google/wiki40b huggingface dataset:
מתמיר

מתמיר הוא אטום, או קבוצה של אטומים, המחליף אטום מימן בשרשרת הפחמנים הראשית של פחמימנים. תכונותיו של הפחמימן נקבעות לא רק לפי מספר אטומי הפחמן בשרשרת הראשית שלו ומספר אטומי המימן המחוברים אליהם בקשר קוולנטי, אלא גם לפי סוגי המתמירים הקשורים לאותה שרשרת. קיימות קבוצות פונקציונליות רבות שיכולות לשמש כמתמירים, ועל כן מספר הפחמימנים האפשריים הוא גדול מאוד.

דוגמאות

מיקומו והרכבו של המתמיר במולקולות ארומטיות ישפיע באופן ניכר על תכונותיה של המולקולה, משום שהאלקטרונים שהוא תורם או מושך יקבעו את פיזור האלקטרונים בתוכה, כלומר את הרזוננס הכימי שלה. בנזן היא מולקולה ארומטית ללא מתמירים. הופעתו של מתמיר כלשהו במולקולת בנזן ישנה את תכונותיה ואת שמה. כך למשל, כשבנזן מכיל מתמיר OH אז המולקולה נקראת פנול, ואם הפנול מכיל גם כלוריד בתור מתמיר אז המולקולה תיקרא כלורופנול. שמה המלא של המולקולה יקבע לפי המיקום היחסי בין המתמירים; באיור מוצגת מולקולת 2-כלורופנול.
פחמימן שמכיל את המתמיר קרבוקסיל (COOH) קרוי חומצה קרבוקסילית, ונוכחות המתמיר מעניקה למולקולה את האופי החומצי שלה. קיימות מספר חומצות קרבוקסיליות שנבדלות במספר אטומי הפחמן בשרשרת הראשית ובנוכחותם של מתמירים נוספים. כך למשל, חומצה אצטית, המרכיב החשוב בחומץ, היא חומצה קרבוקסילית בעלת שני פחמנים בשרשרת הראשית והיחידה שלה, ואילו חומצה פרופנואית מכילה 3 אטומי פחמן בשרשרת ותכונותיה שונות. מולקולת אספירין היא חומצה קרבוקסילית ארומטית; המבנה שלה מורכב יותר, ובנוסף לקרבוקסיל היא מכילה קבוצה אצטוקסית בתור מתמיר נוסף.
תימור מרגולין

קריירה

נולד וגדל ברמלה. כאשר קיבל אחד מחבריו ערכת פוקר במתנה ליום הולדתו, החל יחד עם חבריו לשחק פוקר בטורנירים ביתיים בסוכמים של 20 ש"ח. עם הזמן, עבר מרגולין לשחק בשולחנות נוספים על סכומים גבוהים יותר ויותר. תחילה נחל מרגולין חוסר הצלחה, אולם בעקבות הליך של התמקצעות ולימוד שכללו קריאת ספרי פוקר וחומרים באינטרנט - החל להשתפר יותר ויותר ולהרוויח סכומים גדולים.
בשנת 2012 רשם את ההישג הראשון, כאשר זכה בטורניר בסבב EPT בברצלונה והרוויח 29,217 דולר.
בשנת 2014, עוד שכעבד בעבודה נוספת לפוקר, נסע לראשונה ללאס וגאס, לקח חלק באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר, סיים במקום ה-120 מתוך 6,683 שחקנים וזכה בסך של 52,141 דולר.
בשנת 2015 עבר מרגולין לשחק פוקר באופן מקצועני. באותה שנה, היה מרחק נגיעה מצמיד ראשון באליפות העולם בפוקר, כאשר סיים מקום שני באחד מהטורנירים הצדדים וזכה בסך של 341,338 דולר.
שנת 2018 הייתה שנת הפריצה של מרגולין. ב-19 במאי 2018 סיים מרגולין במקום שני בסבב WSOP International Circuit וזכה בסכום של 166,050 דולר.
ב-23 ביוני 2018 רשם את הישגו היוקרתי הראשון, כאשר גבר על 1,248 שחקנים, ביניהם הדיח את השחקן האגדי כריס פרגוסון, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 507,274 דולר ובצמיד אליפות העולם הראשון שלו.
ב-22 באוקטובר 2018 זכה מרגולין בצמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר ניצח בטורניר שנערך בעיר רוזבדוב שבצ'כיה, וזכה ב-154,468 דולר. מרגולין נחשב לשחקן השני בעולם שזכה בצמידים בווגאס וברוזבדוב באותה שנה.

חיים אישיים

כיום מתגורר ברמלה. נשוי ואב לשני ילדים.
חוטם האיילה (יישוב עתיק)

חוטם האיילה היה שם שניתן במצרית עתיקה ליישוב כנעני עתיק שהתקיים בארץ ישראל ("חאריושה" במצרית: "ארץ שוכני החולות") בימי האלף השלישי לפנה"ס.
היישוב נזכר בכתובת של וני הזקן, קצין צבא של פרעה פפי הראשון מהשושלת השישית, שמזכיר כי המקום מרד בשלטון מצרים העתיקה (לא ידוע כי בתקופת הברונזה הקדומה הייתה ארץ ישראל תחת שלטון מצרי, אך ידוע שבדרומה חיו אנשים ממוצא מצרי בתוך יישובים כנעניים ושהארצות ניהלו קשרי מסחר) וכי פרעה פפי הראשון הורה על מלחמה כנגדם, הקרב נערך בשתי חזיתות: אחת ימית - מה שמעיד ש"חוטם האיילה" היה מקום שישב על קו החוף, והשנייה קרקעית. בתום המלחמה הוכנע המקום (בהוראת פרעה הצבא המצרי החריב את הגפנים והיינות ושרף את המקום), רבים ממורדיו נהרגו והמצרים טוענים שלקחו רבים מהמורדים שנשארו בחיים כשבויי מלחמה יחד איתם בחזרה למצרים.
הוצע בעבר כי "חוטם האיילה" הוא הר הכרמל, אמנם אין תעודות שמפריכות או תומכות בזה.
אונסן

אונסן (ביפנית: Onsen 温泉) הוא מונח יפני המשמש לרוב לתיאור מעיינות חמים, אך גם את מתחם הרחצה ואת האכסניות שמסביבו. ביפן, כמדינה הפעילה מבחינה געשית, פזורים אלפי אונסן. באופן מסורתי שימשו האונסן בתי מרחץ ציבוריים, וכיום הם מהווים חלק חשוב מתיירות הפנים במדינה.
ישנם סוגים רבים של אונסן, בהם אונסן פנימי (notenburo 野天風呂) ואונסן חיצוני. חלק מהאונסן משמשים בתי מרחץ ציבוריים וחלקם פרטיים, לרוב כחלק ממלון או אכסניה.
לרוב ניתן למצוא את האונסן באזורים הכפריים של יפן, והדבר מושך תיירים יפנים רבים המגיעים לאונסן על מנת להירגע מחיי העיר. היפנים רואים חשיבות בהפלת המחסומים והכרת אנשים אחרים באווירה הנינוחה של ריוקן (מלון בסגנון יפני מסורתי) ושל האונסן. המצאות אונסן מצוינת במפות לרוב בסימן ♨ או בקאנג'י 湯 (יו, פירושו "מים חמים").
יש להבדיל בין אונסן לסנטו, שהוא בית מרחץ ציבורי פנימי בו הבריכות מלאות במי ברז חמים. ההגדרה הרשמית של אונסן קוראת למים חמים הנוצרים בשל פעילות גאותרמית, וההגדרה החוקית קובעת שעל המים להכיל לפחות אחד מתוך תשעה עשר יסודות כימיים מוגדרים.
למי האונסן יש] סגולות מרפאות בזכות המינרלים שבהם. אונסן עשוי להכיל מספר בריכות, כשבכל אחת מהן מים והרכב מינרלים שונה. הבריכות החיצוניות עשויות על פי רוב מעץ ברוש יפני, משיש או מגרניט, בעוד בריכות פנימיות עשויות לרוב אריחים, פלדת אל-חלד או זכוכית אקרילית.
באופן מסורתי רחצו נשים וגברים יחד באונסן ובסנטו, אך מאז פתיחתה של יפן למערב בתקופת מייג'י הפכה הנורמה לאונסן נפרד לכל מין. באזורים כפריים ביפן ניתן למצוא עד ימינו אונסן משותף, שלרוב מציעים הפרדה בשעות מסוימות של היום. ילדים קטנים משני המינים רשאים להיכנס לשני האונסן.

היגיינה

באונסן, כמו בסנטו, על המבקר לשטוף עצמו ביסודיות בטרם הכניסה למים החמים. תחנות הרחצה מצוידות בשרפרפים, ברזים, דליים וכלי רחצה כגון סבון ושמפו. כניסה למים בלי לרחוץ את הגוף או עם שיירי סבון אינם דבר מקובל.

בגדי ים

לרוב אסורה הכניסה לאונסן עם בגדי ים.

מגבות

המבקרים לרוב מביאים מגבת קטנה המשמשת לרחצה. המגבת עשויה גם לשמש כיסוי חלציים בעת המעבר מאזור הרחצה לאזור הבריכות. ניתן לטבול את המגבת במי הבריכה ולהניחה על הראש וכך לחמם גם אותו.

קעקועים

אונסן רבים אוסרים על כניסה עם קעקועים, המזוהים ביפן באופן מסורתי עם היאקוזה, ולפיכך עם עולם הפשע. חוק זה נאכף על כולם, כולל זרים ונשים.

תרפיה

בשל המינרלים והכימיקלים הטבעיים המצויים במימיו, נחשב האונסן כמקום בעל השפעות רפואיות. היפנים מאמינים שאונסן מרפא כאבים ומחלות, ופוקדים אותו כאתר תרפי.
קרב אלמו

מהלך הקרב

הקרב, מרגע הפריצה למבצר אלמו ועד לכיבושו בידי הכוח המקסיקני, נמשך כשעה וחצי בלבד. בפקודת היום האחרונה שהוציא מפקד המבצר - הקולונל ויליאם טראוויס - נכתב, כי "לעולם לא אכנע ולא אסוג... גמור עמי להחזיק מעמד ככל אשר אוכל ולמות כחייל, שלעולם אינו שוכח את חובתו כלפי כבודו שלו וכלפי כבוד ארצו. ניצחון - או מוות!" האמריקנים הנצורים קטלו מאות מאויביהם, אך הקרב היה חסר סיכוי מלכתחילה; החומה הצפונית נפרצה, ואחריה גם המנזר הפנימי. שארית המגינים התבצרו בכנסייה, אבל גם היא נפרצה מיד, והמקסיקנים הרגו את כל המורדים החמושים במבצר, כמאתיים איש. לוחמים ספורים נלקחו בשבי, אבל גם הם הוצאו להורג על ידי סנטה אנה וצבאו. ביניהם, על פי אחת הגרסאות, היה הגיבור העממי האמריקני דייווי קרוקט. בתום הקרב החיילים המקסיקנים ירו שוב ושוב בחיילים הפצועים והמתים, ובקושי רב הצליחו מפקדיהם לעצור את ההשתוללות. רק עבדים, נשים וילדים בודדים ששהו במקום נותרו בחיים. גם התוקפים שילמו מחיר כבד: כ-500 הרוגים ופצועים.

תוצאות הקרב

הקרב הוא אחד הקרבות החשובים בהיסטוריה האמריקנית המודרנית, ותוצאותיו השפיעו רבות על עיצוב ארצות הברית של ימינו: הגנת הגבורה על מבצר אלמו עוד נזכרת רבות בפי האמריקנים, ובטקסס נפוצה אז קריאת הקרב "זכרו את אלמו".

תוצאות צבאיות

למרות האובדן, עיכב הקרב את התקדמות הצבא המקסיקני של סנטה אנה, ואיפשר למצביא הטקסני סם יוסטון לאסוף חיילים ואספקה ולהתכונן לקרב סן חסינטו, שהתרחש ב-21 באפריל 1836, סמוך לנהר סן חסינטו (או סן חקינטו), ובו הוכה הצבא המקסיקני שוק על ירך. ניצחון המורדים הטקסנים הוביל לכיבושה של טקסס כולה, שהפכה לרפובליקה עצמאית שנקראה רפובליקת טקסס.

עצמאות מדינית

רפובליקת טקסס ביקשה באופן רשמי להצטרף לארצות הברית של אמריקה, אולם הם נתקלו בסירוב על ידי הקונגרס והממשלה הפדרלית, שהתנגדו לצרף מדינה נוספת שבה קיימת תופעת העבדות. הקונגרס דחה את צירופה של טקסס, מפני שראה את הפרשה כמזימה של תושבי הדרום, תומכי העבדות, להרחבת תחומי העבדות. במשך מספר שנים, הייתה טקסס רפובליקה עצמאית, וכונתה "מדינת הכוכב האחד", על שם דגלה, בו מופיע כוכב מחומש יחיד.

ההצטרפות לארצות הברית

ב-1845 הצטרפה טקסס כמדינה ה-28 של ארצות הברית.
דווקא צורך לאומי של ארצות הברית היה זה שהביא לבסוף לצירופה של טקסס: שייטות בריטיות החלו לפעול במימי מפרץ מקסיקו כדי להכין את השטח להשתלטות בריטית על מדינות המערב, אורגון וקליפורניה, ומטקסס ניתן היה לחלוש על המפרץ כולו, וכך יזם הנשיא ג'יימס פולק את כניסתה של טקסס לברית האמריקנית.

בתרבות

מורשת הקרב נותרה כסמל לעמידת גבורה בארצות הברית כולה, וב-1960 יצא לאקרנים סרט מלחמה בשם "האלמו", המתאר את הקרב, וכן את קרב סן חסינטו. בסמל טקסס מופיעה המימרה "REMEMBER THE ALAMO" (זכרו את האלמו), ובצדו האחורי מתואר בין השאר גם מבצר אלמו.
היריו

היסטוריה

ב-7 בדצמבר 1941 השתתפה ההיריו, תחת פיקודו של קפטן קאקו טומאו, במתקפה על פרל הארבור בהוואי. גל מטוסים שהמריא מסיפונה תקף את האי אוהאו. עשרה מפציצי טורפדו נקג'ימה B5N "קייט" תקפו את אניות המערכה אריזונה וקליפורניה האמריקאיות, שמונה נוספים התקיפו את אוניות המערכה ווסט וירג'יניה ואוקלהומה ואת הסיירת הקלה הלנה, ושישה מטוסי זירו פגעו בבסיסי חיל האוויר האמריקאי בווילר פילד וברברס פוינט.
בין ה-21 ל-23 בדצמבר 1941 שיגרה תקיפות כנגד האי הזעיר וייק באוקיינוס השקט. בינואר 1942 סייעו מטוסיה לפלישה לאמבון באיי מולוקו. ב-19 בפברואר תקפה יחד עם נושאת המטוסים האחות שלה, סוריו, את העיר דרווין באוסטרליה.
במרץ 1942 היא נטלה חלק בקרבות בים יאווה, ותקפה ספינות של בעלות הברית, כולל טיבוע ספינת המטען ההולנדית Poelau Bras. באפריל 1942 היא הגיעה לאוקיינוס ההודי ותקפה את בסיסי הצי הבריטי המלכותי בקולומבו וטרינקומלי שבסרי לנקה. שם היא השתתפה בטיבוע הסיירות הבריטיות קורנוול ודורסטשייר, נושאת המטוסים הרמס ומשחתת הליווי שלה ומפייר.
ב-19 באפריל 1942 דלקה ההיריו בעקבות נושאות המטוסים האמריקאיות הורנט ואנטרפרייז ששיגרו את מתקפת דוליטל, אך לא הצליחה להשיגן ולפגוע בהן.

בקרב מידוויי

בשעה 04:30 של ה-4 ביוני 1942, שיגרה ההיריו מתקפה כנגד אטול מידוויי, תוך שמטוסיה משמידים מטוסים ומטרות על הקרקע. לאחר שקאגה, סוריו ואקאגי נפגעו ממטוסים אמריקאיים ב-10:25, נותרה היריו נושאת המטוסים היפנית היחידה שלא נפגעה. מסיפונה המריאו שני גלי תקיפה, ב-10:50 וב-12:45, כנגד יורקטאון האמריקאית, תוך שהם מסבים לה נזק כבד. יורקטאון טבעה סופית מאוחר יותר לאחר פגיעה נוספת מהצוללת היפנית I-168.
בעוד צוות ההיריו מתכונן לשיגור גל תקיפה שלישי, הסתערו עליה בשעה 17:03 שלושה עשר מפציצי צלילה שהמריאו מסיפון האנטרפרייז. היא נפגעה מארבע פצצות, שלוש בסיפון ההמראה הקדמי ואחת במרכז בסמוך לגשר הפיקוד. הפיצוצים הבעירו שריפות במטוסים על הסיפון ובהאנגרים. למרות שמנועי ההיריו לא נפגעו, לא הצליח הצוות להשתלט על השריפות ואלו השביתו את המנועים ב-21:23. בשעה 01:58 זעזע את הספינה פיצוץ עז וניתנה הפקודה לנטוש את הספינה. חלק מניצוליה הועברו למשחתות קאזאגומו ומאקיגומו, אך 350 נהרגו במתקפה עליה וגופותיהם נותרו מאחור. האדמירל טאמון ימאגוצ'י והקפטן קאקו נותרו על סיפונה כשבשעה 05:10 ירתה מאקיגומו טורפדו כדי לטבעה. היא טבעה כליל כארבע שעות לאחר מכן. 35 איש שנותרו על סיפונה ניצלו על ידי הצי האמריקאי ונשבו ו-35 טבעו.
הארכיונים הסודיים של הוותיקן

הגישה לארכיונים לאורך השנים

הגישה לארכיוני הוותיקן הייתה במשך שנים נחלת ידם של אנשי הכנסייה בוותיקן בלבד. לעיתים, ניתנה הגישה לחוקרים מבחוץ אך זאת רק באישור מיוחד ופרטני וכן אל כתבי יד ספציפיים בלבד. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הונחה אבן הפינה הראשונה בפתיחתם של הארכיונים בתקדים שנוצר עבור ג'וזף סטיבנסון. סטיבנסון נשלח לוותיקן על ידי משרד החוץ הבריטי על מנת לחקור את תקופתו של מלך אנגליה הנרי ה-8 ובהמשך תקופות נוספות. בקשתו לבצע חיפוש כללי בארכיונים ביולי 1872 הייתה חסרת תקדים ולמרות שנתקלה במכשולים רבים, אושרה לבסוף באוקטובר של אותה השנה. בעקבות צירופי נסיבות פוליטיים נוספים, זכה סטיבנסון לגישה בלתי מוגבלת לארכיונים - דבר שלא זכה לו איש לפניו או אחריו. המקרה של סטיבנסון היה לצעד ראשון בפתיחתם של הארכיונים של הוותיקן.
ממשלת בובות

ממשלת בובות הוא כינוי לממשלה, הנראית לכאורה כממשלה רגילה, ובה ראש ממשלה ושרים, אך היא אינה השליטה האמיתית במדינה, אלא פועלת על-פי הוראות של כובש זר או של מעצמה זרה. השליט בממשלה כזאת נקרא "שליט בובה".
בין ממשלות הבובות הידועות היו הממשלה הצרפתית של וישי, בראשותו של המרשל אנרי פיליפ פטן, וממשלת סאלו האיטלקית בראשותו של מוסוליני, שתיהן התקיימו בחסותה של גרמניה הנאצית.
המונח משמש את מבקריה של ממשלת הבובות, וכמובן אינו משמש אותה עצמה לתיאור שלטונה. מתנגדיה של ממשלת הבובות מקימים לעיתים ממשלה חילופית (בדומה לממשלת צללים) כדי לערער את הלגיטימיות של ממשלת הבובות. דוגמה לכך היא ממשלת "צרפת החופשית", שהוקמה בגלות כמשקל נגד לממשלת וישי.
הצירוף ממשלת בובות, משמש כביטוי כנגד ממשלה שאינה עצמאית במדיניותה ולצורכי תעמולה. למשל: במסגרת הסכסוך בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית, כינתה כל אחת ממדינות אלה את הממשלה היריבה "ממשלת בובות" (של ברית המועצות / ארצות הברית, בהתאמה).
בלאס קנטו

ביוגרפיה

בלאס קנטו מורנו נולד ב-26 באוקטובר 1991 במורסיה שבספרד. את רוב ילדותו בילה בעיר מולינה דה סגורה.
כבר בילדותו התעניין קנטו בעולם המוזיקה כאשר זכה בתחרות המוזיקה האזורית "ואו ואו" של אשת הטלוויזיה הספרדיה תרסה לבל בשנת 2000. בשנת 2002 השתתף קנטו במהדורת התחרות של כל ספרד ולא רק של הקהילה האוטונומית מורסיה וזכה בה במקום השלישי.
ב-2004 ניסה קנטו להיבחר לייצג את ספרד באירוויזיון הילדים 2004 והפסיד למריה איסבל שגם ניצחה באותה השנה. כשגדל, הצטרף ללהקת הבנים "אאורין" והיה סולנה. יחד עם הלהקה ניסה להיבחר לייצוג ספרד באירוויזיון 2011 וזכה בקדם האירוויזיון הספרדי במקום השני או השלישי.
בשנת 2016 התפרקה להקת אאורין וקנטו החל בקריירת סולו כשהשתתף בתוכנית הכישרונות הספרדית "Tu cara me suena", בה זכה במקום הראשון. ב-3 במרץ 2017 הוציא קנטו את הסינגל הראשון שלו כאמן עצמאי - "In Your Bed". בהמשך השנה הוציא קנטו מספר סינגלים אחרים.
בשנת 2018 פרץ לתודעה הבינלאומית כאשר הוציא את הסינגל "Él no soy yo" שזכה למעמד פלטינה ולמיליוני צפיות. השיר הגיע למקום הראשון בדירוג "הסרטונים החמים של יוטיוב". מאוחר יותר באותה השנה הוציא את אלבומו הראשון "Complicado" (מורכב) שהגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בספרד.
ב-5 באוקטובר 2019 פורסם כי קנטו ייצג את ספרד באירוויזיון 2020 ברוטרדם שבהולנד.
אנטוניו דה אבראו

משלחות

ב־25 ביולי 1511, במהלך כיבוש מלאקה, הוביל אנטוניו דה אבראו את הצי הסיני שעלה במעלה הנהר בזמן גאות, ואיפשר לצי הפורטוגלי לנחות ולכבוש את העיר בחודש אוגוסט. אברו נפצע קשה בפנים, לאחר שאיבד מעט שיניים ולשון, אבל סירב להצעת אלבוקרקי לותר על הפיקוד. 
בנובמבר באותה שנה, לפני שעזב את מלאקה, שלח שגרירים לפגו וסיאם. אלבוקרקי סמך על אבראו ומינה אותו להיות מפקד של צי ארבע אוניות ששטו לחפש אחר "איי התבלין". אבראו היה קפטן באונייה "סנטה קתרינה", סגן המפקד היה פרנסיסקו סרורה האונייה "סבאיה", וכלי שיט ה"קרוואן", היו בפיקודו של סימאו אפונסו ביסאגודו, לאחר שהיה נווט של פרנסיסקו רודריגס, קרטוגרף מיומן שתיעד משלחת זו.  עם צוות של 120 פורטוגזים ו 60 עבדים הם הונחו על ידי נווטים מלאיים דרך ג'אווה, איי סונדה הקטנה ואי אמבון לאיי בנדה, לשם הגיעו בתחילת 1512. 
הם נשארו באיי בנדה כחודש, קנו ומילאו את ספינותיהם באגוז מוסקט וציפורן. לאחר מכן הפליג אבראו לאמבובינה ואילו סגן מפקד סררו הפליג קדימה למולקות אך ספינתו טבעה.
אבראו חזר למלאקה בדצמבר 1512, משם יצא להודו עם פרנאו פירס אנדראדה בינואר 1513, משם הפליג לפורטוגל.
הוא נפטר באיים האזוריים לפני שהגיע לפורטוגל היבשתית.
הגרוק

הגרוק (בשוודית: Mårran, בפינית: Mörkö) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

מאפיינים

הגרוק היא יצור גדול דמוי רוח בצבע סגול, נוכחותה מפחידה את כל מי שנקרה בדרכה. הגרוק איננה רעה, אך הטבע שלה הוא לייצר קור סביבה ולכן כולם מתרחקים ממנה והיא בודדה מאד. היא מחפשת נחמה בחפצים שמסמלים אהבה כמו הקונכייה בצורת לב שמומין מצא לסנורקה בים. היא מתאהבת במומין ואף קנאית לו ]. 
הגרוק מופיעה ללא הזמנה ובדרך כלל שותקת. עננת קור עוטפת אותה והאדמה קופאת מתחת לרגליה והצמחייה מתה בכל מקום בו היא דורכת. הגרוק נוהגת להתיישב על מדורות כדי להתחמם, ופעולה זו מכבה אותן. 
למרות שהמומינים פוחדים מהגרוק, הם גם מרחמים עליה ועל בדידותה ונכות רוחה.
אפשר לומר שהגרוק היא סמל לאנשים שמייצרים סביבם אווירה קשה או חוסר נוחות (למשל פגועי נפש, חולים סופניים, נפגעי תקיפה, אנשים דיכאוניים), אנו מתרחקים מהם על מנת להגן על עצמנו מרגשות שליליים ומחוסר הנוחות שהם מייצרים סביבם ובכך למעשה מעצימים את הבדידות שלהם.
הנריק היברטסון

הנריק היברטסון (Henrik Hybertsson‏; ? – 1627) או הנדריק הוברטסן היה חרש-אוניות רב-אומן ממוצא הולנדי, שניהל יחד עם אחיו ארנדט (Arendt) את מספנת הצי בסטוקהולם בראשית המאה ה-17. הוא נתפרסם במיוחד על היותו אחד מבוניה הראשיים של אוניית המלחמה השוודית "ואסה", שטבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1626, נמשתה ב-1961 ומוצגת כיום במוזיאון ואסה.
בשנים הראשונות של המאה ה-17, בתקופה בה הצי המלכותי השוודי התפתח והתעצם במהירות, נשכר הנריק לעבוד בשירות המלך קרל התשיעי, מלך שוודיה. הוא עבד בסטוקהולם בשנים 1603-1605 ושוב בשנים 1611-1627. בין לבין נשלח למספנות שונות בממלכה. בתקופת עבודתו השנייה במספנות סטוקהולם הופקדה בידיו האחריות על בניית האוניות, תפקיד בו החזיק עד מותו.
בסתיו שנת 1624 הטיל המלך גוסטב השני אדולף על אדמירל קרל קרלסון גילנהילם, תת-אדמירל קלייס פלמינג והנריק היברטסון להכין תוכנית חומש לתחזוקה ולבנייה של הצי השוודי.
עוד בינואר 1625 חתם הנריק על חוזה עם המלך גוסטב השני אדולף לבניית ארבע אוניות, שתיים גדולות ושתיים קטנות יותר, לתחזוקת האוניות הקיימות ולניהול המספנה עד 1629. הראשונה מבין האוניות הגדולות הללו, "טרה קרונור" (Tre Kronor) הושקה בסתיו 1625. באותה תקופה נבנו גם כמה אוניות קטנות יותר, אך בניית אוניות גדולות חדשות הושהתה בשל ההוצאות הגדולות של המלחמה שניהל המלך בפולין. בניית האונייה הגדולה השנייה בה החל הנריק, "ואסה", נשלמה רק לאחר מותו, אך איתרע מזלה והיא טבעה בהפלגת הבכורה שלה, לאחר ששטה פחות ממייל אחד.
הפדרציה של איי הודו המערבית

הפדרציה של איי הודו המערבית (באנגלית - West Indies Federation) הייתה ישות פוליטית בעלת שלטון עצמי, שהתקיימה בין 1958 ל-1962 וכללה את רוב המושבות הבריטיות באיים הקריביים (איי הודו המערבית). הפדרציה נוסדה כשלב מעבר בין השלטון הבריטי הקולוניאלי במושבות השונות שהרכיבו אותה, למדינה פדרלית עצמאית במסגרת חבר העמים הבריטי, בדומה לאוסטרליה או קנדה.
שטחה הכולל של הפדרציה היה כ-20,253 קמ"ר והתגוררו בה (1960) כ-3.1 מיליון איש. ג'מייקה היוותה יותר ממחצית השטח הכולל, וטרינידד וטובאגו עוד כרבע. עשר המושבות שאוחדו בפדרציה קיבלו בתוכה מעמד של פרובינציות.
דרכה של הפדרציה לא צלחה. כוחו של השלטון הפדרלי היה מלכתחילה חלש ביותר, מרכיבי הפדרציה נבדלו בתרבותם, מסורתם ושאיפותיהם, וכן פגע בה חוסר איזון בין שתי הפרובינציות הגדולות, ג'מייקה וטרינידד וטובגו לבין השאר, והריחוק הגאוגרפי של המרכיב הגדול ביותר - ג'מייקה. לכל פרובינציה הותר לקיים מערכת מיסוי ומכסים שלה, כך שלא נוצרה אינטגרציה כלכלית בין האיים. את האות לפירוק הפדרציה נתנה ג'מייקה, הגדולה בפרובינציות, שחשה מקופחת מבחינת הכוח הפוליטי ומנוצלת מבחינה כלכלית לעומת המרכיבים האחרים, ולא הייתה מרוצה מקצב ההתקדמות האיטי לעבר עצמאות. בספטמבר 1961 אישרו תושביה במשאל עם את רצונם לפרוש ולהקים מדינה עצמאית. מהלך הפרישה יצא לפועל ב-1962, טרינידד וטובגו, החברה השנייה בגודלה, פרשה בעקבותיה והפכה אף היא למדינה עצמאית. בכך ניטל הטעם מקיומה של הפדרציה ופסו התקוות שתגיע לעצמאות מהירה, ולכן פורקה באופן רשמי במאי 1962 ושמונת מרכיביה הקטנים יותר שנותרו חזרו למעמד של מושבות בריטיות. שבע משמונה המושבות קיבלו בהדרגה את עצמאותן בנפרד בין 1966 ל-1983: ברבדוס, גרנדה, דומיניקה, סנט לושה, סנט וינסנט והגרנדינים, אנטיגואה וברבודה וסנט קיטס ונוויס. מושבה נוספת, מונטסראט, נותרה במעמד טריטוריה בריטית שמעבר לים.
עוד שלושה חלקים של הפדרציה (שלא היו מושבות נפרדות לפני הקמתה ולכן לא היו במעמד של פרובינציה בתוכה) נותרו במעמד של טריטוריה בריטית: איי קיימן ואיי טורקס וקאיקוס שהופרדו מג'מייקה עם קבלת עצמאותה ואנגווילה שהופרדה מסנט קיטס ונוויס ב-1980.
שיתוף הפעולה בין המדינות והטריטוריות שהרכיבו את הפדרציה נמשך בתחומים מסוימים גם לאחר פירוקה. הדולר המזרח קריבי החליף בחלק מן המדינות את הדולר של איי הודו המערבית ששימש כמטבע בתקופת הפדרציה. שיתוף פעולה אזורי מתקיים כיום במסגרת הקהילייה הקריבית (CARICOM), וכולל גם מדינות שלא היו חלק מהפדרציה ואף מדינות שלא נשלטו בידי בריטניה.
אמפליקון

אמפליקון (Amplicon) הוא גן שעובר שכפול במכשיר PCR.
מקור המונח במילה האנגלית Amplify, שמשמעותה "להגביר" (במובן הביולוגי של "לשכפל").
אמפליקון הוא חתיכת DNA או RNA המהווה מקור ו/או תוצר של צירוף מלאכותי או אירועים חוזרים. ניתן להפקה באמצעות מגוון שיטות לרבות תגובות שרשרת פולימריות או שכפול גנים טבעי.
אמפליקון הוא למעשה תפוקת של העתק אחד או יותר של חלק גנטי שמבוצע בו שימוש, בעיקר בתנאי מעבדה, כתוצר ממכשיר PCR והוא משמש לצורך מחקר בתחום הזיהוי הפלילי והרפואה.
רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש

ביוגרפיה והשכלה

נוריש נולד בקיימברידג' שבאנגליה. הוא למד בבית הספר העל יסודי המקומי 'The Perse School' ולאחר מכן באוניברסיטת קיימברידג'. הוא היה תלמיד לשעבר של הכימאי-פיזיקלי האנגלי אריק רידיל. בשנת 1926, נישא לאנני סמית', מרצה באוניברסיטת ויילס שבקרדיף.

קריירה ומחקר

נוריש נתפס ונשבה במלחמת העולם הראשונה, מאוחר יותר ציין בעצב כי רבים מבני גילו ומתחרים פוטנציאלים בקיימברידג' לא שרדו את המלחמה. מסמכים צבאיים מראים כי סגן משנה ברגימנט הארטילריה המלכותי של צבא הבריטי, נוריש, נעלם (נתפס) ב-21 במרץ 1918, הוא שרד את השבי ולאחר המלחמה חזר למולדתו. בשנת 1925, חזר נוריש לאוניברסיטת קיימברידג' כחבר צוות מחקר ומאוחר יותר הפך לראש המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה וחלק מבנה עם ראש המחלקה לכימיה (מחלקה נפרדת) אלכסנדר טוד. לשתי המחלקות היו מנהלים שונים, כוח אדם אקדמי וטכני שונה עד שנות השמונים המוקדמות כאשר מוזגו שתי המחלקות תחת הכימאי ג'ון מוריג תומאס.
נוריש ביצע עבודות מחקר בפוטוכימיה באמצעות מקורות אור ממושכים. בשנים 1951 עד 1955 כיהן כנשיא חברת פאראדיי .

פרסים ואותות הוקרה

בשנת 1936, נבחר נוריש לעמיתי החברה המלכותית . בשנת 1958 הוא קיבל את מדליית דייווי. כתוצאה מהתפתחות שיטת המחקר פלאש פוטוליזה, הוענק לנוריש בשנת 1967 פרס נובל לכימיה יחד עם מנפרד אייגן וג'ורג פורטר על מחקריהם בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד. אחד מהישגיו הוא פיתוחו של 'תגובת נוריש' .
במהלך כהונתו כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, למדה תחתו רוזלינד פרנקלין, שמאוחר יותר הפכה לחוקרת DNA ועבדה יחד עם זוכי פרס נובל פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון.
משה מכרתים

משה מכרתים היה משיח שקר ונביא זעם יהודי, שחי במאה ה-5 לספירה.

רקע היסטורי

לאחר כישלון מרד בר-כוכבא, התנועה המשיחית פסקה לכמה מאות שנים, אך עם זאת השאיפה למשיח עדיין הייתה קיימת. באותה העת בכרתים התפרסם שמו של אדם שטען שהוא המשיח, ואף הצליח להכריע את היהודים שהתנגדו לו ולתנועה המשיחית שלו.

פעולתו המשיחית

האיש כינה את עצמו "משה", והבטיח ליהודים לגאלם משעבוד, בדרך נס ולהוליכם לארץ ישראל ושם לכונן מחדש ממלכת ישראל. המוני היהודים האמינו בו והלכו אחריו, הפקירו את בתיהם ורכושם עזבו את משלח ידם והיו מוכנים לדרך, ליציאת מצרים החדשה. בחג הפסח יצא משה וכל יהודי כרתים עם נשיהם וטפם אחריו, ומשן סלע המתנשא על חוף הים ציווה להם לקפוץ אל המים, ומובטח להם שהים ייבקע לפניהם וכולם יעברו אותו ביבשה, כמו בימי יציאת מצרים. רבים מן העם הנלהב והמצפה לגאולה לא התמהמהו למלא את פקודת משיחם וקפצו אחריו הימה, ולמעשה קפצו אל מותם. רק מקצתם ניצלו בידי הדייגים והספנים היוונים.
על פי סוקרטס מקונסטנטינופול משה עצמו נעלם, יש הטוענים שמשה מכרתים נמלט, אולם הבישוף המצרי יוחנן מניקוא גורס בכרוניקה שלו כי משה, ששמו האמיתי היה פריסקיס, טבע בים.
קריאטידה

קָרְיָאטִידָה (ביוונית: Καρυάτις ברבים: Καρυάτιδες) היא עמוד אדריכלי מפוסל בדמות אישה הנושאת חלק ממבנה או תומכת בו. הקריאטידות נקראות על שם הנשים של קאריה (עיר בפלופונס), ושש מן הקריאטידות הידועות בעולם ניצבו במרפסת הדרומית של מקדש ארכתאון באקרופוליס של אתונה. 
האדריכל הרומאי ויטרוביוס מציג פרשנות להצבת הקריאטידות באקרופוליס בספרו "על אודות האדריכלות" (ספר ראשון, פרק א', 5). לפי ויטרוביוס הסיבה מצויה בהיסטוריה הקדומה של אתונה. בעת המלחמות מול פרס, בראשית המאה החמישית לפסה"נ, עשתה העיר קאריה יד אחת עם הפרסים כנגד אתונה. לאחר ניצחונה של אתונה על הפרסים היא נלחמה באנשי קאריה, ניצחה אותם, המיתה את הגברים ושיעבדה את הנשים. פסלי הקריאטידות נועדו להנציח את ההשפלה של נשות קאריה בכך שהן נושאות על ראשן את קורות המבנה ומשועבדות לנצח, הן מזכירות לדורות הבאים את דבר בגידתם של אנשי קאריה ואת עונשם. הסברו של ויטרוביוס בעייתי כיוון שפסלי קריאטידות הופיעו ביוון שנים רבות לפני המלחמה הפרסית, בין היתר בחדרי המטמון במקדשי דלפי מהמאה השישית לפנה"ס.
פרשנות אחרת למקור השם, בעלת הקשר חיובי, מציינת דמיון אפשרי של פסלי הקריאטידה לעלמות של העיר קאריה שהיו ידועות בקומתן התמירה, המחוללות בטקס פולחני לכבודה של האלה ארטמיס כשהן נושאות על ראשיהן סלים עמוסי קני סוף.
 
עמוד אדריכלי דמוי פסל אנושי גברי מכונה בשם אטלס (ברבים אטלנטס), על שמו של הענק מן המיתולוגיה היוונית, שנשא על כתפיו את כיפת השמים; וגם בשם טלאמון (ברבים טלמונס), אחד מבניו הגיבורים של איאקוס.
עם הקמת מוזיאון האקרופוליס באתונה בשנת 2009, הועברו אליו חמש מן הקריאטידות המקוריות ממקדש הארכתאון. הקריאטידה השישית נלקחה על ידי הלורד אלגין לבריטניה עוד בראשית המאה ה-19, ומוצגת במוזיאון הבריטי בלונדון. בשטח האקרופוליס מוצבים כעת העתקים.
בית סלאוקוס

שושלת בית סלאוקוס שלטו בממלכה הסלאוקית, שנוסדה בידי אבי השושלת, סלאוקוס הראשון (ניקטור, "המנצח"; חי בשנים 358 עד 281 לפנה"ס לערך). סלאוקוס הראשון היה אחד מהגנרלים של אלכסנדר הגדול, והוא ייסד את הממלכה הסלאוקית לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס. בתחילה השתרעה הממלכה על שטחי מסופוטמיה, אסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, המישור האיראני, ועד לנהר האינדוס (בפקיסטן של ימינו). הוא ייסד את בירת הממלכה, סלאוקיה על החידקל, בשנת 305 לפנה"ס בערך.