דפנה למיש

דפנה למיש (באנגלית: Dafna Lemish; נולדה ב-26 בספטמבר 1951) היא חוקרת תקשורת המונים ישראלית-אמריקאית, המתמקדת בתחום הילדים, הנוער ותרבות הפנאי, וכן בדימויי נשים וגברים והבניית הזהות המגדרית במדיה. כיהנה כדיקנית הקולג' לתקשורת באוניברסיטת דרום אילינוי (SIU) ובהמשך, עברה לשמש חברת סגל אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.

ביוגרפיה

דפנה למיש נולדה בחיפה ב-1951 וגדלה בשכונת קריית שלום בתל אביב, שם למדה בתיכון ט'. בנעוריה עברה המשפחה לגבעתיים. אביה, יהודה ברקאי, היה כלכלן, ובשנות חייו האחרונות היה יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים כללית. אמה, חיה ברקאי, הייתה גננת ומזכירה. אחותה, הדס גרשוני, היא פסיכולוגית, ואחיה, דן ברקאי, הוא מנהל משאבי אנוש. שניהם נשואים עם ילדים ונכדים. בשנים 1969–1971, שרתה למיש בצבא ההגנה לישראל והשתחררה בדרגת סמלת.
את פיטר, בעלה ואבי ילדיה, שעלה מקליפורניה, הכירה בירושלים בשנות ה-70, בעת שהיה מורה לתרבות, היסטוריה וגאוגרפיה של ישראל, והגיע לארץ לשנת לימודים. היא הייתה מדריכת נוער בתוכנית לנוער יהודי אמריקאי בתקופה זו. השניים נישאו ב-1975. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1977, החלו שניהם את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת המדינה של אוהיו: הוא בתחום החינוך והיא בתקשורת. שני הבנים הבכורים נולדו בארצות הברית במהלך חמש השנים ששהו שם. לאחר חזרתם לארץ נולדה בתם השלישית.
בשנת 1982, שבו למיש ובעלה לישראל עם שני ילדיהם וגרו בקיבוץ גלעד, ומשם עברו לרמת ישי. משנת 1983 עד 1990 עבדה למיש כמרצה במכללת אורנים, ובמקביל במכון לחקר תקשורת ומשפחה (ארגון קטן שהוקם ללא מטרות רווח כדי לקדם מודעות לתפקיד התקשורת במאבק לשוויון מגדרי; לימים הועבר לשדולת הנשים, נספג בתוכו ואינו קיים יותר). מאוחר יותר, כשעברו לגור בכפר סבא, הייתה שותפה להקמת בית הספר החדש לתקשורת של המכללה למינהל, שם גם למדה. בשנת 1995, עברה לאוניברסיטת תל אביב להקמת החוג לתקשורת, בו שמשה גם כמרצה עד שנת 2010. במהלך תקופה זו, שהתה מספר פעמים בחו"ל במסגרת שבתונים שונים ומלגות מחקר.
בין השנים 2008–2010 הייתה בשבתון בארצות הברית באוניברסיטת הרווארד, במכון לחקר תקשורת ובריאות ילדים. בעת ההיא החליטו השניים להישאר בארצות הברית בעקבות ילדיהם שכבר חיו שם.
ב-2010 החלה לעבוד באוניברסיטת דרום אילינוי (SIU -Southern Illinois University Carbondale) כראש חוג, ולאחר שנתיים מונתה לתפקיד דיקאנית הקולג' לתקשורת. היא עורכת-מייסדת של כתב העת "Journal of Children and Media".
בעשור השני של המאה ה-21 היא ובעלה גרו בעיר קרבונדייל, אילינוי ובהמשך, העתיקו את מקום מגורם לניו ג'רזי. מאז, למיש מכהנת כ-Associate Dean for Programs, בקמפוס של אוניברסיטת ראטגרס בניו ברנזוויק.

רקע אקדמי ותחומי מחקר

תחום המחקר של למיש הוא בתחום האיכותני ועוסק בילדים, נוער ותרבות הפנאי. כמו כן היא עוסקת במעמד האישה, הבניית זהות מגדרית וייצוגה בתקשורת. דרכה האקדמית התחילה דווקא בתחום אחר. מאז ילדותה רצתה להיות עיתונאית ובחרה ללמוד גאוגרפיה, כי בזמנו לא היה תואר בתקשורת, והיא תכננה להיות עיתונאית שמסתובבת בעולם ולומדת על תרבויות ומקומות חדשים.
כשסיימה את לימודי התואר הראשון בגאוגרפיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב, אותם החלה בשנת 1974, נפתחו לימודי תקשורת לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום הלימודים הללו, עם קבלת התואר השני בשנת 1977, המשיכה ללימודי תואר שלישי לדוקטורט בתקשורת מטעם אוניברסיטת אוהיו. במהלך הלימודים לתואר שני התחילה לעבוד בטלוויזיה החינוכית בתל אביב. לימים, היוותה הטלוויזיה החינוכית את נקודת הפתיחה למסלול האקדמי שהתוותה לעצמה, וכן לנושא בו היא עוסקת עד היום, ילדים ותקשורת, שהפך במשך השנים מתחום התעניינות לתחום ההתמחות הראשי.
המחקר שלה וההתעניינות האקדמית הוזנו במשך השנים מגידול שלושת הילדים והכרות קרובה בתפקיד של התקשורת בחייהם. ההתעניינות בייצוג נשים בתקשורת התעוררה אף היא מהמציאות האישית שבה חיה: המודעות הצומחת מחוסר השוויון המגדרי ובהדרגה, תוך פיתוח תובנות על תפקיד התקשורת בחיי היום יום בכלל ולתפקידה בהפצת דימויים פוגעניים בפרט, ובעקבות כך הגיע הרצון להוביל לשינוי חברתי.
למיש פרסמה עד היום כ-10 ספרים ומעל 130 מאמרים במגזינים, המשמשים עד היום כמאמרים הנלמדים במסגרות אקדמיות שונות.
אחד הפרויקטים האחרונים שלה משלב בתוכו את שני התחומים שבהם היא עוסקת וחוקרת: ילדים ומדיה וזהות מגדרית. המחקר נקרא Screening gender on children’s television: The views of producers around the world, ובמסגרתו ראיינה 135 מפיקים מ-65 מדינות, אשר מפיקים תוכניות לילדים ברחבי העולם, ובחנה את ההבלים התרבותיים לצד מכנים משותפים אוניברסליים.

מענקים מחקריים

פעילותה המחקרית זיכתה אותה פעמים רבות במענקים בארץ ובחו"ל, לביצוע עבודות מחקר מגוונות בתחומי ילדים ומדיה וייצוג נשים. משרד התקשורת בישראל, מלגת מחקר ללמוד על השפעות של אלימות בטלוויזיה בקרב ילדים (1995), מענק מחקר של חברת סלקום על שימוש בטלפונים סלולריים בישראל, בשיתוף עקיבא כהן (2002-2005); איגוד האינטרנט בישראל - מלגת מחקר בנושא ילדים בישראל אונליין (2006); מכון הרצוג לתקשורת, חברה ופוליטיקה (אוני' ת"א) - סיקור אלימות נגד נשים במדיה (2005). קרן ישראל למדע - הומור ברשת וסטודנטים ישראלים: הבניית לאומיות, אתניות וזהות מגדרית. עם לימור שיפמן. האוניברסיטה העברית, ירושלים (2010). איגוד השידורים בבוואריה (Bavarian Broadcasting Corporation-IZI). מינכן, גרמניה: מספר מענקים מטעמו על מחקרים שזכו בפרסים: בייצוגיות המשפחתיות הבין תרבותית בתוכניות ילדים (2008), ילדים והומור (2005), מגדר בטלוויזיה גלובלית של ילדים (2004).