google/wiki40b huggingface dataset:
מוד אדמס

שנותיה הראשונות

אדמס נולדה כמוד סולבייג כריסטינה ויקסטרום (Maud Solveig Christina Wikström) בלולאו, שוודיה, בתם של טיירה, מפקחת מס ממשלתית וגוסטב ויקטרום, רואה חשבון. 

היא רצתה בתחילה לעבוד כמתורגמנית מכיוון שהיא מדברת חמש שפות באופן שוטף. 

היא התגלתה ב-1963 בחנות בידי צלם שביקש לצלם אותה, הוא שלח את הצילום לתחרות מיס שוודיה אותה ארגון המגזין אלר (Allers). אדמס זכתה בתחרות ומאז נסקה קריירת הדוגמנות שלה .

קריירה

אדמס עברה לפריז ואחרי כן לעיר ניו יורק ועבדה עבור איילין פורד (Eileen Ford). באותה עת הייתה אחת הדוגמניות המבוקשות וממקבלות השכר הגבוה ביותר בעולם. היא התחילה בקריירת המשחק כשהופיעה בסרט The Boys In The Band ‏ (1970), שם שחקה דוגמנית צילום בפתיחת הסרט. בשנות השבעים הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה הוואי חמש אפס וקוז'ק. אדמאס זכתה לפרסום עולמי כפילגשו של הרשע בסרט "האיש בעל אקדח הזהב" עם רוג'ר מור וכריסטופר לי והופעתה תוארה כ"קשוחה ואובססיבית". 
מיד אחרי כן היא הופיעה בסרטו העתידני של נורמן ג'ואיסון Rollerball, ובמספר סרטים אירופאים, וכן במותחן Tattoo עם ברוס דרן. אלברט ברוקולי, מפיק סדרת ג'יימס בונד, זכר אותה לטובה והיא התבקשה לשוב כגיבורה ששם הסרט קרוי על שמה אוקטופוסי, שם גילמה את דמותה של אשה מסתורית ואקזוטית, בעלת אי פרטי העומדת בראש ארגון הברחה בינלאומי, בו חברות נשים צעירות ויפהפיות, גם כן לצדו של רוג'ר מור. בשני סרטי ג'יימס בונד שיחקו לצדה של אדמס שחקניות שוודיות: קריסטינה וייבורן כמגדה ב"אוקטופוסי" ובריט אקלנד כמרי גודנייט ב"האיש בעל אקדח הזהב". היא גם הופיעה בתפקיד ניצבת בסרט ג'יימס בונד "רצח בעיניים" (1985). 

אם כי גילום נערת בונד לא תמיד העיד על המשך קריירה כשחקנית, הגיבה אדמס: "כשאני מתבוננת על כך מאחור; איך את יכולה שלא ליהנות מהעובדה שהיית נערת בונד ? זוהי תרבות פופולרית ולהיות חלק ממנה זה מאוד נחמד."
אדמס ניצלה את הצלחתה והופיעה בסדרת הטלוויזיה האמריקנית Emerald Point NAS (1984-1983), אולם לא עלה בידה להמשיך ולזכות בתפקידים מרכזיים, היא הופיעה בסרטים מדרגה שנייה כמו Jane and the Lost City ‏ (1987) היא הגישה את תוכנית הטלוויזיה השוודית Kafé Luleå ‏(1984) והופיעה בתפקיד אורח באופרת הסבון השוודית Vita lögner ‏ (1998). היא כיכבה בתפקיד אורח בסדרה מופע שנות ה-70 (2000), כששובניתה של טניה רוברטס, ביחד עם קריסטינה וייבורן (ששיחקה לצידה ב"אוקטופוסי") וברברה קאררה, כל הארבע היו נערות בונד (אם כי קאררה שיחקה בעיבוד הבלתי רשמי של הסדרה בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא"). אדמס נותרה מקורבת למפיקי סרטי בונד, נכחה לעיתים בהצגות הבכורה ובאירועים אחרים הקשורים לסדרה. היא גם הייתה נשיאת חברת הקוסמטיקה Scandinavian Biocosmetics.

חייה האישיים

נישואיה הראשונים של אדמס (1975-1966), לצלם רוי אדמס, הסתיימו בגירושים. בהמשך ניהלה מערכות יחסים עם השחקן רייד סמיט

וסטיבן זקס, מנתח פלסטי.

היא נישאה לבעלה הנוכחי, המגשר והשופט בדימוס, צ'ארלס רובין ב-1999. 

אין לה ילדים.
עמותת אדי

יסוד העמותה

העמותה נוסדה ב-30 באוקטובר 1978 על ידי שמואל ודבורה בן דרור, לזכרו של בנם, אהוד (אׇדִי) בן דרור. בן דרור נפטר זמן קצר לאחר השתלת כליה, עקב סיבוכים שנבעו מכך שהמתין זמן רב לתרומה.
במהלך תקופת הטיפולים שעבר אהוד בן דרור, בה המתין למציאת תורם מתאים עבורו, שוחח רבות עם הוריו וחבריו ודיבר על הצורך להעלות את המודעות לחשיבות תרומת האיברים, מתוך זה הועלה הרעיון על ידי אדי להחתים אנשים על כרטיס המעיד על רצונם לתרום את אבריהם לאחר מותם.
חבריו והוריו של אדי ראו ברעיון שהעלה על תרומת איברים את צוואתו, באוקטובר 1978 הוקמה אגודת אדי אשר יצרה מהפך בכל נושא תרומת האיברים והעלתה במודעות הציבור את חשיבותו של תרומת האיברים בארץ והחלה בהחתמת הציבור על כרטיס התורם אדי.

כרטיס תורם

כרטיס אדי הוא כרטיס אשר מי שחותם עליו מביע את רצונו לתרום חלק מאיבריו (או רקמותיו) לאחר מותו, לשם השתלת איברים ורקמות אם צריך, בחולים. התרומה מותנית בהסכמת המשפחה, גם אם נחתם כרטיס "אדי".
כל תושב ישראל מעל גיל 17 רשאי לחתום על הכרטיס. החתימה אינה תלויה במצב בריאותי, אלא רק התרומה עצמה תלויה בכך.
"אדי" דואגת להנצחת זכר התורמים על ידי פעילויות שונות, בהן נטיעת עצים ב"יער אדי", תמיכה באתר הנצחה באינטרנט, ויום הוקרה למשפחות תורמי האיברים בבית הנשיא.
החל מ-2011, מחזיקי כרטיס "אדי" מקבלים קדימות מסוימת בתור לקבלת איבר להשתלה, בהתאם להנחיות ועדת ההיגוי למרכז להשתלות לפי חוק השתלת איברים, התשס"ח-2008.
בעבר התקיים כרטיס-תורם נוסף המיועד בעיקר לציבור הדתי - כרטיס תורם בלבבי של "עמותת בלבבי" על-שם בלהה הירשברג, אך החתומים עליו אינם נהנים מקדימות בתור להשתלות. אחרי הקמת עמותה זו שינתה עמותת אדי את נהליה ההלכתיים, כדי שיעמדו בסטנדרט קביעת המוות שהיה נהוג על ידי "בלבבי", וכיום כרטיס "בלבבי" אינו מתקיים עוד ועמותת "בלבבי" מחתימה דרך אתר האינטרנט שלה על כרטיס אדי. על פי אתר העמותה, ישנו קונצנזוס הלכתי רחב המתיר תרומת איברים לאחר המוות ואף רואה בה צו מוסרי עליון, אך בפועל ישנם רבנים רבים המתנגדים לתרומת איברים.

נוהל התרמה

כאשר אדם מגיע לטיפול בבית החולים, הצוות המטפל אינו יודע האם הוא חתום על כרטיס אדי. כמו כן, על פי חוק מוות מוחי-נשימתי, אסור שהרופאים שאמורים לקבוע מוות מוחי יעסקו בהשתלות איברים. הגישה למאגר הנתונים של התורמים נתונה רק לאחות מתאמת ההשתלות של בית החולים (הנמצאת בכל מרכז רפואי המורשה לבצע השתלות איברים), וגם לה יש גישה לנתונים הללו רק לאחר שנקבע מותו של אותו אדם. זאת, על מנת שלא יינתן יחס שונה לאדם מסוים רק כי הוא הסכים לתרום איברים.
קביעת מוות מוחי נעשית רק על ידי שני רופאים ותיקים לפחות, כל אחד מהם מומחה בתחום אחר, שאינם חברי סגל במחלקה בה מאושפז החולה, ואינם עוסקים בהשתלות איברים. כמו כן, לפחות אחד מהם חייב להיות בדרגת מנהל מחלקה ומעלה. קביעת המוות המוחי מתבצעת על פי נוהל הכולל בדיקות ובדיקות עזר רבות. בכל מקרה לא קובעים מוות מוחי אם קיים ספק כלשהו שהמצב אינו כזה.
לפי הנוהל, רק לאחר שנקבע מוות מוחי האחות פונה למשפחה בבקשה לתרום את איבריו של הנפטר. גם אם נושא החולה המועמד לתרומת איברים כרטיס אדי, עדיין שמורה למשפחה זכות וטו שתמנע את קיום בקשתו לתרום את איבריו.
בנג'מין בוזגלו

קורות חיים

נולד בצרפת לז'וסלין ולדוד, נגן עוד, במקור מקזבלנקה שבמרוקו. בביתו גדל על מוזיקה יהודית, מרוקאית ופלמנקו, והושפע מחיים לוק, מסלים הללי ומסמי אל מגריבי. בגיל תשע החל ללמוד חזנות אצל אברהם אלברט בוהדנה, למשך שבע שנים. בגיל זה כבר החל להופיע בפריז בעיקר במסגרת אירועים של הקהילה היהודית, ובגיל 12 פגש אותו מוטי מלכא, שחיפש אמנים צעירים בצרפת. בגיל 13 עלה ארצה לתקופת לימודים בישיבה התיכונית בכפר מימון, ובגיל 15 עלה בגפו ארצה סופית. בתקופה זו החל לשיר עם התזמורת האנדלוסית הישראלית.
בוזגלו שר בעברית, בערבית ובצרפתית, ומלבד מוזיקה צפון אפריקאית ("מלח'ון" ו"אלא אנדלוסית"), הוא שר מוזיקה בסגנון אלג'יראי, לבנוני, תוניסאי, שגורי'א וחליסי (סגנון האמירויות), תוך שמירה על המקור מחד, והוספת חידושים עדכניים מאידך.
נכון ל-2015, בוזגלו משמש כסולן (במשך 12 עונות) של תזמורת מזרח ומערב והתזמורת האנדלוסית הישראלית, והוא מרבה להופיע עמן.
בוזגלו פועל לקירוב לבבות באמצעות המוזיקה, ומופיע עם מוזיקאים מוסלמים מרחבי העולם בפסטיבלים רבים במדינות שונות, בהן מדריד, ארצות הברית, צרפת, דובאי (בחג הרמדאן) ובפרט במרוקו.
נכון ל-2016, בוזגלו מתגורר באשדוד, ומחלק את זמנו בינה לבין צרפת, אליה הוא נוסע לעיתים קרובות לשם הופעות.
במהלך השנים הוציא בוזגלו מספר אלבומים, שבחלקם שירים על רבי חיים פינטו. בשנת 2016 הקליט קאבר לשיר ENTY של די ג'יי ואן וסעד למג'ארד, לכבוד הילולת הרב, ומדי שנה הוא מופיע בהילולתו שבמוגדור. הוא גם מנגן על פסנתר ועל כלי הקשה, ושימש כחזן בבתי כנסת באשדוד ובמיאמי.
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו

אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו (רוסית: «Господи! Помоги мне выжить среди этой смертной любви», גרמנית: Mein Gott, hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben) הוא שמו של ציור גרפיטי שצויר על ידי דמיטרי ורובל על חומת ברלין, ואחד הציורים הידועים בגלריית איסט סייד. הציור נוצר בשנת 1990 ומתאר את מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, ואת נשיא ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, בחיבוק רעים. הציור מבוסס על תמונה שצולמה בשנת 1979, ביום השנה השלושים לייסוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.

התמונה

התמונה האייקונית המנציחה את החיבוק המפורסם צולמה על ידי רג'יס בוסו (Régis Bossu) במזרח ברלין ב-7 באוקטובר 1979. ברז'נייב ביקר במזרח גרמניה לרגל חגיגות ה-30 לייסודה של מזרח ברלין כאומה קומוניסטית. יומיים לפני כן (ב-5 באוקטובר) חתמו מזרח גרמניה וברית המועצות על הסכם לעשר שנים של תמיכה הדדית, ובו מזרח גרמניה תספק ספינות, מיכּון וציוד כימי לברית המועצות, ובתמורה ברית המועצות תספק דלק וציוד גרעיני למזרח גרמניה. הזכויות על התמונה נתונות בידי התאגיד קורביס (Corbis Corporation).

הציור

ורובל יצר את הציור בשנת 1990. ביחד עם ציורי קיר אחרים בקטע חומה זה, הציור לא הוסר לאחר נפילת החומה, אבל ונדליזם ופגעי מזג האוויר הובילו בהדרגה להרעת מצב הציור. במרץ 2009 הוסר הציור מהחומה בלחץ אדים, יחד עם ציורים מפורסמים אחרים, על מנת לאפשר לאמנים המקוריים לצייר מחדש בצבעים עמידים יותר. ורובל הוזמן לצבוע מחדש את עבודתו, את 3000 הפאונד שקיבל מעבודה זו החליט לתרום לטובת פרויקט אמנות חברתי ברובע מרצאן בברלין.
לפני תחילת עבודתו המחודשת של ורובל על ציור הקיר, נפגשו הוא וצלם התמונה וצולמו יחדיו ב-16 ביוני 2009 עם העתקים של יצירותיהם.
סרז' סרקזיאן

ביוגרפיה

סרקזיאן נולד בסטפנקרט שבנגורנו קרבאך ב-1954. למד באוניברסיטת ירוואן ב-1971 ושירת בצבא האדום. בשנים 2007–2008 כיהן כראש ממשלת ארמניה.
בבחירות הנשיאותיות ב-2008 זכה סרקזיאן במעל 50% מהקולות ונבחר לנשיא ארמניה. הושבע לתפקיד ב-9 באפריל 2008. זכה בבחירות בשנית ב-18 בפברואר 2013.
ב-17 באפריל 2018 מונה לכהן כראש ממשלת ארמניה, אך התפטר כעבור כמה ימים בשל מחאות נגד מינויו.

חייו האישיים

סרקזיאן נשוי לריטה ולהם שתי בנות, אנוש וסטניק.
רבקה גוילי-ברוידא

רבקה גְּוִילי-ברוידא (23 באוגוסט 1910 – 14 בספטמבר 1999) הייתה מלחינה, פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית. ידועה במיוחד בלחניה לשירי ידידתהּ לאה גולדברג, ובהם בפרט "פזמון ליקינתון" (1940).
דן מינסטר

ביוגרפיה

בשנות התיכון למד מינסטר עם המוזיקאי לעתיד יוני רכטר והשניים נהגו לכתוב יחד שירים, כשמינסטר מחבר את המילים ורכטר מלחין אותן. הידוע משירים אלו הוא "דמעות של מלאכים", אותו כתבו כשהיו בני 16.
בשנת 1973 התפרסם שירו "בלילות הקיץ החמים", אותו הלחין מתי כספי וביצעו צוות הווי תותחנים, ובשנת 1975 הופיע שירו "בלוז שקט מהדרך" באלבום 14 אוקטבות של רכטר ואבנר קנר, בו נכלל גם השיר "דמעות של מלאכים".
בשנת 1978 כתב חמישה שירים לאלבום הבכורה של גידי גוב, "תקליט ראשון", ביניהם "בלעדייך", "כבו האורות" ו"שלוש בלילה בעיר".
בשנת 1986 כתב שני שירים לאלבום "לוקח את הזמן לאט" של זמר הרגאיי אבי מטוס.
בשנת 1980 יצא ספרו "תמורת ערב" שריכז שירים מהשנים 1968–1978 וזכה בפרס לוריא; בשנת 1985 יצא ספרו "רוח קטנה".
מינסטר למד מספר שנים קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן פנה לעיסוק במסחר. כיום מתגורר בתל אביב.
מרי ריצ'מונד

מרי אלן ריצ'מונד (באנגלית: Mary Ellen Richmond;‏ 1861 - 1928) הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית האמריקאית.

חייה

מרי ריצ'מונד נולדה ב-1861 בבלוויל, אילינוי. הוריה נפטרו שהייתה בת שבע והיא גדלה אצל סבתה ודודותיה בבלטימור, מרילנד. סבתה הייתה סופרג'יסטית שהייתה ידועה גם כספיריטואליסטית (מאמינה בגלגול נשמות) ורדיקלית. ריצ'מונד גדלה כשהיא מוקפת בוויכוחים על זכויות הצבעה, אמונות חברתיות ופוליטיות וגלגול נשמות. סביבה זו הובנו אצלה כישורי חשיבה וגישה חומלת כלפי עניים, נזקקים ובעלי מוגבלויות. ריצ'מונד חונכה בחינוך ביתי עד גיל 11, בגלל חוסר אמון של סבתה במערכת החינוך המסורתית. בחינוכה בבית השקיעה ריצ'מונד רבות בקריאה ולימוד עצמי. היא סיימה תיכון בגיל שש עשרה ועברה לחיות עם אחת מהדודות שלה בניו יורק, אך דודה זו חלתה, נפטרה והותירה אותה בעוני ובדידות. לאחר שנתיים חזרה לבלטימור, שם עבדה מספר שנים כמנהלת חשבונות, והחלה להיות מעורבת בכנסייה האוניטרית. ב-1888 הגישה מועמדות לתפקיד סגנית הגזבר בארגון צדקה (Charity Organization Societies) שפעל במספר ערים. הארגון היה הראשון לפיתוח שירותים וכלים לטיפול בעניים, נזקקים ובעלי מוגבלויות. הללו היוו את הבסיס לעבודה סוציאלית מקצועית מובנית. ריצ'מונד הגדילה את התרומות לארגון וגם התנדבה בפעילויותיו. אחרי שנתיים, הוצע לה התפקיד של מזכירה כללית. המעורבות שלה בארגון הובילה לתרומותיה לעבודה הסוציאלית. ריצ'מונד הייתה פעילה בעבודה סוציאלית עד מותה בספטמבר 1928.

תרומה לעבודה סוציאלית

בעבודתה ב-Charity Organization Societies הוכשרה תחילה כ"מבקרת ידידותית", המונח שקדם ל"עובדת סוציאלית פרטנית". מדיניות הטיפול באוכלוסיות היעד של הארגון הייתה להכניס סוכן בתשלום למשפחות עניות כדי לחקור האם הן "ראויות" לקבלת סיוע. האמונה הרווחת הייתה כי צדקה ללא בקרה גורמת להתדרדרות לעוני יותר מאשר מסייעת בהכחדתו. כדי למנוע זאת, הייתה נשלחת "מבקרת ידידותית" מתנדבת למשפחות שקיבלו עזרה כדי לתת הכוונה וייעוץ ולפקח על התקדמות המשפחה. היא ביקרה בבתי אנשים נזקקים וניסתה לסייע בידם לשפר את סיטואציית חייהם ומתוך כך החלו לפתח רעיונות רבים בעבודה סוציאלית באופנים שיסייעו לאלו שזקוקים לה. 
ב-1900, מונתה להיות המזכירה הכללית של ארגון חברות הצדקה בפילדלפיה ונשארה בתפקיד זה כ-9 שנים, ובתקופה זו הטיפה לרפורמה חוקתית בנושאי חינוך חובה, עבודת ילדים ואמהות שננטשו ללא תמיכה כלכלית. בנוסף, מרי ריצ'מונד האמינה כי על הממשלה ליצור משרד מיוחד בענייני ילדים ומערכת בתי משפט ייחודית לנוער.
ב-1909 סייעה להקים רשתות של עובדים סוציאליים ומתודולוגיה למקצוע המתהווה, כשנבחרה לעמוד בראש מחלקת הצדקה בקרן ראסל סייג (Charity Organizational Department) בניו יורק. בעודה מנהלת, ריצ'מונד פעלה לשיפור תיעוד הפעילות, הכשרת עובדים סוציאליים פרטניים וסייעה ביישום תוכניות חדשות בעבודה סוציאלית. ריצ'מונד האמינה ששיתוף פעולה הדוק בין עובדים סוציאליים, מחנכים ואנשי מערכת הבריאות הוא גורם מכריע במתן עזרה מוצלחת לנזקקים.
העובדים הסוציאליים איתם עבדה בקרן ראסל סייג' היו בין הראשונים שהתאפשר להם לפתח שיטות חדשות ומערכות לסיוע למשפחות במצוקה. ההצלחה שלה ומנהיגותה בפיתוח העבודה הסוציאלית ומחקר עודדו ארגונים רבים נוספים להמשיך בתמיכה כספית ופיתוח של הפרקטיקה של עבודה סוציאלית. מרי ריצ'מונד האמינה שרווחה סוציאלית היא אחריות אזרחית ורבות מהתאוריות ושיטות העבודה שלה על עבודה סוציאלית אומצו לשימוש באסיה, דרום אמריקה ואירופה.
אתה נמצא כאן

תוכני האלבום

האלבום מרבה לעסוק בזהות הישראלית, ביחסה לגורמים שמרכיבים אותה ושנמצאים בסביבתה. בין השאר עוסקים השירים ביחס בין האדם לאל כדוגמת "הלוחש למכוניות", "ימים נוראים", "צמאה לך נפשי"; ביחס למרחב הגאוגרפי בשירים כמו "בארץ הפלאות", "אתה נמצא כאן" ו"הדרך לערד"; בהתמודדות עם העולם המודרני בשירים "העין", "זמן של מספרים" ועוד.
באופן מקביל לעיסוק זה מעוצבת עטיפת האלבום והחוברת המלווה בקולאז'ים של מפות שונות מתוך תערוכה של האמן אבי יאיר, חבר ילדותו של סחרוף, שנשאה את שם האלבום והיוותה השראה לו. עיצוב סינגלים רבים מהשיר כולל איורים הדומים בסגנונם לתרשימי המפות בסגנון המאה ה-19.
האלבום הוקדש לזכרו של המתופף ז'אן ז'אק גולדברג.

השפעות

סחרוף, שנולד בטורקיה, מכניס ביצירתו לכל אורך השנים מאפיינים והשפעות מן היהדות ומהתרבות המזרח-תיכונית ואלו מתבטאות גם באלבום זה.
ההשפעות המזרחיות ניכרות בעיקר מהבחינה המוזיקלית, שם בולטת השפעה של מוזיקה ים תיכונית, שמתבטאת בשימוש בכלי נגינה כמו סינתיסייזר ערבי, פח, פרקשן ועוּד.
השפעת המקורות היהודיים ניכרת בעיקר בתוכני השירים. בשיר "כלום זה לא סתם" מופיע ציטוט מקהלת, א', ח': "לא תשבע עין לראות"; השיר "הלוחש למכוניות", שנלקח מספר שיריה של חביבה פדיה "מתיבה סתומה", מסתיים במשפט "פתח לנו שער" מתוך פיוטי יום כיפור; השיר "ימים נוראים" קשור יד ביד עם תקופת הימים הנוראים בשנה העברית; תוכן השיר של רוני סומק, "הדרך לערד", כולל בתוכו פרפאזה לפסוק "וְגָר זְאֵב עִם כֶּבֶשׂ, וְנָמֵר עִם גְּדִי יִרְבָּץ, וְעֵגֶל וּכְפִיר וּמְרִיא יַחְדָּו" (ישעיה, א', ו'), והשיר "צמאה לך נפשי" לקוח כולו מספר תהלים כאשר הלחן הוא של בעל התניא.
מרים וייקסלבראון

ביוגרפיה

וייקסלבראון נולדה באינסברוק. ב-1999 החלה לעבוד בתחנת רדיו מקומית. ב-2001 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית תרבות הנקראת "המגזין". היא נבחרה כנערת השנה של מגזין הנוער הגרמני "בראבו" 25,000 מתמודדות.
ב-2002 הצטרפה לצוות ערוץ מוזיקה בקלן הנקרא  "VIVA PLUS" ושם הגישה את התוכנית "יום קלן", כעבור שמונה חודשים היא עברה לערוץ MTV גרמניה ובמהלך עבודתה ראיינה בין היתר את ג'ון בון ג'ובי ואת חבריי להקת ניקלבק, ב-2004 הנחתה את התוכנית "Expedition Austria" הגרסה האוסטרית לתוכנית המציאות הישרדות, ב-2005 הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון האוסטרי ובאותה שנה החלה להנחות את הגרסה האוסטרית של "רוקדים עם כוכבים". היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרסי הרומי, פרס הטלוויזיה האוסטרי. היא נבחרה להנחות את אירוויזיון 2015 שנערך בווינה. 
היא זכתה במספר פרסים על הנחייתה, בהם בפרס רומי כמגישת הטלוויזיה הפופולרית ביותר. היא השתתפה כשחקנית במספר סרטי קולנוע, ובהם בסרט "H3 – Halloween Horror Hostel", פרודיה על סרטי אימה אמריקאיים.
מלכה מרגלית

פרופ' מלכה מרגלית (נולדה ב-1940) היא פסיכולוגית חינוכית ושיקומית וחוקרת ישראלית בפסיכולוגיה ובחינוך. כלת פרס ישראל בחקר החינוך לשנת תשע"ז. משמשת ראש בית הספר למדעי ההתנהגות במרכז האקדמי פרס.

ביוגרפיה

מרגלית נולדה ב-1940 ברמת גן. אביה מאנשי העלייה השלישית, ואמה בת לעולי העלייה הראשונה. למדה לתואר ראשון ושני בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר שלישי בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת לונדון ב-1975. לאחר מכן חזרה לישראל ומ-1976 שימשה כמנהלת מכון שניאורסון בשירות הפסיכולוגי בתל אביב, עד 1983. מ-1980 הוכרה כפסיכולוגית חינוכית ושיקומית מומחית ומדריכה.
ב-1994 קיבלה דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2000–2004 שימשה שם כראש בית הספר לחינוך. 
משמשת כיום כראש בית הספר למדעי ההתנהגות במרכז האקדמי פרס. 
מחקריה עסקו לאורך השנים בהשפעת רגשות על התפתחות ילדים והסתגלותם במסגרת המשפחה ובית הספר, תוך התמקדות במודל התקווה; גורמי סיכון וגורמי חוסן בהתמודדות של ילדים ומשפחות מול אתגרים; הפסיכולוגיה של תלמידים עם ליקויי למידה, הפרעות התפתחות והתנהגות; תחושת בדידות של ילדים והורים והקשר שלה לתקשורת וחברות וירטואלית, ועוד. פרסמה לאורך השנים 5 ספרים ומאות מאמרים בכתבי עת מדעיים בינלאומיים. 
מכהנת כעורכת בכתב העת "Journal of Learning Disabilities".
מרגלית כיהנה בתפקידים מרכזיים במספר ארגונים בינלאומיים בתחומה, בהם סגנית נשיא באקדמיה הבינלאומית למחקר בליקויי למידה (IARLD), וחברה בוועד המנהל של החברה הבינלאומית למחקר בהתערבות מוקדמת (ISEI), סגנית יו"ר הארגון הבינלאומי לחינוך מיוחד, ויו"ר הוועדה ללקויות ולשיקום בארגון הפסיכולוגים הבינלאומי. 
בישראל כיהנה מרגלית בעבר כיו"ר מועצת הפסיכולוגים במשרד הבריאות. משמשת גם כיועצת מדעית בארגונים ועמותות בתחום החינוך, כגון "ניצן".
ב-1997 עמדה בראש "ועדת מרגלית", ועדה ציבורית לבחינת מיצוי יכולתם של תלמידים עם ליקויי למידה. בשנת 2000 עמדה בראש ועדה ציבורית לבחינת היישום של חוק החינוך המיוחד וקידום השילוב של תלמידים עם צרכים מיוחדים. משרד החינוך אימץ את מסקנות שתי הוועדות, והן הוחלו על כלל מערכת החינוך.
ב-3 במאי 2017, יום העצמאות תשס"ז זכתה בפרס ישראל לחקר החינוך, על תרומתה לחקר החינוך המיוחד ותחום ליקויי הלמידה, והובלת שינויים תפיסתיים ומערכתיים בתחומים אלו בחינוך בישראל.
מתגוררת ברמת אפעל, ולה שני ילדים וחמישה נכדים.
דרום-מזרח אנגליה

כאזור חלוקה מנהלית באנגליה

דרום-מזרח אנגליה הוא אחד מאזורי אנגליה המשמשים את ממשלת בריטניה לצרכים מנהליים. האזור כולל את המחוזות ברקשייר, בקינגהאמשייר, מזרח סאסקס, המפשייר, האי וייט, קנט, אוקספורדשייר, סארי ומערב סאסקס.
אזור זה הוא המאוכלס מבין אזורי אנגליה עם למעלה מ-8.6 מיליון תושבים (נכון ל-2011). כמו כן באזור זה קיים השיעור הגבוה ביותר של תושבים שנולדו מחוץ לתחומי הממלכה המאוחדת.

כמחוז בחירה לפרלמנט האירופי

כמו יתר אזורי אנגליה, מהווה אזור דרום-מזרח אנגליה גם מחוז בחירה לפרלמנט האירופי. למחוז עשרה נציגים בפרלמנט האירופי, בהם דניאל האנן ונייג'ל פראג' הידועים כמתנגדים חריפים לאיחוד האירופי, ובפרט להמשך חברות הממלכה המאוחדת באיחוד זה.
רומי ומישל - פגישת מחזור

עלילה

רומי ומישל הן שתי חברות שגרות בדירה מול הים בלוס אנג'לס. רומי עובדת כקופאית במרכז מכירות של מכוניות יגואר ומישל לא עובדת ומובטלת. שתיהן רווקות וחיות חיים של מסיבות והנאות. יום אחד פוגשת רומי במקום עבודה בת כיתה שלהן לשעבר שמספרת לה שבקרוב תיערך פגישת מחזור לשכבתן. במטרה נואשת לעשות רושם טוב מנסות שתיהן לרזות, להשיג עבודה טובה יותר ובני זוג נחשקים יותר לקראת הפגישה. זאת במטרה לסגור מעגל על כך שבתיכון היו תלמידות לא מקובלות. כשהן נכשלות בניסיונות אלו, הן מחליטות להעמיד פני מצליחות על ידי כך שיבואו לפגישה בבגדים ומכוניות יוקרתיים.
צרצור

צִרְצוּר (באנגלית: stridulation) היא הפעולה של הפקת צליל על ידי שפשוף חלקי גוף מסוימים זה בזה. התנהגות זו מזוהה בעיקר עם חרקים, אך ידועים בעלי חיים אחרים המסוגלים לצרצר, כגון מספר מינים של דגים, נחשים וגם עכבישים. מנגנון הצרצור לרוב מורכב ממַגְרֵד (plectrum) – מבנה דמוי שפה, רכס או גושים הנע על משטח מחורץ או בעל רכסים (stridulitrum). פעולה זו גורמת למגרד לרטוט, בדומה לרטט מחט הפטיפון כשהיא נעה על פני תקליט. לעיתים המבנה הפוך וה-stridulitrum רוטט ומשמיע את הצליל או שהמגרד נייח וה-stridulitrum נע עליו.
בה"ד 7

היסטוריה

בה"ד 7 הוקם בדצמבר 1948 בצריפין בשם "גבעת האלחוט" תרגום לשם האנגלי Signal-Hill, על שם תחנת רדיו בריטית שפעלה במקום בתקופת המנדט.
במרוצת השנים שונה השם ל"בית הספר הארצי לקשר" ועם הקמת אגף התקשוב בחיל, הוסב שמו ל"בית הספר למקצועות התקשוב". המחנה בצריפין בו שכן הבה"ד נקרא "מחנה הגדעונים" ע"ש אלחוטני ההעפלה שכונו "הגדעונים".
נכון להיום הבסיס ממוקם בעיר הבה"דים, לאחר שהועתק לשם במאי 2016. 
בשנותיו האחרונות בצריפין זכה הבה"ד בפרסים רבים מטעם שר הביטחון והרמטכ"ל, ביניהם, פרס על חזות הבה"ד אשר נחשב לאחד היפים והמטופחים בצה"ל ופרס על הכשרות הצי"ד והלמידה המתוקשבת.
החל מינואר 2019 מפקד הבה"ד הוא אל״מ נועם אסידו.

הכשרות בבסיס

מדי שנה עוברים בבסיס אלפי חיילים, חוגרים, קצינים וצוערים בהשלמה חיילית, המוכשרים בבסיס בתפקידי מחשוב, קשר ותפקידים טכנולוגיים אחרים. בסיס ההדרכה אמון על הכשרת תפקידי הקשר והטכנולוגיה של צה"ל. 

בשנים האחרונות מתפתח הבהד בתחומי הלוחמה מבוססת רשת וכן בתחום ההגנה בסייבר, התפתחות זו נוגעת בכלל תוכני ההכשרות השונות וכן בפיתוח של מקצועות חדשים ייעודיים לעיסוק בשני תחומים אלה.
בין השאר נערכים בבה"ד קורסים במקצועות הדיגיטל, מחשוב, תקשורת ,רדיו ,שו"ב, לווינות ועוד.
.

השלמה חילית

בבה"ד מתקיימת ההשלמה החילית של קורס קציני הקשר, האורכת 10 שבועות.

מסלול קשר"גים

בין המסלולים הבולטים בבה"ד 7 הוא מסלול קשר"גים - מסלול ייעודי לתפקיד קציני תקשוב גדודיים קרביים ליחידות חי"ר ויח"ש. למסלול חשיבות רבה במסגרת תפיסת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) בה דוגל צה"ל בשנים האחרונות. הקשר"ג מהווה חוליה המקשרת בין מרכז השליטה והבקרה ליחידות בשטח. בנוסף, הקשר"ג אחראי על נושא הקשר הטקטי ברמת הגדוד.
בשנה האחרונה תוקף והותאם מסלול הקשר"גים לעידן הנוכחי, המסלול קוצר ואורכו כיום כשנה וארבעה חודשים.שבמהלכם עובר החייל טירונות ברמת רובאי 03 ולראשונה טירונות זו מבוצעת בבהד עצמו תחת פלוגת המסלולים בענף מפקדים, הטירונות משולבת הכשרת יסוד מקצועית, שבמהלכה החייל לומד את מקצוע טכנאי הקשר, ובנוסף לומד על מגוון נושאים חשובים לתפקיד כגון ניווטים, לש"ב, שבוע כושר גופני במכון וינגייט, והתמקצעות מוגברת בנושאי לוחמה. לאחר מכן החייל יסופח למחלקות הקשר ביחידות השדה בצה"ל (בדרך כלל לגדודים למעט מקרים חריגים),לאחר תקופת הסיפוחים יחזור החניך לביצוע קורס פיקודי שהחל מנובמבר 2018 יבוצע אף הוא בבהד 7 בהובלת ענף מפקדים ולבסוף קורס קצינים במגמת להב והשלמת תקשוב קרבית.
מ.א.ש (זיכיון)

מ.א.ש (באנגלית: M*A*S*H) ​​הוא זיכיון אמריקאי על סדרת רומנים, מספר סדרות טלוויזיה, סרט קולנוע אחד, מספר מחזות ויצירות נוספות, בבעלות פוקס המאה ה-20, המבוססים על הסמי-אוטוביוגרפיה של ריצ'רד הוקר.
הזיכיון מתאר קבוצה של דמויות בדיוניות ששירתו בבית החולים הצבאי 4077 - בית חולים-כירורגי צבאי נייד (בראשי תיבות: M*A*S*H), במהלך מלחמת קוריאה. חלק מהאירועים בסדרות מבוססים באופן רופף על בית החולים ההיסטורי 8055. הדמות הראשית - ד"ר הוקאיי פירס - מגולמת על ידי דונלד סאתרלנד (בסרט) ואלן אלדה (בטלוויזיה). סדרות-בת מאוחרות יותר עוסקות בדמויות אחרות, אך עלילותיהן מתרחשות לאחר סיום המלחמה. כמעט כל הגרסאות של הסדרה משתייכות לז'אנר הקומדיה השחורה או הדרמה הקומית; הדמויות הראשיות היו רופאים ואחיות, והעיסוק במקצוע הרפואה היה תמיד במרכז האירועים.
בפועל, הזיכיון הגיע לסוף דרכו עם סיומה של הסדרה Trapper John, M.D., ב-4 בספטמבר 1986. לסדרה יש קהילת מעריצים גדולה, ולפוקס הייתה הצלחה ניכרת בשיווק ביתי של הסרט והעונות של סדרות הטלוויזיה על גבי DVD.

מ.א.ש באמצעי מדיה אחרים

ב-1973, מחזה מאת טים קלי, המבוסס על הספר, תוכנית הטלוויזיה וסרט הקולנוע, יצא לאור בשתי גרסאות - קצרה (מערכה אחת) ומלאה. המחזה משלב רבות מהדמויות, אבל משמיט היבטים רבים של הקומדיה השחורה שאפיינו את היצירות הקודמות שעליהן המחזה מבוסס. המחזה מועלה, מעת לעת, על ידי תיאטראות קהילתיים וכהפקות של תלמידי מגמות תיאטרון בבתי-ספר תיכוניים.
ב-1984, פוקס פיתחה משחק וידאו של מ.א.ש, בו השחקנים היו יכולים לשלוט במסוק המפנה חיילים פצועים מחזית הקרב, וכן לשמש כרופאים-מנתחים, המבצעים ניתוחים כירורגיים בחיילים.
ב-1986-1987, צוות מסדרת מ.א.ש הופיע בפרסומות עבור מוצרי IBM שונים.