחוץ לעיירה ובו ירו הנאצים למוות בכל התושבים כשרב העיר מחזק ומעודד את כולם בשעתם האחרונה והוא קורא עמהם את "שמע ישראל" ומבהיר להם את שאמרו חז"ל "אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל יתייאש מן הרחמים"  ומיד החלו הנאצים בטבח שלא השאיר אחד לפליטה, והם טמונים כולם יחד בקבר אחים גדול בתוככי היער.

ספריו

רוב תורתו נשרפה על ידי הנאצים בפלישה אל העיר, ורק מעט מזעיר מחידושיו נדפס בסוף ספר "דברי אליעזר" של גיסו הרב אליעזר יהודה פינקל.
אנה קוצ'ר

אנה קוצ'ר (Anna Kuchar) הייתה אוסטרית חסידת אומות העולם. סייעה ותרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.

ביוגרפיה


אנה קוצר הייתה תושבת וינה, נשואה לפועל ואם לשני ילדים.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה קצ'ל (Franziska Cechal) שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.
מאוחר יותר רוזאליה הועברה לביתה של אנה קוצ'ר, אותה הכירה לפני המלחמה. אנה הציעה לה מיד מקלט. היא ידעה שלרוזליה אין כרטיס הקצבת מזון והונה עמד על מאתיים מארק בלבד. אף על פי שגם לאנה ולבעלה הפועל לא היו אמצעים מרובים, אנה קוצ'ר שיתפה איתה ועם הילדים את המעט שהיה לה. היא הסתירה את רוזליה על אף הפשיטות הסדירות של האס אס והחשש המתמיד מהלשנות השכנים. אנה אמרה להם שרוזליה היא חברתה המאורסת.
לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.

לאחר המלחמה

רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.

הכרה והנצחה

ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר

היסטוריה

המועצה לאבטחת אינטרס המשטר הוקמה בהוראת המנהיג העליון אייתוללה ח'ומייני ב-6 בפברואר 1988, בעקבות סכסוכים בלתי פוסקים בין מחוקקים מהשמאל לבין מועצת שומרי החוקה. ח'ומייני הורה על הקמת מועצה בת 13 חברים, שתפקידה ליישב את הסכסוכים הללו, והעניק לה סמכות לחוקק חוקים זמניים וצווי חירום. רק בתיקוני החוקה של 27 ביולי 1989, לאחר מותו של ח'ומייני, עוגן קיומה של המועצה בחוקה ונוסף לתפקידיה הייעוץ למנהיג העליון.
בשנות ה-90 המאוחרות, עם עלייתם של מחוקקים רפורמיסטים רבים במג'לס, פעילותה של המועצה לאבטחת האינטרס מורגשת במיוחד, בשל הגברת הפעילות מצד מועצת שומרי החוקה, שדחתה מספר רב של חוקים בטענה כי הם סותרים את חוקי האסלאם. המועצה לאבטחת האינטרס נהגה להכריע לצד מועצת שומרי החוקה השמרנית. ב-1998, לאחר תום כהונתו של חוג'ת אל-אסלאם עלי אכבר האשמי רפסנג'אני כנשיא, מינה אותו עלי ח'אמנאי לתפקיד יו"ר המועצה.
באוגוסט 2001, למשל, תפקידה של המועצה לאבטחת האינטרס היה להכריע בשאלת סירוב מחוקקים רפורמיסטים במג'לס לאשר שני מועמדים שמרנים למועצת שומרי החוקה. השמרנים, מצדם, התנגדו למינויים של מועמדים ליברליים יותר, לאור הכוח הרב שמחזיקה מועצת שומרי החוקה (בעיקר היכולת לפסילת חקיקה ומועמדים בבחירות).
ב-2005, לאחר הפסדו של רפסנג'אני בבחירות לנשיאות למחמוד אחמדינז'אד, העניק המנהיג העליון ח'אמנאי למועצה את זכות הפיקוח על כל רשויות השלטון באיראן. יש האומרים כי צעד זה נועד לחזק את מעמדו של רפסנג'אני ולפצות על כך שהמנהיג העביר את תמיכתו לאחמדינז'אד ימים ספורים טרם הבחירות. המועצה הנוכחית, שמונתה ב-27 בפברואר 2007, מונה 35 חברים.
כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק

ביוגרפיה

כריסטיאן השביעי נולד ב-29 בינואר 1749 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן, לפרדריק החמישי, מלך דנמרק וללואיז, נסיכת בריטניה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. יורש קודם לכתר, גם הוא כריסטיאן, נפטר בילדותו שנתיים לפני הולדתו של כריסטיאן השביעי. אמו, המלכה לואיזה נפטרה בגיל 27, כשהיה בן שנתיים. אביו נישא שוב בשנה שלאחר מכן ליוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל. מנישואים אלו נולד אחיו החורג של כריסטיאן השביעי, פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק.
כריסטיאן השביעי, כמו דמויות נוספות במשפחתו, חונך ביד קשה, ובהמשך סבל מבעיות נפשיות עד סוף חייו, דבר שמנע ממנו לכהן כשליט דנמרק הלכה למעשה.
אביו נפטר בשנת 1766 וכריסטיאן בן ה-17 הפך למלך.
נישא לבת דודו בת ה-15 הנסיכה קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה. טקס הנישואין נערך בארמון כריסטיאנבורג ב-8 בנובמבר 1767. במהלך נישואי כריסטיאן לקרולינה מתילדה נולדו שני צאצאים: המלך העתידי פרדריק השישי, מלך דנמרק והנסיכה לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, שהסברה המקובלת היא שאיננה בתו של המלך.
רופאו הגרמני האישי של המלך, הרוזן יוהאן פרידריך שטרואנזה הפך ליועצו החשוב, אך למעשה ניצל את התלות שנוצרה בינו ובין המלך, הפך לשליטה של דנמרק דה פקטו וניסה להוציא לפועל רפורמות מקיפות ברוח ההשכלה. הוא היה גם מאהבה של המלכה קרוליין מתילדה, והסברה היא שהוא אביה של בתה. שטראונזה ומתילדה היו שותפים לדעות אותן ניסה שטראונזה להנחיל.
נישואי כריסטיאן השביעי הסתיימו בשנת 1772, לאחר ששטרואנזה הודה כי קיים יחסים לא הולמים עם המלכה. שטראונזה (יחד עם אנוולד ברנדט) נידון לעונש מוות, וראשו נכרת בשנת 1772. בהמשך גם המלכה הודתה ביחסיה עם שטראונזה, הנישואים פורקו והמלכה גורשה מחצר המלכות.
כשנתיים לאחר מכן, כריסטיאן השביעי לא היה כשיר לנהל את הממלכה, ולכן אחיו למחצה פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק הוכרז כיורש העצר; למעשה, אמו של פרדריק הייתה זו שניהלה את ענייני הממלכה. בשנת 1784 ביצע בנו של כריסטיאן - פרדריק הפיכה שלטונית, ותפס את השלטון.
כריסטיאן מת ב-13 במרץ 1808 בגיל 59 משבץ ונקבר בקתדרלת רוסקילדה.
ארמון הדוכס הגדול

ארמון הדוכס הגדול (בלוקסמבורגית: Groussherzogleche Palais) הוא ארמון בעיר לוקסמבורג, בירת לוקסמבורג. הוא משמש כמעונו הרשמי של הדוכס הגדול, ראש המדינה של לוקסמבורג.
הארמון ניצב באתר בלתי מבודד בליבה של העיר וצמוד למבנים אחרים באותו אזור. חזית החלק העתיק ביותר שבו, הנמצא בין שני צריחים, בנויה בסגנון הרנסאנס. החלק המרכזי של הארמון שנבנה בסגנון הבארוק מתוארך לתחילת שנות ה-40 של המאה ה-18. 
לאחר שנחרב בשנת 1554 בהתפוצצות אבק שריפה, שוקם המבנה ושימש כבניין העירייה של העיר מ-1572 ועד ל-1795, ולאחר מכן כמטה הממשל בלוקסמבורג כולה עד לשנת 1817. מאז שימש כמעון מושל לוקסמבורג מטעם הולנד.
עם העברת השלטון בדוכסות לידי בית נאסאו-וילבורג ב-1890, יועד המבנה לשמש למגורי הדוכס הגדול ומשפחתו בלבד. בהנהגתו של הדוכס הגדול אדולף שופץ והותאם המבנה לייעודו וב-1859 נוסף לו אגף חדש.
במהלך הכיבוש הגרמני של לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה, שימש הארמון לגרמנים כאולם קונצרטים וכמסבאה. נזק רב נגרם למבנה, ריהוטו ואוספי האומנות שבו. לאחר שובה מהגלות של הדוכסית הגדולה שרלוט ב-1945, חזר הארמון לשמש את ייעודו הקודם. הוא שופץ בשנות השישים וחודש כולו בשנים 1991-‏1996.
הארמון משמש למגורי הדוכס הגדול וכאתר למילוי חובותיו הרשמיות. לדוכס הגדול משרדים בבניין והוא מקבל בו אורחים רשמיים ומקיים בו נשפים לכבודם. ראשי מדינות המבקרים בלוקסמבורג לנים בארמון. בכל חג מולד משודרת מהחדר הצהוב בארמון ברכה מאת הדוכס לכל תושבי המדינה. 
משנת 1945 ועד 1966 ניצבו אנשי משמר הדוכס הגדול במשמר טקסי בחזית המבנה. מאז ואילך ממלאים תפקיד זה חיילי צבא לוקסמבורג.
איתי ארנליב

חייו

ארנליב נולד וגדל בפתח תקווה, בן בכור לדב ולשרי. בשנת 2003 התגייס לעורב צנחנים, יצא לקורס קצינים ופיקד על צוות במלחמת לבנון השנייה. ביולי 2007 נכנס עם כוח צה"ל לפעילות מבצעית בשכם ונפצע יחד שלושה מחייליו כשהופעל לעברם מטען חבלה. ארנליב נפצע באופן אנוש, שתי רגליו נקטעו והרופאים הגדירו את סיכוייו לחיות בכ-3–5 אחוזים. לאחר כחודשיים שבהם שכב מורדם בבית החולים החל ארנליב תהליך שיקום ולאחר כחצי שנה כבר החל ללכת על רגליים תותבות. כמה חודשים לאחר מכן חזר ארנליב לצבא והשתחרר משירות קבע בשנת 2012 בדרגת סרן.
בשנת 2012 החל ארנליב לשחק טניס נכים לאחר שמהלך השנים מאז פציעתו ניסה סוגי ספורט שונים - שחייה, ריצה, טיפוס, טניס שולחן וכדורסל. בשנת 2015 ניצח בגמר טורניר איל דה רה בצרפת את אנתוני קוטריל הבריטי ובכך עלה בדירוג העולמי ונכנס לעשרייה הראשונה ברמת הנכות החמורה. 
ביולי 2016 השתתף באליפות גרמניה הפתוחה והפסיד בשני גמרים (ביחידים ובזוגות). בגמר היחידים הפסיד ארנליב ליריב אמריקאי שדורג שני בעולם ובגמר הזוגות (שם שיחק יחד עם אלפרדו די קוזמו האיטלקי) הפסידו לזוג אמריקאים. 
בספטמבר 2016 ייצג את ישראל באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) בטורניר היחידים ובטורניר הזוגות (יחד עם שרגא ויינברג), בו שברו את השיא למשחק הטניס הארוך ביותר במשחקים הפראלימפיים.

לארנליב תואר ראשון במדעי החיים מאוניברסיטת בר-אילן אותו סיים בהצטיינות.
קרב נמאה

קרב נמאה (ביוונית: Μάχη του ποταμού Νεμέα) היה קרב שנערך בשנת 394 לפנה"ס במסגרת המלחמה הקורינתית. הוא נערך על קרקעיתו היבשה של הנהר נמאה על אדמת קורינתוס באזור נמאה, בין קואליציה של ערי מדינה יווניות לבין ספרטה, והסתיים בניצחון ספרטני.

הרקע לקרב

לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. אולם אחד ממלכי ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, והפרסים שלחו את טימוקרטס מרודוס כדי שיעורר את ערי יוון למרוד בספרטנים. אתונה, ותבאי, כרתו ברית ביניהם והביסו את הספרטנים בקרב הליארטוס. לאחר הניצחון הצטרפו לברית גם ארגוס, קורינתוס, תסאליה, וחלק מערי הכלקידיקי. אולם בעלות הברית בזבזו את הזמן ולא תקפו את הפלופונס, מה שאפשר לספרטנים לגייס את בני בריתם ותחת פיקודו של אריסטודמוס לתקוף את קורינתוס.

הקרב

שני הצדדים נפגשו על קרקעיתו היבשה של נהר נמאה. הספרטנים שלחו 18,000 הופליטים, בעלי הברית הציבו 24,000. הספרטנים היוו את האגף הימני היוקרתי, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים היוו את האגף השמאלי. בין האתונאים לתבאנים פרץ וויכוח מי יהיה באגף הימני, בסופו של דבר האתונאים וויתרו וקיבלו את האגף השמאלי. על פי שיטת הלוחמה המקובלת ביוון העתיקה כל צד ניסה לאגף את האגף השמאלי החלש וכך אירע גם בקרב זה. הספרטנים הצליחו להשמיד את האגף האתונאי בעוד התבאנים ושאר בעלי הברית הביסו את בעלי בריתם של הספרטנים. לאחר מכן תקפו הספרטנים את כוחות בעלי הברית והביסו גם אותם. הספרטנים איבדו 1,100 איש ובעלי הברית 2,800.

תוצאות

למרות הניצחון הספרטנים לא יכלו להמשיך הלאה בכיבוש קורינתוס ונאלצו לחזור לפלופונס. הרווח היחיד של ספרטה מהקרב היה מניעה זמנית של חדירת כוחות עוינים לפלופונס. הספרטנים מיהרו והזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה.
אופליה לוביבונד

ביוגרפיה

אופליה לוביבונד גדלה בשפרדס בוש בלונדון, במשפחה חד-הורית. אמה עבדה בתור יועצת בכלא וורמווד סקרבס. יש לה שני אחים.
לוביבונד הייתה סטודנטית עם מלגה בבית הספר לטימר. היא גם השתתפה בחוג התיאטרון לצעירים "יאנג בלאד" בהאמרסמית.
היא למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת סאסקס, וסיימה את לימודיה בשנת 2005.

טלוויזיה

ההופעה הראשונה של לוביבונד בטלוויזיה הייתה בגיל 12 בסדרה "וילסון" בערוץ ITV. על פי עדותה היא שיקרה לגבי הגיל שלה כדי לקבל את התפקיד.
היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה FM. בתוכנית הסאטירה W1A ב־BBC היא שיחקה את הדמות של איזי גולד.
לוביבונד שיחקה תפקיד קבוע בעונה השלישית של "אלמנטרי", בתור המתמחה החדשה של שרלוק, קיטי וינטר. 
ב־2016 היא שיחקה את התפקיד של ליידי אלכס לינדו-פרקר בסדרה "הוטן והליידי" בערוץ Sky1. ב-2019 שיחקה בסדרה של ABC "וויסקי קוואליר" ל-3 פרקים את אמה דייוויס.

קולנוע

לוביבונד שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "אוליבר טוויסט" של רומן פולנסקי ב־2005. היא שיחקה בנער משום מקום, סרט ביוגרפי על ג'ון לנון. היא שיחקה תפקיד ראשי בסרט 4.3.2.1, וכן בסרטים "שדרות לונדון",  "קשר לא מחייב", "יריית אחת" ו-"מר פופר והפינגווינים". היא שיחקה את קארינה, השפחה של האספן בסרט "שומרי הגלקסיה" ב־2014.
ב-2016 שיחקה בסרטים הנתיחה של האלמונית ו-"Tommy's Honour".

תיאטרון

ב־2016 היא שיחקה את אליזבת' בארי בהצגה "The Libertine" של סטיבן ג'פריס בתיאטרון היימרקט.
ג'ורג' מקיי

ביוגרפיה

מקיי נולד בלונדון, בנם של קים בייקר, מעצבת תלבושות, ושל פול מקיי, מנהל במה אוסטרלי.
ב-2002, בהיותו תלמיד בבית הספר The Harrodian School, פנה אליו סוכן שחקנים ששאל אותו אם ירצה להיבחן לתפקיד בסרט "פיטר פן" של פי. ג'יי. הוגאן. מקיי השתתף בסדנה ולוהק לתפקיד אחד "הילדים האבודים". בשנת 2015 בגיל 13, שיחק בתפקיד ריצ'ו בסרט "אדון הגנבים", עיבוד קולנועי של ספר הילדים רב המכר של קורנליה פונקה. עוד לוהק לתפקיד ראשי בדרמה "Johnny and the Bomb" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת טרי פראצ'ט. אחר כך ניסה ללא הצלחה להתקבל ללימודים בבתי הספר למשחק RADA ו-LAMDA.
בטלוויזיה הופיע מקיי בסדרות "רוז ומאלוני", "Footprints in the Snow" ובדרמת הפשע "The Brief".
ב-2008 גילם מקיי את ארון הצעיר מבני משפחת בלסקי בסרט "התנגדות". ב-2009 שיחק בתפקיד הארי בסרט "מתחיל מחדש" בכיכובו של קלייב אוון. מקיי כיכב בסרט המוזיקלי "Hunky Dory" של מארק אוונס לצדם של מיני דרייבר, אניירין ברנרד וקימברלי ניקסון שמתרחש בסוונסי בשנות השבעים של המאה העשרים.
ב-2012 גילם מקיי את הדמות הראשית, טומו פיספול, בסרט "Private Peaceful", והופיע בסרט "The Best of Men".
ב-2013 שיחק מקיי בתפקיד אדי בסרט "ככה אני חיה עכשיו" בבימויו של קווין מקדונלד לצדה של סירשה רונן. הוא כיכב בדמות דייווי בסרט המוזיקלי "Sunshine on Leith" שביים דקסטר פלטשר ובו שירי להקת The Proclaimers.
ב-2014 גילם מקיי את דמותו של ג'ו, בחור בן 20 שיוצא מהארון בבריטניה ההומופובית של שנת 1984 בסרט "גאווה" המבוסס על סיפור אמיתי. בסרט ג'ו מתיידד עם חברי קבוצה הנקראת LGSM (לסביות והומואים למען הכורים) ועם אנשי כפר כורים בוויילס.
מ-14 באפריל ל-23 במאי 2015 הופיע מקיי בתפקיד ראשי בדמות ריצ'רד מילר במחזה "Ah, Wilderness!"מאת יוג'ין או'ניל בבימויה של נטלי אברהמי בתיאטרון יאנג ויק.
ביולי 2015 שיחק מקיי בתפקיד ראשי בדמות לואיס אלדרידג' בדרמה בשני חלקים של ה-BBC, עיבוד לרומן הביכורים של סיידי ג'ונס "המנודה". בפברואר 2016 גילם את דמותו של ביל טורקוט בהפקה של Hulu לספרו של סטיבן קינג "נובמבר 1963".
בין 29 במרץ ל-14 במאי 2016 שיחק מקיי בתפקיד מיק במחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בבימויו של מתיו וורקוס בתיאטרון אולד ויק בלונדון לצדם של טימותי ספול ודניאל מייס.
ב-2016 הופיע מקיי בסרט "קפטן פנטסטיק" בדמות בודוון, בנו הבכור של בן קאש (ויגו מורטנסן).
ב-2017 שיחק בתפקיד ג'ק, הדמות הראשית בסרט "סוד בעליית הגג", סרט אימה פסיכולוגי שביים וכתב סרג'יו ג' סנצ'ז בכיכובם של אנה טיילור-ג'יי, צ'ארלי היטון ומיה גות'.
חיל האוויר המלכותי הסעודי

חיל האוויר המלכותי הסעודי (בערבית: القوات الجوية الملكية السعودية) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית. החיל נחשב לאחד הגדולים והמתקדמים במזרח התיכון יחד עם חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר הטורקי וחיל האוויר המצרי. חיל האוויר המלכותי הסעודי מתפעל בעיקר מטוסי קרב מערביים מתקדמים.

היסטוריה

החיל הוקם עוד בשנות ה-20 בעזרת סיוע בריטי, בשנות ה-50 עבר החיל ארגון מחדש והחל לשתף פעולה עם חיל האוויר האמריקאי. במסגרת שיתוף הפעולה אפשרה ערב הסעודית לארצות הברית להשתמש בבסיס הצבאי בדהראן. הנוכחות האמריקאית בבסיס מהווה עד היום מטרה לגורמים פונדמנטליסטיים הרואים בכך עדות לשליטה האמריקאית במדינה. במהלך ימי מלחמת המפרץ הראשונה הותקף הבסיס בטילי סקאד עיראקיים.
עד למלחמת המפרץ הראשונה לא עמד חיל האוויר המלכותי הסעודי במבחן ממשי. בתום המלחמה, לנוכח הכשלים שהתגלו וכן חוסר היכולת הצבאית של ערב הסעודית להגן על עצמה, החליט בית המלוכה הסעודי על ארגון מחדש של הצבא, הצטיידות בכלי נשק מתקדמים וקיום אימונים משותפים עם צבא ארצות הברית ועם הצבא הבריטי. כחלק ממסע ההצטיידות רכשה ערב הסעודית בין היתר מטוסי F-15 ומטוסי טורנדו אשר מהווים עד היום את המטוסים העיקריים של החיל. בנוסף, רכשה ערב הסעודית גם 5 מטוסי בואינג E-3 Sentry (איווקס) לבקרה והתראה מוקדמת למרות התנגדות נחרצת מצד ישראל.
ב-2007 חתמה ערב הסעודית חוזה ענק שנאמד ב-10-16 מיליארד דולר לאספקת 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים למתקדמים ביותר אחרי ה-F-22 האמריקאי. העסקה לוותה בשערורייה גדולה כשהתברר שהבריטים שיחדו כספית ומינית גורמים סעודיים והחוזה אף עמד בפני ביטול.] כמו כן, חתמה ערב הסעודית על הסכם עם ארצות הברית לרכישה של כ-84 מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-15SA אשר צפויים להגיע בתחילת שנת 2015.

השאלות בנוגע לחוזקו של חיל האוויר הסעודי

למרות גודלו והציוד המתקדם שברשות חיל האוויר המלכותי הסעודי, החיל אינו נחשב לחזק במיוחד. דבר זה התבטא במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, כשהצבא הסעודי לא היה ערוך להגנת המדינה מפני התקפה. החיל סובל מתחזוקה לקויה של כלי הטיס, מהיעדר אימונים ברמה גבוהה ומהיעדר כוח אדם מיומן ומוכשר. ישנם דיווחים רבים שטייסים אמריקאיים, בריטיים וסעודיים הם שמתפעלים את כלי הטיס ומועסקים על ידי חיל האוויר המלכותי הסעודי. בשנים האחרונה התהדקו היחסים עם פקיסטן ומדריכים צבאיים רבים נמצאים במדינה.
טושיבה

חידושים והמצאות

החברה המציאה את טכנולוגיית הכתיבה האנכית בדיסק קשיח בגודל 1.8 אינץ'. בזכות המצאה זו ניתן לדחוס יותר נפח לשמירת מידע על כל אינץ' מרובע.
קירשווסר

קירשווסר (גרמנית: Kirschwasser; מילולית: מי דובדבנים) או בקיצור קירש, הוא משקה אלכוהולי צלול מסוג ברנדי המופק על ידי זיקוק כפול של תסס מיץ דובדבנים שחורים. הדובדבן שממנו מזקקים קירשווסר יכול להיות מתוק או חמוץ, באופן מסורתי משתמשים בדובדבן מורלו חמוץ הנכתש ביחד עם החרצן שלו. הדובדבן גדל בסביבות היער השחור בדרום גרמניה ולכן מאמינים כי שם מקור המשקה.
כעשרה קילוגרם של דובדבנים נדרשים להכנת בקבוק אחד של קירשווסר.

שיוך

משקאות אלכוהוליים צלולים מזיקוק של פירות נפוצים בין היתר בדרום גרמניה, מערב אוסטריה ובקנטונים דוברי הגרמנית של שווייץ. משקאות דומים לקירשווסר מאותם אזורים הם אובסטלר (Obstler) שמזוקק מתפוחים או תערובת של תפוחים ואפרסקים, Zwetschgenwasser משזיפים ו-Himbeergeist מפטל. משקאות דומים בצרפת ובקנטונים דוברי הצרפתית של שווייץ מכונים בצרפתית "eau de vie" (מי החיים, אותו המונח שמקורו במילים ויסקי ואקוואויט).
משקאות דומים ניתן למצוא גם במדינות אחרות, כדוגמת הסליבוביץ' המופק משזיפים המוכר בכל המדינות שהרכיבו את יוגוסלביה.

אופן השתייה

בניגוד לליקר דובדבנים, הקירשווסר אינו מתוק כלל, ולקירשווסר איכותי טעם נקי של זיקוק מעודן (בדומה לוודקה פרימיום) עם בת טעם עדינה של דובדבן. בדרך כלל קירשווסר נשתה נקי, מקורר, בכוסות קטנות מאוד בתור אפריטיף. לעומת זאת, באופן מסורתי באזורים הכפריים של הארצות דוברות הגרמנית, הוא מוגש בטמפרטורת החדר או מחומם קלות בידיים בתור דיז'סטיף.