google/wiki40b huggingface dataset:
בן-חצב סתווני

מאפיינים

לבן-חצב סתווני שתיי תפרחות שגובהן 10–15 ס"מ, אשר פורחות בחודשים אוקטובר-נובמבר בהפרש של כחודשיים זו אחרי זו. בכל תפרחת פורחים 12 ויותר פרחים. קוטרו של כל פרח פתוח 5–7 מ"מ. לכל פרח ששה עלי עטיף בצבע סגול בהיר ו-6 אבקנים, שהמאבקים שלהם בצבע סגול כהה. הפרחים מואבקים על ידי חרקים. העוקץ ארוך פי 2 מהפרח, ולאחר ההפריה הוא מוסיף להתארך. הפרי הוא הלקט, והזרעים מבשילים כבר לפני בוא הגשם. הזרעים שחורים כדוריים וקטנים.
בבסיס הצמח ישנה שושנת עלים, כשרוחב כל עלה קטן מ 5 מ"מ ואורכו 5–7 ס"מ. הבצל קטן (15–25 מ"מ), חדירתו בקרקע 2–5 ס"מ, בעל קליפות יבשות - הקליפות החיצוניות חומות והקליפות הפנימיות לבנבנות מנומרות בנקודות לבנות בהירות. הקליפות מכילות חומרים דביקים. הבצל מוגן מפני בעלי חיים על ידי רעלנים המצויים בתוך הקליפות, ביניהם הגליקוזידים שמשפיעים על הלב וכן חומרים הגורמים לגירוד. חומרים אלו, בתוספת גבישי אוקסלט-הסידן (הנקודות הלבנות הבהירות שעל הקליפות הפנימיות), הפוצעים את המעי של בעל החיים האוכל ומגבירים את חדירת הרעל לגוף, מגנים על הבצל ומרחיקים את בעלי החיים.
תפוצתו של בן-החצב הסתווני היא באזור הים תיכוני. בארץ המין גדל בחבל הים-תיכוני והוא חודר גם לאזור החרמון, ספר המדבר והר הנגב (האזור האירנו-טורני). בית הגידול הוא סדקים וכיסי קרקע על סלעי גיר קשים ובסמוך להם. אפשר למוצאו גם בשולי דשאים ובמקומות ישוב.
קודקס צ'אקוס

הקודקס

הקודקס התגלה כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, התגלגל במשך שנים בין סוחרים שונים, וזכה לטיפול בלתי הולם, שדרדר את מצבו. כך, למשל, אחסן אחד מהסוחרים את הקודקס בכספת בנק. סוחר אחר הקפיא את כתב היד, וגרם בכך להתפוררות השכבות החיצוניות של הפפירוס, יחד עם חלק מהדיו. שמועות על מציאת הקודקס הגיעו אל חוקרים שונים החל משנות השמונים, לאחר שהוצע למכירה מספר פעמים. רק בשנת 2001, לאחר שנרכש (בספטמבר 2000) על ידי פרידה נסברגר-צ'אקוס והועבר על-ידה לקרן מאיקנס לאמנות עתיקה בבזל שבשווייץ, הגיע הקודקס לבדיקה, לשחזור ולתרגום. נסברגר-צ'אקוס העניקה לקודקס את שמו לזכר אביה, דימראטוס צ'אקוס.
כתריסר מעמודי כתב היד המקורי, שנצפה בחטף על ידי חוקרים בשנות השמונים, חסרים מהקודקס כיום, ומאמינים כי העמודים החסרים נמכרו בחשאי לסוחרים שונים קודם לרכישתו על ידי נסברגר-צ'אקוס.
קרן מאיקנס פנתה אל הנשיונל ג'אוגרפיק, שקבצה מספר מומחים לסייע במלאכת השחזור, השימור והתרגום. לאחר השלמת המלאכה והצגת הקודקס לציבור, יועבר כתב היד למוזיאון הקופטי של קהיר, במצרים.

תארוך הקודקס

היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה להם היה תארוך מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון.
חוג דדקינד

במתמטיקה, ובעיקר באלגברה, תורת המספרים וגאומטריה אלגברית, חוג דדקינד הוא תחום שלמות נותרי נורמלי שבו כל אידיאל ראשוני שונה מאפס הוא מקסימלי. המבנה נקרא על שמו של ריכרד דדקינד.
הדוגמה הבולטת לחוגי דדקינד היא אוסף המספרים השלמים בשדה מספרים, ומכאן התפקיד המרכזי שיש להם בתורת המספרים האלגברית. לאידיאלים הראשוניים בחוג דדקינד יש תפקיד דומה לזה שמעניק המשפט היסודי של האריתמטיקה למספרים הראשוניים בחוג המספרים השלמים: כל אידיאל (שונה מאפס) אפשר לכתוב באופן יחיד כמכפלה של אידיאלים ראשוניים. כל תחום שלמות בעל תכונה זו הוא חוג דדקינד.

דוגמאות

כל תחום ראשי הוא חוג דדקינד (ההפך אינו נכון). בפרט, חוג המספרים השלמים וכל חוג פולינומים  במשתנה אחד מעל שדה , הם חוגי דדקינד. 
גם חוג השלמים של גאוס, , הוא חוג דדקינד. באופן כללי יותר, אוסף השלמים האלגבריים בשדה מספרים הוא חוג דדקינד.

חבורת מחלקות האידיאלים

חבורת המחלקות של חוג דדקינד  מודדת עד כמה החוג אינו ראשי. יהי K שדה השברים של R. אידיאל שברי של  הוא, על-פי ההגדרה, -תת-מודול  של  כך שעבור  מתאים, מתקיים . למשל, כל אידיאל (רגיל) של R הוא גם אידיאל שברי.
נסמן ב- את קבוצת האידיאלים השבריים. בקבוצה זו אפשר להגדיר פעולת כפל כרגיל בכפל של אידיאלים. כך הופכת קבוצה זו למונואיד, שבו איבר היחידה הוא החוג עצמו. מכיוון שכל אידיאל שברי הוא אידיאל הפיך, זוהי חבורה אבלית - ומתכונת הפירוק היחיד של אידיאלים נובע שהיא חבורה אבלית חופשית הנוצרת על ידי אוסף האידיאלים הראשוניים של החוג. (אמי נתר הוכיחה שתחום שלמות שלקבוצת האידיאלים השברים שלו עם פעולת הכפל יש מבנה של חבורה - הוא חוג דדקינד).
קבוצת האידיאלים השבריים הראשיים, שלהם הצורה  עבור , היא תת-חבורה של . חבורת מחלקות האידיאלים  של  היא חבורת המנה של  ביחס לחבורת האידיאלים הראשיים.
חבורת המחלקות היא טריוויאלית בדיוק כאשר כל אידיאל (שברי) הוא ראשי - כלומר, כאשר החוג ראשי. במקרים רבים (למשל, עבור חוגי שלמים של שדה מספרים), החבורה סופית. 
נניח שחבורת מחלקות האידיאלים של  היא סופית. נבחר נציגים  של מחלקות האידיאלים (ניתן לבחור אותם להיות אידיאלים אמיתיים של R); ניקח  איבר כלשהו ב- , ו-
 המונואיד הנוצר על ידי b. אז  הוא תחום ראשי.

מודולים מעל חוג דדקינד

כל מודול נוצר סופית מעל חוג דדקינד אפשר לפרק כסכום ישר של מודול מפותל ומודול חסר פיתול. מודול חסר פיתול הוא סכום ישר של אידיאלים שבריים. אם  אידיאלים שבריים, הסכום  תלוי רק בדרגה m ובמכפלה  בחבורת המחלקה. בפרט, כל מודול חסר פיתול ונוצר סופית מעל R הוא מהצורה , כאשר I אידיאל שלם של R.
אם  מודולים כנ"ל מאותה דרגה, אז קיימים , אידיאלים שבריים , ואידיאלים שלמים , כך ש-  ו- . האידיאלים 
 נקבעים באופן חד-משמעי, והם נקראים הגורמים האינווריאנטיים של N ב-M.
פנג ז'נג

ביוגרפיה

ז'נג נולד בסין להורים מדעני מחשב. הוא היגר עם אמו לארצות הברית בגיל 11, גדל באיווה ולמד בתיכון בדה מוין. אביו הצטרף אליהם כעבור מספר שנים. בתקופת הלימודים בתיכון התנדב במעבדת ריפוי גני בעירו. על פרויקט מחקר שערך ב-1999 בו מצא מבנה חלבון העשוי למנוע רטרו-וירוסים לחדור לתאי הגוף, זכה במקום השלישי בתחרות לתלמידי התיכון "Intel Science Talent Search" שהקנה לו מלגת לימודים בסך של 50,000 דולר. 
ביוני 2004 סיים תואר ראשון בכימיה ובפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד. בתקופת הלימודים התמחה במעבדתה של שיוואוויי זואנג והשניים היו שותפים למחקר שפורסם בכתב העת Nature במאי 2004, המתאר כיצד וירוס השפעת חודר לתא. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת סטנפורד וב-2009 סיים דוקטורט בכימיה וביופיזיקה אותו עשה במעבדתו ותחת הנחייתו של קרל דייסרות'. יחד עם דייסרות' ואד בוידן, תלמיד מחקר נוסף במעבדה, השיגו השלושה פריצות דרך בתחום האופטוגנטיקה , שימוש באור על מנת להשפיע על התנהגות בעלי חיים באמצעות שליטה בתאי עצב. הוא הראה כיצד ניתן לזהות תאי מוח בעכברים המשפיעים על דיכאון. את הפוסט-דוקטורט עשה במעבדת ג'ורג' צ'רץ' באוניברסיטת הרווארד. 
בינואר 2011 עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בו משמש פרופסור חבר במחלקות למדעי המוח, מדעים קוגנקטיביים, והנדסה ביולוגית, ופרופסור למדעי המוח בקתדרה ע"ש ג'יימס ופטריסיה פויטרס. כמו כן הוא הצעיר מבין 12 חברי יסוד (core members) במכון ברוד וחוקר במכון מקגוורן.
ז'נג הוא חלוץ במחקר בתחום העריכה הגנטית והראה במחקריו כיצד ניתן להשתמש ב-CRISPR-Cas9 לעריכת גנום של יונקים. הוא ייסד את חברת "Editas Medicine" יחד עם ג'ניפר דאודנה לקידום פיתוחי עריכת הגנום בטכנולוגיית הקריספר. דאודנה עזבה את החברה, ומאז קיים מאבק משפטי על הקניין הרוחני בתחום בין ז'נג, שותפיו ומכון ברוד מצד אחד לבין דאודנה ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי מצד שני וכן מול עמנואל שרפנטייה.
הוליזם

הוליזם (מיוונית: όλος; שלם, כולל) הוא הרעיון שתכונות מערכת לא  יכולות להיקבע או להיות מוסברות אלא רק על ידי סך כל המרכיבים שלה. המילה, יחד עם התואר הוליסטי, נטבעו על ידי יאן סמאטס בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. במילון אוקספורד, סמאטס מגדיר את ההוליזם כ"נטייה בטבע ליצור שלם שהוא גדול מסכום חלקיו על ידי אבולוציה יצירתית". 
הוליזם מוגדר לעיתים כהיפוכו של הרדוקציוניזם, למרות שתומכי הרדוקציוניזם המדעי טוענים כי מוטב להתייחס אליו כאל היפוכו של הרדוקציוניזם התאוותני. אפשר להנגיד אותו גם עם אטומיזם. כמה מבקרים טוענים שהוליזם הוא ניסיון למיזוג בין רעיון הבריאתנות לבין רעיון האבולוציה. 
השטח של חשיבת מערכתית התפתח בשנים האחרונות כדי להתמודד עם מספר גדול של נושאים תוך שימוש במושגים הוליסטיים.
בית מחוקקים (מדינות ארצות הברית)

שם

שמו, צורת פעולתו והרכבו של בית המחוקקים משתנה ממדינה למדינה. ב-25 מדינות שמו של בית המחוקקים הוא פשוט "בית המחוקקים" או "בית המחוקקים המדינתי". ב-19 מדינות בית המחוקקים נקרא "האספה הכללית" (General Assembly), במסצ'וסטס וניו המפשייר נקרא בית המחוקקים "העצרת הכללית" (General Court) ובצפון דקוטה ובאורגון נקרא בית המחוקקים "האספה המחוקקת" (Legislative Assembly).
במרבית המדינות (39 מתוך 50) בית המחוקקים ממוקם במבנה הנקרא "קפיטול" (בדומה לקפיטול של ממשלת ארצות הברית). במדינות אחרות מכונה המבנה "בית המדינה" (State House או Statehouse). יוצאת דופן היא דלוור, שמבנה בית המחוקקים מכונה "אולם המחוקקים" (Legislative Hall).

הרכב וצורת הבחירה

בכל מדינות ארצות הברית, למעט נברסקה, בית המחוקקים מורכב משני בתים, בית עליון ובית תחתון. בעבר הבחירות לבית העליון נעשו (בדומה לסנאט של ארצות הברית) על בסיס מחוזות בחירה החופפים למחוזות המנהליים, אולם פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1964 ביטלה את מבנה זו, וכיום הבחירות הן על בסיס מחוזות בחירה הנקבעים לפי גודל האוכלוסייה. למרות זאת, יש הטוענים כי מאז הפסיקה הבתים העליונים הפכו לגופים וסיטיגילים, כי הם עדיין נבחרים בשיטה הרובנית.

תפקיד

תפקידו של בית המחוקקים המדינתי זהה למעשה לתפקידו של הקונגרס, בהתאם לעיקרון הפרדת הרשויות, כך שהוא מאזן את כוחם של הרשות המבצעת (מושל המדינה) והרשות השופטת.

חלוקה פוליטית

נכון ל-2015, 31 בתי מחוקקים נשלטים בידי המפלגה הרפובליקנית, 11 על ידי המפלגה הדמוקרטית ו-8 מפוצלים (הבית התחתון והבית העליון אינם תחת שליטת אותה מפלגה, או שמספר המחוקקים זהה בין שתי המפלגות).
אולכסנדרה ניקולאיינקו

ביוגרפיה

ניקולאיינקו נולדה לאם כלכלנית ואב קצין בצבא האוקריאיני ולה אחות, היא למדה באקדמיה הלאומית למשפטים של אודסה, היא זכתה במספר תחרויות יופי כמו מיס אודסה, מיס התיירות ומיס אוקראינה לשנת 2001, היא ייצגה את אוקראינה במיס עולם 2001 ושם עלתה לשלב עשר המועמדות הסופיות.
בשנת 2003 הופיע בסרט מוזיקלי המבוסס על סינדרלה שהופק על ידי הערוץ הראשון (רוסיה) ו-Inter.
ב-2004 נבחרה ל"מיס תבל אוקראינה" והשתתפה בתחרות מיס תבל שנערכה באקוואדור באותה שנה, שנה לאחר מכן הוזמנה על ידי דונלד טראמפ לשפוט בתחרות, הזוכה בתחרות נטליה גלבובה לאחר מכן לקחה חלק בקידום תחרות "מיס תבל אוקראינה 2006" לאחר הזמנתה של ניקולאיינקו, שבאותה שנה החלה להחזיק בזיכיון התחרות.
בשנת 2008 נישאה לאיש העסקים המיליונר פיל רופין, המבוגר ממנה במעל ארבעים שנה, היא עיצבה ספה במלון אי המטמון השייך לבעלה.
אלחנן ליב לוינסקי

קורות חיים

לוינסקי נולד בעיירה פודברזה שבמחוז וילנה באימפריה הרוסית (כיום בליטא). בשנת 1881 ביקר בארץ ישראל, ושב לאירופה משוכנע בצורך להקים בה מרכז יהודי.
לוינסקי חיבר את הרומן הבדיוני הראשון בשפה העברית המודרנית: "מסע לארץ־ישראל בשנת ת"ת באלף השישי". הספר הופיע לראשונה בשנת 1892, בעברית. הוא מתאר מסע (עתידי) בשנת 2040 לארץ ישראל, שבה הקימו אנשי תנועת חובבי ציון חברה אוטופית טכנולוגית, ברוח חזונו של אחד העם. החברה הישראלית העתידית המתוארת בספר היא סוציאליסטית, מוסרית ורודפת שלום, שבירתה היא העיר ירושלים ולא העיר יפו. המסע מתואר בגוף ראשון בידי מורה לעברית שנשא זה מקרוב אישה המסורה גם היא לתרבות העברית, ואם כי הם חיים בחוץ־לארץ (ששם עברית היא שפה בינלאומית השגורה בפי כל בכל מקום) הרי שאת ירח הדבש שלהם הם עושים בארץ ישראל.
ספרו האוטופי של לוינסקי אמנם הקדים ב-10 שנים את ספרו האוטופי של בנימין זאב הרצל, אלטנוילנד, אולם זכה לתפוצה מצומצמת יותר.
הסיבות לכך היו, בין השאר, העובדה שהספר נכתב בעברית ולא בגרמנית, וכן אישיותו הכריזמתית והשפעתו המדינית של הרצל.
בשנת 1901 היה שותף, יחד עם חיים נחמן ביאליק, ש. בן ציון, מאיר דיזנגוף ויהושע חנא רבניצקי, לייסוד הוצאת הספרים מוריה באודסה, שספריה היוו את המסד לספריית בית הספר העברי המודרני על ידי הספקת ספרי לימוד וספרי יסוד במקצועות העברית והמקרא ועיבוד לעברית קלה של סיפורי חז"ל ויצירות מתקופת ימי הביניים.
במדורו: "מחשבות ומעשים" בכתב העת "השילוח" כתב לוינסקי עשרות פיליטונים שזכו לפופולריות רבה בקרב הקוראים, והוא נחשב לאחד מהפיליטוניסטים הטובים של התקופה. "בחמישים פרקי הסדרה הביא לוינסקי את אמנות הפיליטון העברית לשיאה" כתב אבנר הולצמן.
ללוינסקי היה גם חלק משמעותי בפולמוס על מעמד היידיש בספרות. בשנת 1889 הוא פרסם בעיתון "המליץ" מאמר נוקב בשם: "שפת עבר ושפת יהודית מדוברת" בגנותם של הסופרים החוזרים לכתוב ספרים ביידיש, בעקבות הוצאתו החדשה של שלום עליכם,"די יודישע פאלקס-ביבליותהעק". זכור במיוחד משפטו המוחה של לוינסקי: "וצר לי לראות כי השפחה תירש גבירתה". מאמרו של לוינסקי פתח דיון תוסס בנושא, שהתפתח מעל דפי "המליץ" ו"הצפירה", כאשר חלקם של הכותבים (שלום עליכם, רבניצקי ואחרים) תומכים בשימוש ביידיש, חלקם מתנגדים בתוקף (קמינקא, טביוב) וחלקם מנסים לפשר (סוקולוב).
אלחנן ליב לוינסקי נפטר באודסה ולא זכה לראות את התגשמות חלומותיו הציוניים.
על שמו נקראים מכללת לוינסקי, רחוב ושוק לוינסקי בתל אביב ורחובות בערים ברחבי ישראל.
יוצאי הדופן (סרט)

תקציר העלילה

רוזלין (מרילין מונרו) שוכרת חדר בביתה של איזבל (תלמה ריטר) בעיר רנו בנבדה לשם הגיעה כדי להתגרש במהירות מבעלה פרד (קווין מקארתי). גואידו (אלי ולך), ידיד של איזבל, מסיע אותן לבית המשפט. לאחר הגירושים מביאה איזבל את רוזלין המדוכאת לבר ומעודדת אותה.
בבר הן רואות את גואידו וחברו גאי (קלארק גייבל) ומזמינות אותם לשבת איתן שניהם "נדלקים" על רוזלין. גאי הוא קאובוי מזדקן, גרוש ומנותק משני בניו. הוא מציע לנשים לנסוע אתם לביתו המבודד של גואידו הנמצא במקום מבודד כדי שרוזלין תוכל להתאושש מהגרושים.
גואידו הוא אלמן, אשתו מתה בלידה לפני שהשלים לבנות את ביתו. הוא מספר לרוזלין גם על חוויותיו כמטיל פצצות במלחמת העולם השנייה וכי כנראה הרג אז הרבה אנשים מבלי שיראה אותם.
גאי רוצה ללכוד סוסי מוסטנג כדי למכרם, לשם זה הם נוסעים לעיירה דייטון שם מתקיים רודיאו, כדי לגייס אדם שלישי למשימה.
הם מוצאים בדייטון את פרס הוולנד (מונטגומרי קליפט) והוא מסכים לאחר שגאי משלם את כרטיס השתתפותו בתחרות הרודיאו. לאחר שני ניסיונות נפצע פרס ורוזלין חובשת אותו. בהזדמנות זו הוא מספר לה כי אביו החורג נישל אותו מאחוזת משפחתו ומאז הוא נודד ממקום למקום ללא פרוטה בכיסו. בעת שהם יושבים בבר, מופיע גאי ומספר להם כי בדיוק ראה את שני ילדיו, שאינם בקשר עמו ומזמין אותם להצטרף אליהם, אבל כשהם יוצאים הם מגלים ששני ילדיו של גאי הסתלקו מהמקום, ברגע שנכנס לבר לקרוא לחבריו. איזבל נפגשת בעיירה עם בעלה לשעבר ונוטשת אותם.
למחרת יוצאים שלושת הגברים ורוזלין לצייד סוסי מוסטנג. גואידו מטיס מטוס וכשהוא מוצא שישה סוסי מוסטנג דוהרים, הוא מכוון אותם בעזרת יריות לעבר הטנדר שלידו נמצאים גאי, פרס ורוזלין. כאשר גאי מודיע לרוזלין כי הסוסים יימכרו לסוחר שימכור אותם הלאה כמזון לכלבים היא מזדעזעת ודורשת להפסיק זאת.
גאי ופרס מצוידים בחבלים לוכדים את הסוסים בשיטת זריקת פלצור וכופתים אותם למרות צעקותיה של רוזלין שישחררו אותם. לבסוף הם נכנעים לדרישתה. גואידו ופרס עוזבים אותם וגאי ורוזלין נוסעים בלילה למקום בלתי ידוע אליו יובילו אותם הכוכבים.
גאריסה

גאוגרפיה

נהר טנה שמקורותיו ברכס האברדר, ממערב לעיר ניירי זורם דרך העיר. מקלט הג'ירפות בּוּר-אלגי  (Bour-Algi Giraffe Sanctuary) ממוקם 5 קילומטר מדרום לגאריסה ומהווה בית גידול למספר מינים כגון ג'ירף רוטשילד (ומכאן שמו של המקום), צביים ג'ירפיים, חזירי יבלות, דיק דיקים , קובוס המים וקודו זוטר.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2009 מספר הנפשות בעיר עמד על 119,696. רוב תושבי העיר הם סומלים המחולקים לשבטים. בעיר חיים גם מספר קבוצות אתניות קטנות.
דזירה (סרט)

עלילה

הסרט מתחיל ב-1794, עת דזירה קלארי מכירה לראשונה את בני משפחת בונפרטה. אחותה ז'ולי נישאת לז'וזף בונפרטה, ודזירה מתארסת עם נפוליאון בונפרטה. בהמשך נפוליאון עוזב את דזירה לטובת ז'וזפין דה בוארנה. דזירה מנסה להתאבד, אולם חייה ניצלים בידי הגנרל ז'אן בטיסט ברנדוט אשר מציע לה להינשא לו. דזירה דוחה את ההצעה בהתחלה, אולם כעבור כמה שנים פוגשת את ברנדוט בשנית ומקבלת אותה. נפוליאון הופך לקיסר הצרפתים, וברנדוט ממונה למרשל צרפת. בהמשך, מקבל ברנדוט הצעה מצד קרל השלושה עשר, מלך שוודיה החולני וחשוך הילדים, לקבל את משרת יורש העצר של שוודיה. ברנדוט נענה להצעה, אולם דזירה בוחרת להישאר בפריז, ולפיכך נוטלת חלק במאורעות שמעצבים את התקופה.
צבי בנטואיץ'

פרופ' צבי (הרברט) בנטואיץ' (נולד  בירושלים) הוא מבכירי חוקרי האיידס בישראל.  משמש כפרופסור במחלקה למיקרוביולוגיה אימונולוגיה וגנטיקה  ומנהל המרכז למחלות טרופיות ואיידס באוניברסיטת בן-גוריון, נשיא עמותת נאלא למיגור המחלות הטרופיות בארצות המתפתחות, מנהל מדעי של שלוחת מצדה של מרכז המדע ים המלח ערבה,  מדען ראשי של חברת תיקון עולם לקנביס רפואי וחבר הנהלת ארגון רופאים למען זכויות אדם.

קורות חיים

נולד ליוסף בנטוויץ' ולשרה יפה, בתו של הלל יפה וגדל ברחביה שבירושלים. בנטואיץ' למד רפואה כעתודאי במחזור השני של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים (1960) והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים הדסה ובהמשך היה רופא ראשי קבוע במחלקה פנימית א של ביה"ח הדסה. הוא התמחה באימונולוגיה כימית אצל פרופסור מיכאל סלע ואחר כך עשה פוסט דוקטורט באימנולוגיה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. הוא עבר לבית חולים קפלן בשנת 1975 שם התמנה למנהל מחלקה פנימית ג' והקים ועמד בראש מעבדת מחקר לאימונולוגיה קלינית בבית החולים קפלן ברחובות (1975–1980), אשר בהמשך הייתה למכון על-שם רות בן-ארי לאימונולוגיה קלינית בבית חולים קפלן (1980 - 2001). הוא יזם והקים את מרפאת האיידס הראשונה בישראל, שהפכה משנת 1997 למרכז הארצי לאיידס-"נווה אור". כמו כן היה ממקימי הועד למלחמה באיידס והוא משמש כיועץ בנושא האיידס למכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית, NIH.
שירת בחיל האוויר כרופא מוטס במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה והשתחרר בדרגת רס"ן.
בשנת 1976 מונה לפרופסור חבר  ובשנת 1981 לפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 1978 ל-1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנגלס UCLA, ובין 1985 ל-1986 היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ובין השנים 1991 ל-1992 היה פרופסור אורח במרכז האיידס באוניברסיטת מקגיל בקנדה ומשנת 2001 מדען אורח במכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית NIH . לפרופ' בנטואיץ' מעל 270 פרסומים מדעיים בעתונים רפואיים מן השורה הראשונה, היה חבר בוועדות מדעיות וארגוניות רבות בישראל ובחו"ל, וכן חבר במערכות של עתונים מדעיים רבים.
בין השנים 2001–2009 שימש כמדען הראשי של חברת Rosetta Genomics, שהוקמה על ידי בנו, ד"ר יצחק (צחון) בנטואיץ'. משנת 2000 היה חבר בהנהלת רופאים לזכויות אדם והיה גם יור ההנהלה בין 2009-2012 .  בשנת 2011 הוענק לו בכנסת על ידי סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, אות מפעל חיים, "על תרומתו המשמעותית כרופא וחוקר למערכת הבריאות בישראל, ולמחקר הרפואי בתחומי סרטן ואיידס". משנת 2012 פרופסור בנטואיץ'  מנהל  את שלוחת ים המלח והמכון לחקר העור במרכז מדע ים המלח והערבה שעבר לאחרונה למצדה. כמו כן מ-2014 הוא משמש כמדען ראשי של חברת "תיקון עולם" המגדלת ומספקת קנביס רפואי לכעשרת אלפים מטופלים בישראל.
דייוויד הר

שנים מוקדמות

דייוויד הר נולד תחת השם דייוויד ריפון (Rippon) ב-1947 בסנט לנרדס-און-סי, הייסטינגס, במחוז איסט ססקס שבאנגליה כבנם של אגנס לבית גילמור וקליפורד ריפון, מלח. הוא למד במכללת לנסינג, בית ספר עצמאי בווסט ססקס ואחר כך למד ספרות ב"ג'זוס קולג'" באוניברסיטת קיימברידג'. בקיימברידג' כיהן כאחראי על מבחני הקבלה של ועד המועדון לחובבי דרמה באוניברסיטה.

קריירה

בשנים 1971-1968 היה אחד ממיסדי להקת Portable Theatre Company . מחזהו הראשון "Slag" הוצג במסגרת תיאטרון נייד זה בשנת 1970. באותה שנה התחתן עם אשתו הראשונה, מרגרט מאת'סון. לזוג נולדו בהמשך שלושה ילדים להפני גירושיהם בשנת 1980. 
בשנים 1971-1970 הר היה מחזאי הבית של תיאטרון רויאל קורט בלונדון. אחרי שנת 1973 היה למחזאי הבית של "נוטינגהאם פלייהאוס", מהתיאטראות המודרניים החשובים שבפרובינציה. ב-1975 יחד עם דייוויד אוקין ומקס סטפורד-קלארק הקים את ג'וינט סטוק תיאטר קומפני (Joint Stock Theatre Company). בהמשך הוא התחיל לכתוב מחזות לתיאטרון הלאומי, שעל במתו הוצג בשנת 1978 יצירתו "Plenty", שבעקבותיה הועלו גם "A Map of the World" ב-1983 ו "פרבדה" (Pravda) ב-1984 (אותו כתב יחד עם הווארד ברנטון).
בשנת 1984 התמנה לתפקיד של מנהל associate director בתיאטרון המלכותי הלאומי. בשנים הבאות המשיך להציג מחזות רבים על במת תיאטרון זה, ביניהם הטרילוגיה "Racing Demon",‏ "Murmuring Judges",‏ "The Absence of War".
כמו כן ביים לא רק מחזות שכתב הוא עצמו אלא גם יצירות של מחזאים אחרים, כמו: The Pleasure Principle מאת סנו וילסון, Weapons of Happiness מאת האוורד ברנטון, המלך ליר מאת שייקספיר.
אמן מעורב פוליטית: הר כתב גם סדרת הרצאות בנושאי אמנות ופוליטיקה - "Obedience, Struggle, and Revolt" ("צייתנות, מאבק ומרד") ‏ (2005). חיבר מונולוג שנקרא "Wall" ("החומה") ששיחק בעצמו, על גדר ההפרדה שנבנתה על ידי ישראל בין היישובים הישראלים והפלסטינים ביהודה ושומרון, בעקבות האינתיפאדה השנייה. המונולוג אמור להיות מעובד לסרט תיעודי אמנותי בקנדה. כמו כן נודע בפירושיו החריפים בנוגע לתפקודם של המוסדות הציבוריים מתוך רצון להביא לשיפור.
דייוויד הר הקים בשנת 1982 חברה להפקת סרטים בשם Greenpoint Films וכתב תסריטים כמו " Plenty","Wetherby" "Strapless" "Paris by Night". 
דייוויד הר כתב מחזות לטלוויזיה עבור ה-BBC, כמו "Licking Hitler" ו -"Saigon: The Year of the Cat".
בנובמבר 2012 נבחר הר למחזאי הבית של בית הספר החדש לדרמה. בשנת 2015 כתב את התסריט לסרט "ההכחשה" על מאבקה של ההיסטוריונית חנה ליפשטד במכחיש השואה הבריטי דייוויד אירוינג.
דייוויד הר נשוי בשנית - למעצבת האופנה ילידת צרפת ניקול פרחי.
פרוטגוניסט

פרוטגוניסט (מיוונית: πρωτος - פרוטוס, ראשון, άγωνιστής - אגוניסטיס, לוחם. כלומר: הוא שמגלם את החלק הראשון, שחקן ראשי) המזוהה לעיתים עם הגיבור, הוא הדמות הראשית בדרמה שפעולותיה מהוות את מרכז העלילה של הסיפור. בספרות הקלאסית הפרוטגוניסט היה מונע מרצון טוב, כאשר דמות שמסייעת לו אינה בהכרח פרוטגוניסט, אך כיום אין זה תמיד נכון. פרוטגוניסט אינו יכול להתקיים בסיפור ללא קיומן של דמות או דמויות נגדיות שמכונות אנטגוניסט. הפרוטגוניסט אינו בהכרח בעל תכונות אופי של גיבור או הדובר של הסיפור.]
מאחר ששאיפותיו של הפרוטגוניסט מייצגות בדרך כלל את המטרה הראשית בעלילה הראשית, נשפטים כל מאורעות העלילה על פיהן: כוחות שתומכים במטרותיו של הפרוטגוניסט ייתפסו על ידי הקורא כמקדמים, וכוחות שמתנגדים למטרותיו - כמעכבים.
דמות הפרוטגוניסט היא בדרך כלל דמות עגולה ומורכבת, אשר מסופר עליה רבות. 
בספרות, ובמיוחד בטרגדיה, לפרוטגוניסט עלול להיות פגם או היבריס (בטרגדיה היוונית) אשר יוביל אותו לנפילתו, כדוגמת המלט. חלק מן הגיבורים אף נקראים גיבור טרגי כמו אנטיגונה.
זיקית (הוצאה לאור)

זיקית היא הוצאת ספרים ישראלית עצמאית שפעלה בין השנים 2015-2012. בראשה עמדו שירה חפר ואוריאל קון.

על ההוצאה

על פי פרסומי ההוצאה, אוריאל קון ושירה חפר ייסדו את הוצאת זיקית בזמן שישבו בבית קפה ירושלמי במרץ 2012. השנים החליטו להקים הוצאה שתקפיד על הוצאות של ספרים מעניינים, מפתיעים וחדשניים, ללא תלות בהוצאות אחרות, או ברשתות הספרים. המחירים של כל הספרים יהיו אחידים. ההדפסות יעשו על ידי בית דפוס הפועל בצורה אקולוגית. ההוצאה תפעל בשיתוף פעולה עם חנויות ספרים קטנות, ותייצר קהילה סביבה, שבאה לידי ביטוי באירועי תרבות.

פירוק

באוגוסט 2015 פירקו שני המייסדים את החבילה. הקטלוג הכולל 23 כותרים נמכר להוצאת מודן, מה שיאפשר את מכירת הספרים ברשתות הגדולות ולא רק בחנויות הפרטיות. לאחר הפירוק הקים קון הוצאה לאור בשם "תשע נשמות", ואילו חפר הקימה הוצאה בשם "לוקוס".
הצי האוסטרו-הונגרי

תולדות הצי

הבסיס הראשי של הצי האוסטרו-הונגרי היה בפולה בחוף קרואטיה, בו נמצא גם אחד המבדוקים הצפים הגדולים בים התיכון. בסיסים נוספים, קטנים ממנו, היו בנמלה המצוין של קאטארו, הקצה הדרומי ביותר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובטריאסטה, אשר עוד ב-1382 קיבלה עליה ברצון את שלטון בית הבסבורג. מספנות לבניית אוניות נמצאו הן בטריאסטה הן בפולה. 
בטריאסטה נמצאו גם המשרדים הראשיים של חברת הספנות הלויד האוסטרי (לימים לויד טריאסטינו), שנוסדה ב-1836. בשנת 1913 החזיקה החברה צי של 62 אוניות בתפוסה כוללת של 236,000 טונות.
אוניות מלחמה אוסטריות השתתפו לראשונה בפעילות מבצעית ב-1840. שלוש אוניות המלחמה "מדיאה" (Medea), "גריירה" (Guerriera) ו"ליפסיה" (Lipsia) פעלו במסגרת שייטת בריטית-טורקית-אוסטרו-הונגרית שפעלה לסילוק מוחמד עלי, מושל מצרים, מסוריה וארץ ישראל ונטלו חלק פעיל בהפגזת עכו מן הים שהביאה לנסיגת הצבא המצרי ולהחזרת השלטון העות'מאני בלבנט. 
מספנה ובסיס של הצי המלחמתי האוסטרי נמצאו גם בוונציה, בה הושקה ב-1860 ספינת התותחים המדחפית "קרקה" (Kerka), שסיימה את תפקידה והוצאה מן השירות רק ב-1908. שייטת אוניות המלחמה האוסטריות בוונציה, שנקראה "שייטת הלגונה", עגנה ב-1864 מול כנסיית סן ג'ורג'ו, וכללה את ספינת התותחים המדחפית "אוסלוגר" (Ausluger), אוניית המשוטה "אלנוך" (Alnoch), וחמש ספינות תותחים מונעות במשוטות.
ב-9 במאי 1864, במהלך פלישת פרוסיה ואוסטריה לדוכסות שלזוויג-הולשטיין, אז בדנמרק, נלחמה שייטת אוסטרית בפיקוד סגן-אדמירל וילהלם פון טגטוף נגד הצי הדני ליד הליגולנד. 
הצי האוסטרי קנה לו תהילת עולם בקרב ליסה, ב-20 ביולי 1866, סמוך לאי ויס בים האדריאטי. שייטת אוסטרית, בפיקוד סגן-אדמירל פון טגטוף, הכתה מכה ניצחת צי איטלקי גדול פי כמה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב. 
ב-1873 נוספה לצי פריגטת הקיטור החדשה "לאודון" (SMS Laudon), שנטלה חלק במפגן הימי הבינלאומי (Naval Review) שנערך בגראבוסה ב-1880.