google/wiki40b huggingface dataset:
אן בנקרופט (הרפתקנית)

ביוגרפיה

אן בנקרופט נולדה במנדוטה הייטס, מינסוטה,  וגדלה בסנט פול, מינסוטה.  בנקרופט בילתה שנתיים בקניה בכיתות ה'-ו '. בנקרופט החלה להוביל משלחות לאזורי שממה כשהייתה בת 8 כששכנעה את בני דודה להצטרף אליה למסעות בחצר האחורית. היא תיארה את משפחתה כמעודדת לקיחת סיכונים. בנקרופט נאבקה בדיסלקסיה מגיל צעיר, אך בכל זאת סיימה את התיכון והתקבלה לאוניברסיטת אורגון בה סיימה תואר בחינוך גופני בשנת 1981. בנקרופט לימדה גם חינוך גופני וחינוך מיוחד בסנט פול ומיניאפוליס, מינסוטה.
אן בנקרופט הקימה את קרן אן בנקרופט בשנת 1991. קרן אן בנקרופט תומכת בקבוצת לחקר השממה והאזורים הבלתי מיושבים. בנקרופט מלמדת את "לימודי השממה". החברה שלה מאפשרת לאנשים ומשפחות לצאת להרפתקאות בטבע, והן פתוחות לאנשים בכל דרגות היכולת. בנקרופט מחזיקה כיום בבעלותה של חברת חיפוש וסיור.

משלחות

בנקרופט ויתרה על משרות ההוראה בחינוך הגופני ובחינוך המיוחד בשנת 1986 במטרה להשתתף עם "משלחת הקוטב הצפונית הבינלאומית של וויל סטגר". היא הגיעה לקוטב הצפוני יחד עם חמישה אנשי צוות נוספים לאחר 56 יום כשהם משתמשים במזחלות כלבים.  מסע זה הפך את בנקרופט לאישה הראשונה שהגיעה לקוטב הצפוני ברגל ובמזחלת.
היא הייתה גם האישה הראשונה שחצתה את שני הקטבים הצפוני והדרומי. בשנים 1992–1993 הובילה בנקרופט משלחת של ארבע נשים לקוטב הדרומי על מגלשיים; משלחת זו הייתה הראשונה של נשים שחצתה את כיפת הקרח לקוטב הדרומי.  בשנת 2001 הפכו אן וההרפתקנית הנורווגית ליב ארנסן לנשים הראשונות לגלוש ברחבי אנטארקטיקה.
במרץ 2007, בנקרופט וליב ארנסן השתתפו במסע ברחבי האוקיינוס הארקטי כדי למשוך את תשומת הלב לבעיית ההתחממות הגלובלית. מיליוני ילדי בית הספר עקבו אחרי המסע שלהן.  עם זאת, על פי הוושינגטון פוסט, המשלחת הושבתה "לאחר שליב ארנסן סבלה מכוויות קור בשלוש אצבעותיה. הטמפרטורות הקרות הקיצוניות רוקנו את הסוללות בחלק מהציוד האלקטרוני שלהן." 
בשנת 2017 הובילה בנקרופט משלחת על נהר הגנגס במסגרת "סדרת יוזמת גישה למים נקיים".  מטרת משלחת נהר הגנגס הייתה להעלות את המודעות לחשיבות של מים נקיים ושהפסולת תעבור במורד הזרם.  משלחת זו הייתה מסע של 60 יום בנתיב מים 1,500 מייל. 
בנקרופט מתכנת לשוט במורד הנהר מיסיסיפי עם ארנסן וחוקרות אחרות.  משלחות עתידיות יתקיימו בכל יבשת. יוזמה זו נועדה לעודד ילדים להגן על נתיבי המים שלהם, המהווים משאב חיוני. מבצעים עתידיים כוללים את אפריקה בשנת 2019, אוקיאניה ב 2021, דרום אמריקה ב 2023, אירופה בשנת 2025, ואנטארקטיקה בשנת 2027.

פעילות נוספת

אן בנקרופט היא בעד הכרה ההומוסקסואליות. בשנת 2006 היא התנגדה בפומבי נגד תיקון מוצע לחוקת מינסוטה לאסור כל הכרה חוקית בנישואין בין בני אותו המין. 
בנקרופט תומכת גם במודעות למערכות נגישות, אתגר החימום בחורף והתחממות כדור הארץ.
עוצבת להב

עוצבת להב (הוקמה במקור כאוגדה 194, ובשנות ה-80 הוסב שמה לאוגדה 370) הייתה אוגדת מילואים משוריינת של צה"ל בגזרת פיקוד המרכז. האוגדה פורקה בשנת 2004.

היסטוריה

האוגדה הוקמה בשנת 1975 כאוגדת שריון, כחלק מבניין כוחות השריון שנעשה לאחר מלחמת יום הכיפורים. מפקדה הראשון היה האלוף משה בר כוכבא, אשר פיקד על אימון ההקמה של האוגדה בשנת 1975 בשטחי יהודה ושומרון.
בין חטיבות השריון באוגדה בשנות השמונים והתשעים היו חטיבה 211, חטיבה 395 (עוצבת קלע) וחטיבה 820 (עוצבת לביא).
יחידות נוספות במסגרת האוגדה היו: אגד ארטילרי 214, אגד תחזוקה, גדוד קשר, יחמ"ן וחטיבה 5.
במלחמת לבנון הראשונה גויסה האוגדה ועלתה לרמת הגולן להחליף בבט"ש את אוגדה 36 (אשר נכנסה ללבנון).

מפקדים

בין מפקדי האוגדה: משה (בריל) בר כוכבא (1974 - 1975), אהרן פלד (פדל'ה) (1975–1979), אמנון ליפקין שחק (1982-1980), אביגדור קהלני], דורון רובין (1982–1983), עוזי קרן (1986–1987), מנחם זטורסקי (1988-1989), משה עברי סוקניק (1990–1992), שמואל צוקר (1992–1993), יום טוב סמיה (1993–1995), יפתח רון-טל (1995–1997), אלי אמיתי.
ג'ייסון תומפסון

קריירה מקצוענית

תומפסון נבחר בבחירה ה-12 בדראפט 2008 על ידי סקרמנטו קינגס. בעונת 2008/2009 שיחק תומפסון את כל 82 המשחקים, וקבע ממוצעים של 11.1 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. העונה הבאה הייתה עונת שיא של תומפסון שקבע בה שיא קריירה למשחק של 27 נקודות ושיא בממוצעי קריירה של 12.5 נקודות ו-8.5 ריבאונדים, ב-31.4 דקות למשחק.
בעונות הבאות יכולתו של תומפסון ירדה, וב-10 ביולי 2015, אחרי 6 שנים בסקרמנטו מבלי להגיע לפלייאוף ה-NBA פעם אחת, נשלח תומפסון בטרייד לפילדלפיה 76' עם קארל לנדרי, ניק סטאוסקאס ובחירת סיבוב ראשון בתמורה לזכויות על ארטוראס גודאיטיס ולוקה מיטרוביץ'. ב-31 ביולי העבירו הסיקסרס אותו בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לג'רלד וולאס. ב-22 בפברואר 2016, לאחר כחצי עונה בגולדן סטייט, שוחרר תומפסון מהווריורס. כשבוע לאחר מכן חתם בטורונטו ראפטורס על חוזה עד לסיום עונת 2015/2016.
באוגוסט 2016 חתם תומפסון בשנדונג גולדן סטארס מליגת ה-CBA הסינית.

סטטיסטיקת קריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2015/2016.‏
רון אדלר

חייו ויצירתו

אדלר נולד ב-1957 בקריית ביאליק, הצעיר מבניהם של ארלט ויוסף אדלר. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים בעיר. בגיל 17, לאחר חזרתו מטיול באירופה, החל לכתוב שירים. על אף שהיה אדם עדין ורגיש, ביקש להתנדב לסיירת צנחנים, כמו חבריו. לאחר שלושה חודשי טירונות החל קורס חובשים. לקראת סיום הקורס, במהלך חופשה, התאבד ביריית אקדח. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בחיפה.
לאחר מותו הוציאו הוריו מבחר מכ-175 שירים שכתב במהלך שנה וחצי בשני ספרים: "בשם כל הכאבים" (1976) ו"ממחר אקטוף ענן" (1980). בניגוד לספרים רבים של שירי נופלים, זכו ספריו של אדלר להצלחה רבה ונדפסו ב-18 מהדורות. חלק משיריו תורגמו לאנגלית ופורסמו בקובץ בעריכת אלכס זהבי ובתרגום ריצ'רד פלאנץ.
לאחר מותו, אמר המשורר חיים גורי: "אני מעז לומר שלשירה העברית אבד משורר אמיתי". במבוא לספר "בשם כל הכאבים" כתב המשורר נתן יונתן: "אדם נמלא פליאה ופחד בפני מעשה נחרץ של עלם בן תשעה עשר אביבים. איזו אימה רחפה על נשמתו להדוף אותה אל האין... קללה מוטחת אל פרצוף העולם שנתן לו כל כך מעט תקוה; שיהיה לפחות המעט הזה, פרחי מלים וקוצי מלים שהשאיר רון, זר זיכרון על אפרו, שיפרח עם שמו לתמיד".
שלמה ארצי הקדיש לאדלר את שירו "באיזשהו מקום" מתקליטו "חום יולי אוגוסט", ושילב בו ציטטה משיר של אדלר: "אך באיזשהו מקום בים העצב והכאב/ ישנה איזושהי רפסודה והיא נקראת אהבה". 
ב-1976 נוסדה קרן רון אדלר במסגרת אוניברסיטת חיפה על ידי בני משפחתו וידידים רבים.
המעניק (סרט)

עלילת הסרט

בשנת 2048, אחרי מלחמה, החברה החליטה להיפטר ממגוון גזעי, ראיית צבעים ורגשות. כל התושבים מחקו את הזכרונות שלהם חוץ ממקבל הזיכרון. מכיוון שמקבל הזיכרון הוא האדם היחיד בקהילה שיש לו זיכרונות מוקדמים של העבר, הוא חייב לייעץ למועצת הזקנים ולעומדת בראשה בהחלטות בקהילה. ג'ונאס, נער שחי וגדל בקהילה דורות רבים לאחר השינוי הקיצוני של האנושות, נבחר להיות המקבל הבא של הזיכרונות, ומקבל ישירות זכרונות מהמקבל הקודם, שכעת הוא המעניק. ג'ונאס לומד מהעבר של המעניק ושל בתו, רוזמרי. רוזמרי הייתה מקבלת הזיכרון לפני ג'ונאס, אך הייתה כל כך נסערת מהזיכרונות שאביה הראה לה, עד שהמועצה החליטה להמיתה, באמצעות מה שנקרא בקהילה "שחרור". חברי הקהילה לא יודעים מהו שחרור, מלבד המעניק, ובהמשך הסרט- ג'ונאס. בעוד בחברה מתייחסים לשחרור כאל פרישה ל"שום מקום" - מקום טוב מחוץ לקהילה - הקהל לומד שזהו מוות על ידי זריקה קטלנית. ג'ונאס מתחיל לחלוק את מה שגילה עם חברתו מילדות פיונה, ומעודד אותה להימנע מהזריקה היומית (המדכאת רגשות וחלומות) ומעורר בה רגשות. פיונה לא בטוחה מהם רגשות אלו, וג'ונאס מנשק אותה, ובכך מסביר לה מה היא 'אהבה'. 
ג'ונאס חולק את זכרונותיו עם התינוק שאביו הביא הביתה, גבריאל (גייב), ומפתח מערכת יחסים קרובה אתו לאחר שגילה שהוא חולק את אותו סימן על פרק ידו של ג'ונאס, הסימן של מקבל זיכרון פוטנציאלי. ג'ונאס מחליט שכולם צריכים להכיר את זיכרונות העבר וביחד עם המעניק הם מחליטים שהדרך היחידה שהם יכולים לעזור לקהילה היא ללכת מעבר לגבול של שום מקום, לגבול הזיכרון, לעבור אותו וכך לשחרר את הזיכרונות בחזרה לתוך הקהילה. ג'ונאס מתגנב החוצה בשעת העוצר, ומחליט לקחת אתו את גייב, לאחר שגילה שגייב עומד ל"השתחרר" בגלל סימנים של חולשה. אשר, חברו הטוב ביותר, מנסה לעצור בו לפני שהוא עוזב את השכונה, אך ג'ונאס מרתק אותו במהירות לקרקע. אשר שוכב המום על הקרקע, בעוד ג'ונאס רוכב על אופניו למרכז הטיפוח. הוא מספר לפיונה את תוכניתו ורוצה לקחת אותה אתו, אבל היא מסרבת ובמקום זאת עוזרת לו להוציא את גייב. לפני שהוא עוזב, היא מנשקת אותו ועוזרת לו לברוח.
בינתיים אמו של ג'ונאס ואשר הולכים לראש הזקנים כדי לספר להם שג'ונאס נעדר. שומרים נשלחים לסרוק ולמצוא את ג'ונאס, שלפי הכרזת המועצה הפך למסוכן. ג'ונאס לוקח אחד מאופנועי השומרים ונוסע לצוק ליד מקום מגוריו של המעניק, ומזנק מעבר לגבול של שום מקום. ראשת מועצת הזקנים מקצה לאשר מזל"ט כדי למצוא את ג'ונאס ו"לאבד" אותו (משמע להרוג אותו). אשר מוצא את ג'ונאס עם גייב ביער, ולוכד אותו עם המזל"ט, אך לאחר שג'ונאס מפציר בו שייתן לו ללכת, אשר מפיל אותו לתוך הנהר ומשחרר אותו לחופשי. ג'ונאס ממשיך לנוע בכוחותיו האחרונים בשום מקום, בזמן שפיונה נדונה ל"שחרור" על שעזרה לו. בדיוק כשהיא עומדת ל"השתחרר" על ידי אביו של ג'ונאס, המעניק צועד פנימה ומנסה לעכב את "ההשתחררות" של פיונה על ידי זיכרונות של בתו רוזמרי ודיבור ללבם של חברי המועצה. בסופו של דבר, ג'ונאס מוצא מזחלת אותה חזה בזיכרון הראשון שהוענק לו ועושה את דרכו אל מעבר לגבול של שום מקום. הוא משחרר את הזכרונות, הצבע והרגשות. "שחרורה" של פיונה מתבטל לאחר שאביו של ג'ונאס מבין מה הוא עמד לעשות. ג'ונאס וגייב מגיעים במזחלת לבית שראו בזיכרון הראשון, ושומעים מתוך הבית מזמורי חג מולד.

מוזיקה

הפסקול לסרט נכתב על ידי מרקו בלטרמי.
KDE

Kirigami

Kirigami היא framework המאפשר למפתחים לכתוב יישומים שפועלים על בצורה שווה על אנדרואיד, Plasma Mobile או כל שולחן עבודה אחר מבוסס לינוקס כגון Gnome, פלזמה או Xfce ללא כל התאמות קוד. 
דוגמאות ליישומים הבנויים עם Kirigami הן Kaidan messenger או Discover – מרכז התוכנות של KDE עצמו.

יישומי KDE

KDE Applications היא חבילת התוכנות למשתמש ש־KDE מפתחת. בחבילה ישנן תוכנן כגון Okular ,Dolphin ו־KDEnlive, הם בנוייות באמצעות KDE Frameworks ומוציאות שחרורי גרסה כל 4 חודשים עם מספור גרסה המורכב שנה.חודש (למשל 18.12).

Extragear – תוכנות נוספות

תוכנות שאינן חלק מהחבילה הרשמית של KDE Applications ניתן למצוא בסעיף "Extragear". הם משוחררות על לוח זמנים משלהם ועם מספרי גרסאות משלהם. ישנם יישומים עצמאיים רבים כמו KTorrent, Krita ו־Amarok המיועדים בעיקר להיות ניידים בין מערכות הפעלה ומתאימים לפריסה עצמאית בסביבות או שולחנות עבודה מסוימים. מותגים מסוימים כוללים יישומים מרובים, כגון Calligra Office Suite או KDE Kontact.

ההתחלה

KDE (שנקראה בתחילה K‎(ool‎)‎) נוסדה בשנת 1996 על ידי מתיאס אטרץ', תלמיד באוניברסיטת אוניברסיטת טיבינגן. באותו זמן, הוא הפריעו לו היבטים מסוימים בשולחן העבודה יוניקס. בין הדברים שהפריעו לו היה שאף אחד היישומים לא נראה, הרגיש, או עבד כמו האחרים. הוא חשב על יצירה של קבוצת של יישומים שאינה סתם אוסף של תוכנות, אלא סביבת שולחן העבודה שבה המשתמשים יכולים לצפות מהחלקים השונים להיראות, להרגיש, ולעבוד באופן עקבי. הוא גם רצה להפוך את שולחן העבודה קל לשימוש; אחת התלונות שלו על יישומי שולחן העבודה שהיו אז הייתה שהם מסובכים מדי עבור משתמשי קצה. ההודעה הראשונית של בקבוצת דיון באינטרנט עוררה עניין רב, ופרויקט KDE נולד. 
השם KDE נועד לשמש כמשחק מילים לסביבת שולחן העבודה [./https://en.wikipedia.org/wiki/Common_Desktop_Environment Common Desktop Environment] הקיימת, הזמינה עבור מערכות Unix. ‏CDE הייתה סביבת משתמש מבוססת X11 שפותחה במשותף על ידי HP, IBM וחברת Sun באמצעות חברת [./https://en.wikipedia.org/wiki/X/Open X/Open] consortium, עם ממשק וכלים לפרודוקטיביות המבוססים על ערכת הכלים הגרפית של Motif. זו הייתה אמורה להיות סביבת מחשב אינטואיטיבית וקלה לשימוש. במקור, האות K הייתה אמורה להיות קיצור למילה 'Kool', אבל הוחלט במהירות כי K לא צריכה לסמל שום דבר. משום כך, רשאי התיבות KDE הם "K Desktop Environment" – שולחן העבודה K לפני שהוא שונה לחלוטין לטובת KDE = Community עקב מיתוג מחדש.

מיתוג מחדש של המותג

ב־24 בנובמבר 2009 הודיע צוות השיווק של KDE על מיתוג מחדש של רכיבי הפרויקט של KDE, מונעים על ידי המעבר מתפיסה של בניית סביבת שולחן עבודה לפרויקט רחב יותר סביב קהילה של "אנשים שיוצרים תוכנה". המיתוג מחדש התמקד בפיחות הדגשת סביבת שולחן העבודה כ'סתם מוצר אחר', והדגשת הקהילה ושאר הטכנולוגיות המסופקות על ידי ארכון KDE. מה שהיה ידוע בעבר בשם KDE 4 היה מחולק לשלושה מוצרים: סביבת עבודה של פלזמה, יישומי KDE, ו־KDE Platform מקובצים כ־"אוסף התוכנות KDE 4" (מקוצר "KDE SC 4"). נכון להיום השם KDE כבר לא מייצג את K Desktop Environment, אלא מייצג את הקהילה שמפתחת את התוכנה.
While My Guitar Gently Weeps

כתיבה והקלטה

לדבריו של האריסון, ההשראה לכתיבת השיר הגיעה בעקבות קריאת הספר הסיני העתיק אי צ'ינג. לדבריו: "השיר מבוסס על התפיסה המזרחית כי כל דבר מתקשר לכל דבר אחר, בניגוד לגישה המערבית שדברים הם פשוט מקריים". כשבראשו רעיון זה, הגיע האריסון לבית הוריו בצפון אנגליה והחליט לכתוב שיר שיתבסס על המילים הראשונות שיראה בפתיחת ספר אקראי כלשהו. המילים היו: "gently weeps" והוא החל בכתיבת השיר.
התוצר הראשוני היה שונה מהגרסה הסופית. האריסון אמר מאוחר יותר כי "חלק ממילות השיר שונו לפני ההקלטה הסופית". גרסת דמו שהוקלטה בביתו של האריסון כוללת בית שלם שלא נכנס לגרסה הסופית:
I look at the trouble and see that it's raging

While my guitar gently weeps

As I'm sitting here, doing nothing but aging

Still, my guitar gently weeps
גרסה אקוסטית מוקדמת של השיר, שיצאה מאוחר יותר בדיסק השלישי של האלבום The Beatles Anthology, כולל גרסה שונה במקצת למילות הבית השלישי:
I look from the wings at the play you are staging

While my guitar gently weeps

As I'm sitting here, doing nothing but aging

Still, my guitar gently weeps
כשהציג את יצירתו לשאר חברי הלהקה נתקבל האריסון באדישות מצדם. הם הקליטו את השיר מספר פעמים, בתחילה בגרסה אקוסטית ואחר כך בגרסה חשמלית הכוללת סולו גיטרה של האריסון. אף אחת מההקלטות לא השביעה את רצונו של האריסון והוא החליט להזמין את חברו, אריק קלפטון, להשתתף באחד מימי ההקלטות. קלפטון סירב תחילה בטענה כי "אף אחד לא משתתף בהקלטות של הביטלס", אך לבסוף שוכנע על ידי האריסון. שיתוף הפעולה עם קלפטון עזר להפיג לזמן מה את המתח ששרר אז בין חברי הלהקה, ואף שחרר את האריסון מתפקיד הגיטריסט המוביל, מה שאפשר לו להתמקד בשירה ובליווי.
יש שפקפקו בזהותו של קלפטון כמבצע הסולו בשיר, בעקבות שמועה שהשיר הוקלט מחדש והגרסה הסופית לא כללה את הסולו של קלפטון. על פי השמועה, הסגנון של הסולו אינו אופייני להאריסון ולא לקלפטון. כאשר האריסון נשאל על הנושא הוא אמר: "אז אריק (קלפטון) ניגן את זה וחשבתי שזה ממש טוב. אחרי שהקשבנו לזה שוב הוא אמר שזה לא נשמע מספיק ביטלסי, אז העברנו את זה ב-ADT ‏ (Automatic Double-Track) כדי לשפר את זה מעט".
אחד ה"רמזים" לאגדה האורבנית כי פול מקרטני מת נמצא בסוף השיר, כאשר האריסון ממלמל משהו שנשמע כמו "Paul, oh Paul, oh Paul".
פיימונטה

היסטוריה

בשנת 1046 סיפחו הרוזנים הצרפתים לבית סבויה את פיימונטה לשטחים אשר בשליטתם. ב-1416 זכו אצילי המשפחה לקבל את התואר דוכס, וראש הבית, הדוכס עמנואל פיליברט, העביר את בירת הדוכסות משאמברי (כיום בצרפת) לטורינו בשנת 1563. החל בשנת 1720 הפכו דוכסי בית סבויה למלכי ממלכת סרדיניה. ב-25 באפריל 1796 הוקמה בפיימונטה רפובליקת חסות של צרפת שנקראה "הרפובליקה של אלבה". ב-19 באפריל 1801 סופחה הרפובליקה לצרפת וחדלה להתקיים. בקונגרס וינה הוחלט על הקמה מחדש של ממלכת סרדיניה אליה השתייכה פיימונטה. בפיימונטה החלה את דרכה התנועה לאיחוד איטליה במאה ה-19.
משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד

משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (באנגלית: The New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בקיצור - NZGSAE) היא סדרה של משלחות חקר שנשלחו לחקור את אנטארקטיקה בין השנים 1957-1958 ובין השנים 1958-1959. 
משלחת 1957 - 1958 חקרה את שטח חסות רוס, ונתנה לקרחון בורכגרווינק את שמו. 
משלחת 1958 - 1959 נתנה לרכס מאונטייניר את שמו ומיפתה את רכס קארטר. 
משלחות חקר נוספות נערכו בשנות ה-60. משלחות נתנו לאתרים הבאים את שמותיהם: הרי ויקטורי, קרחון טרפלגר, חצי האי האלט, קרחון טאקר, הרי אנארי, הרי קונקורד, קרחון הוליסטון, קרחון שיהאן, קרחון סלג'רס, קרחון ליפ ייר, פסגת באנדד, פסגת איאן, קרחון צ'אמפנס, פסגת מארבל, ושלוחת סרפרייז.  

לקריאה נוספת

• Andrew J. Hund - Editor, Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia -רשימת משלחות המחקר לאנטארקטיקה, P 796
הרכבת התחתית של מוסקבה

היסטוריה

הרכבת התחתית תוכננה בידי לזר קגנוביץ' ונקראה על שמו. משנת 1955 נקראת על שם לנין. המערכת נבנתה כחלק מתוכנית הפיתוח של מוסקבה בשנות ה-30 של המאה ה-20. הקו הראשון נפתח ב-15 במאי 1935 וחיבר בין התחנות "סוקולניקי" (Сокольники) ו"פארק קולטורי" (Парк культуры) עם הסתעפות לכיוון תחנת "סמולנסקיה" (Смоленская). בשנת 1938 נפתח קו שני בין תחנות "סוקול" (Сокол) לתחנת "פלושצ'אד סברדלובה" (Площадь Свердлова. שם התחנה החל מ-1990 - "תאטרלנאיה", Театральная), מעט לאחר מכן החלו העבודות לבניית קו שלישי.
מלחמת העולם השנייה קטעה את פיתוחה של המערכת. בסתיו שנת 1941 שימשו מנהרות הרכבת בתור מקלטים לתושבי מוסקבה בעת  הפגזות, בדומה למנהרות הרכבת התחתית של לונדון. בזמן המלחמה פונו חלק מהרכבות מהמנהרות ופורסם צו של משרד ההגנה הסובייטי שהורה על הריסת תשתיות הרכבת התחתית במקרה שצבא ורמאכט יגיעו לשערי מוסקבה.
לאחר המלחמה שוקמה מערכת הרכבת התחתית וקווים נוספים נבנו. חלק מהקווים נבנו עם ראשית המלחמה הקרה והם נועדו לשמש מקלטים לשעת הצורך, ולכן נחפרו בעומק רב. באותן השנים הוחלט גם על בניית קו קולצביה, שהוא קו מעגלי באורך של כ-20 ק"מ וכיום הוא אחד הקווים העמוסים ביותר במערכת.
בסוף שנות החמישים ובשנות ה-60 נבנו קווים רבים שחוברו רק עם הקו המעגלי ב"רדיוסים" ובשנות ה-70 הוארכו קווי רדיוס אלה וחוברו עם קווים נוספים. מסוף שנות ה-70 ועד לשנות ה-90 נבנו הקווים "קלינינסקאיה" (Калининская) ו"סרפוכובסקו-טימיריאזבסקאיה" (Серпуховско-Тимирязевская) שהחל כקו רדיוס והוארך, וכיום הוא חוצה את העיר כולה.

המערכת במאה ה-21

לכל אחד מ-14 הקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע. 
אמצעי התמצאות שימושי לנוסעים משמש המגדר של הדובר במערכת הכריזה ברכבת: כאשר הרכבת מתקרבת למרכז העיר קול של גבר מכריז על התחנות וכשמתרחקים ממרכז העיר לשכונות מרוחקות מוחלף הקול המכריז לקולה של אישה. בקו העגול (הקו החום) ננקטה הבחנה דומה: ברכבת הנוסעת בכיוון השעון קול של גבר מכריז על התחנות, וברכבת הנוסעת נגד כיוון השעון הכריזה משתמשת בקול של אשה.
הרכבת התחתית פועלת בין השעות 5:00  בבוקר עד 1:00 בלילה. בשעות שיא תדירות הרכבת היא 90 שניות ברוב הקווים.

כרטיסי נסיעה

ניתן לרכוש סוגים שונים של כרטיסים נקראים "ידיני" (ברוסית - Единый), יש כמה סוגים של הכרטיס, מכרטיס לכניסה בודדת ועד כרטיס המאפשר 70 כניסות בחודש הנקר. 
בנוסף יש כרטיס הנקרא "טרויקה" (Тройка) המאפשר להטעין עד 3000 רובל וניתן לעבור באמצעותו באמצעי התחבורה הציבורית השונים בעיר עד 90 דקות ובנוסף, ניתן להשתמש בו במטרו. 
לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת. נכון לינואר 2018 כניסה בודדת עולה 55 רובל ושתי כניסות עולות 110 רובל.

מטרו 2 - הקו הסודי

מטרו 2 הוא קו סודי של הרכבת שקיים על פי טענות לא רשמיות ומיועד לשימוש חירום במקרה שמוסקבה תותקף. במצב זה המסילה תשמש כמקלט לראשי השלטון, אנשי צבא בכירים ומשפחותיהם. לפי המסופר הקו עובר מתחת למפלס הקווים הציבורי, ועובר מתחת לקרמלין, לאוניברסיטת מוסקבה, לספרייה של רוסיה ובעוד מגוון מבני ציבור וממשלה. הקו מתחבר לשתי תחנות ציבוריות.
ישראל הגר (מונסי)

ביוגרפיה

נולד בברוקלין לרבי מרדכי הגר ולסימא מירל, בת הרב יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירה. בי"ח בסיוון ה'תשכ"ט, נישא למרים בת רבי אלעזר מייזליש מאוהעל-ברוקלין.
בשנת ה'תשמ"א מונה לרב קהילת "תורת חיים" של חסידי אביו במונסי. משמש גם כמוהל. יזם את בניית אולם השמחות 'וילחוביץ' במונסי שבבעלות החצר ומשמש לעריכת שמחות בעלות נמוכה גם לחסידים מחצרות אחרות.
בשנותיו האחרונות של אביו עסק בעול הכספי של מוסדות החסידות, ולאחר פטירת האב בכ"ט באדר ה'תשע"ח, הוא הוכתר כממלא מקומו המרכזי במונסי, שבה כאלף וחמש מאות משפחות] המשתייכות לחסידות. המוסדות תחת נשיאותו כוללים בין השאר את בית המדרש הגדול "לבוש מרדכי", שני בתי מדרש נוספים שם, ישיבה גדולה בקיימישא לייק (גיברס), ישיבה קטנה, רשת תלמודי תורה, בתי ספר לבנות "בנות ישראל" ו"אוהל מרגליא", ארגוני חסד ועוד. לצדו מונו אחיו בקהילות החסידות השונות.
חצי מעגל

בגאומטריה, חצי מעגל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור אשר נמצאות מצדו האחד של קו ישר הנמצא במישור, ואשר מרחקן מנקודה הנמצאת על גבי הישר קבוע. חיתוך של מעגל לאורך הקוטר שלו יוצר שני חצאי מעגל. בגאומטריה אוקלידית וגם ברוב הגאומטריות האחרות אורכה של קשת חצי מעגלית שווה תמיד ל-180 מעלות. חלק המישור הכלוא בתחום שנוצר על ידי חיבור קצות הקשת בקטע ישר הוא צורה גאומטרית דו-ממדית שהיא חצי עיגול. זוהי צורה סימטרית בעלת ציר סימטריה אחד, שהוא האנך האמצעי לקטע שמחבר את קצות הקשת. הקטע המחבר את קצות הקשת הוא למעשה הקוטר של מעגל התוחם במדויק את החצי-מעגל, והקטע המחבר את מרכז הקוטר עם כל נקודה על החצי-מעגל הוא הרדיוס. 
לפי משפט תאלס כל המשולשים החסומים בחצי מעגל כך ששניים מקדקודיהם מונחים על קצות הקוטר וקודקוד נוסף מונח במקום כלשהו על פני הקשת, הם משולשים ישרי זווית. 
כל הישרים החותכים את החצי-מעגל והמאונכים לו מתכנסים לנקודה אחת שהיא מרכז הקוטר.

שימושים גאומטריים

חצי מעגל יכול לשמש לבניה גאומטרית של ממוצע חשבוני וממוצע הנדסי של אורך שני קטעים. אם בונים בעזרת מחוגה חצי מעגל על קוטר שהוא סכום שני הקטעים, הרי שאורך רדיוס המעגל, השווה באורכו למחצית הקוטר, הוא הממוצע החשבוני של אורכי הקטעים.
בעזרת משפט פיתגורס ניתן להוכיח שאורכו של קטע המאונך לשני הקטעים, כך שאחת מנקודות הקצה שלו נמצאת על החצי-מעגל, ונקודת הקצה השנייה מתלכדת עם נקודות הקצה המשותפות לשני הקטעים, שווה באורכו לממוצע ההנדסי של אורכי הקטעים. דבר זה יכול לעזור במשימה של תרבוע מלבן, מאחר ששטחו של מלבן שווה לשטחו של ריבוע שצלעו שווה באורכה לממוצע ההנדסי של אורכי ניצבי המלבן.

שימושים אדריכליים

באדריכלות של הזמן הקדום, ובעיקר בתקופת הרומאים, הייתה לצורת הקשת החצי מעגלית חשיבות מרכזית בקירוי מבנים, בגישור ובהובלת מים (אקוודוקט). יתרונותיה המבניים של צורה זו איפשרו בניית מבנים רחבי ידיים, בעלי יכולת נשיאה של עומסים גדולים. בימינו משמשת הקשת החצי מעגלית בקירוי מבנים רחבי ידיים כמו בריכות שחיה ותחנות רכבת, וכן בקירוי חממות. גם צורתן של מנהרות היא, בדרך כלל, חצי מעגלית.
אדגר רמירס

ביוגרפיה

רמירס נולד בסאו קריסטובל בירת טאצ'ירה שבדרום מזרח ונצואלה, בנם של קצין בצבא ונצואלה ועורכת דין. בשל שירותו הצבאי של אביו, גדל והתגורר במקומות שונית בעולם, בהם אוסטריה. הוא למד עיתונאות באוניברסיטה הקתולית אנדרס ביו בקראקס, ואגב כך החל בקריירת משחק בסרטי סטודנטים.
ב-2003 החל את דרכו המקצועית במישור הלאומי, כשהשתתף באופרת הסבון "קוסטה ריקה" ובקומדיה "פונטו אי ראיה". ב-2005 השתתף לראשונה בהפקה הוליוודית, דרמת האקשן הביוגרפית של טוני סקוט "דומינו", בה גילם את דמותו של צ'וקו, צייד ראשים אלים שמאוהב ברוצחת דומינו הארווי (קירה נייטלי). בהמשך הופיע במותחן הריגול שובר הקופות של פול גרינגראס "זהות אבודה", בו גילם את דמותו של המתנקש פאס ובמותחן הפעולה הפוליטי "שמונה צדדים לאמת" בתור הצלף חאוויר. ב-2010 גילם את התפקיד הראשי במיני סדרה "קרלוס", בבימויו של אוליבייה אסאיאס המבוססת על סיפור חייו של הטרוריסט הוונצואלי קרלוס התן. בעקבות השתתפותו בסדרה זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במיני סדרה.
ב-2010 גילם את התפקיד הראשי בסרט "נקודת פריצה". 
בשנת 2016 שיחק בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של רוברט דה נירו, אשר, וג'ון טורטורו. באותה שנה שיחק במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, היילי בנט, לוק אוונס, אליסון ג'ני ולורה פריפון. בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "מכורים לזהב", לצד מתיו מקונוהיי, טובי קבל וברייס דאלאס הווארד.
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ג'אני ורסצ'ה ב-"הרצח של ורסצ'ה" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי".
תאופיק חמיד

ד"ר תאופיק חמיד (בערבית: توفيق حميد) או טארק עבדל-חמיד (נולד ב-1961 בקהיר, מצרים) הוא סופר מצרי, הרואה בעצמו כתומך ברפורמה באסלאם וידע כמתנגד חריף לאסלאמיזם ולדרך הג'יהאד כפי שהיא מפורשת על ידי ארגוני הטרור האסלאמיים. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
חמיד מגדיר עצמו כחבר לשעבר בארגון טרור. בצעירותו השלים לימודי רפואה ובמקביל היה חבר בארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה. הוא עזב את הארגון משהתוודע להלך רוחו הקיצוני והרחוק מהאסלאם המקורי. הוא החל להרצות במסגדים כנגד האסלאם הרדיקלי והיווה בשל כך מטרה לאיומים מצד מיליטנטים איסלאמיסטיים, שאיימו על חייו. בשל כך היגר למערב וכיום הוא מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת מיאמי ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בהרצאות המתמקדות בהתנגדות לפונדמנטליזם האסלאמי. בנוסף, הוא משמש כיועץ למועצת פסגת המודיעין, העורכת כנס מדי שנה בנושא. חמיד נוהג להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות.
בהשכלתו השלים לימודי רפואה והתמחה ברפואה פנימית, פסיכולוגיה תודעתית וטכניקות חינוכיות.
חמיד ידוע כאמור כמתנגד חריף לאלסאמיזם ודוגל בשיתוף פעולה עם הנצרות והיהדות. לדעתו, זהו המסר האמיתי של הקוראן, שמפאר את בני הדתות האחרות ואינו פוקד לכפות את הדת האסלאמית על אחרים. בראיונות, טען חמיד כי האויב האמיתי של ארגוני הטרור הוא זכויות הנשים וזו הסיבה, שבמקומות שבהם שולטים ארגוני טרור הם תחילה מדירים נשים ומחייבים אותן לחבוש חג'אב.
חמיד מגדיר עצמו כמוסלמי ציוני] ולטענתו מוסלמים רבים נוטים לחשוב, שהשם ישראל נובע מ"עזראל" ולכן טועים לחשוב ש"ישראל", משמעותו "מלאך המוות". במאמרו "מדוע אני אוהב את ישראל?" הוא כותב כי לפי הקוראן, האל העניק לבני ישראל את ארץ ישראל כארצם המובטחת (קוראן 17:104). בנוסף הוא הדגיש כי לאף מוסלמי אין זכות לתבוע את גירוש היהודים מארץ ישראל, מאחר שארץ ישראל היא הבטחה שניתנה ליהודים בידי אללה עצמו.
האגף לחקירת תאונות אוויריות (בריטניה)

היסטוריה

חקירת תאונות אוויריות בבריטניה החלה כבר בשנת 1912, כאשר מועדון התעופה המלכותי פרסם דו"ח על התרסקות מטוס הפלנדרס F. 2 באותה שנה, בשדה התעופה ברוקלנדס שבסארי.
בשנת 1915 הוקם האגף לחקירת תאונות (Accidents Investigation Branch, בראשי תיבות AIB) שפעל בצמוד לחיל האוויר המלכותי והיה כפוף למנהל הכללי לאווירונאוטיקה צבאית של משרד המלחמה הבריטי.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, מחלקת התעופה האזרחית הוקמה במסגרת משרד האוויריה והאגף הפך ליחידת סמך בו והוטל עליו לחקור תאונות אוויריות של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם משרד התחבורה הבריטי בשנת 1946 והאגף הועבר אליו אך המשיך לסייע לחיל האוויר המלכותי בחקירת תאונות אוויריות של כלי טיס צבאיים.
האגף הועבר לאחריות מספר משרדים ממשלתיים, לרבות משרד המסחר והתעשייה, לפני שהועבר בשנת 1983 אל משרד התחבורה ובנובמבר 1987 האגף שינה את שמו לשמו הנוכחי: האגף לחקירת תאונות אוויריות ומאז 2002 החל לפעול בכפיפות למחלקת התחבורה.