google/wiki40b huggingface dataset:
סימבוליזם

סימבוליזם (באנגלית: Symbolism) הוא זרם אמנותי וספרותי שהתקיים ברחבי אירופה במאה ה-19, בין 1880 ל-1890.

הופעתו של הסימבוליזם כזרם באמנות

בשנת 1886 פרסם המשורר ז'אן מוריאס מניפסט על הסימבוליזם בתחום הספרות. בשנת 1901 פורסמה הגדרה של הסימבוליזם בציור על ידי מבקר בשם אלברט אוריה ובה טען כי "השירה הסימבוליסטית שואפת לעטוף את הרעיון במעטה של צורה" וכי "היצירה האמנותית חייבת להיות סינתטית, סובייקטיבית ודקורטיבית".
הסימבוליזם, שקם כמשקל נגד לרעיונות הזרם האימפרסיוניסטי ששרר בתקופה, הושפע מהזרם הרומנטי ומעבודותיו של קבוצת הפרה-רפאליטים האנגלית. המשותף לאמני סגנון זה היה השימוש בצורות ובדימויים שנתפשו כמעוררי אסוציאציות וחסרי הגדרה מילולית. בעבודותיהם ישנן רמיזות לרעיונות ובעיקר לרגשות, בעזרת דימויים ספרותיים ומיתולוגיים ובאמצעות סגנון וצורת הקו, והשימוש בצבע (מספר אמנים סימבוליסטים אף נתנו דגש לאופן ציור התמונה - לצבעים הטהורים ולקווים אשר היו, לדעתם, בעלי השפעה רגשית).
ניתן למצוא בציורי הסימבוליסטים שאיפה לאינדוידואליות, מלנכוליה, ותחושה של עולם דמיוני. בכך היווה הזרם תגובת נגד לאימפרסיוניזם ולשאיפתו לתיאור מדויק ו"מדעי" של העולם.
הזרם השפיע על זרמי הנאביס, והאר נובו (הנחשבים לחלק ממנו) ועל הסוריאליזם.

סימבוליזם בספרות

לצד הקשרו המובהק של הסימבוליזם כזרם באמנויות, זהו גם זרם ספרותי ברוח אותה תקופה עצמה של סוף המאה. בהכללה ניתן לומר כי גם הסימבוליזם שבספרות נוקט באותן מתודות ובאותה מגמה הגותית ותאורטית המאפיינת את הסימבוליזם באמנות, ובייחוד המגמה להשתמש בדימויים סימבוליים, כלומר כאלה שנתפשו כמעוררי אסוציאציות וחסרי הגדרה מילולית - וזאת לצורך העברתן וביטוין של תחושות או מצבים באופן עקיף.

סימבוליזם בספרות העברית והיהודית

חמוטל בר יוסף פרסמה שורת מחקרים על הסימבוליזם בשירה ובספרות - בין שאר מגמות הספרות והאמנות בת תקופת סוף המאה התשע עשרה - ובהם ציינה גם את השפעותיו ורשמיו ביצירותיהם של סופרים הוגים ויוצרים יהודיים בני הזמן. בין אלה ציינה בר יוסף למשל את יצירותיו הסימבוליסטיות של י"ל פרץ ושל חיים נחמן ביאליק.
הלסינג

תקציר העלילה

הסדרה קרויה על שם ומתנהלת סביב ארגון הלסינג הבריטי, הידוע גם כ"המסדר הקדוש של האבירים הפרוטסטנטים", שהוקם במקור על ידי אברהם ואן הלסינג. המשימה של הלסינג היא להשמיד את כוחות הרוע העל-טבעיים, העל-מתים המאיימים על שלומה של הממלכה. ארגון זה מובל כיום על ידי סר אינטגרה הלסינג, שירשה את הנהגת הלסינג כילדה לאחר מות אביה. הסוכן העיקרי של הארגון הוא ערפד רב עוצמה בשם אלוקרד המוכן להרוג את בני מינו בשירות משפחת הלסינג. בתחילת הסיפור אלוקארד מציל במהלך משימה שוטרת צעירה בשם סראס ויקטוריה והופך אותה לערפדה. סראס נכנסת אף היא לשירות הארגון תוך שהיא מתקשה להסתגל לחייה החדשים בתור ערפדה. כאשר תדירות המקרים שבהם מעורבים אל-מתים עולה באנגליה, ובעולם כלל, סר אינטגרה מגלה שמי שעומד מאחוריהם הוא ארגון "מילניום", שרידים של יחידת על-מתים נאצית מימי מלחמת העולם ה-2. "מילניום" המונהגת על ידי קצין מסתורי הידוע כ"מייג'ור" מכריזה מלחמה על בריטניה במה שנראה כניסיון להפוך על פניה את תוצאות מלחמת העולם השנייה.
המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה

הווסדות המפלגה ומצעה

המפלגה התאגדה ב-23 ביולי 1936 בברצלונה שבקטלוניה. המפלגה היוותה את הזרוע הפוליטית של איגוד העובדים הסוציאליסטי (Unión General de Trabajadores - UGT) ודגלה בניצחון במלחמה בפשיזם כצעד הכרחי, תוך דחייה (אולי אף לעתיד הרחוק) של המהפכה וכינון ה"דיקטטורה של הפרולטריון". עמדתה הפרגמטית איפשרה לה לגדול לממדים של 70,000 חברים, בהם גם בני המעמד הבינוני, שהתקבלו כשותפים רצויים במאבק. עמידתם של חברי המיליציה של המפלגה בקרב ההגנה ההירואי על מדריד הקנה לה הילה בקרב מתנגדי הפשיזם.
מצע המפלגה גרס כי:
בשלב זה אין דבר חשוב מן הנצחון במלחמה; בלי ניצחון במלחמה הכל חסר משמעות. לכן אין זו השעה לדבר על קידום המהפכה. איננו יכולים להרשות לעצמנו לאבד את אהדתם של האיכרים אם נכפה עליהם קולקטיביזציה, ואסור לנו להפחיד את המעמד הבינוני שנלחם לצידנו.. בשלב זה איננו נלחמים למען הדיקטטורה של הפרולטריון אלא למען דמוקרטיה פרלמנטרית. מי שמנסה להפוך את מלחמת האזרחים למלחמה חברתית משחק לידיהם של הפשיסטים והוא בוגד בפועל...
— ג'ורג' אורוול, מחווה לקטלוניה, עמ' 53

PSUC ו-POUM

בין שתי המפלגות העיקריות של הרפובליקנים שנלחמו נגד פרנקו נבעו בקיעים פוליטיים וחברתיים עמוקים, שהלכו והעמיקו עד כדי איבה גלויה.
בעוד PSUC דגלה בהשהיית המאבק המהפכני, סיסמת POUM הייתה ש"אין להפריד בין המלחמה למהפכה". בעוד ש-PSUC דגלה בשילוב אינטרסים עם בני המעמד הבינוני, ציינה POUM שה"דמוקרטיה" הבורגנית אינה אלא שם אחר לקפיטליזם וכמוה גם הפשיזם". חברים רבים ב-PSUC נטלו חלק במסגרות הממשל המרכזי והמקומי, בעוד שרבים חברי POUM הגיעו משורות האנרכיסטים הספרדים, שהתנגדו לכל צורת משטר ממוסד. 
PSUC הצטיירה במערב כעושת דברה של ברית המועצות ועוררה רתיעה במערב, על כן הצליחה דווקא POUM לגייס מתנדבים ממדינות המערב, למשל חברי מפלגת הלייבור העצמאית הבריטית.
PSUC הייתה המפלגה הגדולה יותר ברפובליקה הספרדית השנייה ועם התמשכות המלחמה ניצלה את כוחה על מנת להשתלח ב-POUM בעיתונות. POUM הואשמה בכך שהיא גורמת לפיצול בקרב הכוחות האנטי-פשיסטיים והדגש שהיא שמה על מהפכנות הוא הרסני. POUM הואשמה שהיא אינה אלא "כנופיה של פשיסטים בתחפושת, המקבלים שכר מפרנקו ומהיטלר". ג'ורג' אורוול, שלחם בשורות מיליציית POUM אף סבר שמיליצייה זו צוידה בכוונה תחילה בנשק דל וגרוע, על מנת שנשק זה לא יפול לידיהם של האנרכיסטים לאחר הניצחון על פרנקו.

לאחר המלחמה

בשנות שלטונו של פרנקו, 1939-1977, הייתה המפלגה מחוץ לחוק.
המפלגה הוקמה מחדש ב-1977 והתפרקה ב-1997.
ז'יגמונד פאל יאקו

חייו

ז'יגמונד פאל יאקו נולד כבן למשפחה הונגרית רפורמית ביישוב ביהארפלגיהאזה, במערב טרנסילבניה, בימינו רושיור, דיוסיג בביהור ברומניה, הוא סיים בשנת 1934 לימודי תיכון בבית הספר הרפורמי "קלווניאום" בהיידובסרמן בהונגריה. בהמשך למד עד שנת 1939 בפקולטה להיסטוריה ולבלשנות של אוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט וסיים עם תעודות להוראת היסטוריה והשפה והספרות הלטינית. מוריו היו שאנדור דומנובסקי, אישטוואן היינל, אלמר מאיוס, גיולה סקפה ואחרים. בתחום ההיסטוריה התעניין במיוחד בתולדות ימי הביניים ובהדרכתו של אלמר מאיוס - בהיסטוריה של ההתיישבות ושל התהליכים הדמוגרפיים.
כעבור שנה סיים שם את עבודת הדוקטורט. השתלם בהמשך בווינה, אינסברוק וזלצבורג. התחיל את הקריירה האקדמית שלו כחוקר בארכיון הכלל-ארצי ההונגרי שליד אוניברסיטת בודפשט. בשנים 1941-1947 עבד כארכיבר של המוזיאון הלאומי הטרנסילבני Erdélyi Nemzeti Múzeum בקלוז', תחת השלטון ההונגרי המחודש בעקבות תכתיב וינה והחל משנת 1944 תחת השלטון הרומני. בתקופה זו שיתף פעולה עם החוקר הוותיק לאסלו קלמן שעורר בו את האהבה למקורות ההיסטוריים החומריים. בשנים 1949-1947 היה מנהל הארכיון של המוזיאון הטרנסילבני בקלוז'. החל משנת 1942 היה מדריך באוניברסיטת קלוז' ההונגרית, החל משנת 1945 פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה על שם יאנוש בויאי, (החל מ-1959 אוניברסיטת באבש-בויאי) בקלוז', עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1981. החל משנת 1949 היה חוקר במכון להיסטוריה ולארכאולוגיה בקלוז' של אקדמיה הרומנית.
נפטר בעיר קלוז' בשנת 2008. הובא לקבורה ב-31 באוקטובר 2008 בבית הקברות האז'ונגארדי בקלוז'.

פעילותו

יאקו עשה מחקרים בתחום ההיסטוריה של טרנסילבניה בימי הביניים ובהתחלת התקופה המודרנית. בין השאר עשה מחקרים בשפות הונגרית ורומנית על אודות ההיסטוריה של הכתיבה ושל הספריות, שאת חלקם קיבץ בשנת 1977.
יאקו נודע במחקרים פאלאוגרפיים, למשל של צ'רטרים מימי הביניים. גילה שכמה מהם, למשל כאלה מן המאה ה-13 הקשורים לתולדות יישובים כמו דז' או רימטיה היו זיופים שפוברקו תוך כדי סכסוכים משפטיים מאוחרים מן המחצית השנייה של המאה ה-14 ואף ה-18.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-16

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1943 בהולנד, והועמדה תחת פיקוד קרל זיברס. ביוני 1944 נשלחה הדיוויזיה לנורמנדי, שם לחמה הדיוויזיה נגד הכוחות האמריקניים של בעלות הברית. ב-4 באוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיית הפאנצר ה-21 ולדיוויזיה ה-16.
איזר (כוכב)

תכונות

איזר מורכב מזוג כוכבים המקיפים זה את זה במרחק של כ-185 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 1,000 שנים. גילה של המערכת מוערך בכ-300 מיליון שנים. ההפרדה הזוויתי בין השניים היא פחות מ-3 שניות קשת כך שנדרש טלסקופ כדי להפריד ביניהם.

איזר A

איזר A הוא הכוכב הבהיר מבין השניים. זהו ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 II-III, מסתו גדולה יותר מפי 4.5 ממסת השמש ורדיוסו פי 33 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 530 מעוצמת ההארה של השמש. ככל הנראה לפני 10-20 מיליון שנים הוא היה כוכב הסדרה הראשית מסוג B, אך לאחר שאזל המימן שבליבתו הוא החל בתהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לענק אדום ובעתיד הוא צפוי להפוך לננס לבן.

איזר B

איזר B הוא הכוכב העמום מבין השניים. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 V. מסתו מוערכת בכ-2 מסות שמש ורדיוסו כ-2 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-8,700 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. הוא צפוי להפוך גם כן לענק אדום, אבל רק בעוד מאות מיליוני שנים.
אבשלום יושע

אבשלום יושע (29 בפברואר 1916 - 22 באפריל 1998) היה שחמטאי, מחבר ספרי שחמט ישראלי ובנקאי.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
אבשלום יושע נולד בנוה צדק שבתל אביב לתיאודור ובייה יושע. 
לאחר סיום לימודיו בבית ספר למסחר החל לעבוד בבנק קופת עם, והתקדם בו לתפקידי ניהול בכירים עד שפרש לגמלאות.
היה נשוי למרים ואב לשני ילדים.

קריירה בשחמט

אבשלום יושע, שכונה בפי חוגי השחמט "יושע", היה איש שחמט בכל רמ"ח אבריו. את קריירת השחמט התחיל בשנות העשרים שלו ועד מהרה נתפס בחיידק השחמט שהפך למרכז עולמו. השתתף פעמיים באליפויות ישראל ושיחק גם שחמט בהתכתבות. 
היה חבר פעיל בהנהלת האיגוד הישראלי לשחמט והיה גם מנהל כספים שלו. כיהן כיושב ראש מועדון לסקר. היה הקפטן של הנבחרת הישראלית באולימפיאדת השחמט 1966, בהוואנה שבקובה.
היה שופט שחמט בינלאומי והשתתף בארגון שתי אולימפיאדות שחמט בישראל: 1964 בתל אביב וב-1976 בחיפה.
ערך את ירחון השחמט, חיבר בעיות שחמט, אסף בולי שחמט מכל העולם ולמד לקרוא רוסית כדי לעבור על משחקי שחמט ברוסית.
מאז מותו מקיים מועדון השחמט אס"א תל אביב מדי שנה תחרות שחמט לזכרו.
השריפה באוהל הקרקס בהרטפורד

רקע

הקרקס היה מופע נודד שהופיע באוהלים גדולים שהוקמו באופן ייעודי בפאתי הערים. על מנת לאטום את האוהל לגשם, הוספג בד הקנבס שלו בפרפין נוזלי מהול בבנזין, חומר דליק ביותר. הקרקס היה אמור להגיע להרטפורד ב-5 ביולי 1944, אך איחר בשל עיכוב ברכבת. כתוצאה מכך בוטלו מופעי 5 ביולי. דבר זה עורר חשש בקרב אנשי הקרקס כיוון שלפי אמונה טפלה ביטול הופעה מסמן מזל רע.
בהופעת אחר הצהריים של ה-6 ביולי נכחו בין 6,000 ל-7,000 איש, רובם נשים וילדים. מספר הנוכחים אינו ידוע בוודאות. נמכרו 6,789 כרטיסים וידוע כי חולקה בנוסף כמות גדולה של כרטיסי חינם, שלא נרשמו.

השריפה

מיד לאחר הופעת האריות, הבחין מנהל הלהקה, מרל אוואנס, בשלהבת אש. הוא הורה מיד לתזמורת לנגן את המארש "כוכבים ופסים לנצח", שהיווה קוד לאזעקה. מנהל הזירה ביקש מהקהל לעזוב את האוהל באופן מסודר, אך במקום פרצה פאניקה והסדרנים לא הצליחו לנווט את מנוסת הבהלה של הקהל, שרמס בדרכו ילדים והפריד משפחות, שחבריהן האובדים שבו לאחר מכן פנימה לתוך האוהל על מנת לאתרם. שמונה דקות לאחר שזוהתה האש לראשונה, קרס בד האוהל הבוער פנימה ויצר מלכודת אש ועשן.
הנפגעים מתו או נפגעו משאיפת עשן, כוויות, חנק כתוצאה מהדוחק וההיסטריה ונפילה או קפיצה מראש הטריבונות הגבוהות, אליהן נסו על מנת להמלט. חלק מהניצולים ניצלו עקב קבורתם תחת גופות צופים אחרים, שגוננו עליהם למעשה.
במקביל לפינוי הקהל, פינה צוות עובדי הקרקס גם את החיות, בהן אריות, נמרים ופילים. הליצן אמט קלי נתפס בעדשת הצלם ראלף אמרסון כשהוא נושא דלי מים ומסייע לכיבוי השריפה. התמונה זכתה לשם "היום בו הליצן בכה".
לאחר שזוהו הנפגעים והנעדרים, נותרה בחדר המתים העירוני גופתה של ילדה לבושה בשמלה לבנה. הגופה, שסומנה Little Miss 1565, לא זוהתה ולא נדרשה, על אף שתמונתה פורסמה בעיתונות והפכה אחת התמונות הידועות מהאסון. ב-1992 נקבע שזו היא אלינור קוק, בת שמונה, מסאות'המפטון, מסצ'וסטס.

חקירת השריפה

מיד לאחר השריפה הוגשה תביעה נגד חמישה ממנהלי ועובדי הקרקס בגין הריגה. ארבעה הורשעו בסוף 1944, אך זכו עד מהרה לחנינה. במקביל נטלה הנהלת קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי אחריות לנפגעים ושילמה עד 1954 פיצויים בסך 5 מיליון דולר.
ב-1950 הודה צעיר בן עשרים בשם רוברט דייל סגיי (Robert Dale Segee) מאוהיו שהוא היה זה שהצית את השריפה ואף רצח מספר בני אדם במספר אירועים שונים, וזאת בשל הזיות. האיש נשפט ב-1950 ונאסר ל-40 שנים על סמך הודאתו. לא נערכה כל חקירה צולבת, לא נחקרו עדים בעניין וככל הנראה לא היו עדי ראייה שיאמתו את סיפורו של סגיי. הוא ריצה את כל ענשו ורק ב-1993 החלה המשטרה לחקור שנית את המקרה והחליטה שככל הנראה לא היה מדובר בהצתה ושסגיי היה חף מפשע.

אתר זיכרון

ביום השנה לאסון בשנת 2002 נחנך באתר האסון ברחוב ברבור מס' 350 ‏(350Barbour Street) אתר זיכרון. האתר כולל רחבה מרוצפת עגולה (כזירת קרקס) ובמרכזה דיסקת מתכת עליה חרוטים שמות כל ההרוגים וגילם. על מנת לגייס כסף להקמת האתר, נמכרו לתורמים לבנים אדומות, הנושאות מסר אישי, לבנים אלו משמשות לריצוף ה"זירה" שבמרכזה דיסקת המתכת. במקביל הוקם אתר אינטרנט (www.circusfire1944.com) המתעד את כל ההרוגים, כולל ביוגרפיה, תמונות ומקום הקבורה; רשימה של כל הניצולים; עדויות אישיות; תמונות; כתבות ומאמרים; ריכוז מחקרים שנערכו לאורך השנים בסוגיות השריפה וסיבתה.
סתוונית היורה

מאפיינים

הפרח והעלים יוצאים ללא גבעול, כאשר הפרחים בוקעים לפני העלים. צורת הפרח כמשפך קטן, ולו ששה עלי כותרת המסודרים בשתי שכבות, פנימית וחיצונית, בכל שכבה שלושה עלים. אורך עלי הכותרת יכול לנוע בין 2 ס"מ ל–5 ס"מ; צורתם משתנה ויכולה להיות מאורכת, סרגלית או דמוית ביצה; גם צבעם משתנה ויכול לנוע מסגול בהיר, דרך ורוד ועד כמעט לבן. בפרחים מבקרים מגוון חרקים, בעיקר דבורים, זבובים ופרפרים. העלים בוקעים תוך כדי הפריחה וצבעם ירוק כהה. צורתם צרה ומאורכת והם נראים כמו מרזבים קטנים (צורה מרזבית). הפרי מבשיל מתחת לפני הקרקע ועולה על פניה רק באביב.
לצמח פקעת חד-שנתית המכילה חומר רעיל בשם קולכיצין, בו משתמשים ברפואה כנגד מחלות ראומטיות ומחלות עורקים. בסוף עונת הצמיחה, באביב נותרת הפקעת שנוצרה בחורף ולצידה ניצן של הפקעת של השנה הבאה. מהניצן יתפתח הצמח החדש, שורשים, תפרחת ועלים. במשך החורף הניצן יגדל, ואילו הפקעת הישנה תצטמק, וכך התהליך חוזר על עצמו.
ר.ס. תומאס

חייו

תומאס נולד בקרדיף, כבנם היחיד של תומאס הוברט ומרגרט לבית דייוויס. המשפחה עברה לוליהד בשנת 1918 בשל עבודתו של אביו בצי הסוחר. בשנת 1932 זכה במענק לימודים לאוניברסיטת בנגור, שם הוא נחשף לשירה הקלאסית. בשנת 1936, לאחר שסיים את לימודי התאולוגיה במכללה אנגליקנית הוא הוסמך ככומר בכנסייה בוויילס. משנת 1936 עד 1940 הוא היה הכומר של עיירה קטנה, שם פגש את אשתו לעתיד, אלדרידג' מילדרד.
תומאס ומילדרד נישאו בשנת 1940 וחיו יחד עד מותה בשנת 1991. בנם היחיד נולד ב-29 באוגוסט 1945. משפחת תומאס חיה על הכנסה זעירה, ותומס דחה כמה וכמה הצעות לקידום, בשל אהבתו לשירה.
במשך שתים עשרה שנים, 1942-1954, תומאס היה רקטור של מכללה דתית אנגליקנית, שם החל לראשונה ללמוד את הלשון הוולשית. באותן השנים גם פרסם את שלושת ספרי שירתו הראשונים. שירתו הייחודית הוכרה מראשית הפרסום והוא זכה בכמה פרסים חשובים.
תומאס למד את השפה הוולשית בגיל 30, וטען שזה מאוחר מדי כדי לכתוב שירה מעולה. עם זאת חי בקהילה דוברת וולשית ואף כתב יצירות פרוזה בלשון זו. תומאס פרש מתפקידיו בכנסייה בשנת 1978, והתמסר לפעילות ספרותית ופעילות פוליטית לאומנית וולשית.
בשנת 1996 תומאס היה מועמד לפרס נובל לספרות, אך באותה שנה זכה בפרס המשורר האירי, שיימוס היני.
ר.ס. תומאס נפטר בספטמבר 2000, בגיל 87, בביתו, לאחר מחלת לב ממושכת. באזכרה גדולה שנערכה לו, במנזר וסטמינסטר, השתתפו גדולי המשוררים כותבי האנגלית, ושיימוס היני בראשם.
תומאס פרסם למעלה משלושים כרכים של שירה פרוזה ועוד. יצירותיו לא תורגמו ולא נדפסו ספרי שירתו בעברית. כתב יד של ספר שיריו הכין-לדפוס המתרגם-המשורר צביקה יעקבי, איש קיבוץ נען. אך הספר לא יצא לאור. כמה משיריו נדפסו בכתבי-עת ספרותיים בארץ.
ג'ון אורטיז

ביוגרפיה

אורטיז, בן להורים פורטו ריקנים גדל בשכונת ברוקלין, ניו יורק.

קולנוע

אורטיז החל לשחק בשנות ה-90 בתפקידים קטנים בסרטים "דרכו של קרליטו" של בריאן דה פלמה בתפקיד גאוז'רו אחיינו של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פאצ'ינו), "אמיסטאד" של סטיבן ספילברג, "סמל בילקו" ו"כופר". 
בשנת 2000 השתתף אורטיז בדרמה של ג'וליאן שנאבל "לפני שהלילה יורד" בתפקיד חואן אבראו לצידם של חוויאר בארדם וג'וני דפ.
ב-2006 שיחק אורטיז בדרמה המוזיקלית "רוקדים" בתפקיד המורה ג'וזף טמפל, בדרמה המוזיקלית בהפקתה של ג'ניפר לופז "הזמר" בתור מוזיקאי מוזיקת הסלסה ווילי קולון ובעיבוד הקולנועי לסדרת הפשע הפופולרית "מיאמי מחלק מוסר".
ב-2007 שיחק אורטיז בסרט הפשע של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" בתפקיד הבלש חוויאר ריברה ובסרט האימה "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" בתפקיד השריף אדי מורלס.
ב-2008 הופיע בדרמת הפשע "גאווה ותהילה" בתור השוטר ראובן סנטיאגו. ב-2009 הופיע אורטיז בשובר הקופות "מהיר ועצבני 4" בתפקיד הנבל הראשי ברון הסמים ארתורו בראגה ובסרט הפשע "אויביי הציבור". אורטיז זכה בשנת 2010 לביקורות טובות על הופעתו בדרמה העצמאית בבימויו של פיליפ סימור הופמן "ג'ק יוצא לשייט", דרמה אותה הפיק אורטיז בצוואתה עם הופמן. בסרט שיחק אורטיז בתור קלייד חברו של נהג הלימוזינה הביישן ג'ק (הופמן) והועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר.
ב-2012 השתתף אורטיז בדרמה "אופטימיות היא שם המשחק" בתפקיד רוני גיסה של טיפאני מאקסוול (ג'ניפר לורנס).
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל", קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף. באותה שנה שיחק בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם, וכן בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג.

טלוויזיה

בשנת 2001 שיחק אורטיז בסדרת הדרמה הקומית "הג'וב" אותה יצר דניס לירי.
משנת 2011 משחק אורטיז בסדרת דרמת הספורט "מזל" בתפקיד מאמן הסוסים טורו אסקלנטה.

חיים אישיים

אורטיז נשוי לעוזרת הפקה בשם ג'ניפר אורטיז ואב לילד אחד.
עורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי

עוֹרֵק הַלַּבְלַב וְהַתְּרֵיסַרְיוֹן הָעֶלְיוֹן הָאֲחוֹרִי (TA: arteria pancreaticoduodenalis superior posterior) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הקיבה והתריסריון ומספק דם ללבלב ולתריסריון.
העורק הוא הענף הראשון של עורק הקיבה והתריסריון, והוא יוצא ממנו בקצה העליון של חלקו הראשון של התריסריון. מנקודה זו הוא נע ימינה, קדמית לצינור המרה המשותף, ולאחר מכן הוא מתעקל לאחור סביב הצינור ויורד על פני חלקו האחורי של ראש הלבלב. במהלכו מסתעפים ממנו ענפי התריסריון (rami duodenales) וענפי הלבלב (rami pancreatici) לאיברים אלה, בהתאמה. בסופו הוא משיק לענף האחורי של עורק הלבלב והתריסריון התחתון, שמקורו מעורק מתלה המעי העליון. מהלכו המעוקל של העורק משקף את התפתחותו העוברית כעורק שמספק דם להיבט הקדמי של ניצן הלבלב הגחוני. עם סיבובו של ניצן זה עם כיוון השעון, מתעקל יחד אתו העורק.
מתכת אלקלית

מתכת אלקלית היא יסוד מתכתי, לרוב מוצק בטמפרטורת החדר, רך ופעיל מאוד. צבען של רוב המתכות האלקליות הוא כסוף-אפרפר, למעט צסיום, שיש לה גוון צהוב. 
המתכות האלקליות מופיעות בטור הראשון בטבלה המחזורית כך שכל החומרים בטור זה, למעט המימן – שהוא אל-מתכת – הם מתכות אלקליות. מתכות אלו מיוחדות בכך שכולן מכילות אלקטרון אחד ברמת הערכיות האחרונה. עובדה זו היא שגורמת להן להיות פעילות מאוד, כיוון שהן נוטות למסור את האלקטרון ולעבור למצב של קליפה מלאה באלקטרונים הנחשבת כיציבה יותר.
עקב הקלות היחסית שבה המתכות האלקליות מאבדות את האלקטרון שבקליפת הערכיות ליצירת קטיון (+)M, הן מגיבות עם אל-מתכות ליצירת תרכובת יונית, ובגלל העובדה שהן מוסרות את האלקטרון לסביבה שבה הן נמצאות הן נחשבות כמחזרות מעולות. דוגמה טובה לכך היא התגובה שמתרחשת בין המתכת האלקלית X לחמצן:
בשל התרכבות עם האוויר והסביבה שבה הן מצויות, הן לא מצויות בטבע כיסוד אלא תמיד בצורת תרכובת עם יסודות אחרים, כדוגמת מלח הבישול- NaCl, שמורכב מהמתכת נתרן ומכלור.
שתיים מהמתכות האלקליות, נתרן ואשלגן, התקבלו לראשונה על ידי כימאים מפיח של עצים, הנקרא 'אלקלי' בערבית, והוא מקור השם לקבוצה כולה.
תגובה של מתכת אלקלית עם מים היא אלימה ויוצרת בסיס ופולטת מימן. לכן, נהוג לשמור את המתכות האלקליות בתוך שמן פרפין או בנפט, אשר אינם מכילים מולקולות מים היכולות לגרום לתגובה. הסיבה להיווצרות הבסיס היא, שכתוצאה מהתגובה עם המים נוצרים יוני הידרוקסיד (OH⁻) ובנוסף לכך משתחררת מולקולת מימן. לרוב יוצרת תגובה זו אש כאשר המימן הנפלט בתהליך זה נדלק מפאת החום.
רשום מטה ניסוח כללי לתגובה, כאשר X היא המתכת האלקלית.

תגובות עם אמוניה

מתכות אלקליות מתמוססות בנוזל אמוניה ליצירת תמיסה כחולה שהיא פאראמגנטית. לדוגמה: אשלגן ואמוניה:

האלקטרון המתקבל מומס במולקולות האמוניה, והוא מחזר חזק היכול לחזר טבעת ארומטית, בתגובת חיזור בירץ'.
יהודה ואך

ביוגרפיה

ואך למד במחזור י' במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. התגייס לצה"ל בשנת 1998, והתנדב ליחידת מגלן. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם ביחידה. השלים קורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר ליחידה ומונה למפקד צוות. לאחר מכן שימש כמפקד פלגת לוחמים ביחידה. בהמשך עבר לחטיבת גבעתי ומונה לסגן מפקד גדס"ר גבעתי. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. בהמשך שימש כמפקד גדוד דקל בבה"ד 1 בין השנים 2014–2015. בשנת 2015 מונה למפקד גדוד גפן, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי בין השנים 2016–2017. ב-20 באוגוסט 2017 קיבל נזיפה ממפקד פיקוד הדרום, אייל זמיר, בעקבות גניבת שלושים ושלושה רובי M16 במאי 2017, מנשקיית בסיס שדה תימן שבדרום, שהייתה תחת אחריותו הפיקודית במסגרת תפקידו כסגן מפקד חטיבת גבעתי.
ב-16 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שועלי מרום, ושימש בתפקיד עד יולי 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2019-2018). ב-10 ביולי 2019 מונה למפקד עוצבת חירם.
ואך מתגורר במירב, נשוי לאסנת ואב לשישה ילדים. הוא מוזיקאי, ונוטל חלק בהרכב המוזיקלי של משפחת ואך. אחיו, גולן, הוא אל"ם במילואים.
עופר דקל

ביוגרפיה

דקל נולד בישראל. בעל תואר ראשון במשפטים, בכימיה ובפיזיקה. 
בין השנים 1995 ו-1996 היה ראש חטיבת ההדרכה של שירות הביטחון הכללי. לאחר מכן, ועד שנת 2000, שימש שם כראש היחידה המבצעית. 
בשנים 2003 עד 2005 היה אחראי על מרחב ירושלים, יהודה ושומרון, כולל סיכול הטרור במסגרת האינתיפאדה השנייה.
שימש כיועץ קרוב לאהוד אולמרט.
מאוגוסט 2006 ועד להתפטרותו באפריל 2009, החליף את עמוס גלעד ושימש כאחראי על החזרת שבויים ונעדרים, ובין היתר ערך משא ומתן לשיחרור גלעד שליט. במהלך התקופה בה שימש בתפקידו, סיים דקל בהצלחה את המשא ומתן עם החזבאללה והחזיר לישראל את גופותיהם של שני חיילי צה"ל אודי גולדווסר ואלדד רגב. במשך, החליפו אותו חגי הדס ודוד מידן, עד להשגת עסקת שליט.
דקל הוא הבעלים והמנכ"ל של חברת ארגנטום בע"מ, חברה לייעוץ ביטחוני. שותף של אהוד אולמרט, דן חלוץ ומאיר דגן בחברת EOC Partners ושותף של חלוץ ויובל רבין בחברת אונידה שייצגה חברות ביטחוניות ישראליות בניגריה.
בוב הייז

ביוגרפיה

הייז נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. כתלמיד תיכון הצטיין בפוטבול (שיחק בתפקידי רץ אחורי ופולבק) ושיחק בנבחרת בית הספר גם בכדורסל ובבייסבול. עם המעבר למכללת פלורידה A&M, הייז החל להתמקד בריצות הקצרות. הוא שבר את השיאים העולמיים במרחקים ל-60 יארד ו-100 יארד והגיע ב-1964 לאולימפיאדת טוקיו אחרי 48 ניצחונות רצופים במירוצים בהם נטל חלק.
הוא ניצח בריצת 100 מטר בטוקיו וקבע שיא עולמי חדש - 10.06 שניות במדידה אלקטרונית, שיפור של 19 מאיות השנייה לשיא הקודם, תוך שהוא מקדים את האצן שהגיע במקום השני בריצה בארבעה מטרים. הייז זכה במדליית זהב נוספת כשהיה הרץ המסיים ברביעית השליחים האמריקאית במירוץ 100X4 תוך שהוא מתגבר על פיגור של מספר מטרים בזמן קבלת המקל לעומת מתחריו. הרביעייה האמריקאית קבעה גם שיא עולמי באותה ריצה.
ריצת השליחים בטוקיו הייתה למעשה סוף דרכו של הייז על מסלול האתלטיקה, שכן מיד עם שובו לארצות הברית, הוא הצטרף לקבוצת הפוטבול המקצועני הדאלאס קאובויס שאליה נבחר בדראפט עוד לפני המשחקים האולימפיים. הוא שיחק בדאלאס בתפקיד תופס וכבר בעונתו הראשונה בליגה הצטיין ושבר שיאי מועדון ושיאים של ליגת ה-NFL. הוא הגיע עם קבוצתו שלוש פעמים למשחק הגמר - הסופרבול ובתום עונת 1971 היה שותף לזכייתה הראשונה של דאלאס באליפות.
הוא שיחק בדאלאס קאובויס עד שנת 1975 ועזב כשהוא מחזיק בשיאי המועדון לתופסים במספר התפיסות, ביארדים של מסירות שנתפסו ובטאצ'דאונס. הוא עבר לקבוצת סן פרנסיסקו 49' ושיחק עונה בודדת בסן פרנסיסקו לפני שפרש.
בשנת 1979 הודה בסחר בסמים לאחר שנתפס כשהוא מוכר סם לשוטר סמוי. הוא נדון ל-5 שנות מאסר, אך שוחרר כעבור 10 חודשי מאסר בלבד לאחר שקיבל חנינה.
ב-2001 חלה בסרטן הערמונית וסבל גם מבעיות כבד וכליות. חלקן נגרמו כנראה כתוצאה מאלכוהוליזם ומשימוש בסמים. הייז נפטר בספטמבר 2002 בעקבות מחלת כליות.
בוב הייז זכה בתחילה לכינוי "רכבת הקליע" על שם הרכבת המהירה שהושקה שבועיים לפני אולימפיאדת טוקיו בין הערים אוסקה וטוקיו. מאוחר יותר, הפך הכינוי ל"בוב הקליע" כינוי שתאם את מהירותו וכוחו. למעשה, הוא היה שחקן פוטבול לאורך כל הקריירה שלו והשגיו על מסלול האתלטיקה היו סטייה זמנית ממסלולו בדרך לקריירה מקצוענית בפוטבול. באותן שנים רוב האצנים היו בעלי מבנה גוף צנום יחסית והייז בלט במבנה הגוף השרירי שלו ובפלג גופו העליון המפותח, שאותו פיתח בתפקיד הרץ האחורי בתיכון ובמכללה.
קון איצ'יקאווה, הבמאי היפני של "אולימפיאדת טוקיו", הסרט התיעודי שתיאר את אולימפיאדת טוקיו, ושהוקרן מאוחר יותר בצורה מסחרית, התמקד באחד מקטעי הסרט בריצתו של הייז והיא מתוארת בהילוך איטי. הצופים בסרט מקבלים את התחושה שהם צופים במכונה אנושית מושלמת. למעשה, רץ בוב הייז בריצת הגמר בטוקיו עם נעל מושאלת מאצן אחר. אחת מנעליו עפה אל מתחת למיטתו בעת ששיחק עם חברים בחדרו והוא גילה את חסרונה רק באצטדיון.
מהירותו העצומה וכוחו הפיזי נתנו לו יתרון עצום במשחק הפוטבול ואילצו את הקבוצות היריבות לנקוט בהגנה אזורית שלא הייתה מקובלת לפני זמנו וזאת מאחר שהיה קשה למצוא שחקני הגנה שיוכלו לשמור עליו.
לאחר שבמשך שנים התנהלו בארצות הברית ויכוחים האם ראוי הייז להיכנס להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני, הוא נבחר להיכל התהילה ב-31 בינואר 2009. למחרת בחירתו, פרסמה אחותו מכתב אותו כתב הייז שלוש שנים לפני מותו למקרה שיבחר להיכל התהילה. במכתבו הוא מודה לכל עולם הפוטבול האמריקאי ובמיוחד לחברי קבוצתו בדאלאס קאובויס. אין במכתב כל אזכור להישגיו האתלטיים יוצאי הדופן.