google/wiki40b huggingface dataset:
נמל התעופה ורשה מודלין

היסטוריה

השדה הוקם בשנת 1937 ושימש במלחמת העולם השנייה כבסיס של הלופטוואפה.
בשנת 2000 נסגר הנמל לאחר שמצבו היה גרוע ולא התאפשרו בו נחיתות.
בשנת 2010 החלו שיפוצים בנמל וב-2012 הוא נחנך מחדש. כיום הוא משמש בעיקר את חברות התעופה הזולות, שאר הטיסות הבינלאומיות נוחתות בנמל התעופה פרדריק שופן.

טרמינל

נמל התעופה כולל טרמינל נוסעים חדש, בן קומה אחת, המכיל את כל מתקני היציאה וההגעה, כמו גם ישנן גם כמה חנויות במתחם. רחבת החניה בעלת קיבולת של 10 מטוסים. בנוסף, אין בנמל גשרי עלייה למטוס.

מסלול טיסה

בנמל ישנו מסלול טיסה אספלט באורך 2,500 מטרים, ברוחב 60 מטר ובגובה של 104 מטר, אשר כולל גם מסלול הסעה מקביל על כל אורכו.

ברכב

נמל התעופה ממוקם 35 ק"מ צפון מערבית לוורשה ליד כביש 62 הלאומי, אשר מחובר לכביש המהיר S7 שמוביל למרכז העיר וורשה ולעיר גדנסק.

באוטובוס

שתי מפעילות אוטובוסים, מודלינבוס ואוקבוס, מספקות שירותים מנמל התעופה לוורשה ולודז' ולערים ביאלא פודולסק, טורון, צ'חוצ'ינק, ולוצלאווק ופלוצק מספר פעמים ביום.

ברכבת

בנמל התעופה עצמו אין תחנת רכבת, אולם ישנם שירותי אוטובוסים תכופים לתחנת הרכבת במודלין (במרחק של 4 ק"מ), שם יש רכבות מקומיות או ארוכות טווח לוורשה עד 62 פעמים ביום. 21 משירותים אלה (כל 60 דקות) פועלים מתחנת הרכבת המרכזית של ורשה עד נמל התעופה פרדריק שופן בעוד אחרים מסתיימים בתחנת וורשה מערב.
פוניקולי פוניקולה

פוניקולי פוניקולה (Funiculì, Funiculà) הוא שיר נפוליטני ידוע שנכתב בנפוליטנית על ידי העיתונאי האיטלקי פפינו טורקו למוזיקה של המלחין האיטלקי לואיג'י דנצה בשנת 1880 לרגל פתיחת הפוניקולר בהר וזוב. השיר הושמע לראשונה במלון קוויסיסאנה (Quisisana) שבקסטלמרה די סטאביה (Castellammare di Stabia) ובמהרה הפך פופולרי ביותר והושר בכל רחבי איטליה.

שערוריית ההעתקה

שש שנים לאחר כתיבת השיר, שמע המלחין הגרמני ריכרד שטראוס את השיר בעת ביקור באיטליה, ובחשבו שמדובר בשיר עם איטלקי, שילב אותו בפואמה הסימפונית "מאיטליה" (Aus Italien) שלו. דנצה הגיש נגדו תביעה בשל הפרת זכויות יוצרים, וזכה בה, ושטראוס נאלץ לשלם לו תמלוגים בגין כל ביצוע של היצירה שכתב.

מילות השיר בנפוליטנית

Aieressera, oi' ne', me ne sagliette,

tu saie addo'?

Addo' 'stu core 'ngrato cchiu' dispietto farme nun po'!

Addo' lo fuoco coce, ma si fuie

te lassa sta!

E nun te corre appriesso, nun te struie, 'ncielo a guarda'!...

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
Ne'... jammo da la terra a la montagna! no passo nc'e'!

Se vede Francia, Proceta e la Spagna...

Io veco a tte!

Tirato co la fune, ditto 'nfatto,

'ncielo se va..

Se va comm' 'a lu viento a l'intrasatto, gue', saglie sa'!

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
Se n' 'e' sagliuta, oi' ne', se n' 'e' sagliuta la capa già!

E' gghiuta, po' e' turnata, po' e' venuta...

sta sempe cca'!

La capa vota, vota, attuorno, attuorno,

attuorno a tte!

Sto core canta sempe

nu taluorno

Sposammo, oi' ne'!

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
אליזבת גאסקל

חייה

אליזבת גאסקל נולדה בשם אליזבת סטיבנסון בלונדון בשנת 1810. אביה ויליאם סטיבנסון היה כומר אוניטרי, עובד-מדינה ועיתונאי. אמה מתה בילדותה והיא גדלה אצל דודתה בנטספורד (Knutsford), עיירה במחוז צ'שייר, ששימש רקע לרומנים שכתבה מאוחר יותר.
בשנת 1832 נישאה לויליאם גאסקל, כומר אוניטרי ממנצ'סטר. גאסקל ילדה ארבע בנות ובן, הבן מת בילדותו ואת הרומן המצליח הראשון שלה "מרי ברטון" כתבה בניסיון להקל על אבלה. גאסקל הרבתה לעסוק בפעילות הומניטרית, ובעזרה לעניים בסביבות מנצ'סטר. נושאים על פיוס בין המעמדות החברתיים באנגליה, והצורך ברפורמות חברתיות מופיעים ברוב הרומנים שכתבה.
ב-13 בדצמבר 1851 פורסם בכתב-העת של צ'ארלס דיקנס "Household Words", הסיפור "החברה שלנו בקראנפורד" שהיוו אחר-כך שני הפרקים הראשונים של הרומן "קראנפורד" Cranford. דיקנס אהב את הסיפור ודחק בגאסקל להמשיך ולכתוב, היא המשיכה לפרסם בכתב העת "Household Words" סיפורים בהמשכים נוספים, ב-13 השנים הבאות.
גאסקל הייתה חברה קרובה של שרלוט ברונטה, אחרי פגישתן הראשונה ב-1850 הן התכתבו באופן קבוע. אחרי מותה של שרלוט ברונטה, כתבה גאסקל את הביוגרפיה שזכתה לשבחים "חיי שרלוט ברונטה" (1857).
בין הרומנים הנוספים שכתבה : "קראנפורד" (1853), "רות" (1853), "צפון ודרום" (1855), "מאהביה של סילביה" (1863), והנובלה "הדודנית פיליס" (1864). הרומן האחרון שלה, "רעיות ובנות" (1866), נותר בלתי גמור. גאסקל מתה מאי-ספיקת לב בנובמבר 1865.
אנגליקה שרובסדורף

אנגליקה שרובסדורף (24 בדצמבר 1927 - 31 ביולי 2016) הייתה סופרת ושחקנית גרמניה.
אמה אלזה הייתה יהודיה מתבוללת. נישואיה הראשונים של האם היו לסופר פריץ שוויפרט. אביה של שרובסדורף, אריך שרובסדורף, היה תושב ברלין. שרובסדורף גדלה בברלין ובשנת 1938 נמלטה עם אמה ואחותה לסופיה שבבולגריה, שם שהתה עד תום המלחמה. בשנת 1947 שבה שרובסדורף לגרמניה, יחד עם אימה ובעלה הראשון. אחיה הבכור, פטר, מנישואיה הראשונים של האם, הספיק להגר לפורטוגל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, משם הגיע לפלשתינה וחזר לאירופה על מנת להילחם כנגד גרמניה הנאצית כמתנדב בצבא הצרפתי. סבתה של שרובסדורף נרצחה בטרזיינשטט. 
בשנת 1971 נישאה לבמאי ולמפיק הצרפתי קלוד לנצמן (2018−1925), עמו התגוררה בפריז. לאחר מכן התגוררה במינכן ומשם היגרה לישראל והתגוררה בירושלים.
ספרה הראשון של שרובסדורף, "הג'נטלמנים" (או "האדונים", "Die Herren"), יצא לאור בשנת 1961. הספר עורר הדים רבים ופרסם את שמה. שרובסדורף פרסמה 12 ספרים נוספים, חלקם על בולגריה. ספר הזכרונות שכתבה על אמה, "לא כשאר האמהות" (Du bist nicht so wie andre Mütter,‏ 1992; מהדורה שנייה - 1994) היה רב מכר, עובד לטלוויזיה (1999) ותורגם למספר שפות, בהן אנגלית ועברית. 
שרובסדורף הייתה גם שחקנית; היא הופיעה במספר סרטים עלילתיים וכן בסרטים תיעודיים על חייה.
חורבת אחמדיה

חורבת אחמדיה הוא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, בו אותרו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד.
החורבה שוכנת כקילומטר מצפון לאזור התעשייה של קצרין, ברום של כ-440 מטרים מעל פני הים. כקילומטר מצפון מערב לחורבה נמצא אתר בית הכנסת הקדום של עין נשוט.
החורבה נסקרה לראשונה בידי החוקר גוטליב שומכר בשנת 1885. באותה עת התיישבו בחורבה מספר משפחות ממוצא טורקמני, אשר עשו שימוש משני בשרידי היישוב הקדום שבמקום. שומכר ציין כי שמו המקורי של האתר היה "שוויכה". שם זה נפוץ למדי בקרב שמות חורבות בארץ, ומקורו לעיתים בשם העברי המקראי שׂוכו. בין הממצאים שתיעד שומכר בחורבה נמנו אבני משקוף עם עיטורים של בעלי חיים, ובהם נשר פורס כנפיים, וכן מספר עיטורים של מנורת תשעת הקנים, אותם תיעד שומכר ברישומיו. פריטים ארכיטקטוניים אלו אופייניים לבתי כנסת נוספים באזור מרכז הגולן.
בסקר החירום שנערך בגולן לאחר מלחמת ששת הימים נתגלתה באתר אבן מעוטרת בשריג גפן, שלצדה קטע מכתובת עברית שלשונה הוא: "תמושמשמר". החוקר דן אורמן העלה השערה כי הכתובת המלאה דנה ברשימת משמרות כוהנים או לויים. לאחר מספר שנים אותרה בשטח החורבה גם אבן גבול ביוונית, המציינת את שמותיהם של שני כפרים, ARIMOS ו- EUCWM.

לקריאה נוספת

דפנה וערן מאיר, בתי כנסת קדומים ברמת הגולן, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים תשע"ג, עמ' 135-128.
ליבאיה

ליבאיה היה מלך אשור בשנים 1690 - 1674 לפנה"ס. הוא ירש את אביו, בל-באני והיה חלק משושלת אדאסי שנקראה על שם סבו, המלך אדאסי אשר עלה לשלטון לאחר גירוש הבבלים והאמורים מאשור.
בתקופתו שררו שקט וביטחון בממלכה. מעבר לכך, לא ידוע כמעט דבר.
ענבל פיזרו

ביוגרפיה

פיזרו נולדה בקיבוץ יזרעאל. בלידתה סבלה מסיבוך בכלי דם בעמוד השדרה, שבעקבותיו היא סובלת משיתוק בגפיה התחתונות. בגיל חמש החלה להתאמן בשחייה במרכז איל"ן בחיפה וכעבור שש שנים, החלה להתחרות בתחרויות ארציות. בהגיעה לגיל גיוס, התנדבה לצה"ל, הוסמכה כמדריכת שחייה במכון וינגייט ושירתה בתפקיד זה.
פיזרו מתחרה מגיל 12 בתחרויות בינלאומיות ובשנים 2004, 2008 ו-2012 השתתפה במשחקים הפאראלימפיים. מאמנה הוא יעקב בייננסון. בזכות פעילותה והישגיה היא נמנתה בשנת 2002 בין מדליקי המשואות בטקס יום העצמאות הממלכתי. בשנים 2007 ו-2012 העניקה לה ההתאחדות הישראלית לספורט נכים את תואר "ספורטאית השנה". קהל קוראי העיתון "ג'רוזלם פוסט" העניק לפיזרו את תואר ספורטאית השנה לשנת 2008, ובשנת 2009 נמנתה בין רצי הלפיד של המכביה ה-18.
ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) וזכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:38.20 דקות.
בדצמבר 2012 זכתה במדליית הארד במקצה 100 מטר חופשי, באליפות העולם בשחייה פארלימפית במקסיקו סיטי.
צפורה לסקוב

ביוגרפיה

לסקוב נולדה בשנת 1904 באוקראינה. ב-1926 סיימה לימודים כאחות ואת בעלה, דוד לסקוב, הכירה באחת מנסיעותיו בשליחות מכבי.
השניים החליטו לברוח מרוסיה וניסו לראשונה ב-1927 לחצות את נהר אמור לסין, אך נתפסו ונאסרו לחודשיים. לאחר שריצו עונש הצליחו לעבור את הגבול לסין והגיעו לעיר חרבין. בשנת 1928, לאחר שידידים מהארץ ארגנו להם סרטיפיקטים, עלה הזוג לארץ ישראל.
היא הייתה פעילה ב"ארגון האחיות" וב"ארגון אמהות עובדות". ב-1932 הייתה ממקימות התחנות הראשונות של "לאם ולילד" או בשמן המאוחר תחנות טיפת חלב, בחדרה ובחיפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלה דוד לסקוב (לימים תא"ל בצה"ל) שירת בצבא הבריטי, הייתה בין מקימי "ארגון נשות החיילים". ב-1948 התמנתה למפקחת המחוז הצפוני מטעם קופת חולים כללית.
כשהתפצלה אחדות העבודה ממפ"ם, נבחרה לכנסת ה-3 (1955) ברשימת אחדות העבודה אך ויתרה על מקומה עוד לפני שהצהירה אמונים ובמקומה נכנס לכנסת נחום ניר.
במהלך שנות החמישים הייתה ממקימי מוסד לילדי חיילים בכפר יחזקאל והמעון לילדי חיילים בחיפה על שם שבתי לוי. במהלך שנות השישים פתחה את המרפאה הקהילתית הראשונה לטיפול במשפחה.
צפורה לסקוב נפטרה ב-1989 בחיפה, חודשים ספורים לאחר פטירת בעלה. היא נטמנה לצידו בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
לזוג נולדו שני ילדים: פרופסור ראובן לסקוב, רופא ובעל עיטור המופת, והשופטת יהודית צור לימים סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשכונת רמת גולדה בחיפה נקרא גן ציבורי לזכר בני הזוג לסקוב - "גן צפורה ודוד".
פירוש אברבנאל

פירוש אברבנאל על התורה, חלק מספרי הנביאים וספר דניאל, נכתב על ידי רבי יצחק אברבנאל, מראשי יהדות ספרד ופורטוגל.

סגנון

פירוש אברבנאל מתייחס לרוב לקטעים ארוכים יחסית ואינו מתמקד במילים ספורות או פסוק בודד, על קטעים אלו מציב אברבנאל שאלות ולאחר מכן הוא מאמר ארוך העונה על כל השאלות. בפירושו על התורה הרבה במספר השאלות עד כדי 42 שאלות, לעומת זאת בפירוש לספרי הנביאים קצב את סך השאלות ל-6 שאלות למאמר. אברבנאל מצהיר בתוך דבריו פעמים רבות כי פירושו מתמקד בדרך הפשט, אך הוא אינו נמנע מלצטט פרשנים אחרים שפירשו בדרך הדרש ולעיתים אף מוסיף פירוש מדרשי משלו לצד הפירוש הפשטני. כאמור פירוש אברבנאל רווי ציטוטים מפרשנים שקדמו לו, אך לא תמיד הוא נוקב בשמות הפרשנים שציטט. אברבנאל אינו נמנע מלחלוק על קודמיו כשחש שאין בדבריהם כדי ליישב את הכתובים. כחלק מפירושו על דרך הפשט הרבה אברבנאל לעסוק בהסבר סמיכות העניינים שבתורה.

היסטוריה

אברבנאל החל לפרש את התורה בספר דברים בשבתו בעיר ליסבון שבפורטוגל בסביבות שנת 1476, אך כתב היד אבד בעת שנאלץ להימלט על נפשו, כעבור כ-20 שנה בשבתו בעיר נאפולי שבדרום איטליה נמצאה הטיוטה בנסיבות שאינן ידועות ועל פיה נערכה המהדורה שבידנו. בהקדמה לפירושו הוא מציג התחבטות האם ספר דברים נכתב על ידי משה רבנו או ניתן מן השמים על ידי הקדוש ברוך הוא. התחבטות זו שלא מצאה מזור בכתבי הקדמונים הביאה אותו לייסד פירוש עצמאי.

השפעה על הפרשנים שלאחריו

השפעה ניכרת יש לפירוש אברבנאל על פרשנים בדורות שלאחריו. הבולט בהם הוא פירוש המלבי"ם שמרבה לצטט את פירוש אברבנאל לעיתים ללא ציון שמו. השפעה ניכרת גם בפירושו של רבי עובדיה ספורנו שחי באיטליה וייתכן שהם הכירו זה את זה. פירושים נוספים שמצוטט בהם מפירוש אברבנאל הם הכלי יקר והכתב והקבלה.

ביקורת

אברבנאל מרבה לצטט את ידידו בן דורו רבי יצחק עראמה בעל הספר עקידת יצחק מבלי לציין את שמו אלא בכינויים שונים ולפעמים ללא כל רמז למקור הדברים. בעקבות כך האשים רבי מאיר עראמה בנו של בעל העקידה את האברבנאל בגניבה ספרותית. יש לציין כי בטיוטה לספר דברים אין ציטוטים מבעל העקידה. מעין התגוננות מפני ההאשמה הזו ניתן למצוא בפירוש למסכת אבות שם כתב "שעם היות שמחברי הספרים פעמים לוקחים אלו מאלו, שאין בזה גנאי ולא ביטול, כי התחלת הכל הוא מהשי"ת".

נוסחאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
גאלפסטרים G200

תכנון ופיתוח

תכנונו של ה-G200 החל בשלהי שנות ה-80 על ידי חברת בת של התעשייה האווירית לישראל, גלקסי איירוספייס, בשיתוף פעולה עם החברה הרוסית יאקובלב ונקרא במקור גלקסי אסטרה. בספטמבר 1993 החל ייצור המטוס החל בשיתוף פעולה חברת כלי הטיס הרוסית. חברת יאקובלב הייתה אחראית לעיצוב ולייצור חלקו הקדמי של כלי הטיס. אולם, יאקובלב התקשתה לעמוד בלוח הזמנים המתוכנן לייצור והשותפות הופסקה בשנת 1995. בעקבות התפרקות השותפות חתמה התעשייה האווירית הסכם דומה עם החברה האירופית EADS Sogerma. עיצובו של מטוס הגלקסי היה מבוסס על שיפורים בעיצובו של מטוס אסטרה של התעשייה האווירית, תוך הרחבת גוף המטוס, התקנת מנועים חזקים יותר והתקנים נוספים. מטוס הגלקסי הראשון יצא לטיסת בכורה ב-25 בדצמבר 1997. רשויות התעופה בישראל ובארצות הברית אישרו את המטוס לשימוש מסחרי בדצמבר 1998 ובתחילת שנת 1999 החלה התעשייה האווירית לספק את המטוסים הראשונים ללקוחותיה. שמו של המטוס שונה ל"גאלפסטרים G200" לאחר שביוני 2000 רכשה חברת גאלפסטרים איירוספייס את חברת גלקסי איירוספייס מידי התעשייה האווירית. מטוס ה-G200 האחרון יצא מפס הייצור ב-19 בדצמבר 2011, סך הכל ניבנו 250 מטוסים מדגם זה.
בשנת 2005 תעשייה אווירית החלה לתכנן את הדגם הבא בסדרת מטוסי מנהלים זו. המטוס נודע תחילה כדגם G250 ובהמשך שונה שמו ל-G280 כמהלך שיווקי מול לקוחות סינים, שכן בסלנג מנדרינית המספר 250 משמעותו "אדם טיפש". המטוס נחנך בשנת 2008 ונכון ל-2018 מיוצרים כ-30 מטוסים מאותו סוג בשנה.
פוסט-רוק

פוסט רוק (Post Rock) הוא סגנון מוזיקלי שנחשב לתת זרם ברוק, המתאפיין בשימוש לא-מסורתי בכלי נגינה כגון גיטרה, בס, תופים, וכלים נוספים, ועומס מוזיקלי רב. תחושת ה"עומס" מתקבלת מכך שפעמים רבות המוזיקה נעשית בשכבות-על-שכבות רבות של כלים, מה שמקנה עושר מוזיקלי גדול ליצירות. סגנון זה התפתח בקרב קהילת האינדי רוק, בלייבלים קטנים ועצמאיים, לרוב. המונח "פוסט-רוק" עצמו נטבע על ידי המבקר סיימון ריינולדס, בגיליון 123 של עיתון המוזיקה האקספרימנטלית הבריטי, Wire. לפי ריינולדס, פוסט רוק הוא "סגנון המשתמש בכלי נגינה 'רוקיסטיים' עבור מוזיקה לא רוקיסטית, למשל: שימוש בגיטרות לא ליצירת ריפים ואקורדים, אלא לטקסטורות וגוונים מוזיקליים". בין מפתחי הז'אנר ניתן למנות אומנים מאמצע שנות השמונים כגון קוקטו טווינס, ו-Talk Talk, שיצרו מוזיקה אינסטרומנטלית ומורכבת, שהושפעה רבות ממוזיקה קלאסית, מוזיקה אלקטרונית, וג'אז. בישראל, להקת "לבנון" ניגנה בסגנון דומה.
הגדרתו הרחבה והכללית של הפוסט רוק הניחה תחתיה מגוון רחב של זרמים מוזיקליים עד כדי כך שלעיתים קשה להבין מהו המכנה המשותף בין ההרכבים השונים הרואים עצמם, או במקרים מסוימים אשר עיתונאים וחובבי מוזיקה רואים אותם, כהרכבי פוסט רוק. מצד אחד ניתן לראות הרכבים שיוצרים מוזיקת גיטרות איטית מעגלית ובעלת גוונים פסיכדלים כגון Slint  ו-Mogwai . אלו מתאפיינות בנגינת גיטרה מלנכולית, בדרך כלל בעלת גוון מעגלי. להקת לבנון הישראלית משתייכת לנישה הזו. 
מאפיין נוסף של זרם הפוסט רוק הוא השילוב של כלי תזמורת קלאסיים ובעיקר של כלי מיתר יחד עם הכלים המסורתיים של להקת רוק ליצירה של קטעים ארוכים, איטיים ומלאי רגש. מבין הלהקות שעשו שימוש רב בכלי מיתר במוזיקה שלהם ניתן למנות את MONO, Godspeed You! Black Emperor, Sigur Ros והלהקה הישראלית אבלון.
לעומתם, קיים הזרם ששואב השראתו מהקראוטרוק של שנות השבעים, מג'אז אוונגארדי, וממלחינים מינימליסטים כמו סטיב רייך וטרי ריילי (Terry Riley). אחת הלהקות הבולטות והפעילות בנישה זו היא Tortoise .
הפוסט רוק היה נוכח משמעותית בעיקר בארצות הברית בשנות התשעים. לעומת זאת הרכבים רבים באירופה הושפעו מתפיסה זו של מוזיקה הרואה בשבירת המבנה הקלאסי של השיר ויצירת מבנה חדש כחלק חשוב בתהליך הכתיבה, אלו הביאו להתפתחותו של הפוסט רוק האלקטרוני בסוף שנות התשעים. לגרסה האירופאית-אלקטרונית של הפוסט רוק מאפיינים דומים. גם כאן מקורות ההשראה הם לרוב המינימליזם המעגלי של סטיב רייך, אוונגארד לסוגיו, בנייה רב שכבתית של שירים, ולעיתים ניתן אף לשמוע מנגינות מעגליות-מלנכוליות בגיטרה. אחד האלבומים המרכזיים של הפוסט-רוק האלקטרוני הוא The Amateaur View של ההרכב To Rococo Rot. מייצגי הזרם האלקטרוני של הפוסט רוק בארץ הם הרכב זגונדר.
משה בליטנטל

משה בליטנטל (7 בנובמבר 1911 – 13 באוגוסט 1989) היה מראשי תנועת פועלי אגודת ישראל, כיהן כראש החזית הדתית בחיפה וכחבר מועצת עיריית חיפה וסגן יושב ראש המועצה הדתית בעיר.

ביוגרפיה

נולד בעיירה אפטא שבפולין, למשפחה מחסידות גור, בנם של יהודה אריה ושרה לבית יעקובוביץ. בעל השכלה תורנית. היה חבר מזכירות ההנהלה הארצית של צעירי אגודת ישראל בפולין. 
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. נישא לשפרה אורנשטיין. בשנת 1940 מונה למזכיר סניף פועלי אגודת ישראל בחיפה. בתקופת המנדט הבריטי סייע בהעפלה, דאג לקליטת העולים, לדיור ולעבודה עבורם. 
היה חבר מפקדת ההגנה, חבר הנהלת המגבית להתגייסות, חבר בהנהלת כופר היישוב ויו"ר ועדת הגיוס לצה"ל בחיפה.
היה ממקימי שיכון פא"י בקריית אליעזר בעיר. שימש כשופט עירוני בחיפה, וכיהן כחבר במועצה הציבורית שהקימה ממשלת ישראל לענייני הסכם השילומים.
פרסם מאמרים בבטאון פא"י "שערים".
לאחר מותו נקרא רחוב על שמו בשכונת רמת אלמוגי בחיפה.
בנו, אריה בליטנטל, היה סגן ראש העיר חיפה מטעם אגודת ישראל. נכדו הוא הסופר יאיר חסדיאל.
חמורבי הראשון

חמורבי הראשון (מלך בין השנים 1750-1764 לפנה"ס לערך על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה המלך השלישי בשושלת ממלכת ימחד, שמרכזה היה בעיר חלב. הוא ירש את אביו ירים-לים הראשון.

משפחתו

חמורבי היה בנו של המלך ירים-לים הראשון, אמו הייתה המלכה הרעיה גשרה. אחותו הייתה המלכה שיבתו, שנישאה לזימרילים מלך מארי והייתה אשתו הראשית. מתוך הלוחות בכתב יתדות שנמצאו בארכיון מארי, ידוע גם שמו של המזכיר הפרטי שלו, סין-אבושו. הוא החל להופיע בטקסטים שנמצאו במארי רק לאחר שירש את תפקיד המלך, לאחר מותו של אביו בשנת 1764 לפנה"ס.

תקופת מלכותו

ירים-לים הראשון השאיר אחריו ממלכה בשיא כוחה, שהפכה את חמורבי הראשון לאחד המלכים החזקים בתקופתו. הוא כונה בכתובות "המלך הגדול", כינוי המצביע על מעמדה של ימחד בתקופתו. לא היו איומים על ממלכתו. אביו כרת בריתות עם בבל ואשנונה, וגם הפסיק את האיום מכיוונה של ממלכת קטנה מדרום. תקופת מלכותו הייתה שקטה ושלווה, וימחד הצליחה לשמור על יחסים טובים עם רוב שכנותיה. כנראה שבתקופתו הפכה כרכמיש למדינה לקוחה של ימחד. 
בתחילת שלטונו שלח חמורבי הראשון כוחות צבא לחמורבי מלך בבל כנגד שיווה-פאלאר-הופאק, מלך עילם שפלש לבבל. אמות-פי-אל מלך קטנה ניסה לכרות ברית עם מלך עילם, אבל זימרילים מלך מארי, שהיה מלך וסאל של ימחד וגיסו של חמורבי הראשון, הזהיר אותו ושליחי עילם נתפסו על הגבול כשניסו לחזור לעילם. לאחר הניצחון על עילם, שוב שלח לחמורבי מלך בבל כוחות צבא, כדי לסייע לו כנגד לרסה, ששכנה מדרומה. ממלכת ימחד הייתה במעמד זהה לממלכת בבל.
היותה של מארי ממלכה וסאלית של ימחד, סייעה לסחר בין דרום מסופוטמיה לאזורי הים התיכון. ימחד ישבה על דרכי המסחר הבינלאומיים והתפרנסה מכך. מארי, שמיקומה היה על אמצע הדרך, סייעה לה בכך שהגנה על השירות. כחלק ממערכת היחסים ביניהם, שלח חמורבי 10,000 חיילים לסייע לזימרלים. מעמדה של ימחד כממלכה חזקה בא לידי ביטוי במכתב ששלח חמורבי הראשון לזימרילים, בו הוא כתב: "האיש מאוגרית כתב לי כדלהלן: 'תראה לי את הבית של זימרילים, אני מתאווה לראותו', עכשיו אני שולח אליך את שליחו". התכתובת והמגעים בין אוגרית ומארי נעשו דרך ימחד.
לאחר שחמורבי כבש את מארי בשנת 1761 לפנה"ס והרס אותה בשנת 1759 לפנה"ס, פסקה הברית של ימחד עם חמורבי מבבל. בבל לא תקפה את ימחד והיחסים הכלכליים בין ימחד ובבל המשיכו, אבל הרס מארי השפיע השפעה שלילית על הסחר, שהפך מסוכן יותר בהיעדר הגנתה של מארי על השיירות.

מותו ויורשיו

חמורבי העניק לבנו ירים-לים את העיר אירידו. הוא היה מלך לקוח של ימחד, שהפך בתקופה מאוחרת יותר למלך אללח'. חמורבי מת בשנת 1750 לפנה"ס ויורשו היה בנו אבא-אן הראשון. בן נוסף בשם נכוסה מוזכר בלוחות שנמצאו באללח' כבעל תפקיד בכיר בחצר המלוכה בעיר.
בגרות

בגרות היא התקופה העיקרית במהלך חייו של יצור חי, המסמלת האטה בהתפתחות והתייצבות זהותו של האינדיבידואל. באדם, תקופה זו מתחילה לאחר תקופת גיל ההתבגרות. יש המחלקים] עוד את הבגרות לשלוש תת-קטגוריות: בגרות מוקדמת, אמצע הבגרות, ובגרות מאוחרת.

הבגרות בחוק

מבחינה חוקית, אדם בוגר הוא אדם שיכול לחתום על חוזה, או שחוזה יכול לחייב אותו. במקומות שונים, גיל הבגרות מקושר גם לאיבוד זכויות וחובות ההורות כלפי האדם הבוגר, קבלת עצמאות פיננסית, היכולת להינשא, להצביע, להתגייס, להחזיק או להשתמש בכלי נשק, לנהוג, לנסוע לחו"ל ללא רשות ההורים, לעשן, לקיים יחסי מין, להמר, להשתתף במדיה פורנוגרפית וכן הלאה. מקומות מסוימים מגבילים כניסה לאלו שאינם בוגרים עקב חשש לביטחונם או לנזק שהם עלולים לגרום (לדוגמה, מוזיאונים החוששים משבירת חפצים בתצוגות).
אדם בוגר יכול לעבוד על פי דיני עבודה שונים מאלו של אדם שאיננו בוגר לפי החוק.
השמירה על זכויות, חובות והגבלות אלה נעשית על ידי הרשויות או המוסדות האחראים בחומרה המשתנה לפי החשיבות אשר מיוחסת לכל נושא.
ישנה גם תעודת בגרות שניתנת לאנשים שלומדים כ־12 שנה במערכת החינוך לאחר לימודים וביצוע כל בחינות הבגרות ולאחר נתינתה ישנה בגרות מסוג מסוים שניתן לאותם האנשים.

הבגרות בהלכה היהודית

ביהדות ההגדרה בוגר היא בעיקר גילאית ופיזיולוגית: זכר בוגר הוא כל אדם מעל גיל 13 ויום אחד (בדרך כלל נצרכת גם הבאת שתי שערות באזור איבר המין). הוא יכול להצטרף למניין, לקרוא בתורה וככלל להוציא יהודים בוגרים אחרים ידי חובת קיום מצווה כלשהי (לדוגמה בקידוש). בנקבה הדבר די דומה לגבי דיניה המיוחדים אולם שם בגרותה היא החל מגיל 12 ויום אחד. לכל מעשה שיעשו תוקף הלכתי (לדוגמה עריכת חוזה, קנייה ומכירה, גרימת נזק וכל מעשה שנצרכת דעת כדי לעשותו). הם יוצאים ממעמד חסרי הדעת (חרש, שוטה וקטן) למעמד של ברי דעת.
סאלימבנה די אדם

סאלימבנה די אדם (Salimbene di Adam) או סאלימבנה מפארמה (9 באוקטובר 1221 - 1290 לערך) היה נזיר, תאולוג וכרוניקן פרנציסקני איטלקי, שהוא מקור ראשוני להיסטוריה איטלקית של המאה ה-13.

חייו

הוא נולד בפארמה לצלבן גוידו די אדם (Guido di Adam). סאלימבנה היה חסידו של יואכים מפיורה ומאמין בתורתו האפוקליפטית. סאלימבנה הצטרף למסדר הפרנציסקני בשנת 1238 במנזר פאנו.
לאחר מכן חי חיי נדודים, במהלכם התחמק מאביו שלא רצה שבנו יצטרף למנזר, וביקר בפיזה וערים איטלקיות אחרות. בשנת 1247 הוא נשלח לליון וביקר בפריז, פרארה קרמונה, טרואה, רוונה, ג'נובה, רג'ו אמיליה ומנזר מונטפלקונה (Montefalcone) ליד סן-פולו ד'אנזה (San Polo d'Enza) באזור אמיליה-רומאניה.

חיבוריו

חיבורו החשוב של סאלימבנה  היה ה"כרוניקה" שלו, שעסקה בשנים 1287-1167. הוא החל בכתיבתה סביב שנת 1282 והיא מתחילה בייסוד העיר אלסנדריה. הוא הכיר אנשים חשובים רבים של אותה התקופה, ובהם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לואי התשיעי, מלך צרפת והאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. הוא מתאר את חיי היומיום בצורה חיה ובהירה ומספק פירוט שאין שני לו של ויכוחים פנימיים במסדר הפרנציסקני בזמנו.
הוא כתב גם את "שנים-עשר האסונות של הקיסר פרידריך השני" ומסות נוספות שאבדו מאז. "שנים-עשר האסונות" נוצר כמעין סיפור משרת, שנועד להדגים את חסרונותיו של פרידריך השני - פעמים רבות בליווי ציטוטים תנ"כיים לא כל כך מתאימים. אחד הנושאים העיקריים של בחיבור הוא הדגש של סאלימבנה על נומרולוגיה. הכרוניקה עצמה נבנתה כדי להוכיח את ההקבלה בין עשר המכות לעשרת האסונות של פרידריך השני (באופן נוח, הוא הוסיף את השתיים האחרונות לאחר ההקבלה). בהדגישו את האופי הנוצרי של סיפורו ואת האופי הלא-נוצרי של פרידריך, טבע סאלימבנה ביטוי שהיה בשימוש בזמן מסעות הצלב, כאשר טען כי "הוא יכול היה להיות השליט הטוב ביותר, אם רק היה נוצרי".
קפטן (דרגה)

קפטן היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם המערבי ומקבילה לדרגת הסרן בצה"ל. לרוב דרגת הקפטן בכירה לדרגת לוטננט וזוטרה מדרגת מייג'ור. בציים ובחילות הים, דרגת קפטן מקבילה לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.
סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-2 ועל פי צבא ארצות הברית O-3.
במסגרת האזרחית התואר קפטן משמש גם כתואר של מפקד כלי שיט, לרוב כמפקד ספינה (רב-חובל) ושל קברניט כלי טיס.
פיליסטוס

פיליסטוס (ביוונית: Φίλιστος; ‏432 לערך – 356 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני איש סיקיליה. הוא נולד בסירקוסאי והיה תומך נאמן ויועץ של דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי ושל בנו ויורשו דיוניסיוס השני. חיבורו על תולדות סיקיליה עד המאה ה-4 לפנה"ס ועל תקופת שלטונם של שני הדיוניסים אבד ושרדו ממנו פרגמנטים בלבד.

קורות חייו

פיליסטוס, מעשירי סירקוסאי, נמנה עם תומכי דיוניסיוס. קודם תפיסתו את השלטון בסירקוסאי מתח דיוניסיוס ביקורת על האופן בו ניהלו הסטרטגוי של העיר את המערכה נגד הקרתגים. כשקנסה האספה את דיוניסיוס על דברי ההמרדה שלו התערב פיליסטוס ושילם את קנסותיו, כשהוא מבטיח כי יוסיף לשלמם כל אימת שהאסיפה תטילם עליו. בתמיכת פיליסטוס הצליח דיוניסיוס לתפוס את השלטון בסירקוסאי. 
ב-386 לפנה"ס נישא פיליסטוס לבתו של לפטינס, אחייניתו של דיוניסיוס. מאחר שלא נועץ בו בעניין הנישואים, חשד דיוניסיוס בפיליסטוס כי הוא רוקם עם גיסו קשר להפילו, ולכן היגלה אותו מן העיר.
הוא התיישב בסיבאריס, אך לאחר זמן עבר אל אדריה, בה נשאר עד מותו של דיוניסיוס (366 לפנה"ס). בעת שהותו באדריה כתב פיליסטוס את תולדות סיקיליה באחד-עשר ספרים.
פיליסטוס נקרא לשוב על ידי דיוניסיוס הצעיר, והוא שכנעו להיפטר מאפלטון ומדיון. כשהפליג דיון מזקינתוס כדי להשתלט על סירקוסאי (356 לפנה"ס), הציב דיוניסיוס הצעיר את פיליסטוס בפיקוד הצי המלחמתי. לאחר קרב ים ממושך כותרה אונייתו. פיליסטוס שלח יד בנפשו על סיפונה, כדי לא לעמוד למשפט בני עירו.

חיבורו

חיבורו של פיליסטוס על ההיסטוריה של סיקיליה באחד עשר ספרים נחלק לשניים: החלק הראשון (ספרים 1-7) גולל את תולדות האי מימי קדם ועד נפילת אקרגס (אגריג'נטו) לידי הקרתגים ב-406 לפנה"ס. החלק השני עסק בהיסטוריה של דיוניסיוס הראשון ושל דיוניסיוס השני עד שנת 363 לפנה"ס.