אסף שמחוני

ביוגרפיה

אסף שמחוני נולד אור ליום ט"ו בתשרי תרפ"ג במושב נהלל, בן בכור למרדכי ויהודית שמחוני, דור חמישי לעובדי אדמה, שהגיעו לארץ ישראל ממושבה בשם "שדה מנוחה", בחבל חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה). אביה של אמו, משה יבזורי, היה תלמיד חכם הבקי במקרא ובש"ס, וציוני נלהב. ביתו היה מקום מפגש למשכילים ולבני נוער בני המושבות היהודיות, ששאפו לעלות לארץ ישראל ולעבוד בחקלאות. הוריו של אסף הגיעו לארץ ישראל בשנת 1921, ונמנו עם מייסדי המושב נהלל, מושב העובדים הראשון. אמו הייתה פעילה בכירה בתנועה הציונית, במוסדות ההסתדרות הכללית, וחברה בכנסת הראשונה ומקורבת מאוד לבן-גוריון. אביו היה עובד אדמה ומומחה לבניית מכונות חקלאיות. בשנת 1931, בהיותו בן 9, עברה משפחתו לקיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל. הוא למד בבית הספר המשותף עין חרוד-תל יוסף, וכבר בצעירותו התבלט ביוזמתו ובמעורבותו בחברה, התמצא בכל שטחי העבודה בקיבוץ, בפרט בענפי החקלאות ובמכונות חקלאיות, וכן עסק בספורט, וניגן בחצוצרה בתזמורת כלי הנשיפה של הקיבוץ.

שירותו בהגנה ובפלמ"ח

בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939), בגיל 16, הנהיג שמחוני מרד תלמידים כנגד הישיבה הפסיבית על ספסל הלימודים. הוא טען שעליו ועל חבריו ללימודים לפנות אל ההגנה והשמירה, וסבר שמכיוון ומדובר בשאלה מצפונית, אין לקבל את דעת הרוב באספת החברים. לדבריו:
 
לכשיונח לנו מאויבינו, נוכל להמשיך בלימודינו ובעבודתנו באין מחריד.
ב-1938 הצטרף שמחוני לארגון ההגנה, והשתתף באופן פעיל בהגנה על יישובי האזור מפני התקפות הערבים. הוא היה מראשוני המתנדבים לפלמ"ח עם הקמתו באפריל 1941. חודשיים לאחר-מכן כבר השתתף בפעולה בסוריה, ליד בית המכס העליון שברמת הגולן, בפיקודו של יגאל אלון. מטרת הפעולה הייתה לנתק את קווי הטלפון של הצבא הצרפתי, ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, כמהלך מקדים לכיבוש האזור על ידי כוחות בעלות הברית. 
בשנתיים הראשונות לשירותו בפלמ"ח שירת שמחוני כמפקד כיתה (מ"כ) וכמדריך במסגרת יחידתו בעמק יזרעאל, בגליל העליון ובנגב. בשנת 1944 עבר קורס מפקדי מחלקה (קורס מ"מים - המקביל של ההגנה לקורס הקצינים של צה"ל), ומונה למפקד היאחזות הפלמ"ח הראשונה בבית קשת שבגליל התחתון, בסמוך לבית הספר החקלאי כדורי.
ב-1945 מונה שמחוני למפקד גדודי הנוער (גדנ"ע) באזור חיפה, בראשם נאבק בבריטים שמנעו כניסת מעפילים לארץ ישראל, וכן השתתף במספר מבצעי "הורדה" של מעפילים אל החוף. ב"שבת השחורה", ב-29 ביוני 1946, נעצר על ידי הבריטים. הוא היה עצור בבית-המעצר רפיח במשך חמישה חודשים, והיה מהאחרונים ששוחררו ממנו. לאחר-מכן חזר לקיבוצו ושימש מרכז משק עד לפרוץ מלחמת העצמאות.
בנובמבר 1947 שב שמחוני לשירות פעיל בפלמ"ח: הוא התמנה לסגן מפקד פלוגה א' בגדוד הראשון (גדוד "העמק") של חטיבת יפתח, וכעבור חודשיים מונה למפקד הפלוגה. בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות לחם עם הגדוד נגד כנופיות ערביות באזור חיפה, בגליל המערבי, בגלבוע, בעמק בית שאן, בעמק יזרעאל ובקרבות משמר העמק נגד "צבא ההצלה" של קאוקג'י. במאי 1948 קיבל את הפיקוד על פלוגה ב' ("הפלוגה הדתית") שהייתה פלוגת טירונים דתיים וחילונים. בתום אימון קצר, פיקד על הפלוגה במבצע מטאטא לפתיחת כביש טבריה-ראש פינה ולאחר-מכן, במסגרת מבצע יפתח, לחם בקרבות מלכיה לבלימת הצבא הלבנוני בניסיונו לפלוש לצפון ארץ ישראל. על חלקו בקרבות אלה הוא צוין לשבח על ידי מפקד הפלמ"ח, יגאל אלון.
ביוני 1948 הועברה חטיבת יפתח למרכז הארץ. במסגרת מבצע יורם, כבשה פלוגתו של שמחוני מחדש את קיבוץ גזר מידי הערבים. לאחר ההפוגה הראשונה נתמנה לסגן מפקד הגדוד, ובתפקידו זה השתתף בקרבות לכיבוש לוד ורמלה, ובפריצת הפרוזדור לירושלים במבצע דני. כן השתתף במבצע גי"ס נגד הצבא המצרי באזור כיס פלוג'ה. באוקטובר מונה למפקד הגדוד הראשון, ופיקד עליו בקרב חרבת מחאז ליד קיבוץ בית קמה. בהמשך השתתף בקרבות מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב הנצור, עד לפאתי עזה.
בסך הכל השתתף במלחמת העצמאות בכ-40 קרבות כמ"פ, סמג"ד ומג"ד. בעקבות זאת היה לאחד הקצינים בעלי הניסיון הקרבי הרב ביותר בצה"ל.
בבחירות לאספה המכוננת שהתקיימו בינואר 1949 הוצב, בעודו בשירות פעיל, במקום ה-12 ברשימת מפא"י ונבחר לאספה המכוננת. אך מכיוון שהפקיד מראש מכתב התפטרות, לא כיהן בה.

שירותו בצה"ל

לאחר מלחמת העצמאות שמחוני התפטר מהכנסת הראשונה והתגייס לשירות קבע בצה"ל. באפריל 1949, עם סיום המלחמה, התמנה למפקד חטיבת יפתח בדרגת סגן-אלוף, והסב אותה לחטיבה 11 של צה"ל.
הוא מילא שורה של תפקידים בכירים, תוך כדי קידום מהיר: סגן מפקד בית-הספר למג"דים בפיקודו של יצחק רבין, מפקד חטיבה 17 ולאחר מכן מפקד חטיבת גולני. בשנים 1952–1954 היה ממלא מקום אלוף פיקוד הצפון. בתום תפקידו זה הועבר למטכ"ל ושימש כעוזר ראש אג"ם, ומאוחר יותר כממלא מקומו. בתוקף תפקידו עסק בארגון ותכנון פעולות התגמול שביצעו היחידות 101 והצנחנים, בפיקודו של אריאל שרון. כמו כן עסק גם בארגון ואימון גייסות השריון עם הקמתם.
בפברואר 1956 נשלח שמחוני להשתלמות קצינים בכירים באנגליה, שם הצטיין בלימודיו. הוא יועד, לאחר סיום לימודיו, להתמנות למפקד גייסות השריון. אולם עקב החמרת המצב הביטחוני וההכנות למלחמה בחזית הדרום, נקרא לחזור בדחיפות לישראל, ומונה לאלוף פיקוד הדרום באוגוסט 1956 (בדרגת אלוף-משנה). בתפקידו זה השתתף בתכנון מבצע קדש למיגור הצבא המצרי בחצי האי סיני, פתיחת מצרי טיראן לשיט ישראלי והפסקת פעולות הטרור בדרום הארץ.

מותו

עם סיום מסדר הניצחון בשארם א-שייח', יצא שמחוני במטוס קל לא-טור לביקור ביחידות ולתדלוק. מטוסו המריא לפנות ערב מא-טור לעבר בסיס רמת דוד. כוונתו הייתה לבקר את משפחתו בתל יוסף ובגבע ולאחר מכן להגיע לפגישה עם בן-גוריון. הוא לקח אתו לפגישה תיק עם מסמכים סודיים. נראה שעקב תנאי מזג אוויר קשים וראות לקויה סטה המטוס ממסלולו, והתרסק באזור מצודת עג'לון שבשטח ירדן (כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לבית שאן). אסף שמחוני, סגן-אלוף אשר דרומי והטייס בנימין גורדון נהרגו בהתרסקות. ב-10 בנובמבר הועברו גופותיהם לישראל דרך שער מנדלבאום. לאחר מותו הועלה שמחוני לדרגת אלוף הוא נטמן בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
שמחוני היה אחד הקצינים האהובים ביותר על בן-גוריון. על קברו הפתוח ספד לו:
אהוב נפשי, אסף שמחוני, אלוף הניצחון של צה"ל! נהיית לבן אלמוות בעמדך בראש המערכה בסיני. אנו נפרדים ממך בצער עמוק, בהערצה ובגאון.
— סיפור חייו של שמחוני באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
בפקודת-יום של הרמטכ"ל משה דיין נכתב:
בנפול אסף, אבד לצה"ל מפקד דגול. מפקד אשר בשלושים וארבע שנות חייו לא החסיר אף מערכה ממערכות עמו. חייל אשר היה ברוחו, בגופו ובדמו מפקד שדה, עז רוח ונבון קרב.
— סיפור חייו של שמחוני באתר "יזכור" של משרד הביטחון.

משפחתו

ב-8 ביוני 1943 נשא לאישה את דלילה איסרזון, בתם של יונה וזאב און (איסרזון), אנשי גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור וממייסדי קיבוץ תל יוסף. נולדו להם שלושה ילדים: יואב (28.10.1944), אבנר (12.8.1948) ויפתח (31.3.1952). בסוף שנת 1952, נפרד שמחוני מאשתו ועזב את קיבוץ תל יוסף. הוא התגורר בתל אביב ולאחר מכן תקופה קצרה בבאר שבע. בשנותיו האחרונות חי עם אורה רצין, גם היא בת קיבוץ תל יוסף. בנו האמצעי, אבנר שמחוני, שרת בפלוגת הסיור של חטיבה 7 במלחמת ששת הימים, ולאחר מכן עבר לפלוגת הסיור של חטיבה 14. הוא נהרג במלחמת ההתשה ב–31 בדצמבר 1968, רכבו עלה מוקש בעת פעילות מבצעית כ-25 קילומטר דרומית לראס-סודר בסיני, יחד עמו נהרגו עוד שני חיילים. אבנר נטמן בבית העלמין הצבאי בהר הרצל, ליד קברו של אביו.

הנצחתו

עם היוודע דבר מותו, כתב זלמן שזר, לימים נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שיר לזכרו: "למנצח מִספד".
לעשרות רבות של תינוקות שנולדו לאחר "מבצע קדש" ניתן השם הפרטי "שמחוני" או "אסף". הוריהם שלחו מכתבים ליהודית ומרדכי שמחוני כדי ליידעם ולשתפם בכך. 
בקיבוץ תל יוסף נקבע לוח לזכרו בקיר הזיכרון לנופלים במלחמות ישראל. 13 שנים מאוחר יותר, נקבע לידו לוח לזכרו של בנו, אבנר. כמו כן, הוציא הקיבוץ לאור יומנים וספר זיכרון של אסף שמחוני.
בערים שונות ברחבי הארץ נקראים רחובות על שמו, בין היתר ב: ירושלים ("אלוף שמחוני"), באר שבע, רמת גן ("אלוף הניצחון"), בני-ברק, עפולה, פתח תקווה, כפר סבא ועוד.
בשנת 1958 נטעה הקרן הקיימת לישראל יער על שמו של שמחוני ליד קיבוץ נחל עוז. בטקס הנטיעה בעת חנוכת היער השתתפו דוד בן-גוריון, ראש הממשלה, חיים לסקוב, הרמטכ"ל, נציגי הקרן הקיימת ונכבדים רבים אחרים.
ב-18 באוקטובר 1961 נחנכה הספרייה להיסטוריה צבאית על שם אסף שמחוני באוניברסיטת תל אביב. במקביל, החלה לפעול העמותה להיסטוריה צבאית שגם היא הנציחה את שמו.
ב-11 במרץ 1963 נחנך בית העם על שם אסף שמחוני במושב חצב.
בשנת 1980 הוציאה לאור יהודית שמחוני, אמו של אסף, ספר לזכרו. בין היתר, מכיל ספר זה דברי הערכה ורשימות, פרי עטם של קצינים בכירים בני דורו של שמחוני ובכללם יצחק רבין, עוזי נרקיס ואהרן יריב.
בחודש יולי 2003 נקרא מחנה מפקדת פיקוד הדרום בבאר שבע על שמו של אסף שמחוני.
באוקטובר 2006, במלאת 50 שנה למלחמת סיני הופק על ידי מיכה פרידמן ואמיר אורן סרט תיעודי בשם "תיק שמחוני" עבור ערוץ "yes דוקו". הסרט פורש את קורות חייו של שמחוני, ומתמקד בתפקידו בעת המלחמה.
בשנת 2009 יצא לאור, בהוצאת ידיעות ספרים, הספר: "אלוף הניצחון – אסף שמחוני". הספר נכתב על ידי ד"ר עמוס כרמל (מחקר: צילה רוזנבליט) ובו מגוללת הביוגרפיה האישית והקריירה הצבאית של שמחוני.