ג'ין הקמן

תחילת דרכו

הוא נולד בסן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. הוריו - ליידה (לבית גריי) ויוג'ין עזרא הקמן, התגרשו כשהיה ילד, והוא התגורר במספר מקומות עד שעבר לגור עם סבתו בדנוול, אילינוי. בגיל 16 התגייס לחיל הנחתים האמריקני ושירת בו במשך שלוש שנים. בסיום שירותו החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד אשר החל ללמוד תקשורת ועיתונות באוניברסיטת אילינוי.
בגיל 30 החליט הקמן להתמסר לעבודה כשחקן, ולהצטרף לבית הספר למשחק, שם גם למד עוד שחקן העתיד להיות כוכב גדול - דסטין הופמן, ומשם החלה הידידות רבת השנים ביניהם. הקמן עבר להתגורר עם אשתו בניו יורק.

קריירה

בניו יורק החל הקמן להופיע בכמה הצגות "אוף-ברודוויי", עד שב-1964 קיבל הצעה לשחק בברודוויי, דבר שבעקבותיו החל להופיע בקולנוע.

שנות השישים

תפקידו הראשון בקולנוע היה בתפקיד קטן בסרט Mad Dog Coll בשנת 1961. בשנת 1964 הופיע בסרט לילית כשבתפקיד הראשי מופיע וורן בייטי. תפקיד זה הגיע אחרי שורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה (ובהן "אני מרגל"). סרטו הבא, "הוואי" (1966), על פי הרומן של ג'יימס מיצ'נר, בו שיחק לצד ג'ולי אנדרוז. סרט זה הביא הכרה ראשונה להקמן כשחקן. סרטו המשמעותי הראשון היה בסרט הפשע "בוני וקלייד" (1967), שביים ארתור פן עמו יישוב הקמן לשתף פעולה עוד מספר פעמים, סרט שהביא לו מועמדות ראשונה לפרס האוסקר, בקטגורית שחקן משנה. עד לסוף עשור זה הופיע הקמן בסרטים כמו דרמת המדע בדיוני "צל על הארץ" וב"גלישה מסחררת", לצד רוברט רדפורד, וגם בסרט "צנחנים בשחקים" (1969) בו אף הופיע, לראשונה, בפוסטר הסרט, לצד שני כוכביו הגדולים ברט לנקסטר ודברה קר.

שנות השבעים

סרטו הראשון בשנות השבעים, הדרמה "I Never Sang for My Father" זיכתה אותו במועמדות שנייה לאוסקר, כשחקן משנה. שנה אחר כך גילם במותחן הפשע הקשר הצרפתי את דמותו של פופאי דויל, שוטר נחוש ואלים, המנסה לעצור משלוח הרואין מצרפת. על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, והוא היה פריצתו הגדולה של הקמן. שנה אחר כך כיכב בדרמת האסונות הידועה "הרפתקה בפוסידון" שהביאה לו מועמדות לפרס באפט"א. ב-1973 כיכב בדרמה "הדחליל" לצד אל פאצ'ינו, שזכתה בפרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן. כעבור שנה, עוד סרט בכיכובו של הקמן זכה בפרס "דקל הזהב", היה זה מותחן הפשע של פרנסיס פורד קופולה "השיחה", תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לפרס באפט"א פעם נוספת, כמו גם בסרטים "הקשר הצרפתי 2" ו"חקירה באפילה", שניהם באותה קטגוריה ובאותה שנה (1976) ועל תפקיד המשנה כלקס לות'ר בשובר הקופות "סופרמן" (1978). בתפקיד זה הפגין הקמן יכולות קומיות בלתי מבוטלות, כמו גם בדרמה הקומית "לאקי ליידי" של במאי המיוזיקלס סטנלי דונן. ב-1977 שיחק בסרט המלחמה גשר אחד רחוק מדי.

שנות השמונים

הקמן כבר הוכר במהלך שנות השמונים כשחקן מוערך, אך גם השתתף בתפקידי משנה. כך היה ב"אדומים", אפוס רחב היריעה של וורן בייטי שגרף 12 מועמדויות לאוסקר, בסרט ההמשך ל"סופרמן" בתפקיד לקס לות'ר, ב"עוצמה" של סידני לומט, ב"שכר האמת", ב"מטרה" של ארתור פן ובהחבילה של אנדרו דייוויס. כמו כן, הופיע בסרטו של וודי אלן "אישה אחרת", ובדרמות "ימים של תהילה" ו"מיסיסיפי בוערת" (1988), עליו קיבל מועמדות לאוסקר, לראשונה מזה 17 שנים. "ללא מוצא" עם קווין קוסטנר.

שנות התשעים

במהלך שנות התשעים הרבה לככב בסרטי פעולה ומתח, כגון: "מעברים צרים", "עסקי ריגול", "אחד מבריק השני מדליק", "הפירמה", "תפוס את שורטי", "כוננות מיידית", "התא", "כוח להשחית" "אויב המדינה" ו"מהלך מסוכן". כמו כן כיכב במספר קומדיות, כגון: "גלויות מהחיים", "כלוב הציפורים", שניהם של מייק ניקולס ו"עבודת נמלים", סרט אנימציה מאת אולפני דרימוורקס, בו תרם את קולו. 

ב-1992 כיכב בסרטו זוכה האוסקר של קלינט איסטווד "בלתי נסלח", שם גילם שריף סאדיסטי, ועל תפקיד זה זכה בפרס האוסקר השני שלו, לשחקן המשנה.

העשור הראשון של המאה ה-21

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מיעט לככב בסרטים. הופיע בקומדיות "משפחת טננבאום", עליו קיבל את פרס "גלובוס הזהב", וב"שוברי הלבבות", לצד סיגורני ויבר. כיכב גם בשני סרטי פשע: "השוד", של דייוויד מאמט ובדרמה על פי ספרו של ג'ון גרישם "משחק המושבעים", בה כיכב לראשונה לצד חברו הטוב, דסטין הופמן. ב-2004 הופיע בקומדיה זניחה בשם "המרוץ לראשות העיר", בו גילם את נשיא ארצות הברית, לצד ריי רומנו. באותה שנה קיים ראיון נדיר אצל לארי קינג ב- CNN, בו אמר כי אין לו פרויקטים קולנועיים עתידיים ושהוא מאמין שקריירת המשחק שלו הסתיימה.