מיכאל שרפשטיין

מיכאל (מיכה) שרפשטיין (נולד ב-22 בדצמבר 1947) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.

קורות חייו

הוריו טובה ואברהם שרפשטיין. אביו היה חרט עץ והיה לו בית מלאכה ביפו, אמו הייתה עקרת בית ועזרה לאביו. כשהתבגרו רכשו הוריו קיוסק בקולנוע גלרון ביפו. למיכה אח ואחות גדולים ממנו ואח ואחות קטנים ממנו.
מיכה שרפשטיין נולד במחנה פליטים בעיר נוי אולם שבגרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוריו עלו לישראל ב-1949 והתגוררו ביפו. בהיותו בן 11 עבר עם משפחתו לרמת-גן, בה גדל עד גיוסו לצה"ל. למד בבית הספר העממי ביפו ובתיכון אהל שם ברמת גן; בגיל 16 עזב את בית הספר והחל לעבוד כחשמלאי. בצבא היה חבר בגרעין נח"ל משאבי שדה ובהיאחזות קציעות במשך חצי שנה. כעבור שנה וחצי שירת כסמל, על תקן קצין תחמושת בצאלים.
בחופשת השחרור שלו מהצבא עבר מיכה שרפשטיין לתל אביב, התרועע עם יושבי בית הקפה כסית ודרכם נכנס לתעשיית הקולנוע. עבודתו הראשונה הייתה כשחקן. הוא הכיר את סוכנת השחקנים לביאה הון שהציעה לו לשחק בסרט הטלוויזיה "קרלוס" שצילמו באילת (1971). הוא שיחק קאובוי, בסרט שיחקה גם ג'רלדין צ'פלין. שיחק גם בסרטו של מנחם גולן "שוד הטלפונים הגדול" (1972) ובסרטו של אורי זוהר "עיניים גדולות" (1974). אחר-כך עבד במספר סרטים כעוזר תאורן. הוא עבד עם אורי זוהר וצבי שיסל כעוזר הפקה בתוכניות שונות שביימו לערוץ הראשון. אחר-כך היה מפיק בפועל בסרטים "הצילו את המציל" בבימויו של אורי זוהר ו"פנטסיה על נושא רומנטי" בבימויו של ויטק טרץ' על פי תסריט של חנוך לוין (שניהם ב-1977). "מסע אלונקות" שביים ג'אד נאמן היה הסרט הראשון בו שימש כמנהל הפקה (1977). הוא עבד כמפיק בפועל, מנהל הפקה ועוזר במאי ראשון ב"יוצאים קבוע", השני בסדרת סרטי אסקימו לימון, בבימויו של בועז דוידזון (1979). עבד גם בסרטו של דניאל וקסמן "חמסין" (1982) ובסרטו של רפאל רביבו "עדות מאונס" (1984). שימש כמפיק בפועל בשניים מסרטיו של ג'ורג' עובדיה – "הדודה מארגנטינה" ו"נורית 2" (שניהם ב-1983).
הסרט הראשון בו כיהן שרפשטיין כמפיק היה "לנה" בבימויו של איתן גרין (1982). שותפו בהפקה היה נסים דיין. אחר-כך הפיק את סרטו של גרין "עד סוף הלילה" (1985), הפעם הפיק לבד. באותה שנה הפיק את הסרט "גשר צר מאוד", בבימויו של נסים דיין, על פי סיפור מאת חיים חפר. לקח חלק בהפקת שניים מהסרטים שביים זאב רווח – "שרגא קטן" (1978) ו"ספר נשים" (1984). הפיק את הסרט "ללקק ת'תות" שביים אורי ברבש (1987). הפיק את הסרט "נישואים פיקטיביים" (1988) שביים חיים בוזגלו. ב-1990 הפיק את סרטו של ערן ריקליס "גמר גביע" וכעבור שנה הפיק את סרטו של ריקליס "זהר", אודות סיפור חייו של זהר ארגוב.
סדרת הטלוויזיה הראשונה ששרפשטיין הפיק הייתה "סטרייט ולעניין" (1994-1993), בבימויים של ערן ריקליס ויואב צפיר. הייתה זו קומדיית מצבים והסיטקום הישראלי הראשון אשר הציג דמות של הומוסקסואל בפריים טיים. הפיקה אותה כנרת טריפון רשף וביימו אותה ערן ריקליס ויואב צפיר. הפיק את סדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" עם אריק לובצקי ומתי הררי (1996).
שרפשטיין יצר ביחד עם עמיתן מנלזון את "כחול עמוק", הגרסה הישראלית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "משמר המפרץ", בבימויה של איילת דקל, שהוקרנה בכבלים (2000).
ב-2003 שרפשטיין הקים עם האחים משה ולאון אדרי את חברת ההפקה "טופיה". רבים מהסרטים והסדרות הפיק ביחד עם עמיתן מנלזון. יצר את סדרת הפשע "כתב פלילי" (2005-2004). הפיק את הסרט "פלייאוף" (2011) בבימויו של ערן ריקליס (2011), שמתבסס על סיפור חייו של רלף קליין.
הפיק את הסדרה "כתב פלילי" שביים חיים בוזגלו (2005-2004). הפיק את סדרת הטלוויזיה "טירונות" שביים אורי ברבש (1998). הפיק שני סרטים עם אריק לובצקי – "הפנטסיה הגדולה של סימיקו הקטן" (2011) ו"תפוחים מן המדבר" (ביים ביחד עם מתי הררי).
מיכה שרפשטיין הוא גרוש וחי מזה שנים רבות עם זוגתו ענת ברק.
היה נשוי לעיתונאית שרית ישי לוי ולאשת העסקים נילי תן-עמי, ממנה בנו הבכור, תום שרפשטיין, מוזיקאי, שהלחין את המוזיקה לחמישה מהסרטים והסדרות שהפיק. יש לו שני ילדים צעירים יותר ממערכת יחסים שהייתה לו עם שלי גיל, המפיקה הראשית בynet.