google/wiki40b huggingface dataset:
כוכב הס

ראשית חייו ושירותו בצה"ל

למד בבית הספר המקצועי בחיפה במגמת מכונאות כלי רכב.
בשנת 1955 שאף הס להיות טכנאי בחיל האוויר במגמה להמשיך את התמחותו מבית הספר. הוא שמע שאם מתגייסים לקורס טיס ומודחים ממנו הופכים לטכנאים. שנתיים לאחר מכן קיבל כנפיים במגמת קרב. את חודשי קורס האימון המקצועי עשה על מטוסי אוראגן, לאחר מכן הוצב בטייסת העמק שבבסיס רמת דוד שהפעילה מטוסי מיסטר. לאחר סיום תאריך חתימתו הראשונה שימש שלש שנים כמדריך בבית הספר לטיסה. הס החליט לחתום קבע בתנאי שיוסב לטייס מסוקים, הוא נשלח יחד עם עוד שני טייסים לארצות הברית כדי לבצע את ההסבה. כשסיים את ההסבה למסוקים בארצות הברית חזר ושובץ בטייסת החרב המתהפכת שהפעילה אז מסוקי סיקורסקי S-58 ולאחר שנה הוכשר לקברניט.
בשנת 1965 קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על חלקו במבצע כחל.
בשנת 1967 נשלח לבית הספר לפיקוד ומטה ולאחר מספר חודשים עקב ההיערכות למלחמה שוחררו החיילים בבית הספר ופוזרו בין הטייסות.
במלחמת ששת הימים הוצב עם הטייסת בשדה תימן משם יצאו לחילוצים. יומיים אחר תחילת המלחמה מונה על ידי מפקד הטייסת האל"ם (מיל') אליעזר (צ'יטה) כהן לפקד על שישה מסוקים בשדה תימן. לאחר מכן נשלח למטה פיקוד הצפון כדי לתכנן הנחתת מסוקים.
ב-13 ביוני ערב חג השבועות הטיס את הרב הצבאי הראשי שלמה גורן ואת כתב קול ישראל ירון לונדון אל פיסגת הר סיני שם קרא הרב גורן את עשרת הדיברות ותקע בשופר.
בשנת 1970 השתחרר סא"ל הס מחיל האויר והמשיך לשרת במילואים בתפקידי הדרכה. כאזרח שימש כראש מחלקת חקירות תאונות תעופה במנהל התעופה האזרחית וכטייס בחברת תעופה קטנה.
ב-17 במרס 2008 קיבל הס את "כנפי הזהב", שמוענקות לוותיקי חיל האוויר, מידי מפקד חיל האוויר האלוף אליעזר שקדי .

קבלת עיטור העוז

ב-7 ביוני, יומו השלישי של מלחמת ששת הימים, קיבל קריאת עזרה מטייס מטוס אוראגן שיצא ברביעייה לתקוף בירדן והופל. הטייס סגן יעקב זיק הצליח לנטוש וצנח באזור גשר אלנבי בשטח הירדני, שם רדף אחריו המון חמוש ממחנה הפליטים כראמה תוך כדי שיורים לעברו ובהמשך אף הצטרף משוריין ירדני. רס"ן הס המריא משדה תימן לכיון מזרח צפון ואיתו טייס משנה, רופא מוטס וטכנאי, כשהגיע לאזור הירדני קיבלו את פניו סוללות נגד מטוסים שהחלו לירות לכיוונו. מעל אזור קליה נפגע מצרור ממקלע שפגע במכל הדלק, דלק רב החל לזרום. הוא בדק וראה שהמנועים וההגאים בסדר והמשיך. הטכנאי זעק "תנחת מהר, זורם דלק" הוא חשב שהטייס בקרבת מקום ולא רצה להשאירו לבדו, במיוחד שהשמש עמדה לשקוע, אך לא ידע היכן הוא. למזלו עלו על הקשר שני טייסי האוראגנים האחרים שהשתתפו עם זיק בתקיפה והם כיוונו אותו. כשהסתובב ראה אותו בראש ההר אוחז בתרמיל כהגנה מפני ההמון שהתקרב אליו, הס נחת מיד וזיק קפץ פנימה תוך כדי שמסייעים לו מבחוץ והס המריא מיד. לאחר מספר שניות שמעו פיצוץ וראו שהמשוריין ירה לעברם פגז אך ללא הצלחה. בשמים הטיס הס את המסוק בגובה המרבי שיכל כששני האוראגנים מחפים עליו מפני מטוסי ירוט וטס עד ללוד שם היה בסיס האם של הטייס. כשהם נחתו ראו שמכל הדלק, הלהב, בטן וגוף המסוק מחוררים, השאירו אותו שם והמשיכו ברכב לתל נוף שהיה בסיס האם שלהם.
באפריל 1973 הוענק להס עיטור העוז על חילוץ זה, מידי הרמטכ"ל דוד אלעזר. בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-7 ביוני 1967, מצפון לים-המלח, נפגע המסוק שהטיס רב-סרן כוכב הס. הפגיעות גרמו דליפת דלק, שסכנה את יכולת המסוק לחזור לבסיסו. למרות זאת המשיך רב-סרן כוכב הס במשימת חילוץ הטייס שצנח בשטח. הוא ביצע את משימתו תחת אש מרגמות ומקלעים, שניתכה עליו, בעת שנחת ליד הטייס שצנח.
פיאזואלקטריות

פיאזואלקטריות (באנגלית: Piezoelectricity; מיוונית: Piezein - לחץ) היא תכונה של גבישים וחומרים קרמיים מסוימים, ליצור מתח חשמלי בתגובה ללחץ מכני. התכונה נתגלתה על ידי פייר קירי, שגם נתן לה את שמה.
התכונה הפיאזואלקטרית היא דו כיוונית, וגבישים יכולים לשנות קלות את צורתם כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי גבוה עליהם (השינוי הוא זעיר: לדוגמה, גביש PZT שיועבר בו מתח גבוה ישנה את נפחו ב-0.1% מגודלו המקורי).
על הספקטרום

אטימולוגיה

שם הסדרה נגזר מתוך המונח "הספקטרום האוטיסטי", שהוא מושג המתאר רצף תסמונות שיש להן מכנה משותף ברור עם האוטיזם הקלאסי.

הפקה

התסריטאית דנה אידיסיס, כתבה את הסדרה בהשראת סיפור חייו של אחיה האוטיסט שסובל מ-PDD ומתגורר יחד עם חבריו בדיור מוגן. הסדרה צולמה ברמת גן. הדברים המוצגים בסדרה מובאים מהחיים: את כתיבת הסדרה ליוו, בין השאר, דיירי הוסטל "בית אקשטיין" תל אביב. זו הסדרה הישראלית הראשונה שהתקבלה לפסטיבל טרייבקה האמריקאי. בנוסף, זכתה בפרס הסדרה הטובה בפסטיבל הטלוויזיה "Series Mania" בצרפת. המוזיקה בסדרה מבוססת על אלבום שירי הילדים "שירים לעמליה".
פשחור בן אמר

פַּשְׁחוּר בֶּן אִמֵּר הַכֹּהֵן היה כהן ששירת בבית המקדש הראשון, בימי המלך יהויקים. תפקידו היה "פקיד נגיד".

אזכורים בתנ"ך

פשחור מוזכר בספר ירמיהו, בתור כהן שרדף את ירמיהו הנביא בעקבות נבואותיו על חורבן בית ראשון.
כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל הִנְנִי מבִיא אֶל הָעִיר הַזֹּאת וְעַל כָּל עָרֶיהָ אֵת כָּל הָרָעָה אֲשֶׁר דִּבַּרְתִּי עָלֶיהָ, כִּי הִקְשׁוּ אֶת עָרְפָּם לְבִלְתִּי שְׁמוֹעַ אֶת דְּבָרָי. וַיִּשְׁמַע פַּשְׁחוּר בֶּן אִמֵּר הַכֹּהֵן וְהוּא פָקִיד נָגִיד בְּבֵית ה', אֶת יִרְמְיָהוּ נִבָּא אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה: וַיַּכֶּה פַשְׁחוּר אֵת יִרְמְיָהוּ הַנָּבִיא, וַיִּתֵּן אֹתוֹ עַל הַמַּהְפֶּכֶת (כנראה בית מעצר) אֲשֶׁר בְּשַׁעַר בִּנְיָמִן הָעֶלְיוֹן אֲשֶׁר בְּבֵית ה'".
— ירמיהו ,כ, א-ב
בסוף נבואת החורבן, מבשר ירמיהו לפשחור מה יהיה גורלו הוא, וגורל בני ביתו:
וְאַתָּה פַשְׁחוּר וְכֹל יֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ תֵּלְכוּ בַּשֶּׁבִי, וּבָבֶל תָּבוֹא וְשָׁם תָּמוּת וְשָׁם תִּקָּבֵר אַתָּה וְכָל אֹהֲבֶיךָ אֲשֶׁר נִבֵּאתָ לָהֶם בַּשָּׁקֶר.
— ירמיהו , כ', ו
שמו של פשחור המסמל התפשטות (מלשון "פש" – פשו) וחירות ("חור"). יהיה "מגור" לשון פחד וצמצום – ההפך משמו המקורי.

צאצאיו

לא ברור אם "משמרת פשחור" שעלה בימי שיבת ציון היו מבני פשחור בן אמר, וכן אם אותם הכהנים בני פשחור הנמנים בספר עזרא כ"השיבו נשים נכריות" - אליועיני, מעשיה, ישמעאל, נתנאל, יוזבד, ואלעשה - היו מבני פשחור בן אמר או מצאצאי פשחור אחר.

עבדי פשחור

בתלמוד מסופר כי; "אמר רב יהודה אמר שמואל ארבע מאות עבדים ואמרי לה ארבעת אלפים עבדים היו לו לפשחור בן אימר וכולם נטמעו בכהונה וכל כהן שיש בו עזות פנים אינו אלא מהם"
בימינו, יש שהשתמשו בשם זה, ככינוי לאדם שמתקיף אנשים הקוראים תיגר על השלטון.
דילן תומאס

חייו

תומאס נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס. אביו, שהיה סופר במקצועו ובעל תואר באנגלית, חינך את בנו לדבר אנגלית ולאו דווקא בשפת אמו, ולשית. שמו האמצעי, מרלאיס, בא משמו של דודו, גווילים מרלס (במקור תומאס).
עיקר ילדותו של תומאס עברה עליו סוונסי עם טיולים קבועים בתקופת הקיץ לבקר את משפחתה של אמו באזור הכפרי של קארמרתן (Carmarthen). הניגוד בין האזור הכפרי של תקופות הקיץ לחיים בעיר השפיע רבות על יצירתו של תומאס. בגיל 11 החל את לימודיו בבית הספר היסודי בו לימד אביו אנגלית. אביו גם היה האחראי על עיתון בית הספר ועד מהרה הגיש תומאס עבודות לפרסום ושירו הראשון פורסם בעיתון זה. בגיל 13 כבר מכר את אחד משיריו לעיתון מקומי.
ביולי 1931 הפסיק את לימודיו בבית הספר והחל לעבוד ככתב בעיתון הוולשי ""וולס איבנינג פוסט". בדצמבר בשנה שלאחר מכן פוטר מעבודתו משום שדיווח על ביטולו של אירוע ספורט, זאת בזמן שישב בפאב.
ב-1933 כבר פורסמו כמה משיריו במספר כתבי עת ואחד משיריו אף הוקרא במסגרת תחרות של רדיו ה-BBC.
ב-1934, כאשר היה בן 20, עזב את בית המשפחה ועבר ללונדון, שם פורסם ספר השירים הראשון שלו "18 שירים". הספר מיצב אותו כאחד מהמשוררים הצעירים המבטיחים ביותר בשירה האנגלית. למרות פרסומו כמשורר נודע תומאס באותם ימים יותר כשתיין מאשר כמשורר.
ב-1937 נישא תומאס לקייטלין מקנמרה. הזוגיות של השניים ידעה עליות ומורדות וידוע ששניהם במהלך נישואיהם ניהלו מספר רומנים מחוץ לנישואים לרוב אף בידיעת בן הזוג. לזוג נולדו שלושה ילדים, שני בנים ובת. על מנת להימלט מחיי הנישואים וכן על מנת להרוויח כסף על ידי עידוד מכירות, תומאס נסע באופן די תכוף לארצות הברית על מנת לקדם את עסקיו שם.
ב-9 בנובמבר 1953 התמוטט ומת לאחר שתייה מרובה במלון צ'לסי שבניו יורק, שבו שהה במהלך מסע קידום מכירות. סיבת המוות העיקרית הייתה דלקת ראות כשלחץ על המוח וכבד מורחב מהווים גורמים תורמים. לתומאס גם הייתה סוכרת שבה לא הקפיד לטפל כהלכה והוחמרה עוד יותר בשל השתייה הכבדה שלו. לאחר מותו גופתו הובאה לווילס והוא נקבר בחצר הכנסייה בעיירה לוכארן (Laugharne) שבה גר עם אשתו, קייטלין, מ-1949. ב-1994 נפטרה אלמנתו ונקברה לצדו. ביתם בעיירה הפך למוזיאון לזכרם.

עבודתו

תומאס נחשב לאחד מגדולי המשוררים של המאה ה-20 לצד רוברט פרוסט, ויליאם בטלר ייטס ותומאס סטרנס אליוט ולדמות מובילה בספרות האנגלו-ולשית.
תומאס נחשב לרומנטיקן בצורת כתיבתו, כשהוא בוחר להתעסק ביצירותיו בחומרים אישיים יותר, ברגשות ובתחושות, זאת בניגוד לזרם המוביל באותה תקופה שיצירותיו נגעו בנושאים פוליטיים וחברתיים. צורת ביטוי זו באה לידי ביטוי בשיריו בדימויים הציוריים והעשירים בהם תומאס משתמש. יצירותיו מכילות גם מהפולקלור והמיתולוגיה הוולשית והקלטית.
יצירותיו הידועות ביותר כוללות את "בצל חורש חלב" (Under Milk Wood), תסכית רדיו המביא את סיפורו של כפר ולשי על דייריו המשונים. "תחת חורש חלב" נכתב בהשראת העיירה לוכארן שבה גר תומאס בשנותיו האחרונות. כמו כן ידוע תומאס בשל שירו "Do Not Go Gentle Into That Good Night" ("אל תלך אל הלילה") שאותו כתב לאביו בערוב ימיו ובו הוא מבקש ממנו לא ללכת למותו ללא מאבק ולהמשיך ולהאחז בחיים.
באוטוביוגרפיה "כרוניקות" שיצאה בשנת 2007 מספר בוב דילן ששינה את שם משפחתו מצימרמן לדילן בעקבות דילן תומאס.
ברכת הבנים

מקור המנהג

כבר במקרא, בפרשת ויחי, מובא שכשברך יעקב את נכדיו אפרים ומנשה, קבע כי ברכה זו תהיה נוסח קבוע של ברכה בה יברך ההורה את ילדו: 
וַיְבָרֲכֵם בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמוֹר בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר: יְשִׂמְךָ אֱלֹוהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה
— בראשית פרק מ"ח, פסוק כ'

שבת

מנהג ברכת הבנים הופיע לראשונה בסוף מאה השש עשרה בספרו של הרב חיים בן בצלאל אחי המהר"ל מפראג, וכך הוא כותב:
ונוהגים העולם שהאב מברך את הבן, וכן הרב את תלמידו, ביום הקדוש הזה, לפי שצינורי הברכות פתוחים בו, ואל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך. גם יש בו עוד טעם אחר, לפי שדרך האב שכועס תמיד על בנו ומקללו כל ימי השבוע, וכן הרב על תלמידיו, ולכך מקדים לברכו בתחילת השבוע, ומשברכו לא יכול לקללו עוד על דרך  ״וברך ולא אשיבנה״.
— ספר החיים (פרנסה וכלכלה פרק ו)
 מנהג זה השתרש בהרבה קהילות ישראל, ומובא גם הרב יוזפא שמש הביא בספרו מנהגי וורמיזא מנהג זה, גם הרב אהרן ברכיה ממודנה בספרו מעבר יבק תומך במנהג זה ומחזק אותו במקורות קבליים, הרב יעקב עמדין גם הביא מנהג זה בסידורו והוסיף שיש לברך בנשיאת ידיים על ראש המתברך כדבריו כתב גם הרב יצחק למפרונטי ולדעתו יש להניח יד ימין על יד שמאל. אולם דעת הגאון מווילנה והרב ברוך הלוי אפשטיין שיש לברך רק עם יד אחת על ראש המתברך מחשש איסור "ברכת כהנים בזר".

יום הכיפורים

הרב אפרים זלמן מרגליות והרב אברהם דנציג מביאים שהמנהג הנפוץ לברך את הילדים לפני ההליכה לבית הכנסת.

נוסחים

נוסח הברכה הנפוץ הוא:
ישימך אלהים כאפרים וכמנשה.
יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחונך, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום.
השורה הראשונה היא ציטוט מדברי יעקב במעמד המפגש בינו לבין יוסף ובניו (בראשית מח, כ): "וַיְבָרְכֵם בַּיּוֹם הַהוּא, לֵאמוֹר, בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, יְשִׂמְךָ אֱלֹהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה".
השורה הבאה היא נוסח ברכת כהנים כלשונה.
לבנות, במקום השורה הראשונה, מברכים
ישימך אלהים כשרה, רבקה, רחל ולאה.
יש המשנים גם את הפסוקים לאחריהם ללשון נקבה. גרסה זו מושפעת כנראה מדברי העם לבעז במגילת רות (ד, יא), "יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ, כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל".
מקובל להניח את הידיים על ראש הילדים בעת הברכה, בדומה לצורת ברכת יעקב לבני יוסף – מנשה ואפרים.
ברכה זו היא מנהג בלבד. בקהילות גרמניה היו שנהגו שגם האב וגם האם מברכים את הילדים בליל שבת. יש שנהגו שהאב מברך את בנו גם לפני כניסתו לחופה, ולהבדיל, סמוך לפטירתו של האב. במעט קהילות בירך כך המורה את תלמידיו, ובאחרות- רב בית הכנסת את ילדי המתפללים. בני עדות מזרח אחדות נוהגים שהאב פורס את טליתו על כל צאצאיו בשעת ברכת כוהנים, ומברכם.

טעמים

הסיבות שהוצעו למנהג זה הן ברובן קבליות.
סיבה טבעית אפשרית למנהג היא המציאות שבה יש חיכוך מתמיד בין בני המשפחה, מה שגורם למריבות וכדומה. דבר זה גרוע מסתם מריבה, משום שזה פוגע לעיתים רבות גם במצוות כיבוד אב ואם ומורא אם ואב. הברכה היא אקט של הבעת מחילה על מעשי הילדים בזמן שחלף. שבת היא זמן המציין את סוף השבוע, יום מנוחה לאחר שבוע פעילות וחיכוכים. יום כיפור הוא יום התשובה היהודי, וככזה ראוי גם כן למטרה זו.
בנוסף ובהתאם לאמור, ביום הכיפורים מקובל באותו מעמד של ברכת הבנים, לבקש מחילה מההורים על כל חטאי השנה החולפת.
תמיהה הלכתית מוכרת על מנהג זה היא שאסור להדיוט לברך בלשונה של ברכת כהנים. תשובות שונות הוצעו לתמיהה זו.
סן ג'ימיניאנו

היסטוריה

במאה השלישית לפנה"ס היה במקום כפר אטרוסקי. ההיסטוריונים לופי, קופי ופקורי טוענים שבזמן קנוניית קטילין במאה הראשונה לפני הספירה ברחו שני אחים פטריקים מוציו וסילביו לעמק אלסה ובנו שתי מצודות: מוקיו וסילביה (היום סן ג'ימיניאנו). השם סילביה שונה בשנת 450 לספירת הנוצרים לסן ג'ימיניאנו אחרי שהבישוף של מודנה, סיינט ג'מיניאנוס גרם ליורשיו של אטילה ההוני לחוס על הטירה. בעקבות ההתערבות של הבישוף, כנסייה הוקדשה לסיינט ג'מיניאנו ובמאות השישית והשביעית כפר עם חומות התפתח סביבה, שנקרא לאחר מכן "הטירה של סן ג'ימיניאנו" או טירת היער בגלל היער הנרחב שסבב אותה. משנת 929 העיר נשלטה על ידי הבישופים של וולטרה.
בימי הביניים והרנסאנס, הייתה סן ג'ימיניאנו נקודת עצירה לצליינים קתולים בדרכם לרומא והוותיקן, מכיוון שהייתה ממוקמת על דרך ימי הבניים פרנצ'יג'ינה. הפיתוח של העיר השתפר בזכות הסחר של מוצרים חקלאיים מהגבעות הפורות הסמוכות, בעיקר בזכות הזעפרן ששימש למאכל ולצביעת בדים וגם בזכות היין ורנאצ'ה די סן ג'ימיניאנו שעליו אמרו כי היה מקור השראה לאפיפיורים ולמשוררים.
בשנת 1199, העיר הפכה את עצמאית מהבישופים של וולטרה והקימה פודסטה, ונבנו כנסיות ומבני ציבור. עם זאת, השלום של העיר הופרע לשתי המאות הבאות על ידי סכסוך בין גואלפים וגיבלינים, ויריבויות משפחתיות. מה שהביא את המשפחות היריבות לבנות מגדלים גבוהים. לקראת סוף תקופת ימי הביניים היו בעיירה 72 מגדלים שהגבוה מביניהם הגיע לגובה של 70 מטר. היריבות הוסדרה בהחלטת מועצה ששום מגדל לא יהיה גבוה יותר מזה מארמון קומונלה.
בעוד הפטרון הרשמי הוא סיינט ג'מיניאנוס, העיירה גם מכבדת סיינט פינה (הידוע גם כסיינט סרפינה) שנולדה בסן ג'ימיניאנו בשנת 1238, ה 12 במארס הוא היום המשויך אליה (תאריך מותה). ובמקדשה של הקפלה של סנטה פינה בכנסיית קולגייט אפשר למצוא ציורי קיר שצויירו על ידי גירלנדאיו. הבית המיחס לסיינט פינה עדיין עומד בעיר.
העיירה שגשגה עד 1348 עד שנפגעה על ידי המוות השחור שהשפיע על כל אירופה, וכמחצית תושבי העיירה מתו. לאחר המגפה העיר עברה לשליטתה של פירנצה. עם המעבר לשלטון פירנצה ארמונות גותים נבנו בסגנון פלורנטין, ורבים מהמגדלים הונמכו לגובה של הבתים אולם לאחר זמן מה ההתפתחות דעכה וסן ג'ימיניאנו נשמרה כמו שהייתה בימי הביניים שלה עד המאה ה -19 כאשר הפכה למרכז תיירותי.
להלן התפתחות האוכלסייה בעיר מאז שנת 1861:

תיירות בעיר

כיום מהווה העיר מרכז תיירותי, ומרכזת סביבה ובתוכה מספר רב של מלונות ומסעדות. מרכז העיר משמש כמדרחוב קניות המציע יינות, גבינות ומוצרי בשר. כמו כן כלי קרמיקה ותיקים המיוצרים בחבל טוסקנה.
פוקסיה (מערכת הפעלה)

היסטוריה

באוגוסט 2016 דיווחו כלי תקשורת על קוד מסתורי שפורסם ב-GitHub שגילה כי גוגל מפתחת מערכת הפעלה חדשה בשם "פוקסיה". למרות שלא פורסמה הודעה רשמית, בחינה של הקוד הראתה כי ביכולתו לפעול על גבי כל המכשירים, כולל "מערכות מידע מקוונות למכוניות, למכשירים דוגמת רמזורים ושעונים דיגיטליים, וכלה בסמארטפונים, טאבלטים ומחשבים אישיים". הקוד שונה מאנדרואיד וממערכת ההפעלה Chrome OS בשל היותו מבוסס על ליבה חדשה בשם Magenta, ולא לינוקס.
במאי 2017 נכתב באתר Ars Technica על ממשק המשתמש החדש של פוקסיה כי שדרוג ממשק שורת הפקודה בחודש אוגוסט יחד עם היזם שכותב כי פוקסיה "זה לא צעצוע, זה לא פרויקט של 20%", וכי הפרויקט עדיין נמצא בפיתוח. בנוסף כלי תקשורת רבים כתבו על הקשרים ההדוקים לכאורה שמקיים הפרויקט עם אנדרואיד, והעלו השערות לפיהן פוקסיה עשוי להחליף את אנדרואיד, בצורה שתפתור בעיות במערכת זו.
בנובמבר 2017 נוצרה במערכת תמיכה ראשונית בשפת התכנות סוויפט.
בינואר 2018 פרסמה גוגל מדריך כיצד להפעיל את מערכת ההפעלה פוקסיה על מכשירי פיקסל מתוצרתה.
בינואר 2019 אושרה תמיכה ביישומונים לאנדרואיד, שנכללים בבסיס המערכת.
כדור דייסון

כדור דייסון הוא מבנה על היפותטי שתואר לראשונה בשנת 1959 על ידי הפיזיקאי פרימן דייסון במאמר שפורסם בעיתון האמריקאי Science ("מדע"), תחת הכותרת "חיפוש אחר מקור מלאכותי דמוי כוכב לקרינה תת-אדומה".
מדובר על מבנה חלול דמוי כדור המקיף כוכב, אטום במידה שמאפשרת אגירה של האנרגיה הנפלטת מהכוכב לשימושם של בוני הכדור.
על אף שדייסון הוא שזכה לקרדיט על הפרסום של עקרונות הכדור, הרעיון הופיע כבר בשנת 1937 בספר מדע בדיוני של הסופר אולף סטפלדון Star Maker. דייסון עצמו לא עסק בפרטים הטכניים של עצם בניית הכדור, אלא התמקד ברעיון של תרבות מתקדמת במידה המאפשרת לה לנצל את מירב המשאבים של מערכת שמש שלמה. תרבות כזו מסווגת כתרבות מטיפוס II בסולם קרדשב (סולם המדרג תרבויות בהתאם להישגיהן הטכנולוגיים).
בתרבות הפופולרית, זכה המבנה ההיפותטי להתייחסות ביצירות מדע בדיוני רבות, ביניהן ספר המדע הבדיוני עולם טבעת וסדרת המדע הבדיוני מסע בן כוכבים: הדור הבא.
הכוכב KIC 8462852, התפרסם בכך שחלו בבהירותו מספר שינויים יוצאי דופן שלא ניתנים להסבר בעזרת תופעה מוכרת. לכן, העלה האסטרונום ג'ייסון רייט השערה ששינויי הבהירות הלא מוסברים יכולים להתרחש עקב הסתרת חלקים מהכוכב על ידי מבנה על חייזרי כדוגמת כדור דייסון. עם זאת, ככל הנראה זו אינה ההשערה הסבירה ביותר.
חיים בצלאל פנט

הרב חיים בצלאל פנט (כ"ג בסיון ה'תקס"ג, 13 ביוני 1803 – י"ט בניסן ה'תרל"ד, 6 באפריל 1874) היה רבה של טשנד ומחוז טרנסילבניה במשך ארבעים שנה.

חייו

נולד בביליץ שבשלזיה, בנם הבכור של הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל", וחיה רחל, בת הרב משה הניג מלינסק שבגליציה. אחיו הצעיר היה הרב מנחם מנדל פנט, האדמו"ר הראשון של שושלת חסידות דעש.
בגיל 12 החל ללמוד אצל החתם סופר, שלימים דיבר בשבחו. בברכתו של רבי משה טייטלבוים, ה"ישמח משה", התקבל בעודו בחור לכהן כרבה של בלקן. נישא לשרה אסתר, בתו של הגביר לייבוש ניילנדר. הוא עזב את רבנות בלקן, ובמשך עשר שנים היה סמוך על שולחן חותנו באלפר הסמוכה לסטאנוב. בשנת ה'תקצ"ד (1834) התמנה כרבה של טושנאד והמחוז, וכיהן ברבנות ארבעים שנה.
נפטר בשנת 1874. לאחר מותו הוציאו צאצאיו את כתביו לאור. בנו הוא הרב אשר שמואל פנט, שכיהן כרב בהידלומוש (ה'תקצ"ה - י' בשבט ה'תרס"ט).
מאיר הכהן מרוטנבורג

רבי מאיר בר יקותיאל הכהן מרוטנבורג (בערך 1260–1298) היה בן דורו ומתלמידיו הגדולים של המהר"ם מרוטנבורג, שהיה עמו גם בזמן שהותו במאסר. נולד בערך בשנת 1260 (ה'ך'), והיה גיסו של רבי מרדכי בן הלל. רבי מאיר נרצח עם כל משפחתו במהלך פרעות רינדפלייש בשנת 1298 (ה'נ"ח).
פעל ברוטנבורג על הטאובר שבגרמניה (מדרום לווירצבורג).
רבי מאיר כתב חיבור על ספרו הגדול של הרמב"ם - משנה תורה (יחד עם תלמידו חברו רבי שמשון בן צדוק) בשם "הגהות מימוניות" - חיבור שהפך לאחד מנושאי כליו של הרמב"ם ומודפס ברוב מהדורות ספרו של הרמב"ם. בחיבורו הוא צירף את דעותיהם של חכמי יהדות אשכנז ובעלי התוספות בצרפת על הנושאים הנדונים במשנה תורה לרמב"ם. בספר מוזכר המהר"ם מרוטנבורג לעיתים בצירוף הברכה "שיחיה" ולעיתים כ"זצ"ל", ומכאן שחיבור הספר החל עוד בחייו (לפני שנת ה'נ"ג, בה נפטר המהר"ם) ונמשך אחרי פטירתו. הספר נדפס לראשונה במהדורת קושטא ב-1509, וכעבור חמש עשרה שנה נדפס בוונציה בנוסח שונה באופן ניכר, המקובל בדפוסים עד היום. הנוסח של מהדורת קושטא נדפס בסוף דפוס הרמב"ם של הוצאת שבתי פרנקל. רבי מאיר הוסיף לספר ה"הגהות" קובץ בשם "תשובות מיימוניות", הכולל תשובות של גדולי אשכנז בנושאים בהם עוסקות ההגהות. כנראה ששני הספרים נשלמו לאחר מותו של רבי מאיר על ידי חבריו, תלמידי המהר"ם.

פייטן בלתי ידוע, בן תקופתו, קונן על הריגתו: "דחה דחיתני לנפול בשנת נ"ח, לאלף הששי געלתנו לזנוח... חם לבי ונמס על הכהן המאיר... הדורש ומקיים, ההוגה והמבאיר".
חרתוויסי

חֶרתוויסי (בגאורגית: ხერთვისი), היא אחת המצודות העתיקות בגאורגיה, שהייתה פעילה בתקופה הפאודלית של גאורגיה.

מיקום

חרתוויסי ממוקמת במסכתי שבדרום גאורגיה (כיום סאמצחה-ג'אוואחתי), על מצוק מעל לנקודה בה הנהרות גווחֶטי (נקרא גם פראוואני) ונהר המטקוורי נפגשים. בתוך החומות ניצב מבצר (הקיפּ) מרובע עם פינות מעוגלות. מהקיר המזרחי של המצודה מובילות שתי מנהרות אל הנהר, האחת לאספקת מים והשנייה לתקשורת עם העולם שבחוץ.

היסטוריה

המצודה נבנתה במאה ה-2 לפנה"ס. הכנסייה נבנתה בשנת 985, בתקופת המלכה תמר הורחבה, והחומות הקיימות כיום נבנו ב־1354. במאה הרביעית לפני הספירה, לפי הרישומים של לאונטי מרובלי, כומר והיסטוריון גאורגי מהמאה ה-11, אלכסנדר מוקדון, בדרכו לכיבושיו במזרח, החריב אותה. במאות ה-10 וה-11, היא הייתה מרכז אזור מסכתי. במהלך המאה ה-12 היא הפכה לעיר. במאה ה-13, הרסו אותה המונגולים. ועד למאה ה-15 היא איבדה את כוחה. במאה ה-15 הייתה בבעלות הבעלים של מסכתי ממשפחת ג'קליי. במאה ה-16, פלשו העות'מאנים לדרום גאורגיה. במהלך שלוש המאות הבאות החזיקו גם בחרתוויסי. בסוף המאה ה-19, בתקופת מלחמת רוסיה טורקיה, הצבא הרוסי חזר לטריטוריות שאבדו, וחרתוויסי הפכה לבסיסם הצבאי.

האגדה

האגדה מספרת על המלכה תמרה, שהכריזה על תחרות מי יבנה את המגדל המפואר ביותר בחרתוויסי. בנאי מומחה והשוליה שלו היו בין המתחרים, ולמרבה הבושה עלה השוליה על מורו, והאחרון קפץ מהמגדל אל מותו.
זריחה

זריחה היא הרגע שבו ניצוץ אור ראשון של השמש עולה מעל האופק במזרח. אין לטעות בין זריחה לבין דמדומי השחר שהם (לפי הגדרות משתנות) נקודת הזמן שבה השמים מתחילים להאיר, זמן מה לפני שהשמש עצמה מופיעה. מכיוון שפיזור האור גורם לשמש להיראות גם לאחר שהיא שוקעת באופק וגם לפני זריחתה, הן השקיעה והן הזריחה הן למעשה אשליות אופטיות.
מהלך השמש מערבה נובע מסיבוב כדור הארץ סביב צירו מזרחה. אשליה זו היא כל כך משכנעת שמרבית התרבויות פיתחו מיתולוגיות ודתות סביב המודל הגאוצנטרי. אפקט זה מורגש גם על ידי לוויינים החגים סביב כדור הארץ בעת שהם חוצים בקרבת הקטבים.
מכיוון שהזריחה והשקיעה מחושבים מהרגע שהקצה העליון של השמש מפציע מהאופק בזריחה ועד הרגע שבו הקצה השני נעלם לחלוטין בעת השקיעה, ולא לפי המועד שבו עולה באופק (או יורד) מרכז השמש, הדבר מגדיל במעט את אורכו של היום על חשבון הלילה. בחצי הכדור הצפוני, זריחת השמש המאוחרת ביותר איננה ביום ההיפוך החורפי (היום הקצר בשנה) החל ב-21 בדצמבר, אלא בתחילת ינואר. באופן דומה, זריחת השמש המוקדמת ביותר איננה ב-21 ביוני (יום ההיפוך הקיצי) אלא בתחילת יוני. במשך שבוע או שבועיים המקיפים את שני ההיפוכים, הן הזריחה והן השקיעה מתאחרים מדי יום. 
גם בקו המשווה מוזזים הזריחה והשקיעה בכמה דקות קדימה ואחורה במהלך השנה, ביחד עם "הצהריים השמשיים". אפקט זה משורטט על ידי אָנָלֶמה  (תרשים בצורת הספרה שמונה המצביע על מיקומה של השמש ברקיע בשעה קבועה בכל יום של השנה).
צבע השמים בעת הזריחה והשקיעה מוסבר באמצעות תופעה המכונה פיזור ריילי.
באמנות ובספרות מסמלת הזריחה תקווה חדשה והתחלה חדשה.
לזריחה כמו גם לשקיעה חשיבות רבה בניווט אסטרונומי. ניתן לחשב את שגיאת המצפן בעזרת חישוב הכיוון האמיתי של הזריחה (אמפליטוד) והשוואתו לכיוון שמראה המצפן, ההבדל שמתקבל הוא שגיאת המצפן. לצורך החישובים דרושים רק דקלינציית השמש באותו רגע, קו הרוחב וטבלה הנקראת טבלת אמפליטודה של השמש.

צבעי הזריחה

צבע השמים, אם בזמן זריחת השמש ואם בצהרי היום, הוא תוצאה של פיזור קרני השמש מחלקיקי החומר המרכיבים את האטמוספירה. פיזור זה נקרא פיזור ריילי, והוא נעשה משמעותי ככל שאורך הגל של הקרינה המתפזרת קצר יותר, כלומר קרניים הנוטות לצבע הכחול יבלטו יותר כאשר מתרחש פיזור ריילי. זוהי הסיבה לצבע הכחול של השמים במשך היום. לעומת זאת, הפיזור של קרני האור הנוטות לאדום (בעלות אורך גל גדול ומשרעת גבוהה), חלש יותר. בזמן זריחת השמש, הדרך שקרני האור צריכות לעבור בתוך אטמוספירה, כדי להגיע לצופה, מתארכת ככל שהזריחה מתקדמת. הקרניים בעלות הסיכוי הגדול ביותר להגיע לצופה ללא פיזור הן הקרניים בעלות אורך גל גדול ולכן צבע הזריחה נוטים לאדום. אורך גל גדול מאפשר לגל האור לעקוף את החלקיקים הרבים הנמצאים בחתך האטמוספירה הגדול הקיים בזמן שקיעה, וכן לעקוף את הגזים והאבק המצטבר על פני כדור הארץ. ככל שיש יותר גזים ואבק על פני כדור הארץ, כך צבעי הזריחה יהיו בגוונים יותר חזקים של אדום, זו גם הסיבה שמעל פני הים צבעי הזריחה בגוונים חזקים יותר של אדום. צבעה האמיתי של השמש לבן, אך בעקבות פיזור ריילי בצפייה מתוך כדור הארץ מתקבל הצבע צהוב. בזמן הזריחה יש פיזור יותר גדול, ולכן השמש נוטה טיפה אל גוני הכתום והאדום.
גם למשרעת יש יד בנושא. ככל שמשרעת גל האור גדולה יותר, כך גוני הצבע יהיו חזקים יותר. למשל, גל אור אדום עם משרעת גדולה יראה כגוון אדום חזק, לעומת גל אור אדום עם משרעת קטנה שיראה גוון אור אדום חלש.
בתי יהודים

בתי יהודים (בגרמנית: Judenhaus) היו בתים בהם אולצו היהודים בגרמניה הנאצית להתגורר החל מתחילת 1942. צעד זה החריף את מצוקתם של יהודי גרמניה ונמשך לאורך השואה ועד תום תקופת שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה.

רקע

ערב ליל הבדולח ביקש הרמן גרינג להחריף את בידוד היהודים בגרמניה ולהקים גטאות בגרמניה. ריינהרד היידריך התנגד בטיעון שהגטו יישא אופי פלילי ויתפתחו בו מגפות. כאמצעי ביניים נוצרה התפיסה של "בתי יהודים" בהם חויבו לגור יהודים, ורק יהודים, במגבלות רבות.

ביצוע

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, וביתר שאת לאחר תחילת הפצצות בעלות הברית על גרמניה, הוחרף משבר הדיור ועל כן זורז סילוק היהודים מדירותיהם וריכוזם בבתי היהודים. מקומות מגוריהם של היהודים נרשמו, וכן היהודים. מהלך זה סייע לגירוש היהודים למזרח, החל מסוף 1941. בתחילת 1942 הצטוו היהודים בגרמניה לתלות ציור או תו של מגן דוד שחור על נייר לבן בכניסה לבית. בהמשך הוקמו שיכוני יהודים מיוחדים, כהכנה לגירוש למזרח. בין היתר הוקמו שיכונים כאלה באזור מינכן, דרזדן, קלן ובמקומות נוספים.

חריגים

בתחילה לא אולצו יהודים למחצה לעבור ל"בתי יהודים". משנת 1942 קובצו גם הם בבתים נפרדים, אך רובם שרדו בשואה. יהודים שהיו נשואים ללא יהודים, לא אולצו להיכלא בבתים אלה (למשל ויקטור קלמפרר שהיה נשוי לנוצריה).
סטיילופון

הסטיילופון (באנגלית: Stylophone) הוא כלי-נגינה אלקטרוני מיניאטורי. הסטיילופון מורכב מסינטיסייזר אנלוגי המופעל באמצעות עט המחובר אליו, ומכאן גם שמו ("stylus" באנגלית שפירושו "עט" ו-"phone" שפירושו ביוונית "קול"). 
כלי-נגינה זה בנוי ממקלדת העשויה מתכת, כאשר הנגינה בה מתבצעת באמצעות מגע עם עט שבקצהו ראש מתכת. הפקת הצליל חלה בעת מגע העט במקלדת ונוצרת כתוצאה מסגירת מעגל חשמלי. יתר המתגים בסטיילופון מיועדים להפעלת המכשיר וכיבויו, להפעלת אפקט ויברטו (מתגים בקדמת המכשיר) ולשליטה בגובה הצליל המופק (תדר). הסטיילופון קל לנשיאה ומופעל באמצעות סוללות.