google/wiki40b huggingface dataset:
חיל ההנדסה המלכותי

היסטוריה

כוחות הנדסה ופלסים האמונים על בניית תשתיות לסיוע הצבא, היו חלק חשוב מהכוחות האנגליים מאז ימי הביינים. חיל ההנדסה עצמו הוקם בשנת 1717 והורכב תחילה על ידי קציני הנדסה שפיקחו על עבודות בנייה ותשתיות של עובדים אזרחים בשירות הצבא. בשנת 1782 החלו לשרת בחיל גם חיילים סדירים עם הצורך בבניית התשתיות בגיברלטר, מספר שנים לאחר מכן פלוגת ההנדסה בגיברלטר אוחדה לתוך החיל ובהדרגה הוא החל לגדול. בשנת 1787 חיל ההנדסה קיבל את התואר מלכותי ונקרא החל מ-1812 חיל הפלסים והכורים המלכותי.
בשנותיו הראשונות ועד לשנת 1855 היה החיל מרכיב של 'ועדת החימוש' של ממשלת בריטניה, עד שזו נסגרה והחיל סופח לתוך הצבא הבריטי. במהלך המאה ה-19 ובמיוחד במחציתו השנייה, הצבא הבריטי היה מעורב במספר רב של עימותים מקומיים ברחבי האימפריה, אשר לרוב התרחשו באזורים נידחים ללא תשתיות מתאימות לניוד הצבא וניהול מערכה. בכל מקום אליו נשלחו יחידות הצבא, נשלחו גם יחידות הנדסה שעסקו בבנייה ושיקום גשרים, מסילות ברזל, כבישים וביצורים בסיוע למאמץ המערכתי. כך התרחבו בהדרגה תפקידי יחידות ההנדסה מהקמת ביצורי שדה במצור ועבודות על ביצורים צבאיים, לכדי בנייה של מבניים מסוגים שונים, ניתוח טופוגרפי, מיפוי, שיפור תשתיות, הקמת רשתות תקשורת ותפקידים רבים נוספים.
חיילי החיל נחשבו מקצועיים מאוד וזכו להערכה רבה ברחבי הצבא. חיילי החיל נחשבים כחיילי רגלים לכל דבר ועניין ומקצועיים גם בתחום זה. רבים מקציני החיל פיקדו על כוחות צבאיים משולבים במערכות שונות ואף המשיכו לשרת בתפקידי מטה גבוהים במשרד המלחמה. בנוסף היו קצינים שעסקו בתכנון והקמה של מבנים אזרחיים ברחבי האימפריה, כגון האלברט הול בלונדון שתוכנן על ידי פרנסיס פוקה ותעלת רידו בדרום מערב קנדה אשר תוכננה על ידי ג'ון ביי, שניהם קציני המהנדסים המלכותיים.
ואינאפוטינה

נזקים סביבתיים

לחקלאות המקומית לקח כ-150 שנה עד להתאוששות. האפר גרם לכך ששנת 1601 הייתה שנה קרה מאד בחצי הכדור הצפוני, מה שגרם לרעב ההמוני ברוסיה בשנים 1601-1603.
גם באסטוניה, לטביה ואף בשווייץ היה קר בצורה חריגה בחורפים של 1600-1602.
יבול היין של צרפת ב-1601 התאחר וניזוק וכך גם זה של גרמניה.
אגם סווה ביפן קפא מוקדם יותר מאשר בכל 500 השנים שקדמו להתפרצות.
אודי בן-משה

אודי בן משה (נולד ב-28 בספטמבר 1966) הוא במאי תיאטרון ושחקן תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה

בן משה נולד ברמת השרון. למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין. בילדותו שיחק שתי עונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
את שירותו הצבאי עשה בן משה בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן סיים את הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1994 זכה במלגה ע"ש שרגא פרידמן. כמו כן, השתתף יחד עם מירב גרובר בפסטיבל עכו 1994, במחזה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", עיבוד לסיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס, שכתב וביים ראובן קלינסקי.
לאחר סיום לימודיו, שיחק בן משה כשש שנים בתיאטרון חיפה, וערך הופעות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, תל אביב, ובפסטיבל עכו.
בשנת 2003 החל לעבוד כבמאי בתיאטרון מרכזי בישראל. הוא זכה בפרס הצגת הפרינג' של השנה על בימוי ההצגה "נוימן- אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע.
ההצגה המרכזית הבאה שביים הייתה "שיץ" מאת חנוך לוין, שהועלתה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. כשעבד על ההצגה, נפגש לראשונה עם קרן פלס, איתה שיתף פעולה בכמה וכמה הצגות עתידיות עליהן עבד.
בן משה המשיך לביים בתיכון א' לאמנויות תל אביב, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2006 עבד בן משה לראשונה כבמאי בתיאטרון החאן הירושלמי, כשביים את "הקיץ" מאת רומן וינגרטן ואת החולה המדומה מאת מולייר בבימוי אודי בן משה בתרגום ניסים אלוני תעלולי סקפן והנסיכה האמריקאית.
בשנת 2007 עבד בתור במאי משנה בהצגה בתיאטרון החאן, בשם המצליחים- מאת מיכאל גורביץ' ודניאל לפין.
את פריצתו בחאן, שהובילה להכתרתו כבמאי הבית של התיאטרון, עשה כשביים בשנת 2007 את ההצגה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול.
בשנת 2007 החל בן משה ביים את הרטיטי את לבי מאת חנוך לוין עבור תיאטרון הקאמרי. בהצגה הזו חזר לשתף פעולה עם קרן פלס, שכתבה את המוזיקה של ההופעה.
ההצגה זכתה להצלחה, וקיבלה שישה פרסים בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008:פרס הצגת השנה פרס המחזאי לחנוך לוין, אותו קיבלה אלמנתו, פרס הבמאי לאודי בן משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד למקה, פרס שחקנית המשנה ופרס מלחין השנה לקרן פלס. ביים את הנפש הטובה מסצ'ואן עליה זכה בפרס במאי השנה ופרופסור שמעון זנדבנק זכה כמתרגם השנה.
בדצמבר אותה שנה עלתה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון בית ליסין בבימויו. ההצגה זכתה בפרס "הקומדיה של השנה".
ביוני 2015 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של בן משה. 
ב-2017 ביים בתיאטרון הקאמרי את "כטוב בעיניכם" בתרגומו של דן אלמגור.
1.5762896
בשנת 2018 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן.
ארסוף קדם

ארסוף קדם הוא יישוב יהודי לא מוכר הנמצא דרומית לקיבוץ שפיים. כביש סלול בצמוד לכביש החוף מוביל אליו משפיים. המקום שייך למועצה האזורית חוף השרון אך עד היום הוא אינו מוכר כיישוב ואינו מופיע במפות.

היסטוריה

בשנת 1935 רכש קורט מנהיים, עולה מגרמניה, 20 דונם דרומית לקיבוץ שפיים מחברת "אחוזה א'" (החברה שהקימה את רעננה) בעקבותיו רכשו אנשים נוספים קרקעות באזור. התושבים עסקו בחקלאות פרטית, בשיווק ישיר לשווקים בתל אביב. ב"מדריך ארץ ישראל" של זאב וילנאי משנת 1941 נקרא מקום זה בשם "שכונת ארסוף".
לאחר קום המדינה, כשהוקמה המועצה האזורית "חוף השרון" מנעו אנשיה את ההכרה במקום כיישוב לכל דבר. הם היו שייכים לרשפון אך לא היה לתושביה זכות לבחור ולהיבחר לוועד המקומי. החל מ -1997 נקבעה להם בבג"ץ זכות לנציג נפרד במליאת המועצה האזורית חוף השרון. את השירותים הבסיסים כמו חשמל, מים, דואר, קבורה, בחירות וחינוך הם קבלו רק לאחר התדיינויות בבתי משפט ופסיקות בג"ץ.
לאחר הקמת שכונת היוקרה ארסוף, ניתן למקום השם "ארסוף קדם" למרות שאינו מופיע במפה ולא מוכר על ידי מינהל מקרקעי ישראל.
תוכנית המתאר האחרונה מסווגת את המקום כשמורת טבע. משמעות ההחלטה היא שאין כל אפשרות לבנות במקום או להרחיב בתים קיימים. אין במקום שום שירותים מוניציפליים פרט לאיסוף אשפה, אין תאורת רחוב, אין שום מבנה ציבורי או פיתוח סביבתי ציבורי, אין מערכת ביוב, אין אפשרות לקבל רישיון עסק המחליף את החקלאות כמקובל בקיבוצים ובמושבים.
במקום כ-40 יחידות דיור, קרוב ל-100 נפשות. שטח המקום כ-1400 דונם מתוכם כ-80 דונם שטח בנוי. ניתן לראות את בתי היישוב בעת נסיעה בכביש החוף (כביש 2).
אישה רעה

עלילה

הגבירה היא סיפור של נקמה, פיתוי ובגידה המבוססים על חייה של אלטגרסיה, אישה שעברה התעללות (אונס) ועבר נורא עצוב. הייתה קורבן של אונס כאשר הייתה נערה. בעקבות האונס אלטגרסיה ילדה ילדה בשם מוניקה אשר והביאה את הילדה לעולם אך לא יכלה לגדל אותה משום שהיא לא רצתה שהילדה תהיה מן זיכרון של החוויה אשר גרמו לה לחוות. למזלם, הגורל יאחד אותם מחדש כאשר שתיהן התאהבו באתו בן אדם, סאול אגירה אשר עובד למען פרנסתו ומשפחתו כעורן דין למען נשים אשר עברו התעללויות ומריבות. שלושה עולמות יתאחדו בהתנגשות של תבונה, טינה ואהבה, שם ינצח צדק כאדם המוסרי והניצחון הגדול של הסיפור הזה.
בסוף הטלנובלה מתגלה שאלטגרסיה מבוקשת על ידי המשטרה וקארן יורה בכתף של אלטגרסיה אך היא מצליחה לברוח ממנה ובורחת לפריז. הפרק נגמר אשר אלגרסיה נמצאת חופשיה לאחר כל הדברים והבעיות שעברה.

הפקה

הטלנובלה הוצגה בטלמונדו בין השנים 2015-16, ב-6 ביוני 2016 טלמונדו הודיעו על המשתתפים אשר יככבו בטלנובלה וסיימו בדצמבר 2016.
משפחת דמיאני

משפחת דמיאני (ﺪﺍﻤﻳﺍﻧﻲ) היא משפחה נוצרית מיפו ששמה מעיד עליה כי היא ממוצא איטלקי. לבני המשפחה היה בית חרושת מפורסם לייצור סבון בדרכים מסורתיות. בית חרושת זה פעל בבניין הסראיה הישן של יפו. בני המשפחה, חנא דמיאני, שימשו כקונסולים של מדינות אירופאיות כתפקיד העובר בירושה במשך כמאה שנה. מנהל הסוכנות הקונסולרית של אוסטרו-הונגריה ביפו עם הווסדה ב-1763 היה ג'ובאני דמיאני, ב-1816 התמנה לתפקיד פרנץ דמיאני וב-1865 ברנהרד דמיאני, שהיה הקונסול האוסטרי האחרון מבני המשפחה, אותו החליף ב-1871 יעקב פאסקאל.
חנא דמיאני היה ממונה מטעם רבני איסטנבול לסייע ליהודים אשר באו ליפו באותה העת (סוף המאה ה-18) למצוא את דרכם לירושלים. ישנה מסורת שנפוליאון בעת שערך את מסעו הצבאי לכיבוש ארץ ישראל ומצרים בשנת 1799 התארח בבית המשפחה. המשפחה גם מוזכרת בתיאורי המסע של נוסעים מראשית המאה התשע עשרה.
צבי אדום

תיאור

על פי התיאור המקורי של המין, הצבי האדום דומה למדי לצבי אדום-חזית, אך גדול ממנו. הצבע הכללי של גופו הוא חום-אדמדם בהיר עם פס שחור צר באורך של 4-2.5 ס"מ המשתרע לאורך הצלעות. פס דהוי וחיוור היה מעל הפס השחור, ומראהו היה דהוי יחסית לצבע הלבן שבעכוז. הגחון והמותניים היו לבנים, ועל פני האחוריים הלבנים בלטו זוג פסים כהים על הירכיים. הזנב היה בצבע אדמדם עם קצה שחור. הפרסות היו כבדים באופן ניכר מפרסותיו של צבי אדום-חזית. מרכז הפנים היה בצבע אדמוני עשיר ותחום בכל צד על ידי פסים חיוורים שנמתחו מהעין לחוטם. החלק העליון של הראש, הלחיים, וצידי הצוואר היו חיוורים. הקרניים של הדגימות (זכרים), היו באורך של 29 ס"מ וסטו מעט לצד בטרם התעקמו לאחור; הקצוות שלהן התעקלו מעט כלפי מעלה. לאורך הצד החזיתי של הקרן היו טבעות רוחביות חזקות. דגימות של נקבה מעולם לא תועדו. אורך הראש והגוף היה 14 ס"מ, ואורך הזנב היה 16 ס"מ (22 ס"מ יחד עם ציצת השיער בקצה).

ביולוגיה

לא ידוע מאומה על האקולוגיה, התפוצה או בית הגידול של המין. שלוש הדגימות הידועות של המין נאספו כולם משווקים באלג'יריה, ועל פי זה הונח שהמין היה מוגבל בתפוצתו לצפון אפריקה. הצבע העשיר של הפרווה, הוביל את הזואולוגים למסקנה שהמין לא אכלס את מדבר סהרה אלא אזורים עשירים במשקעים וצמחייה, שכן לצבי הנגב וצבי רים החיים במדבר יש פרווה חיוורת מאוד. חוקרי הטבע משערים שהצבי האדום איכלס אזורי יער-אורנים עם סבך שיחים בצפון-מערב אלג'יריה עם דמיון חלקי לצבי קיווייה, וחלקם ציינו אזורים ספציפיים יותר כמו המרחב שבין הערים פרנדה וטלאג או את עמק נהר חליף. ההצעות הללו מעולם לא אומתו.

הכחדה

בסביבות 1936, הצבי האדום נחשב כנכחד בסבירות גבוהה, ומקורות מודרניים רבים הציעו שתאריך ההכחדה האמיתי שלו עשוי להיות עוד לפני 1894. עד 2008, הצבי האדום סווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין נכחד (EX). במהלך 2008, חוקר טבע זיהה את אחד מהדגימות המקוריות כשייכת לצבי אדום-חזית, מה שהוביל את IUCN לסווג את הצבי האדום כמין חסר נתונים (DD) לאור הספיקות במעמדו הטקסונומי.
דניאל סילבה

קורות חיים

סילבה נולד במישיגן, וגדל בקליפורניה, בבית נוצרי קתולי. עד היום ניכרת בספריו האהדה לדת הקתולית, כאשר בין גיבורי המשנה בספריו נמצאים אישים כמו האפיפיור והמזכיר הפרטי שלו לואיג'י דונאטי.
החל את דרכו המקצועית כעיתונאי בסוכנות הידיעות הבינלאומית UPI, שם התקבל תחילה לעבודה זמנית בעודו סטודנט לתואר שני ביחסים בינלאומיים. נטש את הלימודים לצורך עבודה כעיתונאי במשרה מלאה. מונה בהמשך לכתב UPI בקהיר. תוך כדי סיקור מלחמת עיראק איראן פגש את העיתונאית היהודייה ג'יימי גנגל (Jamie Gangel), מ-NBC, וב-1987 הם נישאו. סילבה התגייר, והוא חבר בקהילה היהודית של וושינגטון די. סי. ובבית כנסת שם.
מ-UPI עבר סילבה ל-CNN וב-1995 החל בכתיבת ספרו הראשון, THE UNLIKELY SPY, אשר יצא לאור ב-1996. הספר הפך מיד עם פרסומו לרב מכר וסילבה התפטר מ-CNN והחל מאז לכתוב ספרים באופן בלעדי.

סדרת ספרי גבריאל אלון

חלק ניכר מספריו עוסקים בעלילותיו של סוכן המוסד והמתנקש גבריאל אלון. על-פי סדרת הספרים אלון, יליד עמק יזרעאל ובן לניצולי שואה יוצאי גרמניה, היה בשנת 1972 סטודנט צעיר לאמנות, שזה עתה השתחרר מצה"ל לאחר שירות כלוחם ביחידה מובחרת. בספטמבר אותה שנה, בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, מגויס אלון לשורות המוסד על ידי רב המרגלים ארי שומרון (בן דמותם הבדיוני של רפי איתן, איסר הראל ומייק הררי), איש הפלמ"ח בעברו, אשר היה מופקד בין היתר על מבצע לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. סילבה "שתל" את דירת השרד הסודית של אלון ברחוב נרקיס בירושלים, סמוך לבית הספר בצלאל.
עד מהרה הפך אלון למתנקש המוביל במבצע זעם האל, שמטרתו הייתה להרוג את חברי ארגון הטרור "ספטמבר השחור", שהיו אחראים במישרין או בעקיפין לטבח. אלון וצוותו ניהלו מצוד עיקש באירופה אחר המחבלים והוא עצמו היה אחראי להרג שישה מהם. הסדרה נפתחת בספר "המחסל", בו אלון חי בשם בדוי באנגליה ומתאושש מאובדן בנו הפעוט ופציעתה הקשה של אשתו, לאחר שמחבל טמן פצצה ברכבו. בספר, ולאורך כל הסדרה, מנצל אלון היטב את כישוריו האומנותיים ואת זהותו הבדויה כרסטורטור של יצירות אומנות מימי הרנסאנס בעל שם בינלאומי. לאורך ספרי הסדרה נאבק אלון בארגוני טרור פלסטינים, אל-קאעידה, פושעי מלחמה נאצים ואוליגרכים רוסים הסוחרים בנשק. בשל אימוניו במוסד אלון בקי בקרב מגע והוא מומחה בשימוש באקדח בשיטת ה"שלוף- דרוך- תירה". הנשק המועדף עליו הוא אקדח ברטה מדגם 92F (בקוטר 9 מ"מ ארוך), ואקדח ברטה בקוטר 0.22 אינץ' בו השתמש בעת שרדף והתנקש בחיי שישה ממתכני הטבח במינכן במהלך שנות השבעים.
Problem (שיר)

רקע והוצאה

גרנדה הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Yours Truly" בספטמבר 2013, האלבום זכה להצלחה וקיבל ביקורות חיוביות ובמהלך אוקטובר 2013 גרנדה החלה לעבוד על אלבום האולפן השני שלה, לאחר שהקליטה שירים רבים היא החליטה להשתמש בשיר "Problem" כסינגל המוביל מהאלבום, מאוחר יותר גרנדה חשפה כי הראפרית האוסטרלית איגי אזליה משתתפת בשיר והחלה בספירה לאחור לשחרור הסינגל באינטרנט.
גרנדה הופיעה לראשונה עם השיר בטקס פרסי דיסני  ב-27 באפריל 2014, מאוחר יותר באותו הלילה השיר הפך לזמין להורדה דיגיטלית ב-iTunes. עם הוצאתו, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי של iTunes תוך כ-37 דקות ובכך שברה גרנדה את השיא הקודם שהחזיקה טיילור סוויפט עם השיר "We Are Never Ever Getting Back Together", שהגיע למקום הראשון ב-50 דקות. כמו כן, השיר גם הגיע לפסגה במצעד האייטיונס ב-40 מדינות ולעשירייה הפותחת ביותר מ-60 מדינות. הסינגל מכר מעל 6 מיליון עותקים בארצות הברית ונחשב לאחד השירים הנמכרים ביותר של כל הזמנים.
השיר זכה לביקורות מעורבות אך טובות בעיקר כאשר מייק ווס מאתר Idolator כתב, ""Problem" הוא תערובת מוזרה של מוזיקת פופ משנות ה-90 וטרנדים אורבניים (ההפקה מזכירה את השיר של ג'ייסון דירולו "Talk Dirty"), אבל אין להכחיש שזה קליט".
גם הקליפ לשיר זכה להצלחה כאשר הוא עבר את רף המיליארדר צפיות ביוטיוב, והוא זכה בפרס "קליפ הפופ הטוב ביותר" בטקס פרסי ה-VMA של ה-MTV.
בנובמבר 2014, הכריזו על "Problem" כשיר השנה של 2014 בטקס פרסי ה-EMA וגרנדה זכתה בפרס זמרת השנה באותו הטקס.
הסכם אי-תוקפנות

הסכם אי-תוקפנות (באנגלית: Non-aggression pact), הסכם אי-התקפה או הסכם נייטרליות הוא הסכם בין שתי מדינות או יותר, בו החותמות על ההסכם מתחייבות להימנע מפעולות צבאיות אחת כנגד השנייה.
לעיתים המונחים "הסכם אי-תוקפנות" ו"הסכם נייטרליות" משמשים במובנים שונים זה מזה, כשהסכם אי-תוקפנות (או הסכם אי-התקפה) מתייחס להסכם הכולל התחייבות של מדינה שלא לתקוף את המדינה השנייה, בעוד הסכם נייטרליות מכיל גם התחייבות שלא לתמוך במדינה שלישית הנלחמת נגד המדינה השנייה.
הסכמי אי-תוקפנות היו צורה נפוצה של הסכמים בינלאומיים בשנות ה-1920 וה-1930, אך השימוש בהם כמעט פסק בעקבות מלחמת העולם השנייה. כיוון שהיישום של הסכמי אי-תוקפנות תלוי רק ברצונן הטוב של המדינות החתומות עליו, אימצה הקהילה הבינלאומית לאחר מלחמת העולם השנייה נורמה של הסכמי ביטחון קיבוציים מרובי-משתתפים, כמו ההסכמים שביסודם של נאט"ו, ANZUS‏, SEATO וברית ורשה.
דוגמה להסכם אי-תוקפנות הוא הסכם ריבנטרופ-מולוטוב שנחתם בשנת 1939 בין ברית המועצות לבין גרמניה הנאצית, הסכם שהחזיק מעמד עד לפלישת הצבא הגרמני לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה בשנת 1941.
מחקרים שנעשו הראו שסיכוייהן של מעצמות להיכנס לעימות צבאי נגד מדינות עמן הן חתומות על הסכמי אי-תוקפנות, גבוה מהסיכוי שלהן להיכנס לעימות כזה נגד מדינות עמן אין להן כל הסכם שהוא.
תוקפנות אסורה לפי מגילת האומות המאוחדות, לפיכך כל המדינות החברות באומות המאוחדות נמצאות תחת התחייבות הסכמית להימנע מפעולות תוקפנות (בפועל היו מקרים רבים של הפרה של איסור זה).
ג'בל ליבני

מלחמת סיני

במלחמת סיני, נחשב האזור לנקודת מפתח. חטיבה 7 הישראלית, בפיקוד אורי בן ארי, עקפה את מתחמי אום כתף ואבו עגילה מדרום והמשיכה מערבה אל ג'בל ליבני ב-31 באוקטובר 1956. הפיקוד הישראלי ציפה להיתקל במקום בחטיבה 1 המשוריינת של הצבא המצרי שנעה מזרחה מול הכוח הישראלי, אך הכוח המצרי החל בנסיגה עוד לפני כן ולא נוצר מגע אש.

מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים היה בג'בל ליבני שדה תעופה קדמי משני של חיל האוויר המצרי, ששימש לפריסה בחרום והיו מצויים בו מטוסים מיושנים יחסית. בגל התקיפה הראשון של חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד ביצע זוג מטוסי מיראז' 3 של טייסת 117 יעפי צליפה בלבד במטוסים ומתקנים. בגל התקיפה השני השדה היה ספק מושמד ולכן הוחלט בחיל האוויר הישראלי להפציצו במבנה אחד נוסף בלבד; מבנה של שלושה מטוסי אוראגן מטייסת 107. לאחר תקיפה זו נחשב שדה זה למושבת. לאחר כיבוש השדה נמצאו בו אלפי רקטות שהתאימו למטוסי חיל האוויר הישראלי ושימשו אותו לתקיפת שדות תעופה בירדן וסוריה.
בזירה הקרקעית נחשב אזור ג'בל ליבני כאזור מפתח שבו עשוי להתפתח קרב שריון בשריון בהיקף נרחב. הכוחות המצריים שנפרשו באזור זה השתייכו לדיוויזיה המצרית השלישית (חי"ר), שנפרשה בקו השני המצרי מג'בל לבני בצפון ועד ביר חסנה בדרום, ולדיוויזיה המצרית הרביעית (שריון).
צה"ל תקף את המערך המצרי על פי תוכנית "נחשונים" של פיקוד הדרום. לאחר הבקעת מערך הקו הראשון המצרי באזור רפיח - אל עריש על ידי אוגדה 84 (בפיקוד ישראל טל) ובאזור אום כתף - אבו עגילה על ידי אוגדה 38 (בפיקוד אריאל שרון), נתקף אזור ג'בל לבני על ידי שלושה כוחות ישראלים: חטיבה 7 מאוגדה 84 שנעה מאל עריש דרומה, ושתי החטיבות של אוגדה 31 (בפיקוד אברהם יפה): חטיבה 200 שחדרה את המערך המצרי דרך ואדי חרידין והדפה התקפת נגד מצרית בביר לחפן שמצפון לג'בל ליבני וחטיבה 520 שנעה דרך אבו עגילה מיד לאחר כיבושה.
בצהרי 6 ביוני 1967, לאחר שנהדפה התקפת הנגד המצרית בביר לחפן, החלה נסיגת כוחות מצריים ממרחב ג'בל ליבני, נסיגה שהואצה בשעות אחר הצהריים לאחר פקודת נסיגה כללית שהוציא שר ההגנה המצרי עאמר. באותו יום נכבשו המחנות שבאזור ג'בל ליבני על ידי כוחות צה"ל לאחר שיחידות מאוגדה 31 ניהלו במקום קרב שריון בשריון מול יחידות מצריות.
שאול כרמל

שאול כרמל (ברומנית: Shaul Carmel; נולד בשם המשפחה קרויטורו, ברומנית: Croitoru; ‏6 ביוני 1937 - 31 במרץ 2011) היה משורר, סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי בשפה הרומנית, יהודי יליד רומניה.

ביוגרפיה

שאול כרמל נולד ביישוב שטפנשט, על יד בוטושאן. מצד אמו היה צאצא למשפחה של זמרים וחזנים. סבו, רב יוסלה שפירא היה חזן ידוע באזור, ואחיו ז'אן סספירו הפך לטנור אופרה בארצות הברית.
בשנת 1940 אביו שגויס כקצין בצבא ברומני, נזרק מהרכבת על ידי חסידי התנועה הלגיונרית ונפצע. בהמשך ראש היישוב שטפנשט ליווה את האם המחופשת בבגדי איכרה רומניה על מנת שתבקר את העלה הפצוע בבית החולים "גלרטר" ביאשי. 
שאול כרמל, אז קרויטורו, למד בתיכון "אוגוסט טרבוניו לאוריאן" בבוטושאן, והיה פעיל בק'נקולום (חוג) הספרותי על שם אמינסקו. בעידוד מזכיר המפלגה הקומוניסטית המקומי, ובניגוד לדעת אביו, נסע לבוקרשט כדי ללמוד בבית הספר לספרות ולבקורת ספרות על שם מיכאי אמינסקו. 
את השיר השראון פרסם במדור הספרותי של העיתון "קלופוטול" ("הפעמון") בבוטושאן, שבבעלותו של סקרלט קלימאכי. מקבץ שיריו הראשון "קרני שמש" („Raze de soare”) הוצא לאור בשנת 1956 בכתב העל "יאשול ליטראר" ("יאש הספרותית"). 
שאול כרמל עלה לישראל בשנת 1965. היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ונשיאה.
שיריו תורגמו לעברית, רוסית, סלובקית וסינית. בשנת 1985 פרסם בישראל מחזה שנכתב בעברית בשם "כוחו של הערפל".
שאול כרמל תרגם לעברית שירים של משוררים רומנים, בהם מיכאי אמינסקו ואנה בלנדיאנה.
בשנת 1988 זכה שאול כרמל בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית.
שובנה גולטי

ביוגרפיה

גולטי נולדה באולדהאם שבלנקשייר להורים ממוצא הודי-הינדי. יש לה תואר בערבית ופוליטיקה מזרח תיכונית מאוניברסיטת מנצ'סטר.

חיים אישיים

גולטי היא בתו של ד"ר ק' א' גולטי שהגיע לאולדהאם ממומבאי בהודו בשנת 1960. יש לה אח צעיר ממנה ושתי אחיות מבוגרות ממנה.
ב-10 בנובמבר התחתנה גולטי עם הארכיטקט אנשו סריווסטאבה בטקס הינדי. בני הזוג התגרשו ב-1994. כשחיה בנפרד מבעלה נכנסה להריון, ובאותה שנה ילדה את בנה אקשאי.
לגולטי יש ידע בשש שפות, והיא תומכת בזכויות הנשים האסיאתיות ובקמפיינים שונים נגד גזענות.
תואר הפועל

תואר הפועל (Adverb) היא מילה שמשנה פועל, שם תואר, איבר, מילת יחס או משפט. תואר הפועל בדרך כלל מספק מידע אודות האופן, המקום, הזמן, התדירות, התואר, רמת הוודאות, וכו', בכדי לענות על שאלות כגון איך?, מתי?, איפה?, כמה פעמים?, ובאיזה אופן?. מילים כמו "לאט", "בקול רם", "בזהירות", "במהירות", "בשקט" או "בעצב" הם כולם תוארי פועל.
לפיד

לַפִּיד (או משואה) הוא אמצעי תאורה קדום מוארך שראשו בוער. ניתן לנושאו ביד או לקבעו לקיר בהתקנים ייעודיים.
ניתן להכין לפיד שראשו עצמו בוער, למשל מסיקוס אורן, או לפיד רב פעמי, שבראשו מקום לחומרי בעירה.
לפידים משמשים כיום בעיקר בטקסי אש (בתנועות נוער ובצבא), בתהלוכות "הכנסת ספר תורה", בטקסי זיכרון, ובפתיחת האולימפיאדה, בה נישא הלפיד האולימפי לאורך מרחק רב. לפידים משמשים גם ללהטוטנות עם אש.
הביטוי העברת הלפיד קרוב לביטוי "שימור הגחלת", ומשמעותו העברת אחריות או מסורת, שימור תרבות מסוימת.
אלחנדרו אמנבר

חיים אישיים

אמנבר הוא הומוסקסואל מוצהר, ובשנת 2015 נישא לדייוויד בלנקו.
אלזה הוכהיים-בייץ

אלזה הוכהיים-בייץ (בגרמנית: Else Hochheim-Beitz;‏ 1920, המבורג - 2014, אסן), הייתה אשת חינוך, אשתו של ברתולד בייץ וחסידת אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים

בייץ הייתה בתם של שני פעילי איגודים מקצועיים גרמניים. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1936 והחלה לעבוד בחברת של בהמבורג. בשנת 1938 הכירה את ברתולד בייץ בעת לימודי טניס ולאחר שנה נישאה לו. לזוג נולדו שלושה ילדים.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בייץ הגיעה ביולי 1941 לעיר בוריסלב שבגליציה המזרחית עם בעלה, ברתולד, שהיה מנהל מסחרי בחברה להפקת נפט בשם "Kontinentale Öl" . היא הייתה שותפה לפעילותו של ברתולד להצלת יהודים על ידי הכרזתם כפועלים חסרי תחליף למשק המלחמה הגרמני. היא ובעלה הסתירו יהודים בביתם והיו נתונים לביקורות של הגסטפו אך שרדו את המלחמה, אם כי במרס 1944 גויס ברתולד לצבא הגרמני.

לאחר המלחמה

לאחר כניעת גרמניה נשבה בעלה של בייץ על ידי הצבא האדום עד אוגוסט 1946 ובייץ עצמה ברחה עם אחותה הגדולה לאזור גרמניה המערבית. 
לאחר שילדיה גדלו ועזבו את הבית, השלימה בייץ לימודי הוראה. היא הגישה תזה בנושא "השכלה והכשרה מקצועית במפעלים גדולים במאה ה-19 עד מלחמת העולם הראשונה".
בשנת 2006 הכיר יד ושם בבייץ כחסידת אומות העולם.
בשנותיה האחרונות סבלה בייץ משיטיון.
שיטת ליט"ף

ליט"ף (ראשי תיבות של למידה יחידנית, טיפולית, פעילה) היא שיטה להוראת הקריאה שפותחה על ידי נירה אלטלף על בסיס הספר "מעשה ההוראה" מאת ציפורה כץ. השיטה מבוססת על שלוש רמות של שליטה: הצגה, זיהוי והכרה.
השיטה מבוססת על ההנחה שהפענוח הוא המפתח להבנת הנקרא ולשם כך הילד צריך לפענח את סימני הכתב.
לשם רכישת מיומנות זו נעשה שימוש במילים ידועות ומשמעותיות המהוות בסיס לפענוח של מילים חדשות. על בסיס המילים המפוענחות אוטומטית התלמיד עושה השלכה למילים חדשות.
השיטה מבוססת על הגישה הסינתטית והגלובלית כאחד. המורה כותב את המילה, ומפרק אותה על פי שלבים מהברה לפונמה ועד לחלוקה לעיצורים ולתנועות.
התלמיד לומד שמילים מורכבות מהברות. באותה הדרך התלמיד רוכש מילים שמרכיבות משפט או טקסט קצר. לשם הקניה נבחרו מילים ובאמצעותן מלמדים את תהליך הפירוק וההיגוי של העיצורים. המילים המוקנות משמשות אמצעי להקניית התהליך ולא מטרה בפני עצמן. הן בעלות משמעות וקרובות לעולמו של התלמיד. מבנה המילה יהיה תוצר של התנועות העיצורים והצירופים אותם נבחר להקנות.
השיטה מאושרת על פי אגף ספרי לימוד משרד החינוך אישור מס' 2499.
בתחילת שנת 1983 זכתה מפתחת השיטה נירה אלטלף ב"פרס החינוך" בבית הנשיא בירושלים.

אופן ההקניה

המורה כותבת על הלוח טקסט קצר בצורה הברתית.
המורה שואלת את התלמידים: "איפה כתוב..." (שלב הזיהוי) המילים בקטע נקראות הברה אחר הברה. בהמשך- מציאת מילים חדשות מההברות שנלמדו.
כמו כן יינתנו הדגשים שונים למרכיבים של המלילה: הבהרה פותחת וסוגרת, עצורים מתוך הברות סגורות, עיצורים מנוקדים, פירוק של הברות פתוחות.

דרכי ההוראה

ההוראה היא פרונטאלית בקבוצות קטנות. המשך ההקניה יכול להיעשות באופן אינדיבידואלי. לצורך תרגול יש חוברות המתחילות בשלבי המוכנות ומסתיימות בחוברות לביסוס קריאה אליהן מגיעים התלמידים לקראת סוף השנה. השיטה מאפשרת לכל תלמיד להתקדם בקצב אישי, ישנה ניידות בין קבוצות ההקניה. קיימים אמצעי הוראה רבים, חוברות, משחקים וספרונים. כמו כן יש מדריך למורה בו מוצעות מספר פעילויות.
הדיוויזיה השלישית (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה השלישית הוקמה בנובמבר 1917 בצפון קרוליינה, שבעה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-5 שהורכבה מהרגימנטים ה-7 וה-8, ומהבריגדה ה-6 שהורכבה מהרגימנטים ה-30 וה-38. ביולי 1918 לחמה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 3,177 הרוגים ו-12,940 פצועים.

מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה הורכבה הדיוויזיה מהרגימנטים ה-7, ה-15 וה-30, והיא לחמה בכל זירות המלחמה באירופה. הדיוויזיה השתתפה במבצע לפיד, ולאחר מכן לחמה במערכה בתוניסיה. בקיץ 1943 השתתפה הדיוויזיה בפלישה לסיציליה ובפלישה לאיטליה, ולאחר מכן לחמה בקרב מונטה קאסינו ובקרב אנציו. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשחרור רומא, ובקיץ 1944 היא השתתפה במבצע דרגון. לאחר מכן היא התקדמה מעמק הרון למעלה, חצתה את הרי הווז', והגיעה אל הריין בשטרסבורג ב-27 בנובמבר. לאחר שחרור קולמר ב-26 בינואר 1945 (כיס קולמר), הגיעה החטיבה אל קו זיגפריד. היא הייתה מעורבת במבצע טון נמוך (15 - 24 במרץ), שבו נכבשו חלקים מחבל הסאר ומפפאלץ. הדיוויזיה פרצה את קו זיגפריד בצווייבריקן וחצתה את הריין ב-26 במרץ.
הדיוויזיה כבשה את נירנברג בקרב קשה, והניצחון נחגג ב-20 באפריל 1945, על ידי מצעד ניצחון גדול דרך השוק העיקרי. לאחר מכן, היא כבשה את אוגסבורג ב-27 באפריל, ואת מינכן ב-30 באפריל. יחידות של הדיוויזיה הגיעו לראשונה לברכטסגאדן וניקו את הברגהוף של היטלר. בעת הכניעה הגרמנית שהתה הדיוויזיה בזלצבורג. במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 4,922 הרוגים ו-18,766 חיילים פצועים, 636 חיילים נוספים נפצעו מתו כעבור זמן מהפציעות.

לאחר המלחמה

הדיוויזיה לחמה במלחמת קוריאה, שבה היא איבדה 2,160 הרוגים ו-7,939 פצועים. בשנת 1958 הוצבה הדיווייה בגרמניה, שם פעלה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-5, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-7. בשנת 1998 ההשתתפה הדיוויזיה במלחמת המפרץ, ובשנת 1998 היא הוצבה בכוויית, כדי להגיב על תוקפנות אפשרית של עיראק, שגירשה את פקחי הנשק של האו"ם. בשנת 2000 נשלחה הדיוויזיה לבוסניה, ובשנת 2003 היא לחמה במלחמת עיראק. בשנים לאחר מכן נשלחו יחידות מהדיוויזיה לסבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, בעוד מפקדת הדיוויזיה נשארה בבסיסה בפורט סטיוארט, ג'ורג'יה.