google/wiki40b huggingface dataset:
ברכה קופשטיין

ברכה קופשטיין - כץ (באנגלית: Bracha Kopstein, ביידיש: ברכה קאפשטיין; 1909 - 14 בספטמבר 2012) הייתה משוררת יידיש.
נולדה בשנת 1909 בפרילוקה (Нова Прилука),  שבמחוז קייב שבאוקראינה. בשנת 1924 היגרה קופשטיין לאמריקה. נישאה למשורר יידיש בנימין כץ, בעניאמין קאַץ (1906- 3 ביולי 2002, כ"ג בתמוז תשס"ב, תל אביב). עלתה ארצה בשנת 1949 עם בעלה בנימין כץ.
נפטרה ב-14 בספטמבר 2012, כ״ז אלול תשע״ב, ונטמנה בבית העלמין בחולון-בת-ים.
אי-שרדות אקשן

אי-שרדות אקשן-איחוד מחדש

אי-שרדות אקשן-איחוד מחדש הוא סרט באורך של 45 דקות. הסרט הוא סיכום לאי-שרדות אקשן. הסרט מראה מה קרה למשתתפים אחרי שסיימו את אי-שרדות אקשן ומי ימשיך לסדרה הבאה. הסרט יצא ב-2010 כמה שבועות לאחר סיום העונה של אי-שרדות אקשן. הסרט דומה בעלילתו לסרט לאי-אי-אי-שרדות.
בסרט היו כמה שינויים מהסדרה אי-שרדות אקשן ובהם דנקן וקורטני חזרו, להת'ר צמח השיער ועוד. מסופר שהסרט התרחש שנה אחרי התרחשות האירועים ב"אי-שרדות אקשן". בפרק הוצגו סיירה, בליינלי ואלחנדרו, שהתמודדו לראשונה בעונה הבאה.

מחוות לסרטים\סדרות אחרים

העונה הייתה עונה שעסקה בסרטים, אז לכן היו שם הרבה מחוות לסרטים וסדרות אחרים, כגון הנסיכה הקסומה, פרויקט המכשפה מבלייר וסדרה אחרת של Teletoon בשם 6Teen (שרוב המדבבים בגרסה האנגלית של הסדרה דיבבו גם בה, שודרה בישראל תחת השם "הקניון", והיא שודרה בשפת המקום בליווי תרגום לעברית ).
פנטום פיין

עטיפת הדיסק ועיצובו

העיצוב מתחלק לשני חלקים עיקריים, חיצוני ופנימי.
עטיפת האלבום החיצונית היא עטיפת קרטון בצבא חום, בדומה למעטפות הצבאיות, ומכוסה בחותמות; מקדימה, חותמת הנושאת את הכיתוב "אלמנה שחורה" ולוגו הלהקה, ומאחורה אותה החתימה בצבע אחר, שמות השירים ושם האלבום; בדומה לצו גיוס לצה"ל.
בנוסף, בפינה הימנית העליונה המעטפה מכילה חלונית שבה בדרך כלל רשומה כתובתו של הנמען. הפריטים המופיעים בחלונית הדואר הם סימבוליים [XXXXXX] ומכוונים לבעלי הלאום הישראלי.
הדיסק עצמו עוטר עיצוב שאופייני לעטר בתי כנסת, וניתן לראות בו מגני דוד בסגנון אלטרנטיבי.
נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון

הסדרה

אוניות  הסדרה נבנו על סמך ניסיון ולקחים שנצברו מהפעלת נושאות המטוסים שקדמו להן - שתי נושאות המטוסים מסדרת לקסינגטון, שהיו סיירות קרב שהוסבו לנושאות מטוסים, והריינג'ר – האונייה הראשונה של צי ארצות הברית שנבנתה כנושאת מטוסים. אוניות הסדרה החדשה תוכננו לשאת 90 מטוסים. מאפיין של סדרה זו שלא הוכנס לאלו שאחריה היה מעוט להזנקת מטוסים שהותקן בסיפון המוסכים של האוניות והתברר שהיה בלתי שימושי. 
בניית האונייה הראשונה בסדרה, יורקטאון, החלה ב-1934 והיא נכנסה לשירות ב-1937. אנטרפרייז באה בעקבותיה ב-1938 והורנט – ב-1941. כולן נבנו במספנת ניופורט ניוז שבמדינת וירג'יניה. 
אוניות נוספות בסדרת יורקטאון לא נבנו, ולאחריהן הוכנסו לשירות בצי ארצות הברית נושאות מטוסים משופרות, נושאות המטוסים מסדרת אסקס.
יחסי מונגוליה–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת מונגוליה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין מונגוליה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1 ביוני 1971. היחסים בין המדינות הושעו ב-1973 אך חודשו בשנת 1990.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במונגוליה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים. גם אזרחי מונגוליה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
שמורת סיחוטה-אלין

היסטוריה

השמורה נוצרה בצו ממשלתי מ-10 בפברואר 1935, מנהל השמורה הראשון היה קונסטנטין ג. אברמוב, שפעל למען ניקוי היערות ומאבק בציידים לא חוקיים בגבולות השמורה.
ב-1944, שטח השמורה גדל ל-1.8 מיליון הקטאר. בשנת 1951, בעקבות סגירה המונית של שמורות בברית המועצות, שטחה הופחת 18 פעמים — עד 100 אלף הקטאר. ב-1961, הודות ליוזמות של מדענים, שטח השמורה הוגדל חזרה עד ל-310 אלף דונם.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, שטח השמורה הגיע ל-397,400 דונם והשטח הכולל של השמורה הוא 401,600 דונם. ב-2006, השמורה נקראה על שם מנהלה הראשון — קונסטנטין ג. אברמוב.
לונה פארק תל אביב

היסטוריה

הלונה פארק נפתח בשנת 1970, כלונה פארק עירוני. הוא החליף את ה"לונה פארק ביפו" שפעל מ-1952 בשדרות ירושלים 12 פינת דרך בן צבי, על השטח בו ניצב משנת 2007 בניין משכנות רות דניאל. 
בעת פתיחתו מנה שלושה מתקנים בלבד: גלגל ענק, מכוניות מתנגשות וסחרחרת סוסים. במשך הזמן נוספו מתקנים רבים ובהם רכבת הרים. בתקופת הפעלתו על ידי העירייה, הכניסה למתחם הייתה חופשית, והמבקרים שילמו בנפרד עבור השימוש בכל אחד מהמתקנים.
בסוף שנות השמונים הופרט הלונה פארק והועבר לניהול חברה פרטית.  
במקביל אליו, פעל בתל אביב מ-1974 עד 1989 לונה פארק קטן במגדל שלום בשם "מאירלנד".
אלן בוקסיץ'

נבחרות יוגוסלביה וקרואטיה

בגיל 20 זומן לראשונה בוקסיץ' לנבחרת יוגוסלביה בכדורגל לקראת מונדיאל 1990 אך המאמן, איביצה אוסים, העדיף את זלאטקו וויוביץ' ודארקו פאנצ'ב במקומו במיקום זה על המגרש ולכן לא זכה בוקסיץ' לדקת משחק אחת בטורניר זה. בנבחרת קרואטיה בכדורגל שיחק בוקסיץ' לאחר התפרקותה של יוגוסלביה והופיע עמה כבר ביורו 1996. בוקסיץ' החמיץ את משחקי מונדיאל 1998 בו סיימה נבחרתו, קרואטיה, במקום השלישי המפתיע. פציעתו גרמה לאכזבה בקרב העם הקרואטי, בשל העובדה ששילובו של בוקסיץ' עם חלוצה השני של נבחרת קרואטיה, דאבור שוקר, היה יוצר חוד אימתני שיכול היה לחדור הגנות רבות במהלך הטורניר. בוקסיץ' ערך לבסוף את הופעתו הראשונה במשחקי גביע העולם בכדורגל במונדיאל 2002.
לבוקסיץ' היו 40 הופעות במדי נבחרת קרואטיה, בהן כבש 10 שערים.
נעם ולדמן

ביוגרפיה

נולד וגדל בקריית ארבע לרות ולרב אליעזר ולדמן (ראש ישיבת ניר קריית ארבע וחבר כנסת מטעם סיעת התחיה).
למד בישיבת מעלה חבר ובישיבת מרכז הרב במשך כשנתיים. לאחר מכן למד כעשור בישיבת קדומים אצל הרב יצחק בן שחר.
לאחריהם למד במשך מספר שנים בכולל הדיינות ביישוב בית חגי.
משנת 2012 הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע.
גברת וילסון

עלילה

בשנת 1963, חיי הבית המאושרים של אליסון וילסון מתנפצים כאשר בעלה מת בפתאומיות. בעלה אלכסנדר אלק וילסון הוא הסופר וקצין לשעבר ב-MI6. אליסון מגלה שכל מה שידעה על בעלה במשך 22 שנים שחיו במהירות נפרם כאשר היא מגלה שהיא לא רק גברת וילסון היחידה שיש. אליסון משתדלת להגן על שני בניה כאשר היא מנסה לגלות את עברו של בעלה כשהיה קצין מודיעין זר בעברו.
The Heretics

תקציר

The Heretics הוא סרט דוקומנטרי סמי-אוטוביוגרפי, המסופר על ידי בריידרמן בגוף ראשון, החל מהגיעה לניו יורק ב-1971 וההכרות שלה עם עולם האמנות של מנהטן. הנרטיב עוטף את גוף הסרט, אשר מורכב מראיונות אינטימיים עם חברות לשעבר בקולקטיב, ומתעד את מעורבותן עם Heresies: A Feminist Publication on Art and Politics, וחוקר את הפמיניזם בעולם האמנות במהלך שיאו של הגל השני של הפמיניזם, ועד התקופה העכשווית. השמות של כתב העת ושל הסרט הם בהשראת המימרה "אמיתות חדשות מתחילות ככפירה."

הפקה

בריידרמן החלה את העבודה על סרט ב-2006, כשהיא נסעה ברחבי ארצות הברית וכן לספרד ואיטליה, כדי לראיין עשרים ושמונה חברות לשעבר בקולקטיב הכפירה.
The Hereticsמשלב קטעי ראיון עם תמונות סטילס, אנימציית תלת-מימד, סרטי ארכיון, וסצנות מבוימות שבהן שחקניות צעירות משחקות את תפקידי חברות הקולקטיב. האסתטיקה של הסרט מתוארת כ"קולאז' רדיקלי" המזכיר הן את המגזין המקורי והן את עבודתה המוקדמת בווידאו ארט.
ג'ון מילינגטון, המכונה לעיתים "הסנדקית של מוזיקת נשים" תרמה פסקול מקורי לסרט, בשיתוף פעולה עם האחיין שלה, לי מדלוני. כאשר מילינגטון, שאמרה על המגזין Heresies שהוא "היה בכל לופט מגניב ובכל חלל מגורים בו נשארתי," שמעה שהסרט בפוסט פרודקשן, היא איתרה את בריידרמן בסטודיו שלה, צפתה בעריכה הגסה במשך 10 דקות, ואז אמרה, "כל צורכי המוזיקה שלך נפתרו."
חברות לשעבר בקולקטיב המופיעות בסרט כוללות את אמה איימוס, איידה אפלברוג, מרי בת אדלסון, סו פרידריך, ג'נט פרוליך, הרמוני האמונד, ג'ויס קוזלוף, לוסי ליפרד, איימי סילמן, סוסנה טורה, ססיליה וקוניה ונינה ינקוביץ.
הקרנת הבכורה של The Heretics התקיימה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בשנת 2009, שם הוא רץ במשך שבוע.

קבלה

The Heretics זכה לביקורות חיוביות מ"ניו יורק טיימס", בה נכתב שהסרט "נותן תחוש מרנינה של איך זה היה להיות פמיניסטית בשנות ה-1970." אריאל דוהרטי כתבה ב- On The Issues Magazine, "הודות לבריידרמן והצוות המתוחכם שלה, בסרט The Heretics יש לנו דוגמה חזקה ומשכנעת לכוח היצירתי של הפמיניזם."
מספר מבקרים מתחו ביקורת על הנוסטלגיה בסרט, בעוד אחרים, כמו אהרון קוטלר מ- Slant Magazine, גינו את "הערפול" של The Heretics. קוטלר כתב שהסרט מייצר "הצהרות כלליות על כמה זה קשה עבור נשים להצליח בעולם של גברים."
יוסף מלול

ביוגרפיה

נולד בשנת 1873 (ה'תרל"ג) לערך באייט עטאב שבמרוקו לרב דוד ולפרחה מלול, בן למשפחה שמוצאה בספרד. למד והתחנך בילדותו אצל הרב רפאל אוחיון במשך שנתיים, משם המשיך ללמוד אצל הרב ימין הכהן, וכשהתבגר החל ללמוד בישיבתו של הרב דוד סויסה במרקש. בישיבה שימש גם כמורה לתלמידים, אותם הכין לשיעורי ראש הישיבה, במשך חמש שנים.
בהמלצת רבו, נשלח בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) לערך לבית הדין הרבני במרקש, שם קיבל סמיכה לרבנות ודיינות, וחזר לעיר מולדתו, אייט עטאב. ביום חזרתו הגיע לעיר מישראל השד"ר הרב נחמן אנג'יל, שם ישב ודן עמו בלימוד תורה ונושאים נוספים. השד"ר ביקש ממנו לחזור עמו לישראל, אך לבסוף וויתר על הבקשה, באמרו לרב מלול: "אם אקחך מכאן, תחרב כל הסביבה".
עם שובו לאייט עטאב, ייסד בה ישיבה בבית הכנסת הגדול בעיר. תלמידיה הורכבו מתושבי העיר, ושאר כפרי הסביבה. בתקופה זו נישא לגידא בת הרב מימון מלכה, והתפרנס למשך תקופה מסחורה שרכש במרקש ומכר בעירו.
תקופה קצרה לאחר שייסד את הישיבה, מונה לשמש כרב העיר, והוסמך לשחיטה על ידי הרב ישראל אבוחצירא. בעקבות סירובו לקבל שכר על תפקידו, עסק במסחר צאן ובקר כשותף עם מוסלמים מקומיים, ובהמשך סחר בבדי פשתן ובתבואה בערי וכפרי הסביבה.
במשך שנות שהותו במרוקו למד כחברותא עם הרב אהרון הכהן אזוג. בשנת 1950 (ה'תש"י) סייע בהוראת תלמידים לבנו, בעיר תַּאלְסִינְתְּ. בחודש פברואר 1958 ( אדר ה'תשי"ח) עלה לישראל בהפלגה והתיישב בעיר נתיבות, שם הוצעה לו משרת דיינות, אך סירב.
בשנים האחרונות לחייו התעוור, ונכדיו היו מקריאים בפניו ספרי קודש שבחר ללמוד. הלך לעולמו ב-4 במרץ 1968 (ד' באדר ה'תשכ"ח), ונקבר בבית העלמין המקומי בנתיבות.
שמו הונצח על ידי קריאת רחוב על שמו בעיר נתיבות. בנו היה הרב דוד מלול, רבה של ירוחם.
מפלגת הפועלים עוואמי

ייסוד

המפלגה הוקמה בנובמבר 2012, כמיזוג של מפלגת העבודה הפקיסטנית, מפלגת עוואמי פקיסטן ומפלגת הפועלים של פקיסטן. המיזוג שיקף הכרה במעגלי השמאל בסתירות ההולכות וגדלות מבנה הכוחות הרווח בחברה ובממשלך הפקיסטניים, ואת הצורך באחדות כדי להתמודד עמם. התהליך הונע על ידי צעירי שלוש המפלגות, ומספר פעילים חיצוניים להן, שלא היו מעורים בפוליטיקה של פוסט-המלחמה הקרה והקונפליקטים המובנים בה (לדוגמה, בין הסטליניסטים, הטרוצקיסטים, המאואיסטים וכן הלאה).
על אף שלא היה זה הניסיון הראשון לבנות איחוד שמאל, הקמתה של מפלגת עוואמי עוררה התרגשות בקרב אנשי פוליטיקה פרוגרסיבית, גם מחוץ לפקיסטן, בשל ההבטחה שבפעם הראשונה הפוליטיקה תישען על מיטב המסורת של המאה ה-20, אך תיבנה אידאולוגית ומעשית לצרכים של המאה הנוכחית.
המפלגה קיימה את הקונגרס הראשון שלה בספטמבר 27–28 2012, בו נבחרה המנהיגות הלאומית, לאחר בחירות שהתקיימו בתאים האזוריים ברחבי המדינה. הנשיא הראשון שנבחר לשלב בניית המפלגה היה עביד חסן מינטו. כמצע פוליטי, הסכימו המפלגות לעסוק בארבעה נושאים מרכזיים: דיכוי מעמדי, אימפריאליזם, קיצוניות דתית, וזכויות מיעוטים אתניים.
בבחירות הכלליות של פקיסטן בשנת 2014, המפלגה זכתה ב-18,650 קולות, או 0.04%.
ג'וליה מורלי

ביוגרפיה

מורלי נולדה בלונדון ועבדה כדוגמנית, היא נישאה לאריק מורלי, הבעלים והמייסד של תחרות מיס עולם, ב-1996 היא יזמה את התחרות המקבילה לגברים מר עולם.
ב- 2000 היא החלה לשמש כיושב ראש ארגון במקום בעלה ומטעם תפקידה היא הקימה את ארגון "יופי עם מטרה" ,העוסק בצדקה ומספק שירותים הומניטרים לארגונים שונים ברחבי העולם.
בתחרות מיס עולם 2009 היא פתחה את קרן הילדים העוסקת בתרומות בנושאים כמו חינוך ובריאות לילדים נזקקים.
מקלע

מַקְלֵעַ או מְכוֹנַת יְרִיָּה הוא כלי ירי המסוגל לירי אוטומטי רציף לפרקי זמן ארוכים.

היסטוריה

המקלעים האוטומטיים הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-19, למרות שניסיונות לבנות רובים עם קצב אש גבוה יותר נעשו עוד קודם לכן. בשנת 1861 רשם ריצ'רד ג'ורדן גאטלינג פטנט על מכונת הירייה שלו. מקלע גאטלינג היה מקלע רב-קני שהותקן על גבי חצובה ניידת של תותח שדה ואפשר ירי מהיר ורציף של עשרות קליעים. המקלע ומחזור הירי (טעינה-דריכה-ירייה-טעינה) הופעל על ידי סיבוב ידית בידי הצוות. בשנת 1883 הופיעה מכונת הירייה האוטומטית האמיתית הראשונה - מקלע מקסים. מכונה זו הומצאה על ידי היירם מקסים והייתה הראשונה לנצל את הרתע והגזים שנוצרים בזמן הירי כדי לטעון מחדש קליע לבית הבליעה ולאפשר עוד מחזור ירי. כמו כן כללה מכונת הירייה של מקסים קירור במים של הקנה ונגררה על גבי זוג גלגלים כדי לאפשר ניידות. מקלע מקסים כונה גם "מברשת הצבע של השטן" בשל יכולתו "לצבוע" את שדה הקרב בדם. בתחילת המאה ה-20 כבר הופיעו מכונת ירייה מודרניות. מקלע ויקרס הופיע ב 1912 ואילו המקלע הכבד M2 שהומצא על ידי מהנדס הנשק הנודע ג'ון בראונינג תוכנן כבר ב-1921 ונכנס לשירות ב-1932.
בתקופת מלחמת העולם השנייה חלה התפתחות באמינות המקלעים ובהפיכתם לקומפקטיים יותר. בתקופה זו המקלעים העיקריים היו בראונינג 0.3, בראונינג 0.5 M2, מקלע לואיס, ברן (כוחות הברית) ומנגד ה-MG-34 וה-MG-42 (גרמניה). בשנות ה-30 של המאה ה-20 הופיעו תתי המקלע ובעקבותיהם, אחרי מלחמת העולם השנייה, הופיעו גם רובי הסער האוטומטיים. מאז, הדגש היה על הקטנת המקלעים והפיכתם לאמינים, פשוטים יותר וקלים יותר.
אחרי מלחמת העולם השנייה (ובזמן המלחמה הקרה), תוכננו מקלעים כמו "מאג" ו"מינימי" (שניהם בלגים, תוצרת FN Herstal) שנהפכו למקלעים הסטנדרטים של נאט"ו. נעשו ניסיונות לתכנן גם מקלעים כבדים מתקדמים אך הם לא צלחו, ומקלע ה-M2 בראונינג נשאר המקלע הכבד הנפוץ ביותר בשימוש גם כיום. בעשור הראשון של המאה ה-21 פותחה ערכת QCB להחלפה מהירה של הקנה ב-M2, אשר תרמה מאוד לתחזוקה ולמבצעיות של המקלע, ונרכשה על ידי צבא ארצות הברית וצה"ל.
גם בישראל תוכננו מקלעים. במלחמת העצמאות פיתחה תע"ש את "מקלע דרור" ובאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פיתחה את "הנגב": מקלע קל שהפך למקלע המוביל בצה"ל. בעשור השני של המאה ה-21 פיתחה חברת תעשיות נשק לישראל (חברת IWI, שהוקמה ממפעל הנשק של תע"ש שהופרט) את הנגב NG7, גרסה של הנגב בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.

סוגים

נהוג לסווג מקלעים על פי גודלם, הקליבר שלהם והתצורה שלהם.
אושקובסקויה

היסטוריה

מאמצי התיישבות באזור נעשו החל מהמאה ה-19 על ידי ארצות הברית וקנדה, ונמשכו במאה ה-20 למרות שרוסיה טענה בעלות על האי וראנגל החל משנת 1911. פרוץ מלחמת האזרחים הרוסית גרמו לעזיבת ניסיונות ההתיישבות למספר שנים. בשנת 1926 הוקם היישוב על ידי משלחת מחקר של גיאורגי אושקוב אשר הביא איתו מספר משפחות ממוצא רוסי וממוצא צ'וקצ'י כדי לייסד יישוב בן כ-60 נפשות. מספר שנים מאוחר יותר, כאשר נראה היה שהיישוב המרוחק מצליח לתפקד, הוקם יישוב קבע נוסף על האי וראנגל כ-30 קילומטר ממערב לאושקובסקויה. היישוב החדש נקרא זביוזדני ודרך עפר נסללה כדי לקשר בין שתי נקודות היישוב. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הגיע היישוב אושקובסקויה לשיא גודלו, אוכלוסייתו מנתה כ-200 נפש והוקמו בו מבני ציבור כגון בית ספר, מועדון, סניף דואר, בית חולים, שדה תעופה הכולל מנחת מסוקים ואפילו מוזיאון קטן המוקדש לטבע הייחודי של האזור. 
לאחר פירוק ברית המועצות והשפל הכלכלי אליו נקלעה רוסיה, קטנו במידה משמעותית כמויות האספקה אשר סופקו ליישוב והוא החל לדעוך. תרמה לכך העובדה שגם היישוב השכן זביוזדני ננטש עוד בתקופה הסובייטית. אמנם בזכות מנחת המסוקים אשר הוקם באושקובסקויה בשנות ה-60 של המאה העשרים עדיין ניתן היה להגיע אליו בקלות יחסית אך בשנת 1997 הוחלט להעביר את כל תושבי היישוב לעיירה מיס שמידטה אשר ממוקמת על חופה של רוסיה היבשתית ובכך נגזר על אושקובסקויה לגווע סופית. התושבת האחרונה של העיירה, וסילינה אלפאון, נהרגה בידי דוב קוטב בשנת 2003 וכך בא הקץ על התיישבות אנושית קבועה באי וראנגל.
ישיבת אפיקי דעת

פעילות

הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד (1995), יחד עם הקמת הגרעין התורני בעיר. בישיבה לומדים כ-400 תלמידים, והיא אחת מישיבות ההסדר הגדולות ביותר. 
תלמידי הישיבה מתנדבים במרכז החסד המקומי, בעזרה לקשישים, לימוד עם ילדים, עזרה למשפחות במצוקה, הכנת נערים לשירותם הצבאי ועוד.
בישיבה פועל בית דין לממונות. הדיינים הם הרב פנדל, הרב אריאל בראלי והרב דרור טוויל.
הישיבה מדגישה את חשיבות החזרות בלימוד.
פעם בשבועיים מתקיים בישיבה שיעור של הרב אשר וייס ופעם בשבוע שיעור של הרב אהרן בוטבול. בין הרבנים המלמדים אמונה: הרב ערן טמיר, הרב חגי לונדין, הרב שמחה שטטנר והרב קובי דביר.

מסלולים בישיבה

בישיבת קיים כולל לימוד לרבנות, בראשות הרב יצחק סופר, שבו לומדים כ-30 אברכים ובחורים. כמו כן קיים בה כולל דיינות, בראשות הרב אביעד תפוחי, ובו כ-10 אברכים. קיימת בישיבה גם אפשרות של לימודי הוראה במכללת יעקב הרצוג.

שלוחות

לישיבה שלוחה נוספת בעיר, הנקראת לב לדעת. ישיבה זו הוקמה בשנת תש"ס, ובראשה עומד הרב שלמה בנימין. רבים מן התלמידים הבאים למוסד זה הם בוגרי תיכונים וישיבות דתיות. הלימודים מתקיימים בו בקבוצות של 4–5 תלמידים]. במוסד זה כ-200 תלמידים.
בשנת ה'תשס"ו (2007) הקימה הישיבה שלוחה נוספת, ישיבת דרך חיים, בקריית גת, שאופייה דומה לזה של "לב לדעת". בשלוחה זו כ-100 תלמידים. בראש השלוחה עומד הרב אמיר ממן, בן המחזור המייסד של הישיבה בשדרות.
קווין הרטר

נעורים וקריירת מכללות

הרטר נולד באולבני שבניו יורק, ולמד ב"תיכון שננדה" שבעיר קליפטון פארק הסמוכה. בשנתו השלישית בקבוצת הכדורסל של התיכון הוביל אותה הרטר לזכייה באליפות התיכונים של מדינת ניו יורק, כשקלע 25 במשחק הגמר. בעונתו האחרונה בתיכון זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין במדינה ("Mr. New York Basketball").
בשנת 2016 השתתף ב"אליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18" כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב. בשנת 2017 לקח חלק באליפות העולם בכדורסל עד גיל 19, וזכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית הארד.
בין השנים 2016–2018 למד באוניברסיטת מרילנד, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 12.0 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נלקח הרטר בבחירה ה-19, על ידי אטלנטה הוקס. החל מהמשחק ה-20 של קבוצתו החל לשמש כשחקן חמישייה קבוע, במקומו של קנט בייזמור, ולאורך עונת הרוקי קלע 9.7 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
התחלה נוראה

עלילה

בתחילת הספר, נמצאים האחים ויולט, קלאוס וסאני בודלר בחוף הים, כשהם פוגשים בחבר של הוריהם, מר פו, המספר להם שהוריהם מתו בשריפה שכילתה את ביתם וכל רכושם. בהיעדר קרוב משפחה לגור איתו, הילדים נשלחים לחיות עם הרוזן אולף, קרוב משפחה רחוק.
לאולף יש שכנה, שופטת במקצועה, שנקראת השופטת סטראוס. יש לה בית יפה עם ספרייה גדולה והיא מתנהגת בצורה יפה מאוד לילדי בודלר - עוזרת להם להכין ארוחה לעוזריו של אולף ומרשה להם לקחת ספרים מספרייתה ולהתארח אצלה.
אולף מתגלה כאיש חמדן ששואף להשיג את הירושה העצומה של משפחת בודלר. הוא מזניח את הילדים ומכריח אותם לבצע משימות רבות וקשות.
לאחר זמן מה הילדים הולכים לספר על זה למר פו. מר פו מסביר להם שעל פי החוק אולף יכול לגדל אותם בכל דרך שירצה.
בחלק אחד של הספר מתבקשים הילדים להכין ארוחה לאולף ולצוות שלו. הם מחליטים להכין ספגטי ברוטב, דבר שלא מרצה את אולף, אך כך הם יכולים להכיר את עוזריו האיומים : איש בעל קרסים במקום ידיים, איש שנראה לא גבר ולא אישה, גבר קירח עם אף ארוך ושתי נשים עם אבקה לבנה על פניהם.
לאחר מכן אולף מתנצל בפניהם. הוא מודיע לילדים שהוא מעלה מחזה חדש "הנישואים הנפלאים". הוא רוצה שויולט תשחק את תפקיד הכלה בעוד הוא משחק בתפקיד החתן, ומספר להם שהשופטת סטראוס תגלם את השופטת שמחתנת את בני-הזוג.
באחד הימים לאחר מכן שהו האחים בביתה של השופטת סטראוס וקראו ספרים. כשהגיע האיש בעל ידי הקרסים, עוזרו של אולף, לקחתם, הספיק קלאוס להגניב עמו ספר העוסק בחוקי הנישואין. קלאוס קורא את הספר כל הלילה, ומגלה את תוכניתו של אולף. אולף מתכנן להתחתן עם ויולט דרך המחזה - מפני שעל פי חוק ויולט, בת ה 14, יכולה להתחתן באישור האופוטרופוס שלה. הוא גם מגלה שהכלה חייבת לחתום בכתב ידיה.
קלאוס סיפר לויולט על תוכניותיו של הרוזן, אך שהלכו אליו הוא הודיע כי חטף את סאני וכי יהרוג אותה במידה וויולט לא תשתף עמו פעולה. המחזה מתחיל, וברגע שאולף מודיע שויולט והוא באמת נשואים, המחזה נעצר באמצע. 
ברגע שסאני חוזרת בבטחה משביו של אולף, ויולט חוזרת לבמה ומודיעה שהיא ימנית, אך חתמה עם ידה השמאלית - מה שאומר שהנישואים מבוטלים.
הרוזן אולף בורח, ולילדים שוב אין אופוטרופוס. השופטת סטראוס אומרת שהיא רוצה להיות האופוטרופוסית שלהם, אך מר פו מתערב ואומר שהאופוטרופוס חייב להיות קרוב-משפחה. הם עוזבים את השופטת ונוסעים עם מר פו לבנק כדי לחפש אפוטרופוס חדש.
בית בן יהודה

היסטוריה

בשנות מלחמת העולם הראשונה שהו בני משפחת בן-יהודה בארצות הברית, ועם שובם ארצה החלה הקמת הבית בתלפיות, ביוזמה ובמימון של ההסתדרות העברית באמריקה, שהוקירה מאוד את מפעלו של בן-יהודה להחיאת השפה העברית. אלא שהוא עצמו לא זכה לגור בביתו החדש. 
זמן קצר לאחר התחלת הבניה, ב-16 בדצמבר 1922 (כ"ו בכסלו תרפ"ג) הוא הלך לעולמו. משפחתו גרה בבית עד 1951, ולאחר מכן הפכה אותו למוזיאון קטן לזכרו. 
כעבור מספר שנים תרמה המשפחה את הבית לעיריית ירושלים, בתנאי מפורש שהמוזיאון ימשיך להתקיים בו. למרות ההתחייבות למלא את מצוות המשפחה, הועברו מוצגי המוזיאון לבניין העירייה, במטרה מוצהרת לפתוח שם את המוזיאון מחדש. אלא שגם הבטחה זו לא התגשמה מעולם. המוצגים לא חזרו למשפחה ועד היום אין איש יודע היכן הם נמצאים.
ב-1965 השכירה העירייה את הבית לדיירים פרטיים, ובשנת 1971 החליט ראש העיר טדי קולק, למסור אותו, תמורת דמי שכירות סמליים (הסכם חכירה), לארגון המתנדבים הגרמני "אות הכפרה והשלום". הארגון מביא ארצה צעירים ומבוגרים מגרמניה לעבודה בהתנדבות במוסדות סעד ורווחה ובמפעלי הנצחת השואה במטרה לכפר על פשעי הנאצים. הבית משמש את מטה הארגון בישראל מאז ועד היום.

מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה

בשנת 2004 נוסף למבנה אגף חדש שהוקם בחצר האחורית של הבית במטרה להפוך את המקום למרכז סמינרים עבור המתנדבים הגרמנים. באותה שנה החליט ארגון "אות הכפרה והשלום" שלא די בכך וייסד את "בית בן יהודה - מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה" - חל"צ שמטרתה להפעיל את המקום כמרכז סמינרים ותרבות ישראלי-גרמני מצד אחד, ובית הארחה שיהיה פתוח לכולם מצד שני. האגף כולל גם אולם הרצאות וחדרי לימוד עבור סמינרים וכנסים.
בית בן-יהודה מציע מגוון רחב של סמינרים והרצאות בנושאים שונים כגון היסטוריה, שואה, חברה, פוליטיקה, ציונות, יחסי ישראל-גרמניה, מטודיקה ועוד.
בנוסף מתקיימים במקום קורסי שפה כגון אולפן עברית בקיץ וקורס לשפה ותרבות היידיש בחורף.
אהבתה האחרונה של לורה אדלר

עלילה

לורה אדלר היא שחקנית בתיאטרון ביידיש בתל אביב. היא מצליחה בתחום המשחק, ומאפייניה כשל כוכבת ודיווה. עם זאת, היא נאלצת להתמודד עם שקיעתו של התיאטרון היידי וגוויעתה של השפה.
לורה מחפשת אחר אהבה. אף שיש לה מחזר, שחקן המשחק עמה בתיאטרון, שרוצה להתחתן איתה, היא דוחה את חיזוריו. במקביל, במאית קולנוע אמריקאית מציעה לה לחתום עמה על חוזה למשחק בסרט הוליוודי בתפקיד ראשי, אך לורה מתייחסת אליה בחשדנות. ביום הולדתה בבר בחיפה היא פוגשת בגבר צעיר, ומערכת יחסים מתחילה להתפתח ביניהם. אך תוכניותה נקטעות כאשר בפגישה עם רופאה, היא מתוודעת למחלת הסרטן בה היא חולה. היא מחליטה לא לטפל במחלתה במוסד רפואי, אלא מעדיפה לסיים את הקריירה על הבמה.
דגל ויילס

היסטוריה

הדגל קיבל מעמד רשמי כדגל ויילס בשנת 1959, אך הדרקון האדום עצמו מקושר לוויילס כבר מאות בשנים ולעתים נטען כי הדגל הוא הדגל הלאומי העתיק ביותר, למרות שמקורותיו אבדו בנבכי ההיסטוריה והפכו למיתוס. על פי אחת הסברות, הסמל הגיע לוויילס של ימינו על ידי הרומאים כדגלם של הפרשים הרומים, אשר בעצמו הושפע כנראה מסמלי הפרתים או הדסיאנים. הפסים הלבנים והירוקים שעל הדגל נוספו על ידי בית טיודור, שושלת ולשית אשר החזיקה בכס אנגליה משנת 1485 ועד 1603. לבן וירוק הם צבעי הכרישה, הצמח הלאומי של ויילס.
האזכורים הראשונים של הדרקון כסמל ויילס הם בהיסטוריה בריטונום אשר נכתב בשנת 830 לערך, אך הוא נחשב לדגל הקרב של המלך ארתור או מנהיג קלטי/רומי-בריטי עתיק אחר. הדרקון מוזכר עוד קודם לכן בשירה הוולשית ומקושר לקדוולאדר, מלך דווינד (655–682).
אגדות רבות מזכירות את הדרקון הוולשי. המפורסמת ביותר משייכת אותו לנבואתו של הקוסם מירדין (מרלין) על קרב ארוך בין דרקון לבן לדרקון אדום. על פי הנבואה, הדרקון הלבן ישלוט בקרב אך יובס לבסוף בידי הדרקון האדום. ניצחון זה, יחד עם תפיסת השליטה על לואגר (Lloegr) (בריטניה) מיוחס למאב דרוגאן (בן הנבואה, אשר יגרש את האנגלו-סקסונים מבריטניה וישיב את שלטון הקלטים) - נבואה המשויכת כיום לסכסוך בין הקלטים הבריטים (אשר הפכו במרוצה הזמן לוולשים) לפולשים הסקסונים במרוצת המאות החמישית והשישית לספירה.

שימוש

ניתן לראות את הדגל מונף על בניין האספה הלאומית של ויילס בקרדיף ועל משרד ויילס בווייטהול, לונדון מדי יום.
דגלה של ויילס הוא דגל הלאום היחיד מבין ארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת שאינו שותף בדגל האיחוד. זאת כיוון שוויילס סופחה לממלכה אנגליה על ידי אדוארד הראשון עוד בשנת 1282 ומאז חוקי ויילס 1535-1542 היא נחשבה חלק מממלכת אנגליה. לאחרונה הועלו הצעות שונות לכלול את סמל הדרקון האדום או את צלב דייוויד הקדוש בדגל האיחוד אך הן לא זכו להצלחה. איאן לוקאס, חבר הפרלמנט מטעם הלייבור, העלה כי לדגל הוולשי מגיע מקום גדול יותר על דגל האיחוד.
ויילס ובהוטן הן שתי המדינות היחידות בעולם כיום שעל דגלן מופיע דרקון. בעבר, דגל שושלת צ'ינג הסינית הכיל גם הוא דרקון.

המחלוקת

בשנת 2007 ג'ורג' הארגראבס , יוצרה של המפלגה הנוצרית של ויילס, פתח במערכה במסגרת הבחירות לאספה הלאומית של ויילס, ואמר כי אם ייבחר לאספה, דגל הדרקון האדום יוחלף בדגל דוד הקדוש. הוא אמר גם כי הדרקון הוא "סמלו של השטן, המתואר בחזון יוחנן, פרק י"ב, ג'".
אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה

ביוגרפיה

אנדראס נולד בשלוס קאסל ב-21 במרץ 1943, לפרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. הוריו התגרשו בשנת 1946, ובשנת 1949 הוא עבר לניו אורלינס, ארצות הברית, שם הוא בילה את ילדותו עם אמו ובעלה השני, ריצ'רד וויטן.
ב-6 במרץ 1954 הפך אנדראס לטוען כנסיך הכתר של הדוכסות, כאשר אביו הפך לראש הבית. מגיל 16 הוא ביקר באופן סדיר בגרמניה לקראת עתידו בתפקיד ראש הבית, וחזר אליה לצמיתות בשנת 1965. בין השנים 1966 ו-1968 הוא שירת ברגימנט הסיור המשוריין ה-6, שבסיסו הה באויטין, שלזוויג-הולשטיין. לאחר שעזב את הצבא הוא עסק בסחר עצים בהמבורג משנת 1969 עד 1971.
בשנת 1998 מת אביו, ואנדראס ירש את תאריו.
בשנת 2006 הנסיך אנדראס יצר את מסדר הענף הארנסטיני. הנסיך אנדראס הוא בן דוד ראשון של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ואף היה הסנדק של בתו הצעירה של קרל גוסטב, מדלן, נסיכת שוודיה.
הנסיך אנדראס הוא הבעלים של טירת קאלנברג בקובורג וטירת גריינבורג באוסטריה. הוא מנהל את אחוזות המשפחה הכוללות חוות, יערות, ונדל"ן.