הפרעת הסתגלות

הפרעת הסתגלות (באנגלית: Adjustment Disorder) היא קבוצה של שש הפרעות נפשיות תגובתיות, כלומר כאלו המתרחשות בעקבות אירוע או סדרת אירועים מעוררי דחק נפשי. ספקטרום הפרעות ההסתגלות כולל את ההפרעות הבאות: הפרעת הסתגלות עם מצב רוח דיכאוני, הפרעת הסתגלות עם חרדה, הפרעת הסתגלות עם תערובת של מצב רוח דיכאוני וחרדה, הפרעת הסתגלות עם הפרעות שליטה בדחפים, הפרעת הסתגלות עם הפרעות שליטה בדחפים וברגשות, והפרעת הסתגלות לא ספציפית. קבוצת הפרעות זו נמצאת בפרק אחד עם הפרעות הקשורות לטראומה נפשית ולדחק (PTSD ועוד). הפרעת הסתגלות יכולה להתפתח על רקע של מגוון רחב מאוד של סוגי גורמי דחק (סטרסורים), חלקם קשורים לאירוע בודד וחלקם מתמשכים.

שכיחות ואפידמיולוגיה

הפרעות הסתגלות הן הפרעות שכיחות אם כי ישנה שונות רבה בין תרבויות שונות. השכיחות נעה בין 5% ל 20% (כתלות בסוג ההפרעה). בבתי חולים פסיכיאטריים זו האבחנה השכיחה ביותר במקרים רבים ושיעורה עומד על כ 50%.

גורמי סיכון פרוגנוסטיים

גורמים סביבתיים: אנשים עם נסיבות חיים קשות (חיים בעוני, חיי פליט וכדומה) והתנסויות קשות (קורבנות אלימות למשל, אנשים שחוו אובדנים וכדומה), נמצאים בסיכון מוגבר לפתח הפרעות הסתגלות.

מהלך ההפרעה

הפרעות הסתגלות מתפתחות בשלושת החודשים שחלפו מאז האירוע מעורר המצוקה והיא נמשכת שישה חודשים לאחר אירוע זה. אם הסטרסור הוא אירוע יחיד ואקוטי (למשל פיטורים מעבודה, סיום קשר רומנטי, וגם אירועים חמורים יותר כמו תאונת דרכים או אסון טבע). התסמינים יופיעו בדרך כלל תוך ימים מהאירוע, ויימשכו לא יותר ממספר חודשים. אם האירוע מעורר המצוקה הוא בעל אופי מתמשך, לדוגמה הגירה לארץ אחרת, התסמינים יימשכו זמן רב יותר ועשויים לכלול תסמינים דיכאוניים, תסמיני חרדה או שילוב של שניהם יחד, או קושי בשליטה בדחפים.

תמונה קלינית

התמונה הקלינית של הפרעות ההסתגלות משתנה בהתאם לסוג ההפרעה הספציפי. היא יכולה לכלול הפרעות התנהגות, דיכאון, חרדה או שילובים שלהם. בחלק מהמקרים (ככל הנראה יותר בבני נוער מאשר במבוגרים) ישנה אפשרות להתפתחות של נטיות אובדניות. עם זאת אין לכך איזכור ב DSM או ב ICD.

סוגיות בין תרבותיות

התמונה הקלינית בהפרעות הסתגלות יכולה להיות שונה בין תרבות לתרבות. יש תרבויות בהן מקובל יותר להחצין רגש ויש שפחות. לכן התמונה מבחינת עוצמת התסמינים יכולה להשתנות מתרבות לתרבות כך שנראה הבדל בין ילידי המזרח הרחוק וילידי ארצות הברית למשל.

פרוגנוזה

הפרוגנוזה במרבית המקרים טובה וההחלמה תהיה ספונטנית במרבית המקרים. עם זאת בחלק מהמקרים (13%–18%) עלולה להתפתח הפרעת דיכאון מז'ורי, או הפרעת שימוש בחומרים פסיכואקטיביים. כ-8% עלולים לקבל אבחנה של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית.

תחלואה נלווית

הפרעות הסתגלות יכולות להופיע עם מרבית ההפרעות הנפשיות הידועות. עם זאת האבחון בהפרעה נוספת אפשרי רק אם הסימפטומים של הפרעת הסתגלות אינם מתארים באופן שלם את הסימפטומים שהתפתחו נוכח הסטרסור. כך למשל אדם יכול לפתח הפרעת הסתגלות בעקבות פיטורין מעבודה ובאותו זמן הוא יכול להיות מאובחן עם הפרעה טורדנית כפייתית. בנוסף הפרעות הסתגלות מהוות תחלואה נלווית שכיחה לתחלואה גופנית.

מחקר

ישנו ניסיון לאתר גורמי סיכון ומצד שני גם גורמים הקשורים לחוסן נפשי, המשפיעים על הסיכוי לפתח הפרעת הסתגלות. כיוון אחר של מחקר הוא בדיקת ההשלכות הפסיכולוגיות של מגוון מצבים רפואיים כמו שבץ, התקף לב ועוד. זאת מתוך ניסיון להבין מי נמצא בסיכון גדול יותר לפתח סימפטומים של הפרעת הסתגלות ומי פחות. קבוצה אחרת של מחקרים בודקת את מאפיינים ביולוגיים של הפרעות נפשיות תגובתיות ובהן גם הפרעת הסתגלות, באמצעות דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI), במטרה לעמוד על המכנים המשותפים בין הפרעת הסתגלות להפרעות תגובתיות אחרות כמו הפרעת דחק פוסט-טראומטית, והפרעת דחק אקוטית.

אבחנה מבדלת

הפרעת דיכאון מז'ורי: אם לאדם יש סימפטומים המתאימים להפרעת דיכאון מז'ורי הוא לא יקבל אבחנה של הפרעות הסתגלות.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית: הסטרסור בהפרעת הסתגלות אינו חמור כפי שנדרש בקריטריון A בהפרעת דחק פוסט-טראומטית. גם הזמן שעבר מהאירוע ועד הופעת התסמינים שונה בהפרעת דחק פוסט-טראומטיים. בהפרעת דחק פוסט-טראומטית קיימים גם תסמיני חודרנות שאינם קיימים בדרך כלל בהפרעת הסתגלות. בנוסף, הפרעת הסתגלות שונה מההפרעות הטראומטיות (ASD, PTSD) בסימפטומים, ולא יכללו תופעות של חודרנות (Intrusive Thoughts) כפי שקיימים בשתי ההפרעות הנ"ל וכן לא יכללו דיסוציאציה כפי שיכולה להיות קיימת ב-ASD.
הפרעת אישיות: ישנם דפוסי אישיות שיכולים לגרום לפגיעות רבה יותר להפרעות הסתגלות (למשל הפרעת אישיות נמנעת). כמו כן אנשים הלוקים בהפרעת אישיות עשויים לעיתים להציג תמונה קלינית הדומה לזו של הפרעת הסתגלות, גם מבלי שעברו אירוע מעורר מצוקה. הדרך להבחין בין המצבים היא באמצעות תשאול של האדם על עברו. תשאול כזה יאפשר להבין אם התמונה הקלינית התפתחה בעקבות אירוע מעורר מצוקה או לא.
גורמים פסיכולוגיים המושפעים מגורמים רפואיים: החמרה במצב רפואי כרוני, או קבלת אבחנה חדשה, יכולים לגרום להתפתחות של הפרעת הסתגלות אצל חלק מהאנשים.
תגובות מצוקה נורמטיביות: כשדברים רעים קורים לאנשים רוב בני האדם מתרגזים במידה כזו או אחרת. זו אינה הפרעת הסתגלות. המצב הפתולוגי של הפרעת הסתגלות כולל תגובה לא פרופורציונלית לאירוע המתמשכת עד כמה חודשים לאחר האירוע.

טיפול

הטיפול בהפרעות הסתגלות עשוי להיות קשור לסטרסור שגרם להתפתחות ההפרעה. למשל כאשר מדובר באבל בעקבות פטירת אדם, מקובל לתת ייעוץ אבל. אם האדם פיתח הפרעת הסתגלות עקב כניסה למשטר של דיאליזה למשל, הוא עשוי לקבל תמיכה נפשית שתסייע לו להתמודד עם המצב החדש. בחלק מהמקרים תמיכה כזו היא חלק אינטגרלי מהטיפול שהאדם מקבל בעקבות הבעיה הרפואית.
סוגים אחרים של טיפול כוללים קשיבות (Mindfulness) קבוצתי, טיפול פסיכודינמי קצר מועד, וכן טיפול מרחוק באמצעות האינטרנט.