google/wiki40b huggingface dataset:
אריה קפלן

חייו

קפלן נולד בעיר ניו יורק ב-1934, ולמד בישיבות חרדיות. הוא הוסמך לרבנות בישיבת מיר בארצות הברית. למד באקדמיה, וסיים תואר שני בפיזיקה. היה דמות בולטת בתנועה להחזרה בתשובה בארצות הברית. הרצאותיו וספריו פורסמו על ידי תנועת הנוער NCSY. כתביו השפיעו רבות על פיתוח המדיטציה היהודית המודרנית.

חיבוריו

קפלן כתב עשרות ספרים, בהם ניסה לשלב בין תחומים שונים, והצליח להבהיר בעזרת משלים שונים מושגים מסובכים. אחד מספריו הנודעים הוא תירגום חמישה חומשי תורה לאנגלית מודרנית, בשם "The Living Torah". זו הייתה עבודה חלוצית בשפה האנגלית, ששילב מפות, מפתחות והערות מדעיות מחכימות בכרך אחד המיועד לציבור אורתודוקסי.

ספרים בנושא יהדות ומדיטציה

ספריו בנושא יהדות ומדיטציה נכתבו בין השנים 1976 ו-1982.
בספרו 'מדיטציה והתנ"ך', שנכתב בתשל"ו (1976), ויצא לאור כשנתיים מאוחר יותר, הציע פיענוח לשיטות המדיטציה של הנביאים. בשנת תשמ"ב (1982) יצא לאור ספרו 'מדיטציה וקבלה' (יצא לאור בתרגום לעברית בשנת תשנ"ה, 1995). ספר נוסף שנכתב באותה שנה - "מבוא ל'מדיטציה יהודית'", התפרסם בשנת תשמ"ה (1985), לאחר מותו (ותורגם אף הוא לעברית).
נתפרסמו גם הרצאות שנתן בביתו בשנת תשמ"ב (1982), תחת הכותרת 'מדיטציה ונבואה' בספר Inner Space.
הרמין נגהדליאן

ביוגרפיה

נגהדליאן נולדה ב-28 ביולי 1960, בירוואן. יש לה דוקטורט בכלכלה מהמכון הלאומי לכלכלה של ירוואן.
נגהדליאן נבחרה לאספה הלאומית לייצג את מחוז 49 כנציגת המפלגה הרפובליקנית של ארמניה ב-1995. היא חברה בוועדת חוק ומשפט ובוועדת הכלכלה של הממשלה. ב-31 במאי 2012 היא נבחרה לשמש כסגנית יו"ר האספה הלאומית. בשנת 2014, היא הפכה לנשיאת ארמניה דה פקטו‎ למשך שלושה ימים בזמן שהנשיא סרז' סרקזיאן ויו"ר האספה הלאומית הוביק אברהמיאן היו מחוץ למדינה.
נגהדליאן עמדה בראש קבוצת ידידות ארמניה-ארצות הברית הפרלמנטרית. ב-2015, שגריר ארצות הברית ריצ'רד מ מילס קרא להתפטרותה מהקבוצה בשל חברותה במועדון "גריבויידוב" הרוסי, והיא הגישה את התפטרותה.
נגהדליאן עמדה בראש המשלחת הארמנית לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (PACE). ב-25 בפברואר 2011 היא נבחרה כיו"ר ועדת PACE הוועדה לענייני כלכלה ופיתוח, ובינואר 2016 היא הפכה לסגנית הנשיא של PACE, והנהיגה את המושב השני של הארגון.
נגהדליאן היא ראשת מועצת הנשים של המפלגה הרפובליקנית הארמנית, אשר משמשת כחברה נבחרת במפלגת העם האירופית.

חיים אישיים

נגהדליאן נשואה לדאוויט בגלריאן, ויש להם חמישה ילדים. ב-2016, החברה שלהם Sisian BUAT זכתה בחוזה ממשלתי לבניית כבישים השווה מעל ל-636 מיליון דרכמונים (1.3 מיליון דולר).
לני הנרי

ביוגרפיה

הנרי נולד בדאדלי שבווסטרשייר להורים מהגרים מג'מייקה. משבעת ילדי המשפחה הוא היה הראשון שנולד בממלכה המאוחדת. הוא למד בבית הספר היסודי סיינט ג'ון ואחר כך בבית הספר "The Blue Coat" בדאדלי, וסיים את לימודיו בוו. ר. טוסון קולג' בפרסטון שבלנקשייר.

חיים אישיים

הנרי פגש את דון פרנץ' בחוג הקומדיה האלטרנטיבית. הם התחתנו ב-1984 בווסטמינסטר שבלונדון. בני הזוג אימצו בת בשם בילי שנולדה ב-1991. ב-2007 קיבל הנרי תואר BA בספרות אנגלית מהאוניברסיטה הפתוחה. הוא סיים תואר MA בכתיבת תסריטים לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת לונדון. ב-2010 החל ללמוד באוניברסיטת לונדון לדוקטורט.
ב-6 באפריל 2010 הודיעו הנרי ופרנץ' על גירושיהם אחרי 25 שנות נישואים.
ב-1999 הוענק להנרי תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE). הוא קיבל תואר אבירות ביום ההולדת של המלכה בשנת 2015 על תרומתו בתחום הדרמה והצדקה.
ב-2016 נבחר הנרי לעמית של אגודת הטלוויזיה המלכותית (Royal Television Society). ב-2016 הוענק להנרי פרס מיוחד של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. הנרי קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט על תרומתו לקומדיה והדרמה הבריטית.
אלי לנדאו (עיתונאי אוכל)

ד"ר אלי לנדאו (1949 - 14 ביוני 2012) היה עיתונאי אוכל ישראלי ורופא קרדיולוג. מחברם של ספרי מתכונים רבי-מכר, בעל טורי אוכל וביקורת מסעדות בעיתונות הכתובה בישראל, מומחה ישראלי לבישול איטלקי, וממקימי אתר האינטרנט "מבשלים" עם חברו ושותפו חיים כהן.

ביוגרפיה

לנדאו נולד בתל אביב ב-1949 להורים יוצאי פולין, ניצולי השואה. בתחילת שנות השבעים נסע למודנה שבאיטליה ללמוד רפואה. וכששב לישראל התמחה בקרדיולוגיה בבית החולים איכילוב בתל אביב, והיה ממקימי המחלקה לטיפול נמרץ קרדילוגי. אחר כך שימש כסגן מנהל מחלקה בבית החולים ברזילי באשקלון, וכמנהל הרפואי של בית החולים אסותא בתל אביב. בנוסף היה סמנכ"ל חברת הביטוח מגדל ומנהל המערך הרפואי שלה. הוא פרש מתפקידו בתחילת שנות האלפיים ומאז שימש כיועץ רפואי לחברות ביטוח. במקביל לעיסוקיו הרפואיים כתב בעיתונים שונים אודות אוכל ומסעדות, פרסם ספרים, והשתתף בתוכניות בישול. היה נשוי לנדיה, ואב לבן, אדם. נפטר מסרטן.

קולינריה ועיתונות אוכל

לנדאו סיפר בהזדמנויות שונות כי משפחתו ידעה עוני ומחסור בשנותיה הראשונות בישראל, אחרי לידתו, ותפריטה התבסס על המטבח היהודי-אשכנזי "התפל". עם זאת, הוא חש משיכה ועניין במזונם והרגלי אכילתם של אנשים אחרים. בעת שהותו באיטליה ללימודי הרפואה, נחשף לדבריו לטעמים ולמסורות אוכל שונות, ועניינו באוכל בכלל ובאוכל איטלקי בפרט התעורר. מאז שנות השמונים ובמשך כשלושים שנה שימש לנדאו ככתב אוכל ומבקר מסעדות בעיתונים ידיעות אחרונות, גורמה, העיר, מעריב, והארץ.
הוא קשר קשרים אישיים עם רבים מהשפים המצליחים בישראל, ותואר בפיהם אחרי מותו כ"אושיה קולינרית" - מאחר שלא היה מסעדן, שף או בעל מקצוע מוגדר בתחום, שעל אף מומחיותו שימש לו כתחביב. במיוחד ידועה חברותו ארוכת השנים עם השף חיים כהן, עימו התארח בתוכניות טלוויזיה שונות, כתב טור אוכל ואף הקים עימו את אתר האינטרנט מבשלים. השניים חיברו יחד שני ספרי בישול - "חיים כהן ואלי לנדאו מבשלים".
בשנות חייו האחרונות כתב לנדאו ספר בישול בעברית בשם ״הספר הלבן״ שהתמקד בבשר חזיר.
תיקון פיבונאצ'י

תיקון פיבונאצ'י הוא אינדיקטור בתחום הניתוח הטכני שנסמך על סדרה מתמטית שפותחה על ידי לאונרדו פיבונאצי. עקרון סדרת המספרים הוא סכום שני המספרים עוקבים שווה למספר הבא אחריו: 1.2.3.5.8.13.21.34.55.89.144…
בתחום הניתוח הטכני נעזרים בתבנית על פי החישוב של היחס בין מספר חלקי המספר הבא אחריו. היחס הנוצר הוא 0.618, לדוגמה 89/144 = 0.618, יחס נוסף הוא חילוק בדילוג של שני מספרים מתקבל היחס 0.382. לדוגמה 21/55 = 0.382.
המנתח הטכני בודק את עומק התיקון ביחס של 38.2-61.8 ואפשרות חזרה למגמה הראשית של עליות או ירידות.
תיקון פיבונאצ'י מתבסס על הרעיון כי השווקים יחזרו על חלק צפוי של מהלך, ולאחר מכן הם ימשיכו לנוע בכיוון המקורי.
קיימים ארבע תצוגות של סדרת פיבונאצ'י בתחום שוק ההון.

היסטוריה

הכלכלן ברטון מלכיאל כתב לראשונה על השימוש ברצף פיבונאצ'י במסחר בספרו "הליכת אקראי בוול סטריט" . מלכיאל טען כי רוב תנועות המחירים הן אקראיות, אבל תגובה טבעית נגד תנועת מחיר גדולה מתרחשת כאשר הסוחרים הופכים מהססים או מחפשים לתפוס את הרווחים שלהם. דרגת התיקון יכולה להיות נאמדת בהתאם לאורך האנכי של רמות התמיכה והתמיכה של הביטחון.

חזרה

מוצגת בציור של קו מגמה בין שתי נקודות קיצון. מוצגים תשעה קווים אופקיים ברמות של 38.2%, 50%, 61.8%
לאחר מהלך תנועה גדול למעלה או למטה, המחירים יחזירו חלק מהמהלך המקורי.
כאשר יש נסיגה, רמות תמיכה והתנגדות יופיעו בקירוב לרמות פיבונאצ'י.

קשת

קשתות פיבונאצ'י מוצגות תחילה בקו מגמה בין שתי נקודות קיצון.
לאחר מכן מציירים שלוש קשתות, והמרכז הוא בנקודת הקיצון השנייה, כך שהם חוצות את קו המגמה ברמות של 38.2%, 50% ו- 61.8%. ברמות האלה המנייה צריכה להתבסס כדי לשנות מגמה בשביל תיקון טכני נכון.

מניפה

מניפת פיבונאצ'י מוצגת בציור של קו מגמה בין שתי נקודות קיצון.
לאחר מכן מציירים קו אנכי "בלתי נראה" דרך נקודת הקיצון השנייה. מעבירים שלושה קווי מגמה מנקודת הקיצון הראשונה דרך הקו האנכי הבלתי נראה ברמות פיבונאצ'י של 38.2%, 50% ו- 61.8%.

שימושים

תיקון פיבונאצ'י הוא כלי שכיח לסוחרים טכניים כדי לסייע בזיהוי מקומות אסטרטגיים עבור עסקאות, להפסיק הפסדים או מחירי היעד כדי לעזור לסוחרים להיכנס במחיר טוב. רעיון התיקון משמש אינדיקטור במקרים רבים כגון תאוריית הגלים של אליוט ועוד.
לאחר תנועה משמעותית במחיר, רמות התמיכה והתנגדות החדשות יימצאו בקווים אלה.
פאבלה

פאבלה (בפורטוגזית: Favela) היא הכינוי של שכונת עוני בברזיל. פאבלות נוצרות כתוצאה מבנייה לא חוקית מסביב או בלב הערים הגדולות. הפאבלות ממחישות את העוני הרב הקיים בברזיל; לעיתים שכונות אלה ממוקמות במרחק של עשרות מטרים משיכוני פאר הבנויות בלב הערים. מקור השם "פאבלה" הוא מזן צמח קוצני, ואת השם העניקו חיילים שהשוו את הצריפים שקיבלו לצמח הקוצני.

מקור הפאבלות

אף על פי שהפאבלות שזוכות לפרסום הרב ביותר נמצאות בפרבריה ובלב ליבה של ריו דה ז'ניירו, קיימות הפאבלות כמעט בכל עיר גדולה בברזיל. בתחילה, רוב תושביהן של הפאבלות היו עבדים משוחררים. גם לפני שנקראו שיכונים אלה "פאבלות", נהגו העבדים השחורים ובני המעמד הנמוך לגור יחד, מחוץ למרכז העיר, בשל כך שנדחו על ידי החברה. גם כיום, חלק גדול מתושבי הפאבלות הם צאצאי אותם עבדים משוחררים, שלא צלחו את ההשתלבות בחברה הברזילאית. אך רוב הפאבלות המודרניות נבנו על ידי כפריים שהגרו מהאזור הצפון-מזרחי של ברזיל לערים הגדולות. הגירה זאת הייתה תוצאה מתהליך של נדידה מאסיבית שהתרחשה בעיקר במחצית השנייה של המאה העשרים, בו כוחות כלכליים הביאו כפריים רבים לצורך לעזוב את ביתם ולחפש עבודה במרכזים האורבניים. מצד אחד, רבים מהם אכן מצאו תנאי מחיה עדיפים בערים הגדולות. אך רבים אחרים נתקלו בקשיים מאחר שהדהירה לעיר הייתה גדולה מיכולת הקליטה שלה.

אופי הפאבלות

הפאבלה בנויה לרוב מבקתות פחונים, ללא מערכת ביוב, צנרת מים וחיבורי חשמל. מטבע הדברים מהוות הפאבלות זירת פעולה לברוני פשע ולסמים; ולכן לילדים שנולדו לפאבלה אין סיכויים גדולים לצאת ממנה ולהשתלב כחברים מן המניין בחברה הברזילאית, בעתיד. גם דרכי הגישה והתחבורה אל תוך הפאבלות רעועות, ולעיתים אין כלל כבישים המחברים אותם אל שאר העיר.
מאחר שהשכונות אינן חוקיות, אין בשטחן תחנות משטרה, ולכן כל פעולה שמבצעת המשטרה בתחומי הפאבלות היא פלישה של ממש, הדורשת כוחות גדולים ולעיתים קרובות גובה קורבנות. עם זאת, משנות ה-90 החלו מספר שינויים במדיניות ובהתייחסות לפאבלות: בחלקן הוקמו מרפאות ציבוריות ובתי ספר, ויוסדו לימודי מחשבים כדי להקטין את הפער הדיגיטלי של ילדי התושבים; החלו מספר שיתופי פעולה ראשוניים בין מנהיגי הקהילות המקומיות לבין גורמי משטרה; והוכרזו תוכניות חומש ממשלתיות לפיתוח עירוני של השכונות.
הפאבלות המפורסמות ביותר נמצאות בריו דה ז'ניירו. הפאבלות של ריו נבנו על מורדות ההרים, בין השכונות החוקיות ששוכנות בעמקים. לפעמים רק כביש אחד מפריד בין מגורי עוני ודלות לבין מבנים מפוארים ועושר עצום. לפי ההערכות, כשלושים אחוז מתושבי העיר (כלומר כארבעה מיליון איש) מתגוררים בפאבלות.
למרות תנאי המחיה הקשים בפאבלות, מספר לא מבוטל של מפורסמים ברזילאים צמחו משכונות עוני אלו, בעיקר כדורגלנים.

שיפור במעמד הפאבלות

כהכנה לקראת אולימפיאדת ריו, החלה המשטרה, מאז 2011 להפגין את כוחה בפאבלות של ריו דה ז'ניירו ולבער את האלימות והסמים שהיו בהן קודם. בעקבות הוצאת הפשע מהשכונות החל מעמד הפאבלות להשתפר, וחלקן נחשבות כיום למקור השקעה אטרקטיבי בתחום הנדל"ן בעיר.
כתם (נידה)

בהלכות נידה כתם הוא מראה של דם שאישה מצאה על אחד מבגדיה או מצעיה, וישנו ספק האם הגיע מרחם האישה.
מדין התורה, דם שהופך את האישה לנידה ולאסורה על בעלה, הוא רק דם היוצא מן הרחם בליווי הרגשה אופיינית. דם שהופיע ללא הרגשה זו, אינו אוסר את האישה.
חז"ל תיקנו כי בגד שנמצא עליו כתם שניתן לחשוש שהגיע מרחם האישה הוא טמא. ומכיוון שהבגד טמא תיקנו חז"ל כי אין האישה יכולה להיטהר לבעלה עד שתקיים את כל דיני הטהרה כאישה נידה. אולם, ישנן הקלות רבות בדיני הכתמים, ובסופו של דבר רק מעט מאוד כתמים אכן יטמאו את האישה.

דינו

כאשר אישה מוצאת בבגדיה או על גופה כתם טמא (לעיתים יש לשאול שאלת חכם כדי לוודא את טומאתו) דינה כנידה והיא צריכה להיטהר. אולם, ישנם כמה פרטי דינים באשה המוצאת כתם, הקלים יותר מאשה שראתה דם בוודאי.
במקרה של אשה הרואה כתמים פעמים רבות יש לעשות שאלת חכם, שיבחן את הכתם ויפסוק בו להיתר או לאיסור.
נפסק להלכה כי "כתמים אין בהם משום וסת". כלומר, אישה שנאסרה מחמת שראתה כתם, אינה צריכה לחשב יום זה כיום וסת ולהתחייב בפרישה סמוך לווסת בחודש שלאחר מכן. לעומת זאת, אישה הרואה כתמים באופן קבוע לפני הגעת המחזור יכולה להפוך על ידי כך לבעלת "וסת קבוע".
יהודה פאלק

יהודה פאלק (14 בנובמבר 1958 – 4 ביולי 2012) היה בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
פאלק נולד בניו יורק, בוגר תואר ראשון בבלשנות באוניברסיטת ברנדייס ותואר דוקטור בבלשנות ב-MIT.
ב-1984 עלה ארצה והתיישב בירושלים, בה לימד משך כמעט שלושה עשורים באוניברסיטה העברית, תחילה בחוג לאנגלית ובשנותיו האחרונות בחוג לבלשנות, שם עמד בראש התוכנית לבלשנות גנרטיבית.
עיקר פועלו היה בתחום דקדוק לקסיקלי פונקציונלי, תאוריה שהיא בין החלופות הרציניות הבודדות לתאוריה החומסקיאנית הקלאסית. פאלק למד את התאוריה מאחת ממפתחיה הראשונים, פרופסור ג'ואן ברזנן שהייתה מנחתו לדוקטורט, פיתח אותה בעצמו משך שנים בפרסומיו השונים, ואף כתב ספר מבוא לתאוריה בשנת 2001 המשמש סטודנטים לבלשנות באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.
נפטר ב-4 ביולי 2012, בגיל 54.
מורפינג

מורפינג (Morphing) הוא אפקט מיוחד בסרטים ובאנימציות בו דמות או אובייקט משנים את צורתם באופן הדרגתי ורציף.
לרוב נעשה שימוש באפקט זה כדי להציג אדם אשר הופך לאדם אחר באמצעות קסם או טכנולוגיה מתקדמת כלשהי. בעבר היו משיגים אפקט זה באמצעות טכניקה של אפקט דהייה (Fade-out). מאז שנות התשעים המוקדמות, אפקט זה נוצר באמצעות תוכנת מחשב אשר מסוגלת לדמות שינויים הדרגתיים מציאותיים יותר.

דוגמאות לשימוש במורפינג

השימוש הראשון בטכניקת המורפינג נעשתה בסרט "ווילו והנסיכה" (1988). נעשה שימוש בתהליך דומה שנה לאחר מכן בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989).
נעשה בעיקר שימוש בטכניקה זו בשנת 1991 בווידאו קליפ של מייקל ג'קסון "Black or White" ובסרטים "שליחות קטלנית 2: יום הדין" ו"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
תוכנת המורפינג הראשונה אשר יצאה לשוק הפרטי הייתה תוכנת "Morph" של חברת Gryphon אשר עבדה בסביבת מקינטוש. מאז שנת 1992 יצאו לשוק הרבה תוכנות מורפינג והאפקט נהייה שכיח מאוד.
יוסף אלימלך כהנא

הרב יוסף אלימלך כהנא (תרכ"ו, 1866 - י"א בסיוון תש"ד, 1944), היה רב וראש ישיבה הונגרי, רבן של צעהלים ואונגוואר. נספה בשואה עם בני משפחתו ובני קהילתו.

ביוגרפיה

נולד ברוסנוביץ', לרב יצחק אייזיק כהנא, רב העיר ורבה של זשדני. אמו היא בת הרב יצחק אייזיק ביליצר, רב נאג'י אידה.
בצעירותו למד אצל סבו, הרב ביליצר. לאחר מכן עבר לאונגוואר, שם למד אצל הרב חיים צבי מנהיימר והרב שלמה גנצפריד, מחבר קיצור שולחן ערוך, שסמך אותו לרבנות. בתקופת לימודו אצלו אף סייע לו בעריכת הספר קיצור שולחן ערוך. לאחר כן עבר לישיבת פרשבורג, שם למד אצל הרב שמחה בונם סופר, מחבר שו"ת "שבט סופר".
נישא ליוטל יונגרייז, בת הרב משה, רבה של קאשוי, שנפטרה בתר"פ. בזיווג שני נישא לשרה בת הרב יאיר קאלוש ממזלבורץ.
עם פטירת אביו (תרנ"ב) התמנה לרבה של זשדני, קהילה קטנה שסייעה בידו להקים שם ישיבה, בה החל לכתוב את ספריו. בה'תרע"ו התמנה לרבה של בוניהד. בה'תרפ"ג נבחר לרבה של צעהלים, לשם העביר את ישיבתו, שמנתה 90 תלמידים. רבנותו התאפיינה בהערכה הדדית בין הרב לקהלו ודאגה לתלמידיו.
בתרצ"א התמנה לרבה של אונגוואר, לאחר מערכת בחירות סוערת, בה התמודד מול בנו של הרב הקודם, נבחר ברוב גדול ואף זכה בדין תורה אצל הרבי ממונקץ'. 
תקופת רבנותו הייתה תקופה של פריחה לקהילת אונגוואר. הוא פעל רבות לביסוס מוסדות הקהילה, כגון בית חולים ובית תמחוי, וחיזוק לימוד התורה ושמירת מסורת ישראל. לשם כך הקים חברה בשם "לומדי תורה", שארגנה שיעורים בערבים לאנשים שעבדו במשך היום. עוד שימש כנשיא ועד הרבנים ברוסיה הקרפטית, שריכז את הקהילות האורתודוקסיות באזור. עמד בקשרים טובים עם שלטונות צ'כוסלובקיה ועם אנשי כמורה בעירו, מה שתרם לריסון האנטישמיות.
עם היבחרו כרב העיר התמנה לנשיא כולל שומרי החומות בארץ ישראל, שתמך בעניים ולומדי תורה בירושלים.
התמסר לישיבתו במתן שיעורים רבים, והנהיג בה סדרי לימוד קפדניים ובחינות. את דרך לימודו מתאר תלמידו, הרב מנשה קליין: "ודכירנא כד הוינא טליא ויצקתי מים על ידי מו"ר הגאון הקדוש מרן יוסף אלימלך כהנא הי"ד, למדנו בכל שבוע 6 דפים גמרא עם מפרשים, ש"ע אורח חיים עם מגן אברהם ויורה דעה עם ט"ז וש"ך, ועוד והיה נסיון בכל שבוע על כל השיעורים שלמדו. ובסוף הזמן עשו חזרה על כל מה שלמדו בכל הזמן, והיו ממש משימים לילות כימים אז לעבור הכל לערך שלשים יום או חמש שבועות" (שו"ת משנה הלכות חלק ח סימן רמז).
בד בבד עמד בקשרי מכתבים עם רבנים מקהילות רבות שהפנו אליו שאלות.
נספה באושוויץ בי"א בסיון תש"ד, במשלוח האחרון של יהודי אונגוואר, עם אשתו וקבוצה מקהילתו ותלמידיו. ברגעיו האחרונים אמר בהתלהבות וידוי עם קהלו.
חיים אלתר פנט

הרב חיים אלתר פנט (תרע"ג, 1913 -  י"ב בניסן תשמ"ד, 14 באפריל 1984) היה רבה של באניה שבטרנסילבניה, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס בתל אביב.

תולדותיו

נולד בקרלסבורג, בנו של הרב אברהם שמואל פנט, שכיהן כרבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". למד בישיבתו של הרב שלמה צבי שטרסר בדברצן. נישא לבתו של הרב משה אהרן קרויס, רבה של באניה שבטרנסילבניה. לאחר נישואיו כיהן כרב בבאניה לצד חותנו. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבאניה והתמנה כרב העיר. 
נישא בשנית לרבקה, בתו של האדמו"ר הרב מאיר שלום רוטנברג, משושלת חסידות קוסון. לאחר המלחמה שהה בצרפת, שם נולד בנו צבי אלימלך.
בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל ושימש כרבה של רמת אביב ושייך מוניס הסמוכה. נפטר בשנת 1984, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
ג'ואל קינמן

ביוגרפיה

קינמן נולד וגדל בסטוקהולם שבשוודיה לאם יהודייה-שוודית ולאב נוצרי-אמריקאי. אמו, ביטה, תרפיסטית והיא ממשפחה יהודית ממוצא אוקראיני. אביו, סטיב קינמן (במקור: דייוויד קינמן) הוא אמריקאי שערק מהצבא במהלך מלחמת וייטנאם ומשפחתו נוצרית וממוצא בריטי וגרמני. יש לו חמש אחיות, ואחת מהן היא השחקנית מלינדה קינמן (אחותו-למחצה).
בילדותו דיבר אנגלית ושוודית כשפת אם. הוא העביר שנה בטקסס שבארצות הברית בתיכון במסגרת תוכנית לחילופי תלמידים.

קריירה

קינמן החל את הקריירה שלו כשחקן-ילד בשנת 1990 באופרת סבון שוודית בשם "Storstad". אחותו הגדולה יצאה עם אחד מבמאי הסדרה והוא ניסה את מזלו כשחקן. לאחר שגילם את דמותו של פליקס לונדסטרום במשך 22 פרקים הוא פרש לזמן-מה ממשחק.
הוא חזר לשחק בשנת 2002 כשלקח חלק במותחן "הבלתי נראה" (Den osynlige) ולאחר מכן למד באקדמיה השוודית לדרמה במאלמה עד שנת 2007 ולאחר מכן משך את תשומת לבה של התקשורת השוודית כשגילם תפקיד בהצגת התיאטרון "החטא ועונשו".
משנת 2009 החל ליטול חלק בהפקות קולנוע שוודיות והצליח מאוד בתפקידו כפרנק וגנר בסדרת סרטי "Johan Falk" ונטל חלק בשישה סרטים בסדרה. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה ההופעה בסרט "כסף מהיר" בבימויו של דניאל אספינוסה, שהעניק לו את פרס האקדמיה השוודית לקולנוע ובזכותו זכה לפריצה המשמעותית ביותר בקריירה שלו. הוא לוהק לסרט האמריקאי-רוסי "שעת האופל" ולאחר מכן כיכב בתור חוקר הסמים סטיבן הולדר בסדרת הטלוויזיה "ההריגה" שעלתה לשידור בשנת 2011.
קינמן היה מועמד מוביל לגלם את התפקידים הראשיים בסרטים "תור" ו"מקס הזועם: כביש הזעם". לבסוף הוא לא יכול היה להשתתף באודישנים לתור בשל התנגשות בלוח הזמנים בצילומי סרט ההמשך ל"כסף מהיר". התפקיד ב"מקס הזועם" ניתן לבסוף לטום הארדי.
קינמן שב לשתף פעולה עם הבמאי דניאל אספינוסה בסרט הקולנוע "טעון הגנה". במרץ 2012 לוהק לגלם את תפקיד הרובוקופ בסרט האתחול "רובוקופ" שיצא לאקרנים בשנת 2014. לאחר מכן נטל חלק בהפקות מותחן שונות כדוגמת "מרדף לילי" ו"ילד 44". הוא הצטלם גם לסרטו של טרנס מאליק אביר הגביעים, משנת 2015. בערך באותו הזמן הוא גילם תפקיד משני בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "בית הקלפים".
תפקידו המשמעותי ביותר לאחר מכן היה גילום דמותו של ריק פלאג, בסרט השלישי בסרטי היקום הקולנועי של DC, "יחידת המתאבדים" בבימויו של דייוויד אייר.
בשנת 2016 קינמן כיכב במותחן העצמאי "קצה החורף", בו גילם את אליוט בייקר, אב הלוקח את ילדיו למסע ירי שמשתבש קשות. הסרט הופץ לאקרנים בקיץ 2016.
בפברואר 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "פחמן משודרג" את דמותו של טקאשי קובאץ', שעלתה בנטפליקס.

חיים אישיים

בשנים 2012–2014 היה במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית, אוליביה מאן.
החל מאמצע שנת 2014 הוא בזוגיות עם אמנית הקעקועים השוודית קלאו ואטנסטרום. באפריל 2016 דווח כי הם נשואים.
יש לקינמן אזרחות כפולה- אמריקאית בשל מוצא אביו, ושוודית מלידה.
קינמן סיפר שבשל מוצאם הזר של שני הוריו (יהודייה ואמריקאי) הוא תמיד הרגיש כמו אאוטסיידר בשוודיה למרות שאף פעם לא חש אפליה.
הנסיך האובד

העלילה

מרקו לוריסטן הצעיר, יחד עם אביו סטפן לוריסטן החכם והנאה ומשרתם לזרוס, נודדים ברחבי אירופה וחיים בעניות. סטפן לוריסטן הוא מנהיג תנועה חשאית אשר שואפת להחזיר את הסדר והצדק לממלכת סמביה (ממלכה דמיונית) אשר קרועה במלחמות אחים. סטפן פועל בשמו של בית אצולה אגדי למחצה, אשר סולק מסמביה לפני שנים רבות, ואשר בעקבות סילוקו החלו הצרות בסמביה. כאשר הם שוהים בלונדון, מרקו מתייד עם נער נכה ועני המכונה "העכבר". בהמשך אביו השיכור של העכבר נפטר, ומשפחת לוריסטן מאמצת אותו. סטפן מחליט לשלוח את מרקו והעכבר למסע ברחבי אירופה, במטרה ליצור קשר עם אנשי מפתח ולהודיע להם על התחלת המהפכה בסמביה. במהלך המסע הם פוגשים בין היתר בקנצלר גרמניה ובפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, וכאשר הם חוזרים ללונדון, הם מגלים שסטפן כבר יצא לסמביה כדי להחזיר לשלטון את המלך החוקי. לאחר המתנה מיוסרת, הם מתבשרים שאכן המהפכה הצליחה והמלך החוקי שב לארצו. מרקו והעכבר מוזמנים לסמביה, שם הם מגלים שסטפן הוא למעשה המלך האובד. 
הספר עוסק רבות בערכים של שליטה עצמית, פטריוטיות ולאומיות.
השבועה האולימפית

השבועה האולימפית היא הבטחה שנישאת במהלך טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים. השבועה נאמרת על ידי ספורטאי מייצג אחד מהנבחרת המארחת של המשחקים בשם כל הספורטאים המשתתפים, וכן על ידי נציג מהשופטים בתחרויות ונציג המאמנים. במהלך השבועה אוחזים הנשבעים בקצה הדגל האולימפי.

היסטוריה ונוסח השבועה

לראשונה נישאה השבועה באולימפיאדת אנטוורפן (1920) על ידי הבלגי ויקטור בוין, כשהוא אוחז בידו השמאלית בדגל בלגיה. באולימפיאדת מינכן (1972) נוספה שבועת השופטים והחל מאולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) נוספה לטקס גם שבועת המאמנים. האישה הראשונה לשאת את השבועה הייתה הגולשת האלפינית האיטלקיה ג'וליאנה מינוזו , באולימפיאדת החורף קורטינה ד'אמפצו שנערכה בשנת 1956. באולימפיאדת מינכן, שנערכה בשנת 1972, האתלטית הגרמניה, היידי שולר  הייתה האישה הראשונה לשאת את השבועה באולימפיאדת קיץ. 
נוסח השבועה המקורית חובר על ידי פייר דה קוברטן ומאז שונה מספר פעמים על מנת להתאימה לרוח התקופה. נוסח השבועה הראשונה שנישאה ב-1920 היה: "אנו נשבעים לקחת חלק במשחקים האולימפיים ברוח האבירות, למען כבוד למדינתנו ולתהילת הספורט". ב-1961 שונתה השבועה כך שתסיר אלמנטים דתיים ולאומניים: "אנו מבטיחים לקחת חלק במשחקים האולימפיים ברוח האבירות, למען כבוד לנבחרתנו ולתהילת הספורט". 
כיום נוסח שבועת הספורטאים הוא: "בשם כל המתחרים, אני מבטיח/ה שניקח חלק במשחקים אולימפיים אלו כשאנו מכבדים ומצייתים לחוקים שנקבעו, מתחייבים לספורט נקי מאמרוץ וללא סמים, ברוח ספורטיבית, למען תהילת הספורט וכבוד נבחרתנו".
נוסח שבועת השופטים: "בשם כל השופטים ובעלי התפקידים, אני מבטיח שנשפוט במשחקים אולימפיים אלו ללא משוא פנים, כשאנו מכבדים ומצייתים לחוקים שנקבעו ברוח הספורטיבית האמיתית." 
נוסח שבועת המאמנים: "בשם על המאמנים ושאר חברי הנלווים למשלחות הספורטאים, אני מבטיח שנקדיש עצמנו לכך שהרוח הספורטיבית והמשחק ההוגן ישמרו על בסיס עקרונות היסוד האולימפיים"
יוהאן גלטונג

ביוגרפיה

נולד באוסלו בשנת 1930. אביו היה רופא. במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח אביו למחנה ריכוז ובעקבות אירועי המלחמה הפך גלטונג לפציפיסט. הוא סירב להתגייס מטעמי מצפון לצבא נורווגיה בשנת 1951 ונשלח לכלא. הוא למד מתמטיקה, סוציולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה וסיים תואר במתמטיקה באוניברסיטת אוסלו בשנת 1956. בשנת 1958 נסע לארצות הברית כדי ללמד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק וחזר כעבור שנתיים לאוסלו. בשנת 1959 היה מהמייסדים של המכון הבינלאומי לחקר השלום באוסלו ועמד בראשו במשך עשר שנים. בשנת 1964 עזר לייסד את כתב העת Journal of Peace Research והיה עורכו במשך עשר שנים.
בשנת 1969 עזב את המכון לטובת משרה אקדמית באוניברסיטת אוסלו, בה החזיק עד לשנת 1978.
בשנת 1987 הוענק לו פרס הקיום הנכון.
הוא אב לשני ילדים מאשתו הראשונה, הסוציולוגית אינגריד איד, ולשני ילדים מאשתו השנייה, פומיקו נישימורה (Fumiko Nishimura).

עמדתו כלפי ישראל והיהודים

גלטונג תומך בעקביות מאז שנות השבעים בפתרון שתי המדינות - ישראל כמדינה בעלת אופי יהודי ולצידה מדינת פלסטין - כחלק מהסדר שלום אזורי בו תוקם קהילה אזורית של שש מדינות בדומה למודל האירופאי: ישראל וחמש המדינות הערביות הגובלות בה.
במהלך הרצאה שנתן באפריל 2012 באוניברסיטת אוסלו, במאמר שפרסם לאחר מכן בכתב עת נורווגי ובראיון שנתן לעתון "הארץ" בעקבותיהם, התבטא גלטונג באנטישמיות: הוא טען כי אין לפסול קשר אפשרי בין רוצח ההמונים הנורווגי אנדרס ברינג ברייוויק, לבין המוסד וישראל, מה עוד, שהרוצח משתייך לארגון "הבונים החופשיים", "אשר מקורותיו הם יהודיים". בנוסף לכך, הזכיר גלטונג בהקשר זה תאוריה, לפיה יש קשר בין פיצוץ מלון המלך דוד, אשר בוצע ב-1946 בידי האצ"ל, לבין הטבח בנורווגיה, שכן שניהם בוצעו באותו תאריך - 22 ביולי: "יהיה מעניין לקרוא את דו"ח המשטרה הנורווגית על ישראל במשפט ברייוויק", הוא סיכם את דבריו בעניין זה.
גלטונג הסביר ל"הארץ" כי "היהודים שולטים בתקשורת העולמית ומטים אותה לטובת ישראל". הוא ציטט מחקר על פיו היהודים שולטים בתקשורת האמריקאית: "שש חברות יהודיות שולטות על 96% מהמדיה".
בנושא אחר, גלטונג המליץ על עיון מחודש בפרוטוקולים של זקני ציון כדי להבין את האופן שבו מדינות שולטות במדינות אחרות על ידי מתן הלוואות שאליהן מצורפים תנאים מחמירים (debt bondage).
התבטאות מעוררת מחלוקת נוספת שלו היא שאחד הגורמים לאנטישמיות שהובילה לשואה, הוא עמדות המפתח של יהודים בגרמניה.
ב-2 במאי 2012 פרסם גלטונג בנושא הבהרה בה בין היתר גינה את הפרוטוקולים של זקני ציון כמסמך "מחליא".
ב-14 במאי 2012 צירף למאמר שפרסם התנצלות בנוסח הבא: "כמה אמירות שלי לאחרונה, אשר צוטטו מחוץ להקשרן, פגעו ברגשותיהם של אנשים. אני מתנצל על כך בשיא הכנות, לא הייתה לי כלל כוונה שכזו".
כארבעה חודשים קודם לכן השמיע פרופסור אחר מה"מכון לחקר השלום" באוסלו, דעות אנטישמיות דומות לדעות אלה של גלטונג.
אלי לוי (עיתונאי)

ביוגרפיה

לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד ככתב לענייני משטרה וספורט במקומונים של רשת שוקן בצפון. לאחר שנה מונה לכתב לענייני פלילים במקומון החיפאי "כלבו". בהמשך היה כתב ברדיו חיפה, כתב ב"עדשה מקומית", החדשות המקומיות של הטלוויזיה בכבלים, ושימש ככתב במעריב ו-nrg, המסקר את אזור הצפון. לוי שימש גם ככתב בערוץ 2 ותקופה קצרה כדובר עיריית נשר.
בשנת 2010 החל לשמש ככתב באזור הצפון של ערוץ 10. שידורו החי הראשון היה זמן קצר לאחר שהצטרף לתחנה, ממוקדי השריפה בכרמל. בשנת 2017 מונה בנוסף לתפקידו ככתב לענייני סביבה של הערוץ. ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שודר סרט בבימויו של לוי "ואליהו רק בן 19", המספר את סיפור חייו של דודו אליהו שעל שמו הוא קרוי, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1969.
משנת 2013 הוא מגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית" המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאי יוסי מזרחי.
לוי נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר ברמת ישי.