google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ייקוב ברנט

ביוגרפיה

ג'ייקוב ברנט נולד לקריסטין ומיכאל בארנט, כבן בכור. לו שני אחים.
בגיל שנתיים אובחן עם אוטיזם קשה ולפי הערכת הרופאים "יש סיכוי סביר שלא יוכל לעולם לטפל בעצמו או לקרוא". אולם לאחר שאמו קריסטין ברנט שמה לב שג'ייקוב מתעניין בדברים מורכבים ולא בצעצועים או משחקים כמו ילדים אחרים, החל לפרוח ולהתפתח בקצב מהיר. בגיל 10 נרשם ללימודים באוניברסיטת אינדיאנה ובגיל 13 (הצעיר ביותר אי פעם) פרסם מאמר מדעי באסטרופיזיקה.
התפרסם בעקבות הופעתו בתוכנית 60 דקות בערוץ CBS News, בה טען שהוא יכול לחשב חישובים מתמטיים מסובכים בעזרת מימד רביעי שקשה להסביר אותו בעזרת שלושת הממדים המוכרים למדע ה"רגיל", וכן הסביר איך משרתת אותו הסינסתזיה שלו בתחום. הרצאתו "שכח מה שידעת" במסגרת מיזם "TED בני נוער" מ-2012 זכתה למעלה מ-9 מיליון צפיות.
בשנת 2013, בגיל 14, החל ללמוד תואר שני בפיזיקה תאורטית במכון פרימיטר לפיזיקה תאורטית ('אנ) באוניברסיטת ווטרלו, שבקנדה, סיים את לימודיו תוך שנה, ובכך הפך לבוגר הצעיר ביותר בהיסטוריה של המוסד.
באפריל 2015, בטרם מלאו לו 17 שנים, פרסם ברנט יחד עם המנחה שלו לדוקטורט באוניברסיטת ווטרלו, פרופסור לי סמולין, מאמר המצביע על פגם בייצוג כבידה קוונטית לפי התיאור ההמילטוניאני. היה זה המאמר השלישי בסך הכל שפרסם ברנט. נכון ליולי 2019, ברנט לא פרסם מאז עוד מאמרים.
תחומי המחקר שלו הם יסודות קוונטים ופיזיקה של חומר מעובה.

חיים אישיים

ברנט מתגורר בקנדה ונמצא בזוגיות.
התלהבות

התלהבות, במובנה הנפשי, היא תחושה והבעה של התרגשות רבה, מלווה לעיתים בהתפעלות ובמבעים של שמחה. התלהבות נחשבת למרכיב רגשי חיוני להנעה ולעשייה האנושית.

במחשבת היהדות

בהגות הדתית ובפילוסופיה עסקו רבות בהתלהבות הקשורה באהבת האל. ההתלהבות הדתית נקשרה בדברי הוגים אל הקנאות הדתית. כך כתב רבי דון יצחק אברבנאל אשר חי במפנה המאות ה-15-ה-16 בחצי האי האיברי ובאיטליה, בספרו נחלת אבות: "כי הנה הקנאה הוא מההתלהבות הרוח". 
יש אשר ראו בהתלהבות כתנאי לקיום המצוות, לעבודת האל בכלל ואף לקבלת הנבואה. ומאידך, יש אשר ראו בלימוד התורה אמצעי להגברת ההתלהבות אל אהבתה וקיום המצוות.
הוגי תנועת החסידות העלו על נס את הכוונה ואת הרוחניות שבקיום המצוות, וקשרו ביניהן לבין רגשות ההתלהבות והדבקות באל באורח החיים היהודי היומיומי. התלהבות בעבודת השם אפיינה את הנהגתו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בספר צוואת הריב"ש נכתב על חשיבות התפילה בהתלהבות ובדבקות וההשתדלות לכוון אל המהות של אותיות נוסח התפילה, פעולה שנקראת "התקשרות":
"לכן יראה אדם להתפלל בהתקשרות ובהתלהבות גדולה, ובודאי יעשה פעולות גדולות בעולמות עליונים, כי כל אות מעוררת למעלה".
הסעה (מטוס)

הסעה בהקשרו של מטוס (באנגלית: Taxiing מהפועל To taxi) מתייחסת לתנועתו של מטוס על הקרקע בכוח מנועיו. המושג מתייחס בדרך כלל לנסיעה על גלגלים אך כולל גם תנועת מטוס על מגלשי סקי או על מצופים במטוסים המותאמים לנחיתה והמראה מהמים. מטוס עושה שימוש במסלול הסעה (Taxiway) כדי לנוע ברחבי שדה התעופה, לדוגמה מבית הנתיבות אל מסלול ההמראה או לאורך מסלול ההמראה. 
בעשור השני של המאה ה-21, קיימת מערכת ובה המטוס מסיע למסלול בעזרת מנוע הפועל בגלגל הקידמי ומסיע ללא עזרה מכוח המנועים - שואב דלק ממכל APU.
בעת ההסעה, מוגבל הכוח שמפעילים מנועי המטוס כדי למנוע פגיעה בבני אדם, בניינים, מטוסים או חפצים בסביבתו. השליטה בכיוון נסיעת המטוס מושגת בעזרת סיבוב הגלגל הקדמי או האחורי, ובמטוסים בהם הדבר אינו אפשרי, באמצעות הפעלת עוצמת בלימה שונה על גלגלי המטוס.
עקב שדה הראייה המוגבל ומאחר שלמטוסים רבים אין הילוך נסיעה אחורי, נהוג לדחפם או לגוררם לאחור בעזרת מקור כוח חיצוני, כגון טרקטור או כלי ייעודי.
מסוקים עם מגלשים מוסעים על פי רוב בעזרת גורר ייעודי, או מבצעים הסעה לעמדת ההמראה בריחוף נמוך. מסוקים בעלי גלגלים מוסעים בכח מנועיהם לעמדת ההמראה.
מפרץ ריגה

מפרץ ריגה (בלטבית: Rīgas Jūras Līcis; באסטונית: Liivi Laht) הוא מפרץ בים הבלטי, בין לטביה לאסטוניה.
שטח מפרץ ריגה הוא 18,000 קמ"ר כשהעומק המרבי הוא 54 מטר מתחת פני הים. מפרץ ריגה מנותק באופן חלקי מהים הבלטי על ידי האי האסטוני סארמאה, בעיקר על ידי חצי האי סורבה והאי הסמוך מוהו. מפרץ ריגה מחובר לים הבלטי רק דרך מצרי סור (Suur Väin) בצפון ומצר אירבה (אסטונית: Irbe Väin; לטבית: Irbes Jūras Šaurums) במערב. האי רונו (Ruhnu) במרכז מפרץ ריגה שייך לאסטוניה.
בין הערים השוכנות לחופי המפרץ נמצאות ריגה ופרנו. הנהרות העיקריים הזורמים אליו הם דאוגבה, ליילופה, גאויה, וסאלאקה.
סוללת בגדאד

מבנה הסוללה

הסוללה מורכבת מכד חרס בגובה של כ־130 מ"מ, אליו הוכנס צילינדר נחושת ובתוכו מוט ברזל. הכד היה מלא בנוזל חומצתי כגון חומץ, מיץ לימון או מיץ ענבים. הסברה המקובלת ] גורסת כי המתקן שימש ככל הנראה לצורך אלקטרוליטי, ולא כמקור אנרגיה. ייתכן שהפרתים, ששלטו בבגדאד (בערך 250 לפנה"ס), עשו שימוש בסוללות אלו כדי לצפות כלים ותכשיטים בכסף וזהב ].
בתוכנית הטלוויזיה "מכסחי המיתוסים" בנו שחזור של הסוללות והגיעו למסקנה שחיבור של עשרה כדים בטור יכול להפיק מתח בעל פוטנציאל של 4.5 וולט.
הזמן הירוק

היסטוריה

השבועון החל דרכו במרץ 1979 בשם "הדף הירוק", כחלק המוקדש לנעשה בתנועה הקיבוצית בעיתון היומי על המשמר והופיע פעם בשבועיים, בדרך כלל בימי ד' בשבוע. לאחר מכן (אפריל 1982) הפך למוסף של על המשמר. עד לאיחודה עם התק"ם, שימש "הדף הירוק" כשבועון של תנועת הקיבוץ הארצי. "הדף הירוק" היה במשך רוב שנותיו הראשונות מוסף דו-שבועי ואחר כך שבועי של תנועת הקיבוץ הארצי שצורף לעל המשמר. לאחר ש"על המשמר" נסגר במרץ 1995, המשיך להופיע בהוצאת הקיבוץ הארצי וכעבור זמן מה החל לצאת לאור ברשת המקומונים של מעריב.
במהלך השנים היו כמה ניסיונות לאחד את הדף הירוק עם "עיתון הקיבוץ" (שהיה מזוהה עם התק"ם) שיוצא כיום בהוצאת ידיעות אחרונות. כבר בדצמבר 1989 הוקם צוות משותף לשתי התנועות הקיבוציות לבחינת העניין והוחלט על איחוד העיתונים. אולם עקב מערכת הבחירות ב-1992 שבה התמודדו העבודה ומפ"ם ברשימות נפרדות נזנחה ההחלטה. באמצע שנות ה-90 הפך העיתון לחלק מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2007, אחרי שתנועות הקיבוץ הארצי והתק"ם התאחדו ליצירת התנועה הקיבוצית, הוחלט בשנית לאחד את שני העיתונים. מתנגדי ההצעה הביעו חשש שעיתון אחד יהיה שופר של ההנהגה ויחשוש לבקר אותה בעוד שמצד שני טענו שיש לאחד כוחות כדי לזכות בהד ציבורי ותפוצה רחבה יותר ושעבודה עם ידיעות אחרונות עדיפה ממעריב שקטן ממנו. באפריל 2014 יצאה התנועה הקיבוצית כנגד המשך הפצתו של העיתון במקביל לידיעות הקיבוץ ובניגוד להחלטת התנועה הקיבוצית. 
ב-2007 הופץ "הדף הירוק" ב-25 אלף עותקים, כ-20 אלף מהם חולקו חינם בקיבוצים וכחמשת אלפים נמכרו בתשלום למוסדות וגופים חיצוניים. 
במרץ 2011 רכשה אי די בי חברה לאחזקות, שהייתה אז בשליטת נוחי דנקנר את קבוצת מעריב, כולל השבועון הזמן הירוק תמורת 147 מיליון ש"ח. בתקופת שליטתה בעיתון, הזרימה קבוצת אי די בי על פי ההערכות מעל 300 מיליון שקלים כהשקעה, אך בספטמבר 2012, ללא חובות העסק וללא בית הדפוס, לשלמה בן צבי (שהחזיק בעיתון "מקור ראשון") תמורת 85 מיליון שקלים בלבד. במהלך המחצית השנייה של 2014 העביר בן צבי את השליטה במעריב לידי אלי עזור ואת אתר nrg לידי שלדון אדלסון. בידי משפחתו של בן צבי נותרה השליטה ב-11 השבועונים והירחונים אשר במקור היו שייכים לקבוצת מעריב. כתבי העת יוצאים לאור על ידי חברת "תכלת תקשורת" בניהולו של עקיבא גולדבלום, אחיו של בן-צבי, ובשליטתה של שרה ג'ו, אשתו.
בשנת 2018 נקלעה  חברת "תכלת תקשורת" לקשיים, ומכרה את השבועון לחברת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות".

עורכי העיתון

החל משנת 2006, ערכה את העיתון אורית פראג מקיבוץ דפנה. במארס 2011 החליף אותה בתפקיד עורך יעקב לזר.
בזון הצווארון

תיאור

בזון זה קטן מאוד ואורכו 15-18 ס"מ בממוצע ומשקלו 30-50 גרם. הבזון בעל נוצות גוף אדומות, זנב כנפיים וראש שחורים. ופנים, עורף וחזה לבנים. סביב העיניים ישנה מסיכה שחורה עבה. המקור צהוב ומעוקל ותחתיו סנטר אדמוני. כנפי הבז מצוידות לתעופה ביערות סבוכים בהם חי והזנב ארוך כדי לעזור בתמרון.

אזורי מחייה ותזונה

הבזון מצוי בעיקר סביב יערות ממוזגים וכן בחורשים ומדרונות הרים וגבעות בתחומי תפוצתו, לעיתים רבות סביב מקורות מים. הוא חי סביב 200-800 מ' ולעיתים עד 1,700 מ'. הוא נפוץ במדינות הבאות: צפון הודו, בנגלדש, בהוטן, קמבודיה, לאוס, נפאל, מיאנמר, תאילנד, וייטנאם ומלזיה.
הבזון הינו צייד מהיר של עופות אחרים, גוזלים וחרקים גדולים עליהם הוא מתביית בטפריו החזקים.
קומודור אמיגה

קומודור אמיגה (באנגלית: Commodore Amiga) היא סדרת דגמי מחשב אישי שפותחה בידי חברת קומודור בשנת 1985, ונועדה לרשת את הדגם הפופולרי קומודור 64 וכן את קומודור 128.

אמיגה 1000

הדגם הראשון הביא לתחום המחשב האישי והביתי רמת גרפיקה וסאונד שהייתה זמינה עד אז רק בציוד מקצועי יקר בהרבה, כמו תחנות עבודה. התצוגה תמכה בערכת צבעים ("Color pallete") של 4096 צבעים, מתוכה ניתן היה להציג 32 או 64 צבעים בו זמנית, לפי מוד התצוגה (תאורטית ניתן להציג תמונה עם יותר צבעים, או אפילו כולם, על ידי שינוי ערכת הצבעים תוך כדי ההצגה בעזרת התוכנה, אבל המשמעות היא שהמעבד מוקדש למשימה הזו כמעט לגמרי, ומעט מאד תוכנות עשו בכך שימוש), זאת לעומת ה־IBM PC שתמך ב־16 צבעים בלבד. מערכת הסאונד יכלה להשמיע עד ארבעה ערוצים סטראופוניים, ברזולוציה של 8 סיביות. למחשב היה זיכרון של 256 קילובייט - כפליים מהזיכרון של המקינטוש הראשון, אך רק מחצית מהזיכרון של אטארי 520ST. ההצלחה של אמיגה 1000 בשוק הייתה מוגבלת, בין השאר עקב מחסור בתוכנה, ואמינות נמוכה של מערכת ההפעלה, כמו גם המשאבים המוגבלים שחברת קומודור יכלה להקצות לשיווק המחשב.

אמיגה 500 ואמיגה 600

בשנת 1987 יצא לאור אמיגה 500, שמחירו היה עממי יותר, והפך למחשב ביתי נפוץ ששימש לגרפיקה, אנימציה, ועריכת סאונד. אמיגה 500 היה פופולרי במיוחד בקרב חובבי משחקי מחשב, והחברות הטובות ביותר בתחום פתחו עבורו משחקים בגרפיקה שנחשבה לשיא הטכנולוגיה באותה תקופה.
עם השנים התקדמה גם הטכנולוגיה של IBM PC ותואמיו ופותחו עבורם מסכי ה־VGA וה־SVGA הצבעוניים שהפכו לסטנדרט. קומודור פיתחה בתגובה את אמיגה 500+ ואת אמיגה 600 שהיו רק מתיחת פנים של אמיגה 500.

אמיגה 1200 ואמיגה 4000

בשנת 1992 יצאה קומודור עם שני המחשבים שהציגו את ערכת השבבים AGA שתמכה בערכת צבעים של 16.8 מיליון צבעים, מתוכה ניתן היה להציג 256 צבעים בעת ובעונה אחת, ובתנאים מסוימים 524,288 צבעים. אך זה היה מאוחר מדי, וקומודור לא יכלה להתחרות עם מחשבי IBM ותואמיו. גם חובבי האמיגה העדיפו את האמיגה 500. מחשבי אמיגה המשיכו להיות מיוצרים עד שנת 1996. אחרי פשיטת הרגל של קומודור בשנת 1994, הם יוצרו תחת השם אמיגה בלבד.

אמיגה 32CD

בשנת 1993 החלה קומודור לייצר קונסולת משחק מבוססת על אמיגה 1200. מדובר בקונסולה הראשונה בת 32 ביט שהשתמשה בטכנולוגיית סי די רום. בתוספת כונן דיסקטים, מקלדת עכבר ודיסק קשיח ניתן היה לשדרג את הקונסולה למחשב אמיגה 1200.

אמיגה מיני PC

בשנת 2011 הוקמה חברת קומודור ארצות הברית. החברה רכשה את הזכויות על השמות "קומודור", "אמיגה" ו"ויק". בשנת 2012 החלה החברה לייצר את דגם אמיגה מיני. המחשב הוא בעל מעבד אינטל Sandybridge עם ליבת i7 ‏3.5Ghz, עד 16 גיגהבייט זיכרון RAM, מערכת הפעלה קומודור OS Vision מבוססת לינוקס, כרטיס מסך NVIDIA GeForce GT430 עם 1 ג'יגה זיכרון, כונן בלו־ריי הכולל צורב די.וי.די, רשת אלחוטית עם שתי אנטנות מובנות ודיסק קשיח של 1 טרה. למחשב יציאות מסוגים רבים כמו: DVI, יציאות USB 2.0, יציאות USB 3.0, יציאת HDMI ואחרות. מחירו בארצות הברית היה 1995 דולר לפני מס. מייסד קומודור ארצות הברית בארי אלטמן נפטר ופעילות החברה נפסקה].
אבו סנאן

היסטוריה

לפי המסורת הוקם היישוב במאה ה-13 על ידי השייח באז. משמעות שמו של היישוב הוא "בעל השיניים", והשם הוא כנראה על שם החרב בעלת שני החודים של השייח באז, מייסד הכפר. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר בין 250-400 נפשות, כמחציתם דרוזים וכמחציתם נוצרים, וכן מוסלמים מעטים. האחוז הגבוה של הדרוזים בכפר נבע מהקרבה לאזור הדרוזי ממזרח, שכלל את ירכא, ג'וליס, יאנוח וג'ת. מקור המים בכפר היה במי בורות בלבד. במפקד של 1922 נמנו בכפר 518 נפשות. 
במסגרת תוכנית החירום הכלכלית של 2003 אוחדה המועצה המקומית אבו סנאן עם שכנותיה, ג'וליס, יאנוח-ג'ת וירכא לרשות מקומית אחת - גיי"א. תושבי הכפרים התנגדו לאיחוד ופעלו לסיכולו. כעבור כשנה בוטל האיחוד, ואבו סנאן חזרה להיות מועצה מקומית עצמאית.
בבחירות לראשות המועצה שנערכו בנובמבר 2008 נבחר נוהאד משלב, שקיבל 3,098 קולות וגבר על יריבו, הזימה עלי, שקיבל ארבעה קולות פחות ממנו. אחוז המצביעים מתוך כלל בעלי זכות הבחירה היה 84.1%. עם זאת, ב-17 בפברואר 2009, ביטל בית המשפט את זכייתו של נוהאד והכריז על עלי כמנצח, עקב זיופים שנתגלו בבחירות. בחודש נובמבר 2014 התחוללה באבו סנאן קטטה גדולה בין מוסלמים ודרוזים, שבה נפצעו 41 בני אדם, 40 מהם מוסלמים, כתוצאה מזריקת רימון רסס לתוך ההמונים.

גאוגרפיה

אבו סנאן שוכנת בגליל המערבי, כ-10 ק"מ צפונית-מזרחית לעכו, בגובה של כ-70 מ' מעל פני הים. היא גובלת במועצה אזורית מטה אשר בצפון, בירכא במזרח ובכפר יאסיף בדרום. בתחומי המועצה נובע עין זוך, וכן מתחיל בה תוואי נחל האכזב נחל זוך, יובל של נחל יסף.

אוכלוסייה

כיום יש ביישוב רוב מוסלמי: כ-49% מאוכלוסיית היישוב הם מוסלמים, כ-42% הם דרוזים וכ-9% הם נוצרים.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים באבו סנאן 13,694 תושבים (מקום 131 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.3%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לאבו סנאן דירוג של 3 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 56.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 6,060 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
סמל ניו ברנזוויק

סמל ניו ברנזוויק  או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ניו ברנזוויק (באנגלית: The Arms of Her Majesty in Right of the Province of New Brunswick) הוא הסמל הרשמי של פרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה. הסמל הוענק למדינה על ידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ב-26 במאי 1868.

תיאור הסמל

בראש שלט האצולה נמצא אריה ניצב, המסמל את הקשר לאנגליה (שבסמלה יש שלושה אריות) ולבראונשוויג שבגרמניה (שבסמלו שתי אריות). במרכז שלט האצולה מצויה ספינה המסמלת את הקשר בין הפרובינציה לים.
מתחת השלט מופיע מוטו הפרובינציה: "התקווה הושבה" (בלטינית: Spem reduxit) - המתייחס להיות הפרובינציה מקום מקלט למלוכנים, אשר התנגדו למהפכה האמריקנית ומצאו בפרובינציה מקלט.
לסמל נוספו תוספות בטקס ממלכתי שנערך ב-25 בספטמבר 1984 לרגל ציון 200 שנה לייסוד הפרובינציה. בטקס זה מלכת בריטניה, אליזבת השנייה העניקה לפרובינציה את הציצה והתומכים.
הציצה מורכבת מדג סלמון קופץ, היושב על קסדה מוזהבת וזר עלי אדר, וכן כוללת את כתר אדוארד הקדוש.
התומכים הם איילי פרדי לבני-זנב, ודוב שעליו צבעי היוניון ג'ק ופרח החבצלת המסמלים את אנגליה וצרפת בהתאמה.
החלקה מכוסה בפרחי הפרובינציה: סיגלית ורודה וראש הכינור (fiddlehead) - שרך מקומי.
Run Run

רקע והופעה

במילות השיר ניתן לראות את השורה: "!Cause you wanna run, run, run never stop", ובשורה זו בעצם ניתן להבין את משמעות השיר, שהיא בעצם מדברת [אינדילה] על בן אדם שתמיד שואף קדימה, ולעולם לא רוצה לעצור, אלא תמיד לרוץ הלאה.
אמנם לסינגל לא הוציאה אינדילה ווידאו קליפ או קליפ מילים, אך לבסוף הועלתה ליוטיוב הופעה שבה אינדילה מופיעה עם השיר. בהופעה ניתן לראות את אינדלה כשמסביבה מספר נגנים עם כלים שונים כגון: גיטרה, סוגים שונים של כלי הקשה וכולי.
ברברה הקדושה

ברברה היא קדושה נוצריה בכנסייה הקתולית והאורתודוקסית אשר מתה על אמונתה במהלך המאה ה-3. קיומה ההיסטורי אינו מוכח. יום חגה הוא ה-4 בדצמבר אצל הקתולים ו ה-17 בדצמבר אצל האורתודוקסים.
מקור השם ברברה ביוונית ומשמעותו - "הזרה". 
על פי המסורת הנוצרית, היא נולדה בסביבות שנת 300 לספירה באזור בעלבכ בלבנון.
אביה עמד בראש משפחה אריסטוקרטית אמידה אך היה פגאני ואכזר, כולם אהבו את ברברה בשל יופייה חוכמתה וענוותה, לכן אביה החליט לנעול אותה בתוך חדר במגדל וזאת כדי לשמור עליה ממחזרים. היא הושפעה מכומר זוטר בשם ולנטיניוס (שאחר כך הפך לבישופ ומרטיר בעצמו) והמירה את דתה בחשאי לנצרות.
על מנת שלא תלך לבתי הרחצה הציבוריים, אביה הורה לבנות לה בית רחצה פרטי ובו שני חלונות, ברברה ביקשה מהעובדים להוסיף עוד חלון על מנת שיהיה זה ציון סימבולי לשילוש הקדוש, כמו כן היא חצבה צלב בריצפת השיש של החדר.
כאשר התוודע לכל השינויים שנעשו הבין האב כי בתו המירה את דתה לנצרות, הוא קצף עוד יותר כאשר זו ניסתה לשכנע אותו להמיר גם הוא את דתו לנצרות, הוא נעל אותה שוב במגדל, אך בעקבות תפילותיה נפער חור בקיר והיא הצליחה לברוח. אביה ושומריו רדפו אחריה והיא הצליחה למצוא מסתור בערוץ נחל בין ההרים, עד שבגד בה רועה והסגיר את מקומה (האגדה מספרת שהרועה הפך לפסל שיש והעדר שלו לחרגולים).
למרות שעינו אותה במשך היום, כל לילה קרו ניסים נוספים - החשיכה נתמלאה באור יקרות ופצעיה החלימו באורח פלאי והלפידים בהם השתמשו מעניה כבו בכל פעם שהתקרבו לעורה. אך בסופו של דבר אביה הסגיר אותה לרשויות של האימפריה הרומית, אשר באותה תקופה אסרה על הפולחן הנוצרי, ודינה נגזר להוצאה להורג. אביה החליט לבצע את גזר הדין בעצמו, לקח אותה להר וערף את ראשה, לאחר המעשה נמלא פחד ונסה לברוח, אך ברק פגע בו והרג אותו.
ברברה הקדושה משמשת כקדושה מגינה של כורים, גאולוגים, יצרני פעמונים, נפחים, פועלי בניין, סתתים, נגרים, אלקטרונאים, אדריכלים, חיילי ארטילריה, העוסקים בעבודות פירוטכניקה, זיקוקים וחומרי נפץ צבאיים, כבאים, קברנים, כובענים, אסירים ונערות. היא נחשבת לאחת מארבעה-עשר הקדושים המסייעים ומגינה מפני ברקים, סכנת אש, חום, דבר ומוות פתאומי.
מאמינים כי גופתה החנוטה קבורה בכנסיית "מריה מגדלנה של הר הזיתים" (הכנסייה הרוסית או כנסיית הבצלים) בירושלים.
עודד פורר

ביוגרפיה

פורר נולד וגדל ברחובות. אביו, שוקי פורר, היה פוליטיקאי מקומי ולימים נבחר לראשות העירייה. הוא התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים. בתפקידו האחרון כיהן כמפקד סיירת דבּוּר בפלגה 916. משרת במילואים בדרגת רס"ן.
עם שחרורו מצה"ל עבד כיועץ פוליטי של שרת החינוך לימור לבנת, בין השנים 2001–2005, וכיהן כמזכיר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. בשנת 2005 הקים חברת ייעוץ בשם "סי אי או אסטרטגיה".

קריירה פוליטית

בשלהי שנת 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, התמודד על משבצת מחוז השפלה ברשימת הליכוד אולם הפסיד ליריב לוין. לאחר ההפסד שובץ במקום ה-109 ברשימת הליכוד לכנסת.
בשנת 2011 עבר לתנועת ישראל ביתנו והיה מיוזמי הקמת גוף צעירים למפלגה - צעירי ביתנו. בוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה נבחר לכהן כיו"ר צעירי ביתנו.
בשלהי שנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה-16 ברשימת המפלגה לכנסת. לאחר איחוד רשימות הליכוד וישראל ביתנו הוצב במקום ה-43 ברשימה המשותפת, ולא נכנס לכנסת.

פעילות כמנכ"ל משרד הקליטה

בשנת 2013 מונה למנכ"ל משרד הקליטה תחת השרה סופה לנדבר ממפלגת ישראל ביתנו. מינוי זה הצריך את התפטרותו מרשימת המפלגה לכנסת.
בעת כהונתו כמנכ"ל משרד העלייה והקליטה, הציב פורר את עידוד העלייה לישראל כאחד מיעדיו המרכזיים של המשרד יחד עם שיפור הליכי הקליטה לעולים הנמצאים בארץ. כתוצאה מכך, שונה שם המשרד ממשרד הקליטה, למשרד העלייה והקליטה והחל לעסוק בעידוד עולים פוטנציאליים לעלות לישראל.
בתקופת כהונתו עלו לישראל 27,000 עולים בשנת 2014, לעומת ממוצע של כ-18,000 עולים בשנה שעלו בעשור שקדם לכך.
יזם את תוכנית 'דרך חדשה' – לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית, הייתה הפעם הראשונה שקהילת יוצאי אתיופיה שותפה באופן מלא וחופשי בכל הדיונים ובמוקדי קבלת ההחלטות על מנת לבנות אמון מחודש ויצירה של תוכנית שתענה לצורכי הקהילה.

פעילות כחבר כנסת

בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצב פורר במקום ה-8 ברשימת ישראל ביתנו. המפלגה זכתה בבחירות בשישה מנדטים. פורר החל לכהן כחבר הכנסת ב-4 בספטמבר 2015, בעקבות החלטתו של המועמד אילן שוחט לפרוש, עוד בטרם השבעת הכנסת, מהתפקיד לו נועד, ולאחר פרישתו מן הכנסת של שרון גל בספטמבר 2015.
ח"כ עודד פורר הוא יו"ר ועדת המשנה לבחינת ימי החופשה במערכת החינוך, ועדה מיוחדת שהוקמה על מנת לצמצם את הפער בין ימי החופשה במשק לימי החופשה של תלמידי בית הספר, כמו כן משמש כיו"ר ועדת המשנה לספורט בכנסת.
חבר בוועדת הכספים; ועדת החינוך, התרבות והספורט ועדת חוק חוקה ומשפט.
לקראת הכנסת ה-21 הוצב במקום ה-2 ברשימת ישראל ביתנו ונכנס לכנסת. בכנסת העשרים ואחת מונה ליו"ר סיעת ישראל ביתנו ולמנהל המשא ומתן מטעם המפלגה.

חיים אישיים

פורר הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במשפטים וממשל ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית. נשוי ואב לשלוש.
מרגרט קלארק

ביוגרפיה

קלארק נולדה כמרגרט קרילי, אחת משישה ילדים, לפטריק קרילי. תאריך הלידה שלה נזכר לא פעם כ-29 ביולי 1888, אך הרשומות המקומיות קובעות אחרת. היא למדה בבית הספר הטכני בניורי, והתעתדה לעסוק בהוראה,, אך בשנת 1905 זכתה במלגת לימודים בבית הספר המטרופוליטן לאמנות של דבלין. שם למדה אצל וויליאם אורפן, אשר החשיב אותה לאחת המבטיחות שבתלמידיו. היא השלימה את לימודיה בשנת 1911 והוענקה לה תעודת מורה לאמנות, והחלה לעבוד כעוזרת לאורפן.
בשנת 1914 נישאה לחברה לספסל הלימודים, הארי קלארק. לזוג נולדו שלושה ילדים: מייקל, אן, ודייוויד. לאחר מות בעלה בשנת 1931, הפכה קלארק למנהלת הסטודיו לויטראז'ים על שם הארי קלארק.
קלארק הלכה לעולמה בדבלין, ב-31 באוקטובר 1961, ונקברה בבית העלמין רדפורד, בגרייסטונס, מחוז ויקלו. במקום הולדתה בניורי הוצב לוח מורשת ממשלתי.

יצירתה

קלארק השתתפה בתערוכה ראשונה באקדמיה ההיברנית המלכותית בשנת 1913, והציגה כ-60 יצירות, רובן דיוקנאות, בארבעים השנים שלאחר מכן, עד 1953.
בין הדיוקנאות שהוזמנו מקלארק היו אלו של דרמוד אובריין, איימון דה ואלירה, הארכיהגמון ג'ון צ'ארלס מקווייד, ולנוקס רובינסון. 
קלארק בילתה זמן רב באיי אראן עם בעלה ועם האמן שון קיטינג, וציירה שם מספר ציורי נוף וסקיצות.
בשנת 1939, העיר מבקר כי קלארק ציירה "ציורים מרשימים שלוכדים אינדיבידואליות בקווים מועטים וחסכוניים". 
קלארק זכתה בפרסים שונים, לרבות מדליית טיילטן (זהב, כסף, וארד) בשנת 1924, ומדליות טיילטן (ארד) נוספות בשנת 1928 ו-1932. בשנת 1926 נבחרה להצטרף לאקדמיה ההיברנית המלכותית, והועלתה לדרגת חברה מלאה (RHA) בשנת 1927. עם ייסוד התערוכה האירית לאמנות חיה בשנת 1943, נתמנתה קלארק לוועד המנהל.
יצירתה מוצגת באוספי הגלריה הלאומית של אירלנד, הגלריה העירונית של דבלין ב-Hugh Lane, גלריית קרופורד לאמנות, מוזיאון אלסטר, הגלריה העירונית לאמנות של לימריק, האוסף הלאומי של דיוקנאות עצמיים באוניברסיטת לימריק והמכללה האירית ברומא.
אגם מינוונקה

גאוגרפיה

האגם נמצא כ-5 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה באנף. אורכו של האגם 21 קילומטרים, ועומקו מגיע ל-142 מטרים. 
האגם הוא הארוך ביותר בין אגמי הרי הרוקי הקנדיים, והשני בעומקו.
נהר קסקייד מזין את האגם - נהר קסקייד זורם ממזרחית להר קסקייד, דרומה דרך קניון סטיוארט (Stewart Canyon) ונשפך אל צידו המערבי של האגם. 
מספר נחלים הזורמים מטה מן הר אינגליסמאלדי, הר ג'ירארד, והר פיצ'י נשפכים אל צידו הדרומי של האגם.
הר איילמר, הגבוה בהרי הפארק (גובהו 3,162 מטרים) מצוי מספר קילומטרים צפונית לאגם.
רכס פיירהולם נמצא דרומית לאגם.

היסטוריה

שבטים אבוריג'ינים (שבטי האומות הראשונות), התיישבו באזור האגם לפני כ-10,000 שנים. סביב האגם התגלו חניתות עם "חודי קלוביס" אשר שימשו את המתיישבים לצוד באזור זה, העשיר בבעלי חיים (ובהם אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, כבש ארגאלי, דובי גריזלי).
סכרים נבנו במוצא האגם בשנים 1912 ו-1941 כדי לספק לעיר בנאף חשמל הידרו-חשמלי. הסכם שנבנה בשנת 1941 העלה את מפלס האגם ב-30 מטרים, וכיסה במים את כפר הנופש מיניוונקה שנבנה בשנת 1888 על גדת האגם.

תחבורה

ניתן להגיע אל קצהו המערבי של האגם בדרך אגם מיניוונקה המקשרת את הדרך המהירה הטרנס קנדית עם האגם.

תיירות

סביב האגם מספר מסלולי הליכה, וכן שש אתרי מחנאות. בין הפעילות שניתן לעשות באזור האגם ניתן למנות מסלולי הליכה רגליים, שייט בקאנו, רכיבה על אופני הרים, צילום חיות בר, דייג, ורכיבה על סוסים. כמו כן האגם הוא אתר צלילה פופולרי בשל הכפר השקוע המצוי בו.
מייקל או'הייר

חייו

או'הייר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי. הוא בוגר אוניברסיטה בספרות אנגלית מאוניברסיטת הרווארד, וכן למד בבית הספר ג'וליארד היוקרתי לאמנויות הבמה.
או'הייר הופיע במספר הצגות באזור ניו יורק, בהן בתפקיד קולונל ג'אספ במחזה "בחורים טובים" (תפקידו של ג'ק ניקולסון בסרט הנושא את אותו שם), וכן את הכומר ג'ון הייל ב"ציד המכשפות" של ארתור מילר. הוא היה הראשון שהיה מועמד לפרס השחקן על ידי קהילת האמריקאים אפריקאים על ביצועיו במחזה "Shades of Brown", שתיאר את השלכות האפרטהייד על דרום אפריקה.
בשנת 1992, נבחר או'הייר לגלם את דמותו של ג'פרי סינקלייר בעונה הראשונה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5", בנוסף למספר תפקידי אורח בהמשך.
לזכותו רשומות מספר הופעות אורח בסדרות "פרקליטי אל איי", "חוק וסדר", "סיפורים מהצד האפל", "המשווה" ו"טי ג'יי הוקר".
או'הייר נפטר בגיל 60 מהתקף לב לאחר ששהה זמן קצר בקומה. בעשורים האחרונים לחייו נלחם במחלת נפש שהביאה אותו לפרוש מעולם המשחק. שמונה חודשים לאחר מותו, חשף ג'יי מייקל סטרצ'ינסקי את מחלתו של או'הייר כסיבה לעזיבתו את "בבילון 5" בסוף העונה הראשונה לסדרה, ולהגבלת הופעותיו בעונות המאוחרות יותר.
אתר צלילה לנופש

אתר צלילה לנופש הוא אתר בתוך גוף מים, שבו יכולים צוללים לצפות תוך שימוש בציוד צלילה על צורות חיים וצמחייה מימיים, על חללים תת-מימיים (כגון מערות) ועל עצמים הנמצאים בו (במיוחד אוניות טרופות). ברחבי כדור הארץ פזורים אלפי אתרים המשמשים לצלילת נופש.
מיפ חיס

ביוגרפיה

חיס נולדה בשם הרמינה סנטרושיץ (Hermine Santrouschitz) בווינה, אוסטריה. ב-1920 עברה לליידן בהולנד על מנת לברוח מהרעב ששרר באותה תקופה באוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1922 היא עברה עם משפחתה המאמצת לאמסטרדם, שם פגשה ב-1933 את אוטו פרנק כאשר חיפשה עבודה כמזכירה זמנית בחנות התבלינים שלו. ב-28 ביולי 1941 היא התחתנה עם יאן חיס (Jan Gies), ובין בני הזוג לבני משפחת פרנק נוצרו יחסי קירבה. חיס סירבה להצטרף לארגון הנשים התומכות במפלגה הנאצית, ובעקבות כך קיבלה איום כי תגורש בחזרה לאוסטריה.
יחד עם בעלה וחברים מהעבודה, סייעה חיס לבני משפחת פרנק (אוטו, אדית, מרגוט ואנה) וליהודים אחרים להתחבא באגף אחורי נסתר בבניין משרדו של אוטו פרנק במשך שנתיים, מיולי 1942 עד אוגוסט 1944.
ב-4 באוגוסט 1944, כתוצאה מהלשנה של אחד מעובדי המחסן במקום (כנראה), נודע לגרמנים על הסתתרותה של המשפחה. המשטרה הגרמנית, מלווה במשתפי פעולה הולנדים, פרצה לדירה ולמקום המחבוא. כמה ימים לאחר מכן ניסתה חיס, ללא הועיל, לשחד קצין אוסטרי נאצי שייתן לעצורים ללכת. לפני שהמשטרה הנאצית רוקנה את הבית איתרה חיס והחביאה את יומנה של אנה פרנק. לאחר שהגיעו החדשות על מותה של פרנק מסרה חיס את היומן לניצול היחיד שנותר ממשפחת פרנק, אביה של אנה.
לאחר פרסום יומנה של אנה פרנק התפרסמו חיס, בעלה וחבריהם בהולנד, וקיבלו שורה של תעודות הוקרה ומדליות מארגונים שונים, בין היתר זכתה חיס במדליה מיד ושם ב-1995, ובתואר אבירות מהמלכה ביאטריקס ב-1997.
חיס כתבה אוטוביוגרפיה. בעלה נפטר ב-1993 והיא נפטרה כ-17 שנים מאוחר יותר, בגיל 101. בני הזוג הותירו אחריהם בן יחיד.
בטקס מיוחד שנערך בעבורה ב-1995 קיבלה חיס את עיטור הגבורה הגבוה ביותר שניתן מארגון יד ושם על פועלה.