google/wiki40b huggingface dataset:
דן דינר

דן דינר (נולד ב-20 במאי 1946, מינכן) הוא היסטוריון, פרופסור להיסטוריה בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. דינר עמד בראש מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ולתרבות יהודית, וכיהן גם כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת לייפציג וכחבר מן המניין באקדמיה הסכסונית למדעים בלייפציג.

קורות חיים

דינר למד באוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה בפרנקפורט. ב-1973 השלים שם לימודי הדוקטורט במשפט בינלאומי וב-1980 השלים את תזת ההביליטציה (תואר אקדמי גבוה באוניברסיטאות אירופיות). בין השנים 1980 ל-1985 שימש כפרופסור להיסטוריה ערבית מודרנית באוניברסיטת אודנסה בדנמרק. ב-1985 מונה לפרופסור להיסטוריה לא-אירופית באוניברסיטת אסן שבגרמניה. משנת 1988 שימש גם כפרופסור להיסטוריה אירופית באוניברסיטת תל אביב, ושם התמנה למנהל המכון להיסטוריה גרמנית בין השנים 1994 ל-1999.
בשנת 1999 מונה דינר למנהל מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ולתרבות יהודית ולפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת לייפציג. החל מ-2001 הוא מכהן גם כפרופסור להיסטוריה אירופית באוניברסיטה העברית וכחבר במרכז קבנר להיסטוריה גרמנית.
בשנת 2006 זכה דינר בפרס ארנסט בלוך ובשנת 2007 בפרס קפלביו (Capalbio). בשנת הלימודים 2004/2005 שהה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון. הוא שימש כמרצה אורח במגוון אוניברסיטאות בעולם ומכהן במגוון ועדות מדעיות. ב-2013 זכה דינר בפרס לייפציג למדע.

עבודתו האקדמית

בעבודתו קישר דינר בין מסורות ההיסטוריה האירופית, ההיסטוריה של המזרח התיכון והיסטוריה יהודית - תוך שימת דגש על הצמתים שבין אלה. הוא חתר בשיטתיות לחצות הבחנות תרבותיות, זאת על ידי בחינת נקודת המבט הפריפריאלית - הן מבחינה מרחבית והן מבחינה משמעותה האפיסטמית.
עבודותיו מתמקדות בסוגיות מתודולוגיות בדבר הקשר בין היסטוריה לזיכרון, בייחוד בנוגע לנציונאל-סוציאליזם. במסגרת עבודתו האקדמית טבע את המונח האפיסטמי "שבר התרבותי".
מחקריו הנוכחיים עוסקים בשני נושאים מרכזיים: המשגה מחדש של ההיסטוריה היהודית בתקופה המודרנית וחשיבותה של ההיסטוריה היהודית כברומטר של תהפוכות המודרנה. מחקר זה נערך במכון שמעון דובנוב בלייפציג ומתבטא בניהול הפרויקט המחקרי "מסורות אירופאיות - אנציקלופדיה של תרבויות יהודיות" במסגרת אוניברסיטת לייפציג. דינר חיבר וערך ספרים רבים אשר תורגמו לשפות רבות ביניהן אנגלית, ערבית, טורקית, פולנית וצ'כית.
פוגת החתול

הפוגה בסול מינור (30‏.K ברשימת ראלף קירקפטריק, 499‏.L ברשימת אלסנדרו לונגו) מאת דומניקו סקרלטי היא סונאטה לצ'מבלו בפרק אחד, המוכרת בכינויה הפופולרי "פוגת החתול" (באיטלקית: "Fuga del gatto").

מבנה

הפוגה נפתחת באקספוזיציה המציגה את הנושא הראשי שלה: 

אחרי הצגת הנושא בפעם הראשונה נכנס הנושא קוורטה נמוך יותר בסולם הדומיננטה (רה מינור) ומוצג במקביל הנושא הנגדי:

לאחר מכן חוזר הנושא הראשי שוב בטוניקה, אוקטבה נמוך יותר ביחס לפעם הראשונה ביחד עם הנושא הנגדי והאקספוזיציה מסתיימת בכניסת הנושאים הראשי והנגדי פעם נוספת בדומיננטה, קוורטה נמוך יותר. לאחר האקספוזיציה, קטע מעבר קצר המורכב מווריאציה על הנושאים, מוביל למודולציה אל הסולם המז'ורי המקביל לטוניקה, והנושאים הראשי והמשני מנוגנים בסולם סי במול מז'ור: 

מודולציה נוספת מעבירה את הפוגה שוב לדומיננטה והנושאים מנוגנים שוב בסולם זה. לאחר מכן, לראשונה, מנוגנים בו זמנית ארבעת הקולות כאשר הם יוצרים וריאציה על הנושא הנגדי ובסופה הסולם עובר לסולם דו מינור ובו מנוגנת וריאציה על הנושא הראשי ולאחריו סדרת סקוונצות יורדות המחזירה את הפוגה לטוניקה, ומתחיל שוב הנושא הראשי בבס, כאילו לקראת סיום היצירה. באמצע החזרה על הנושאים, נכנס קול נוסף והקולות משתנים ומשתלבים זה בזה ויוצרים סדרה נוספת של וריאציות על שני הנושאים של הפוגה שבסופה חזרה אל הנושא הראשי בסולם הדומיננטה כאשר הוא מנוגן בשני קולות בהפרש של אוקטבה, אבל במקום להסתיים כרגיל הוא ממשיך להתפתח לווריאציה נוספת, ארוכה ומורכבת מהקודמות:

לבסוף חוזרת הפוגה לטוניקה ומתחיל שוב הנושא הראשי רק כדי להקטע באמצעו ולהתחלף בסדרה של סקוונצות עולות על הנושא הנגדי ואחריה סדרת סקוונצות יורדות המסתיימות בדומיננטה. הקולות הנמוכים מנגנים סדרה של סולמות עולים כאשר הקולות הגבוהים מנגנים קאנון על הנושא הנגדי:
לאחר מכן חוזרת הפוגה לטוניקה ובחזרה אחרונה על הנושאים מגיעה אל סופה.

השפעה

היצירה יצאה לאור בלונדון בשנת 1739. גאורג פרידריך הנדל, שנודע בשימוש חוזר במוזיקה שלו וב"שאילות" מיצירות של זולתו, כתב את הקונצ'רטי גרוסי אופוס 6 שלו בין סוף ספטמבר לסוף אוקטובר 1739 והמרווחים היורדים המוזרים של הפרק השני בקונצ'רטו מס' 3 מזכירים את היצירה של סקרלטי.
אנטון רייכה, תאורטיקאי מוזיקה ומלחין בראשית המאה ה-19, הכיר את היצירה וכתב פוגה על אותו נושא לקובץ 36 הפוגות שלו משנת 1803.
הנס פון בילוב כתב עיבוד לביצוע קונצרטי.

ביצועים

"פוגת החתול" הייתה יצירה פופולרית לפחות מאז המאה ה-19. פרנץ ליסט - שהתוודע אל היצירה באמצעות אספן כתבי היד הרומאי פורטונאטו סאנטיני - כלל אותה בתוכניותיו בברלין בראשית שנות ה-40' של המאה ה-19; גם איגנץ מושלס ביצע אותה; שניהם כללו אותה בתוכניתם בשם "פוגת החתול".
אוריאל יקותיאל

ביוגרפיה

יקותיאל גדל והתחנך בהרצליה, בן זקונים במשפחה בת 4 ילדים. אמו התאבדה ב-1990 כשהיה בן שנתיים ואביו עבד כאיש ביטחון ומומחה בכלי נשק. ב-2001 כשהגיע לגיל 13 יצא מהארון בפני משפחתו וחבריו. ב-2005 בגיל 17 למד איפור מקצועי בבית הספר לאיפור של ירין שחף. לאחר סיום התיכון, התגייס לחיל האוויר הישראלי, ומתוקף סיבות נפשיות קיבל פטור משירותי ביטחון והשתחרר בדרגת טוראי. לאחר שחרורו, עבר אוריאל לאנגליה ועבד במכירות ללא אישור עבודה, שם לראשונה הכיר רקדנים מכלל אזור אירופה וקיבל השראה ותובנה שהבמה היא מקומו.
עם שובו לישראל, החל להופיע במועדונים שונים בתל אביב, כשהוא לבוש בבגדי נשים ואיפור, אך עם זאת השאיר את סימן ההיכר שלו: השפם.
לאור הצלחתו בקרב הקהילה הגאה כדמות מיוחדת במינה, חבר אוריאל לליין ה"אריסה", הליין הראשון לגייז אשר מנגן מוזיקה מזרחית בלבד ויחד צברו תאוצה כאשר בקיץ 2011 סרטוני הליין שנראו במובנים מסוימים אף שנויים במחלוקת הפכו לוויראליים, ובכך העצימו את החשיפה של המסיבות. בין הזמרים הים תיכוניים שהצטלמו לסרטוני הליין לקראת הופעותיהם במסיבות: זהבה בן, אתי לוי, הפרויקט של רביבו, מרגלית צנעני, ליאור נרקיס, עומר אדם, שרית חדד ועוד.
בנובמבר 2011 השתתף בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות מזעזעים בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן.
בשנת 2012 עלתה לאוויר הסדרה "אמא ואבאז" בערוץ הוט 3, שם שיחק אוריאל את חברם הטוב של סמי וארז, זוג גברים המביאים לעולם ילד עם אישה.
בשנת 2014 השתתף אוריאל בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון", יחד עם חברו הטוב, טום באום. השניים הגיעו למקום השני, ובאותה השנה השתתף בקליפ שיצא עבור השיר "פה זה לא אירופה". ביוני 2015, החלו להגיש את תוכנית האירוח "שישי טייק אווי" בזכיינית ערוץ 2 רשת בשיתוף עם השף עומר מילר במשבצת המקדימה לאולפן שישי.
ב-2015 השתתף בקמפיין לחברת "קרולינה למקה" עם בר רפאלי.
בפסח 2016 החל להופיע במופע האלתורים "יצא משליטה" עם דר זוזובסקי, עדי הימלבלוי, תובל שפיר ועוד.
בקיץ 2016 יקותיאל מככב בקמפיין עבור רשות שדות התעופה. בנוסף מנחה ביחד עם לירון רביבו את תוכנית הטיולים "החופשה המושלמת" בערוץ 2.
אסגיר אסגירסון

חייו

למד תאולוגיה וסיים את לימודיו בהצטיינות באוניברסיטת איסלנד ברייקיאוויק בשנת 1915. נישא לדורה תורלסדוטיר ב-1917. דורה הייתה בתו של תורהלור ביירנרסון שכיהן כבישוף של איסלנד בין השנים 1908-1916. אחיה היה טריגווי תורהלסון, ראש ממשלת איסלנד בין השנים 1927-1932.
אסגירסון נבחר לאלת'ינגי בשנת 1923, בהיותו בגיל 29, מטעם המפלגה הפרוגרסיבית של איסלנד. ב-1931 התמנה כשר האוצר של איסלנד, וב-1932 לתפקיד ראש ממשלת איסלנד. בשנת 1934 פרש מן המפלגה הפרוגרסיבית, במשך תקופה מסוימת התמודד כמועמד עצמאי, אך בהמשך הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ונשאר כחבר האלת'ינגי עד היבחרו לנשיא בשנת 1952.
במקביל כיהן משנת 1938 ועד בחירתו לנשיאות כמנהל בנק "Útvegsbanki Íslands", שבעתיד התמזג יחד עם שלושה בנקים נוספים ל"Íslandsbanki" שהפך לימים לבנק גליטניר .
בחירתו לנשיאות בפעם הראשונה הייתה בבחירות המוקדמות לנשיאות ב-1952 שנקבעו עקב מותו של נשיאה הראשון של איסלנד סוון ביירנסון. יריבו העיקרי בבחירות אלו, ביארני יונסון, זכה לתמיכתן של מפלגות השלטון באיסלנד, מפלגת העצמאות והמפלגה הפרוגרסיבית. למרות זאת הצליח אסגירסון לזכות ב-46.7% מהקולות ולגבור על יריבו שזכה ב-44.1%. המועמד השלישי, גיסלי סוונסון, חבר אלת'ינגי לשעבר מטעם מפלגת העצמאות, קיבל 6.0% בלבד. בבחירות של 1956, 1960, ו-1964 נבחר אסגירסון שוב ושוב ללא התנגדות. זמן קצר לאחר תחילת הקדנציה הרביעית שלו בנשיאות, מתה אשתו דורה מלוקמיה, ובשנת 1968 בחר אסגירסון שלא להתמודד שוב לנשיאות. הדעה הרווחת באיסלנד הייתה שחתנו גונאר תורודסן ייבחר במקומו, אך למרות שהתחיל כמועמד מוביל, סיים את מערכת הבחירות בהפסד למועמד המנצח כריסטיאן אלדיארן.
אסגיר אסגירסון נפטר ב-15 בספטמבר 1972.
אדוניס (רומן)

שם הספר

הספר קרוי על שמו של אדוניס, מדמויות המיתולוגיה היוונית, המקביל לתמוז  במיתולוגיה המסופוטמית. על אדוניס התגלע סכסוך בין אפרודיטה, אלת האהבה והיופי, לפרספונה, מלכת השאול. בפשרה שהושגה נקבע שאדוניס יהיה שליש מהשנה עם אפרודיטה, שליש עם פרספונה, ושליש יהיה חופשי לנפשו. בספר שלפנינו אדוניס הוא משל לזכריה יולין, שאותו מנסה לאתר הבלש אבנר בן-חורין, באמצעות מידע משתי נשים החושקות ביולין – אלישבע ופרידה. כל השלושה מופיעים בציור שציירה פרידה, המסבירה לבן-חורין את המשל והנמשל שבציור.
משקע (גאולוגיה)

בגאולוגיה, משקע (בלועזית: סֶדימֶנט) הוא חומר לא מלוכד המצטבר על פני היבשה ועל קרקעיתם של מקווי מים. משקעים מכילים חלקיקים בגדלים שונים, שמקורם בפירוק של סלעים קודמים או בחומרים אורגניים. התלכדות והתגבשות של המשקעים יוצרת סלעי משקע.
הרכב המשקע נובע מהרכבם הכימי והמינרלוגי של הסלעים מהם נוצר.

מקור המשקעים

החומרים היוצרים משקעים נובעים ממקורות מגוונים:

משקעים כימיים

משקעים אלה נובעים משקיעת חומרים מתוך תמיסות. חומרים אלה מתגבשים למינרלים יוצרי סלע דוגמת הליט וגבס, המצטברים ויוצרים סלעי התאדות.

משקעים ביוגניים

משקעים אלה מורכבים מחומרים אורגניים שמקורם בשרידי צמחייה ובעלי חיים. החומרים האורגניים מתפרקים או נותרים בשלמותם ויוצרים סלעי משקע דוגמת אבן גיר וקירטון ושוניות.

מקורות חוץ-ארציים

משקעים אלה נוצרים מחלקיקים בגדלים שונים שמקורם מחוץ לכדור הארץ. חלקיקים אלה עשויים להיות גדולים מאוד – דוגמת מטאוריטים, או קטנים מאוד – דוגמת אבק.

אזורי השקעה

משקעים עשויים להצטבר במקום בו נוצרו, או להיות מובלים ממקומות מרוחקים ולהצטבר בסוף דרכם.

משקעי מערות

במערות מצטברים ספלאותמים (speleothems) – משקעים קלציטיים או ארגוניטיים השוקעים מתוך מים בחללים קארסטיים. משקעים אלה מתקשים ויוצרים בחלל המערה נטיפים וזקיפים.

משקעים קרחוניים

תוצרי הפירוק של סלעים עשויים להילכד בקרחון ולנוע עמו למרחק גדול. גודל החלקיקים הנישאים על ידי הקרחון עשוי לנוע בין גרורות לבין חרסית. בשולי הקרחון ובחזיתו נערמים השברים הקלאסטיים למורנות – תלוליות מוארכות של שברי סלעים בהתמיינות גרועה – שברים בגדלים שונים מעורבים זה בזה. מהצטברות והתמצקות של משקעים קרחוניים נוצרים סלעי טיליט (Tillite).
סלעים בודדים עשויים להינתק מסביבת היווצרותם ולהינשא על ידי הקרחון למרחק רב. אלה נקראים סלעים תועים (erratic blocks) ונמצאו באזורים שעוצבו על ידי קרחונים, דוגמת הרמות המחורצות.

משקעי הפשרה

כאשר מפשירים מי הקרחון, שוקעים מתוכם השברים הסלעיים תוך התמיינות טובה – החלקיקים מסתדרים על פי גודלם: הגדולים בתחתית והקטנים מעליהם.

משקעים אגמיים

מי נהרות או הפשרת קרחונים עשויים להתנקז לתוך אגם. החלקיקים – לרוב גרגרים קטנים – שוקעים מתוכם ומצטברים על קרקעית האגם. משקעים אלה מתאפיינים בוורוות – שכבות ריבוד עונתיות או שנתיות הנבדלות בעוביין ובצבעיהן. ורוות של משקעים אגמיים יצרו את סלעי חוואר הלשון בדרום ים המלח.

תהליכים

במשקעים מתקיימים שלושה סוגים של תהליכים: תהליכים ראשוניים התורמים להיווצרותם, תהליכים המובילים ומסיעים אותם ממקום היווצרותם למקומות אחרים ותהליכים מאוחרים היוצרים מהם סלעים.

תהליכים מגבשים

לאחר היווצרות המשקעים מתקיימים בהם תהליכים מגבשים הנקראים דיאגנזה (diagenesis). תהליכים אלה גורמים להתקשות המשקע וכוללים:
הידוק ודחיסה – לחצים המופעלים על המשקעים ביבשה ובים גורמים ללחיצתם ולאחיזת הגרגרים זה בזה.
מילוּט – תמיסות החודרות למשקע מתקשות ויוצרות מעין מלט המאחד את הגרגרים לסלע.
יאנוב

יהודי יאנוב

בכפר פעלו כמה מאדמו"רי חסידות לובושוב.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים ממערב פולין, ובהמשך החודש הועבר לשליטת ברית המועצות.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, תוך גיוסם לעבודות כפייה. בסוף אוגוסט 1941 רוכזו כ-2,500 יהודי היישוב בגטו שהוקם באזור עני וקטן בו, בו רבים מתו ממגפת טיפוס הבהרות.
ב-2 בנובמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה בקלבסין, וכעבור מספר שבועות שולחו ממנו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
המטבח הירדני

רקע

באזור ממלכת ירדן התגלו בחפירות ארכאולוגיות יישובים מלפני 8,000 שנים ויותר. החקלאות האזורית והמטבח המקומי, כבר בעת העתיקה, התבססו על שמן זית, ועל תבלינים כגון שום ובצל.

מאפיינים עיקריים

המאכלים העיקריים המאפיינים את המטבח הירדני דומים לאלה המאפיינים את יתר המטבח הערבי והמטבח הים תיכוני. המתאבן הפופולרי ביותר הוא החומוס, המכיל טחינה, לימון ושום. מתאבן פופולרי נוסף הוא הפול (פול מודאמס).
בתחילת הארוחה מקובל לאכול מגש מזה המכיל מספר מתאבנים: קובה, לבנה, באבא גנוש, טבולה, זיתים כבושים, ומלפפונים חמוצים.
לאחר מגש המזה מוגשת המנה העיקרית. המנסף נחשבת למנה העיקרית המסמלת את המטבח הירדני.
בסיום הארוחה נהוג להגיש מיני מאפים מזרחיים כגון: בקלווה, כנפה, קטאיף; או דברי מתיקה כגון חלווה או מלבי.
בנוסף, בתום הארוחה נהוג לשתות קפה שחור או תה עם נענע.

תרבות האכילה

האכילה יחד מהווה חלק חשוב בתרבות הירדנית. באזורים הכפריים נהוג לאכול את הארוחות בחיק המשפחה, כאשר כל בני המשפחה נוכחים, ולעיתים אף המשפחה המורחבת. גם בערים מפגשים חברתיים נערכים במסעדות או בעת הזמנה לארוחה ביתית.
מייסלון חמוד

ביוגרפיה

מייסלון חמוד נולדה בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה ממוצא פלסטיני מדיר חנא. היא בת בכורה ולה שלושה אחים. הוריה של חמוד החזיקו באותה התקופה בדעות קומוניסטיות. אביה של מייסלון למד בהונגריה באותה העת רפואה ולקראת סיום לימודיו הוא התמקם עם משפחתו בשכונה ד' בבאר שבע ועבד בבית החולים סורוקה כדי להשלים עם התמחותו הרפואית. לדבריה של חמוד, במהלך ילדותה נהגה לדבר עם הוריה בשפה הערבית ואילו עם אחיה בעברית. היא נהגה לשמוע ניבים שונים של השפה במקום מגוריה המעורב עדתית. במקום מגוריה סבלה רבות מרמת הפיתוח הנמוכה של השכונה - דבר שהפריע לה בהמשך דרכה. הוריה שלחו אותה ללמוד בתל שבע על מנת שלא יאבדו את זהותם המשפחתית. בעת שהייתה בכיתה ח', חזרה משפחתה לדיר חנא. חמוד מציינת אירוע זה כמשמעותי בילדותה, שהשפיע עליה רבות ואף הסב לה שינוי תרבותי משמעותי לאורח חיים אחר לחלוטין: "הייתי מוזרה, עוף שונה. זו הייתה סביבה שונה לגמרי ממה שגדלתי. הייתי יושבת עם חברים בנים בטבעיות או מזמינה אלי גם חברים וגם חברות. לאנשים היה מה להגיד. במקומות כאלה, העין של כולם עליך כל הזמן. אז גם נכנס המשפט 'מה יגידו'".
כשעברה חמוד לתיכון, עברה ליישוב עיילבון, הנמצא בקרבת דיר חנא. האינתיפאדה השנייה ובמיוחד אירועי אוקטובר 2000 השפיעו עליה רבות בגיבוש זהותה הפלסטינית. במשך שנות נעוריה הצהירה חמוד כי סבלה מבעיות אכילה. בהמשך דרכה למדה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה את לימודיה עם תואר ראשון. בעת סיום לימודיה, התפרנסה כמורה פרטית. בשלב זה חזרו ההשלכות של בעיות האכילה מנעוריה והיא נזקקה לטיפול רפואי דחוף שבמהלכו לדבריה חוותה מוות קליני במשך יומיים. בגיל 25 המשיכה ולמדה בבית הספר לאמנויות מנשר לאמנות בתל אביב והתגוררה ביפו.

ביקורת ציבורית

הסרט "לא פה, לא שם" עורר ביקורת חריפה. ראש עיריית אום אל-פאחם, חאלד חמדאן, גינה את הסרט וקרא להחרימו, ואת חמוד עצמה כינה "כופרת". לטענת עיריית אום אל-פאחם, הסרט פוגע בשמה הטוב של העיר ומכאן הצעדים הננקטים כנגדו. גם בית אלמקדס לא היסס בצעדים וסיווג את הסרט כסותר את ערכי האסלאם כשהוא מייחס את חמוד כמתנגדת לדרכיו. בצעד נדיר במיוחד, שלא קורה לעיתים קרובות בישראל, הוציאה המועצה האיסלמית העליונה פתווה נגד חמוד וסרטה המגנה את הסרט ורואה בו "פוגעני לאסלאם". לדברי חמוד, כבר מלכתחילה ידעה כי סרטה החדש עומד לעורר ביקורת ציבורית, אך לא צפתה את עומק ההשפעה שלו והחריפות של הביקורת הציבורית עליה. בעקבות פרסום הסרט, נמסרו לחמוד איומים על חייה, בגין הישירות שבו "לא פה, לא שם" מציג נושאים כגון סמים ואלכוהול במסיבות ומפגשים חברתיים, הומוסקסואליות ואפילו אונס בחברה הערבית בישראל.

עמדה פוליטית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני

מייסלון חמוד עוסקת בין היתר בסכסוך הישראלי-פלסטיני. נכון לפברואר 2017 היא סבורה כי הוא אינו בתהליכי סיום אלא דווקא מחריף:
"אני רוצה להאמין שכן (ימצא פתרון לסכסוך). ללא האמונה הזאת גם לא הייתי מאמינה באקטיביזם ובאפשרות לשנות את המציאות. אמנם כרגע המציאות אומרת אחרת, כי אנחנו לא בכיוון בכלל, להפך: מה שאנחנו רואים מסביבנו זה העמקת הגזענות והתבססות של הדיכוי, הכיבוש, ההפחדה וההסתה. כל אלה בעיקר ממי ששולטים כאן בעניינים, כלומר: הישראלים".
חמוד סוברת כי ישנם שני פתרונות פרקטיים לסכסוך. פתרון מדיני: הקמה של קונפדרציות; ופתרון בין-אישי: התבוללות של החברות הפלסטינית והישראלית זו בזו, כלומר התמזגות האוכלוסייה מבחינה משפחתית-תורשתית.
צ'טבוט

פופולריות גוברת

בשנים האחרונות גובר השימוש בצ'טבוטים עקב הפופולריות של תוכנות מסרים כגון וואטסאפ, מסרים בפייסבוק ועוד. צ'טבוטים מאפשרים לחברות להציע מידע או הכוונה בדרך תקשורת זו, בצורה שנתפסת כערוץ תקשורת אישי אך מבלי לאייש מוקדי שירות יקרים.
בפלטפורמת המסרים של פייסבוק לבדה קיימים למעלה מ-11,000 צ'טבוטים נכון ל- 2016. בשנת 2017, החברה הישראלית SnatchBot השיקה אתר יצירת Chatbot, אשר על פי הטענה יש לו את היכולת של בניית בוטים עם יכולת ניתוח רגשות .

צ'טבוט כעזר למידה

השינויים הגלובליים, בעידן המידע הטכנולוגי, מחייבים את מערכת החינוך לשנות את הפדגוגיה המסורתית ולפתח בקרב התלמיד מיומנויות של המאה ה-21 כגון: למידה פעילה, למידה קונסטרוקטיבית, שיתופיות, יצירתיות, שיתופי פעולה, המצאתיות, פרודוקטיביות, ביקורתיות ועוד. טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICTs) בעלות פוטנציאל לשנות את הגישה הפדגוגית, כך שסביבת ההוראה תהיה אינטראקטיבית, שיתופית וממוקדת לומד.
לצ'טבוטים פוטנציאל לשימוש במגוון רחב של דרכים בסביבות חינוכיות משום שכוללים מנגנון אינטראקטיבי, המאפשר לתלמיד לתקשר באופן רציף עם הבוט בשאילת שאלות בתחום ספציפי ואף יכול לשמש ככלי ללמוד שפה חדשה. בנוסף, צ'אט בוטים מתקדמים, המכילים בינה מלאכותית ובאים לדמות שפה אנושית אינטליגנטית, מאפשרים ליצור סביבה לימודית המקדמת אינטראקציות חברתיות ושיתופי פעולה המתקיימים בין תלמידים לצ'אט, בין התלמידים עצמם ובין תלמידים למומחים בתחום, מה שמאפשר התפתחות קוגניטיבית של הלומד על פי תאוריית הקונסטרוקטיביזם החברתי, ולמעשה לשמש מעין אזור ההתפתחות הקרובה / המשותפת עבור הלומד. 
עד כה (2017) לא נעשו מחקרים רבים על השימוש בצ'טבוטים בלמידה ומה התועלות הממשיות של השימוש בטכנולוגיה.

לקריאה נוספת

מאמרו של פטריק ביי על טכנולוגיות בוטים כאפשרות פוטנציאלית עבור תלמידים ללמוד אך ללמוד (אנגלית) 
מאמרו של ג'יאה ג'יאוי על צ'טבוטים כסייענים ללמידת אנגלית (באנגלית)
שטח A

שטח A הוא מונח שנטבע בהסכמי אוסלו ומתייחס לשטחים שהועברו לשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית. שטח A כולל כ-18% משטחי יהודה ושומרון ובהם כל הערים וחלק מהכפרים הפלסטיניים.  
מאז אוקטובר 2000, ראשית האינתיפאדה השנייה, אסורה לישראלים הכניסה לשטחי A לפי צו אלוף פיקוד מרכז. בפועל צה"ל מנסה לאכוף את האיסור על יהודים ישראלים בלבד. 
למרות האיסור יהודים רבים נכנסים לשטחי A לחנויות, מוסכים ושירותי דרך. חרף הסכמי אוסלו, מאז האינתיפאדה השנייה  צה"ל מבצע פעילויות יזומות גם בשטחי A.
לורליי

היסטוריה

סימני יישוב קדומים על הלורליי הם בני כ-600,000 שנה, כאשר הייתה עוד בגובה הנהר ולא הזדקרה מעליו. כבר בימי הביניים הייתה הלורליי לנקודת ציון נודעת, ראשית בזכות סימן ההיכר של מתלול הסלע, ושנית בשל השייט המסוכן בקרבתה. הלורליי הייתה אז אחת הנקודות המסוכנות ביותר לשייט בריין. בשל המבנה הטופוגרפי של הנהר באזור נקלעו סירות רבות למערבולות קטלניות. הקדוש הקתולי גואר התיישב באזור במטרה להציל ולרפא את ניצולי הסירות הטרופות.

מקור השם

מקור השם "לורליי" איננו ברור די צורכו. הסיומת ליי עשויה להיות המילה הקלטית Ley, המשמשת לתיאור של רכסים סלעיים רבים באזור. הראשית "לורה" מקורה כנראה במילה הגרמנית עתיקה lorlen שפירושה לקצוף, לרעוש, בזכות תופעת ההד המהדהד שבע פעמים באזור, שאותו לא ניתן לשמוע עוד בשל רעש התחבורה בנהר. עד למאה התשע עשרה היה מבנה הזרימה באזור אחר, וגרם לאשליה אקוסטית לפיה שאון המים מקורו בסלע עצמו. בדמיון העממי האחראים לרעשים אלה היו גמדים שהתגוררו כביכול במחילות בסלע.
המועצה המרכזית של יהודי גרמניה

המועצה המרכזית של יהודי גרמניה (בגרמנית: Zentralrat der Juden in Deutschland) הוא ארגון יהודי-גרמני הפועל למען יהודי גרמניה והארגון הגדול והמשפיע ביותר בקרב קהילה יהודית זו.

היסטוריה

המועצה המרכזית הוקמה ב-19 ביולי 1950 כתוצאה מבידוד-יחסי של היהודים בגרמניה בין שאר הקהילות היהודיות בעולם, ועניין גובר והולך בשרידי הקהילה היהודית שלאחר השואה מצד ממשלת גרמניה המערבית. בתחילה, היה ממוקם מטהו המרכזי של המרכזי של הארגון בהמבורג; בשנת 1951 הוא עבר לדיסלדורף ובשנת 1985 לבון, והחל מאפריל 1999 הוא נמצא בבירת גרמניה ברלין. במועצה המרכזית של יהודי גרמניה נמנים כיום כ-105,000 חברים רשומים, אף על פי שנראה כי מספרם של היהודים בגרמניה כפול ממספר זה; רובם לא רשומים בבית כנסת או במשרדי הקהילה. בראשית ימיה, קיבלה המועצה המרכזית של יהודי גרמניה מימון כספי רב ותמיכה רעיונית מצד ממשלת גרמניה, בעוד כיום היא מתבססת בעיקר על תרומות ודמי חבר.
המשימות העיקריות שהארגון לוקח על עצמו הם זיכרון השואה, הן בקרב הקהילה היהודית והן בקרב העם הגרמני כולו; לחימה באנטישמיות, הן בגרמניה עצמה והן מחוצה לה; גיבוש הקהילה היהודית בגרמניה והעשרתה, מניעת התבוללות ויצירת קשרים בין קהילות יהודיות דוברות-גרמנית לקהילות אחרות שאינן כאלה; וחיזוק הקשר בין יהודי גרמניה לישראל.
בתחילה, מנהיגות הארגון הייתה מורכבת מיהודים שנולדו בגרמניה, בעוד רוב יהדות גרמניה הייתה מורכבת מיהודים פולנים ניצולי שואה שנמלטו מהמשטר הקומוניסטי ששרר בפולין של אותם הימים. בשל כך, הארגון קרא לעצמו באותה התקופה "המועצה המרכזית של היהודים בגרמניה" ולא "המועצה המרכזית של יהודי גרמניה". במשך הזמן, נקלטו היהודים ילידי-פולין בגרמניה, וברבות השנים השתלבו חלק מהם בהנהלת המועצה, אם כי גם כיום רוב אנשי הסגל הבכיר של המועצה הם ילידי גרמניה. בשנות ה-80 המאוחרות שקל הארגון לשנות את שמו; בעקבות התפרקותה, מהגרים רבים מאוד מברית המועצות ומהמדינות שתחת שליטתה נקלטו בגרמניה כמהגרים כתוצאה ממדיניות מכוונת של ממשלת גרמניה שביקשה לחדש את ימי הקהילה היהודית כקדם. כתוצאה מכך היהודים בגרמניה אינם תושביה ה"מקוריים" (למעשה, גם רוב אלה הוותיקים יחסית היו מזרח-אירופאיים במוצאם). ההגירה מברית המועצות שינתה את אופי הקהילה היהודית - היא הביאה איתה יהודים רבים שהיו חילונים וחסרי כל זהות עצמית יהודית, והיה צורך לשלבם בקהילה היהודית הוותיקה. קבוצה זו גם היוותה אתגר עבור המועצה המרכזית שהייתה שמרנית יחסית מבחינת ההקפדה על הלכות הדת .
לאורך ההיסטוריה שלו, ידע הארגון מספר פרשיות שחיתות ואי-סדרים פיננסיים, בעיקר תחת ניהולו של ורנר נחמן. לאחר מותו, ערך הנשיא הבא היינץ גלינסקי - יושב ראש הקהילה היהודית של מערב ברלין במשך 43 שנים - שינויים בהנהלה ובדרגים הנמוכים יותר והכניס דם חדש לארגון. שינויים אלו הביאו ליציבות ולהערכה רבה יותר למועצה המרכזית. בתקופת נשיאותו של איגנץ בוביס נכנסה המועצה המרכזית של יהודי גרמניה במידה רבה יותר מבשנים עברו לשיח הציבורי בגרמניה שלאחר השואה, וההנהגה חשה בטוחה יותר. בשנים האחרונות איתגרה את המועצה המרכזית החלוקה בין יהודים שמרנים יחסית ובין יהודים ליברלים יותר (מבחינה דתית בעיקר). בשנת 2004 פרץ ויכוח פומבי בין נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה דאז, פאול שפיגל, לבין מנהיג הארגון הליברלי והקטן יותר "האיחוד הפרוגרסיבי-יהודי של גרמניה" (Union progressiver Juden in Deutschland) שבו חברים כ-3,000 איש, יאן מילשטיין (Jan Mühlstein), כשזה האחרון ביקש מהממשלה תמיכה כספית שווה לארגונו.
משנת 2013 מארגנת המועצה את תחרות מוזיקה והריקוד הגדולה בגרמניה למרכזי הנוער היהודים בשם "Jewrovision" (גר').
הינו Liesse

מאפיינים

לדגמי ה- "הינו Liesse" בין 1-2 דלתות צד.
דגמי ה"הינו Liesse" הוגדרו כ"אוטובוס עירוני" וכ"אוטובוס תיירותי".
המנועים שהורכבו על דגמי "הינו Liesse" היו מנועי דיזל מסוג "Hino J05C, J05D".
שטיח אדום

שטיח אדום הוא שטיח שצבעו אדום, אשר נפרשׂ לכבודם של האורחים בכניסה לאירוע חגיגי, ובפרט לכבודם של אח"מים, למשל בעת רדתם מהמטוס. 
שטיח זה הוא מקור הביטוי "לפרושׂ שטיח אדום", שפירושו: להעניק כבוד רב.
מקור המנהג ככל הנראה בעת העתיקה. במחזה אגממנון מתואר כיצד אשתו של אגממנון מצווה עליו ללכת על שטיח אדום ולא על האדמה, דבר אשר יעורר עליו את חמת האלים - שכן שטיח אדום נחשב, לאור נדירות הצבע האדום, למיועד לאלים בלבד. באירופה של ימי הביניים נפרש שטיח לכבוד אורחים חשובים, על מנת שלא יצעדו על הרצפה הקרה; ומכיוון שאדום היה צבע יקר ערך, הוא סימל את האירוח המכובד ביותר. 
המונח ידוע במיוחד בהקשר של טקס האוסקר, בו קיים שידור ארוך וקפדני, אשר נקרא לרוב "על השטיח האדום", בו מצלמים, מראיינים ובוחנים את לבושם של הסלבריטאים המגיעים לטקס, אשר הולכים על השטיח האדום בכניסה למבנה בו הוא משודר.
Fallen

האלבום

Fallen זכה להצלחה גדולה. הוא הוכתר כתקליט פלטינה משושה (על ידי ה-RIAA), ונמכרו למעלה מ-17 מיליון עותקים שלו ברחבי העולם (כמחציתם בארצות הברית). האלבום שהה בעשיריה הראשונה של מצעד בבילבורד במשך 42 שבועות וסיים במקום השלישי, 16 שבועות במצעד הפזמונים של בריטניה (מקום ראשון), 100 שבועות במצעד הפזמונים של ארצות הברית, האלבום השמיני הנמכר ביותר באמריקה בשנת 2004, והוכתר כאלבום זהב ופלטינה ב-35 מדינות שונות. כמו כן, האלבום היה לאחד מתוך שבעה אלבומים שהיו ברשימת ה-Billboard Top 50 במשך שנה ומעלה.
בין היתר, הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.

פרטים טכנים

האלבום הוקלט באולפני: Track Record Inc ,nrg Recording Studios (צפון הוליווד), Ocean Way Studios (ברבנק) וב-Conway Recording Studios (הוליווד), כולם בקליפורניה.
כלי המיתר הוקלטו ב-The New Man Stage שבאולפני 20th Century Fox.
שלושה שירים נחתכו מן האלבום: Missing, Farther Away והשיר Breathe No More (שהיה חלק מפסקול הסרט "אלקטרה").