google/wiki40b huggingface dataset:
לוחמי התמורות

עלילת הספר

גיבורי הספר הם עולו, סיהרא, צלאי, סג ומאן, שהוכשרו להיות לוחמי תמורות לקראת המלחמה האחרונה על גורל ממלכת בני קדם מול חיוויא, ישות הרשע שמרעילה את מחשבותיהם של השותים ממימי הנהר אליו הוא מזרים את מחשבותיו האפלות.
התמה המרכזית של הספר היא המאבק בין אור לחושך. הלוחמים ברוע הם לוחמי התמורות - אנשי רוח ובעלי מוסר שחיים בכפרים. הספר מלמד כי כל אחד יכול להיות לוחם ולהשפיע על גורל העולם דרך בנייה של האני העצמי והתמודדות עם הרוע החיצוני. הספר מתאר את ייסורי הנפש של הדמויות, החולשות והניסיונות של כל אחת מהן לנוכח האתגרים המוצבים בפניה כמשל להתחבטויות הנפש שעובר האדם.

לוחמי התמורות

לוחמי התמורות הם בני הכפרים, פשוטי העם, שמכינים את נפשם ואת מיומנותם להילחם בחיוויא ובחייליו - הצללים, הקיסרים ובני עיר המגדל. הם מוכשרים במספר מיומנויות, אחת מהם הוא ריקוד סערה, ריקוד איטי בהתחלה שעובר למהיר מאוד עם הזמן. לוחמים שיודעים לרקוד את הריקוד נקראים רוקדי סערה.
לוחמי התמורות מאמינים במחולל התמורות שמשגיח עליהם תמיד ורוצה בטובתם.

לוחמי התמורות ויהדות

שמות הגיבורים לקוחים מהארמית של התלמוד ושל ספר הזוהר. התלמוד והזוהר הם גם הרקע הרוחני מאחורי המסר של הספר. לדוגמה, חיוויא הוא נחש בארמית וסיהרא היא הלבנה (בשפה המדרשית והקבלית היא הפן הנקבי באלוקות, השכינה).
הרב דורון עושה שימוש גם בתורת רבי נחמן מברסלב. תפקידה המכריע של סיהרא במאבק הסופי מבטא את התפיסה הברסלבית ביחס לתפקיד הפרט במאבק ברוע ובקידום הגאולה. המאבק בין כוחות הטוב והרוע מתקיים תוך ציפייה לבואו של מחולל התמורות היחיד והמיוחד, שירפא את הריקנות השולטת בכל.
יוג'ין אורמנדי

ביוגרפיה

אורמנדי נולד בשם ינו בלאו בבודפשט, הונגריה ולמד בקונסרבטוריון של בודפשט, שם היה תלמידו של ינה הובאי. בשנת 1921 היגר לארצות הברית ואימץ לו שם חדש. בארצות הברית עבד תחילה ככנר ואחר כך כמנצח על תזמורת תיאטרון הקפיטול בניו יורק, קבוצה שליוותה סרטים אילמים.
אורמנדי התמנה למנצחה של התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה) בשנת 1931 וכיהן בתפקיד עד 1936. בימים הקודרים של השפל הגדול, התקשרה חברת RCA ויקטור בחוזה למספר רב של הקלטות עם אורמנדי ועם תזמורת מיניאפוליס, בין היתר הקליטו את הסימפוניה השביעית של ברוקנר והסימפוניה השנייה של מאהלר. רמתן הגבוהה של הקלטות אלה תרמה לקידום שמו של אורמנדי כמוזיקאי יוצא מן הכלל. עזר נוסף, נכבד ביותר, קיבלה הקריירה שלו מארתור ג'ודסון, המנהל בעל ההשפעה הרבה ביותר בזירת המוזיקה הקלאסית באמריקה בשנות ה-30.
תקופת כהונתו בת 44 השנים של מאסטרו אורמנדי עם תזמורת פילדלפיה הקנתה לו חלק גדול משמו ופרסומו כיום. אורמנדי התמנה למנצח חבר של תזמורת פילדלפיה (לצד ליאופולד סטוקובסקי) בשנת 1936, ובשנת 1938 מונה למנהל מוזיקלי ומנצח עד לפרישתו בשנת 1980, כאשר הוכתר למנצח כבוד של התזמורת. 
אורמנדי עיצב את סגנון הלגאטו העשיר שתזמורת פילדלפיה התפרסמה בו, בייחוד במונחים של קשתנות וגוון צליל של קבוצת כלי המיתר. סגנונו זכה לשבחים על עושר צליליו אך גם לביקורת על העדר מכוון של כל מגע אישי אמיתי. בשנים האחרונות מבקרי מוזיקה רוויזיוניסטים נוטים להמעיט בהישגיו של אורמנדי ובהשפעתו, אף כי אורמנדי העלה מאוד את רף אמות המידה לביצוע מוזיקה. הוא הציג יושרה אישית ומוזיקלית יוצאת דופן וכושר מנהיגות מעולה. על דוכן הניצוח היה רשמי ומאופק.
אורמנדי נודע במיוחד ביצירות מסוף התקופה הרומנטית וראשית המאה ה-20. הוא קידם את המוזיקה של סרגיי רחמנינוב וניצח על ביצוע הבכורה של "המחולות הסימפוניים" שלו. הוא ניצח גם על ביצוע הבכורה של כמה סימפוניות של דימיטרי שוסטקוביץ' ושל יצירות אחדות של מלחינים אמריקאים.
יוג'ין אורמנדי ניצח על תזמורתו בקונצרטים רבים בארצות הברית ובסיורים בארצות אחרות, שבין המפורסמים בהם סיור הופעות בפינלנד בשנת 1955, בו ביקרו רבים מחברי התזמורת את המלחין הפיני הקשיש יאן סיבליוס באחוזתו הנידחת, וסיור בסין בשנת 1973 בו ניגנה התזמורת בפני קהל מאזינים נלהב, שהיה מנותק במשך עשורים רבים ממוזיקה קלאסית מערבית. 
אורמנדי גם הופיע כמנצח אורח עם תזמורות אחרות, ובסוף שנות ה-60 הקליט את הסימפוניה "מן העולם החדש" של דבוז'ק, בביצוע מרשים בייחודו, עם התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא ניצח גם על העטלף של יוהאן שטראוס בביצוע המטרופוליטן אופרה בניו יורק, אך מעל לכל היה נאמן, במשך 48 שנים, לתזמורת פילדלפיה שעמה הקליט, מאז 1936 ועד מותו, מאות הקלטות, המקיפות כמעט כל ז'אנר אפשרי במוזיקה הקלאסית.
כפר לאקף

היסטוריה

בכפר נמצאו כלי חרס מהתקופה הביזנטית. 
כמו שאר הארץ עבר הכפר לשלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. ברשימות המס של 1596 הוא היה חלק מה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של "בני סאב", כחלק מסנג'ק שכם הגדול. הייתה בו אוכלוסייה של 15 משקי בית, כולם מוסלמים. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33,3% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות דבורים, וכן הכנסות מזדמנות. מס נוסף קבוע שולם לאנשי אזור שכם; סך של 10,740 מטבעות אקצ'ה, שהיוו 9/24 מההכנסות, הגיעו לוואקף. 
ב -1838 ציין רובינסון את כפר לאקף ככפר בתת-המחוז "בני סאב", ממערב לשכם. ב -1882 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את כפר לאקף, כ"כפר אבן קטן על גבעה עם בורות מים". 
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 95 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-141 מוסלמים אשר שכנו ב-27 בתים. ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 210 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 2,854 דונם. מתוכם היו 477 דונם של מטעים ואדמות השקיה, 840 של גידולי דגנים, ואילו 19 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית הכפר 415 נפש.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר בית לאקף משליטה ירדנית לישראלית.
לטענת ארגונים פרו פלסטיניים, ישראל הפקיעה קרקעות של כפר לאקף עבור ההתנחלות הישראלית קרני שומרון. בנוסף, על פי תוכנית בניית גדר ההפרדה, הגדר אמורה להשאיר 657 דונמים (22.8% מאזור הכפר) במערב, בצד הישראלי של הגדר.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 80% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C.
בדצמבר 2008 רוססו כתובות נאצה על קיר המסגד בכפר. הכתובות, שרוססו בספריי אדום ושחור, כללו מסרים בנוסח "מוות לערבים" ו-"דרישת שלום מחברון".
וישניצה (פולין קטן)

תולדות היישוב

וישניצה נזכרת לראשונה במאה ה-12, אז הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1616 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1863 פרצה בעיירה דליקה גדולה.

יהודי וישניצה

יהודים ישבו בווישניצה מסוף המאה ה-16. באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי היישוב הקוזקים, ולאחריהם הפולנים.
ב-28 בנובמבר 1918 נערך פוגרום ביהודי העיירה. יהודי העיירה, לרבות נשים וילדים, רוכזו בכיכר המרכזית בה, והובלו לבית הכנסת המקומי. שם הולקו כ-130 יהודים לשעשוע הקהל הפולני. באפריל 1923 נערכו ביהודי העיירה פרעות נוספות בידי איכרי הסביבה, ובמרץ 1926 הופצה נגד יהודי העיירה עלילת דם, לפיה הם משתמשים בדם נוצרים לצורכי פולחן. בשנים אלה היגרו מהעיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שרוב תומכיה היו חסידי גור. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,273 יהודים, כמחצית מתושביה.

במהלך השואה

עם כניסת הגרמנים לעיירה בספטמבר 1939, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת ענידת סימן מזהה, חובת תשלום סכומי כופר והחרמת רכוש. עם הגעת פליטים יהודים מאזור קרקוב לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-3,000 איש. מעת לעת שילחו הגרמנים גברים יהודים מהעיירה למחנות עבודה, והוציאו להורג יהודים שנמצאו מחוץ לעיירה ללא היתר.
ב--2 באוגוסט 1942 גורשו כל יהודי העיירה לבוכניה, וממנה שולחו למחנות ההשמדה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כמה עשרות יהודים ליערות הסביבה, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד מתמשך בסיוע איכרים מקומיים.

רבני העיירה

במחצית הראשונה של המאה ה-19 כיהן כרב העיירה רבי אריה לייבוש ליפשיץ. בין תרפ"ב (1922) לשנת תרצ"ו (1936) כיהן כרב העיירה הרב זאב וולף אייכנשטיין. גם רבי נפתלי רובין (צאצא לאדמו"רי רופשיץ), חתנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, כיהן בעיירה כרב באותה תקופה עד שנפטר בשנת תרצ"ח (1938). לאחר מכן, כיהן בנו, הרב חיים ברוך רובין, עד שהועבר לגטו בוכניה עם חיסול הקהילה, ונרצח בג' באלול תש"ג על ידי איש גסטפו לאחר שהזדהה כאדמו"ר מבעלז.
בתקופת השואה הסתתר האדמו"ר מבעלז במשך תקופה בוישניצה, מינואר ועד ספטמבר 1942. לאחר מכן עבר לקרקוב ולגטו בוכניה.
נרווה

חייו

בתחילת דרכו היה סנאטור, וכאשר דומיטיאנוס נרצח, הוא נבחר מקרב חברי הסנאט לכהן כקיסר. הראשון מחמשת הקיסרים הטובים.
מפעלו של נרווה היה בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס. הוא שחרר גולים ממשפטים שנערכו בתקופת דומיטיאנוס, ביטל את משפטי ביזיון המלכות, החזיר את הרכוש שנלקח על ידי דומיטיאנוס לתושבים, והקל את המיסים לרומאים ולאיטלקים.
נרווה בנה מחסני תבואה כדי להקל את חלוקתה לתושבים, ושיקם את מערכת הספקת המים.
בניסיון למנוע את העוני באימפריה, הטיל על הסנאט לקנות קרקעות עבור מגורי עניים.
מפעלו העיקרי של נרווה היה הקמת מוסד ה"אלימנטה" אשר תמך באיכרים ובילדים. המפעל פעל כך שאיכרים יקבלו הלוואות בריבית נמוכה. הריבית עברה לשלטונות המוניקיפיות אשר שילמו את כל הריבית, עם תוספת מכספם, להורי ילדים כדי שבידיהם יהיה מספיק כסף לטפל בילדיהם.
בתקופת שלטונו אימץ נרווה את טראיאנוס נציב גרמניה העילית וקבע בכך שהוא יהיה יורשו.
נרווה מת ככל הנראה מסיבות טבעיות, וטראיאנוס ירש אותו כקיסר.

יחסו ליהודים

עם עליית נרווה לשלטון באה הקלה ביחסי היהודים עם האימפריה. הוא הקל את גביית המס היהודי
ואסר על רדיפתם של אנשים בשל "אימוץ אורח החיים היהודי".
עזיז אנסרי

ביוגרפיה

אנסרי נולד בקולומביה, דרום קרוליינה שבארצות הברית להורים הודים-מוסלמים שהיגרו לארצות הברית מהמדינה טאמיל נאדו שבהודו. אביו הוא גסטרואנטרולוג ואמו עובדת במשרד רפואי. על אף שאנסרי גדל בבית מוסלמי הוא מגדיר עצמו בתור אתאיסט.
בתחילת שנות ה-2000 עבר אנסרי לניו יורק והחל ללמוד שיווק באוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

בעת שלמד באוניברסיטת ניו יורק החל אנסרי להופיע במועדוני סטנדאפ בניו יורק. במערכוני הסטנדאפ שלו הרבה אנסארי להתמקד בנושאים מקוריים כגון האופן בו הוא נוהג לבזבז את זמנו בחיפוש מידע באינטרנט או השגעון שיש לו לכוכבי הראפ ר. קלי או קניה ווסט. 
בשנת 2005 המגזין האמריקני רולינג סטון כלל את אנסרי ב"רשימה החמה" השנתית שלהם, תחת הקטגוריה הסטנדאפ המבטיח. בשנת 2006, זכה אנסרי בפרס חבר השופטים עבור "הסטנדאפ הטוב ביותר" בפסטיבל לאמנויות הקומדיה באספן, קולורדו. 
בקיץ 2005 החל אנסרי ליצור סדרת סרטונים קומים קצים בשיתוף פעולה עם הקומיקאים רוב הובל ופול שיר והבמאי ג'ייסון וולינר. בשנים 2007 - 2008 הופיע אנסרי בסדרת מערכונים קומיים בתוכנית "Human Giant" בערוץ MTV.
החל משנת 2009 ועד היום אנסרי מופיע בסדרה הקומית המצליחה "מחלקת גנים ונוף" מבית היוצר של המשרד בתפקיד הפקיד היהיר והנהנתן טום האברפורד. כמו כן, בשנת 2009 קיבל תפקיד ראשי בסרט היה בעל תפקיד בסרטו של אדם סנדלר "אנשים מצחיקים". בנוסף לכך לקראת סוף העשור השתתף בתפקידי אורח בסרטים המצליחים "אני אוהב אותך, אחי" ו"תביאו אותו ליוונים". לאחר מכן הוא שיחק בעונה השמינית של הסדרה הקומית "סקראבס" בתפקיד סטודנט לרפואה בשם אד.

מומחה לכלום

החל משנת 2015 מככב אנסרי בסדרת המקור של נטפליקס "מומחה לכלום", אותה כתב ויצר יחד עם אחד מכותבי הסדרה "מחלקת גנים ונוף". אנסרי אף ביים כמה פרקים בסדרה. הסדרה הועלתה לאוויר ב-6 בנובמבר 2015, וקיבלה ביקורות טובות. על הופעתו בסדרה זכה ב-2017 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית. הוריו של אנסרי לוהקו לסדרה כהוריה של הדמות הראשית אותה מגלם אנסרי.
ויליאם דיי

ביוגרפיה

דיי נולד באוהיו, בה הוא התיישב לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מישיגן, בשנת 1872. כעורך דין עסק דיי במשפט מסחרי ופלילי, לצד ראשית פעילותו במסגרת המפלגה הרפובליקנית. קשרי ידידותו עם ויליאם מקינלי הביאו אותו לשמש כיועצו המשפטי במערכות הבחירות של מקינלי לקונגרס, למשרת מושל אוהיו ולנשיא ארצות הברית. לאחר היבחרו לנשיאות מינה אותו מקינלי לשמש כעוזר מזכיר המדינה ג'ון שרמן. בשנת 1898 בחר הנשיא להחליף את שרמן ומינה את דיי כמחליפו.
במלחמת ארצות הברית-ספרד שימש דיי כיושב ראש המשלחת אשר ניהלה את המשא ומתן לשלום שהסתיים בחתימת הצדדים על חוזה פריז ב-10 בדצמבר 1898, חוזה אשר הפך את ארצות הברית למעצמה עולמית. לאחר מכן מונה דיי על ידי מקינלי לשופט בית המשפט לערעורים. בתפקיד זה הוא כיהן בשנים 1899–1903, עד למינויו על ידי הנשיא תאודור רוזוולט לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. במהלך תקופת כהונתו פסק דיי ב-439 משפטים, מהן 18 בלבד בדעת קונצנזוס. בשנת 1922, בתום 19 שנות כהונה בבית המשפט, פרש דיי מתפקידו.
מוקה

מוֹקָה (mocha) הוא משקה של קפה, חלב ושוקולד או קקאו. מוקה הוא גרסה של קפה "לאטה", וכמוהו הוא עשוי שליש אספרסו ושני שלישים חלב מורתח, אולם בנוסף, מוסיפים לו שוקולד, אם בצורת סירופ שוקולד או כאבקת קקאו. להוספת טעם ולקישוט יש הזורים עליו אבקת קקאו או מוסיפים לו קצפת או מרשמלו. 
השם מוקה נגזר מעיר הנמל מוח'א שבתימן, שהייתה מרכז סחר בקפה מהמאה ה-15 עד המאה ה-17. בשם זה מכונה זן צמח הקפה שמקורו באזור מוח'א, שטעמו דומה לקפה עם שוקולד. הגרסה המודרנית מחקה אותו באמצעות זני קפה אחרים שמוסיפים להם קקאו.
המוקה הוא המצאה אמריקאית ] ואינו מוכר כל כך באירופה. בחלק מארצות אירופה והמזרח התיכון הוא מכונה מוקצ'ינו (mocaccino או moccaccino).
גיוונים של המוקה כוללים סירופ שוקולד לבן במקום סירופ שוקולד או שני סוגי הסירופים יחדיו. 
בבתי קפה בישראל המשקה החם נקרא "מוקצ'ינו". לעיתים הוא נמכר קר בצורת ברד. 
ברשתות השיווק נמכר משקה חלב קר בקרטוניות בטעם מוקה.
קרמים לעוגות העשויים מקצפת ואבקת קפה מכונים "קרם מוקה". יש קרמבו בטעם מוקה שהקצפת שלו מכילה קפה.
המילה מוקה משמשת גם לתיאור צבע חום בהיר.
משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה

משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה הוא אירוע שהחל ב-23 באוקטובר 2002 והסתיים ב-26 באוקטובר, ובו תפסו כ-40–50 טרוריסטים צ'צ'נים חמושים 850 בני ערובה בתיאטרון דוברובקה במוסקבה, ודרשו כי הפדרציה הרוסית תכיר בתנועת השחרור הצ'צ'נית, תסיג את כוחותיה מצ'צ'ניה ותביא לסיום מלחמת צ'צ'ניה השנייה. הטרוריסטים הונהגו על ידי מובסאר בראייב, בן 23. בין המחבלים היו נשים שלבשו חגורות נפץ.
לאחר מצור בן יומיים וחצי, פרצו יחידות רוסיות מיוחדות לתיאטרון, לאחר שהזרימו גז מרדים המבוסס על סם האופיום למערכת האוורור של התיאטרון. רשמית, התוצאה הייתה מותם של 39 מהטרוריסטים, ושל 129 מבני הערובה (כולל תשעה זרים), כולם, חוץ משניים, מתו משאיפת הגז. שני בני ערובה מתו מירי החוטפים.
ששה מהמחבלים נידונו לשמונה עד 22 שנות מאסר. אחד ממארגני הפיגוע, שאמיל בסאייב חוסל על ידי פס"ב בקיץ 2006. בדצמבר 2014 נעצר מתכנן נוסף בשם חסן זקאייב, שהיה בדרכו לחצי האי קרים וברשותו מסמכים מזויפים. הוא היה מבוקש על ידי שירותי המודיעין הרוסיים במשך 12 שנה. הוא מוחזק בכלא לפורטובו.
(If You're Not in It for Love) I'm Outta Here!

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ רוק.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי סטיבן גולדמן וצולם בניו יורק שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-4 בנובמבר 1995 ופורסם אחד עשר ימים לאחר מכן. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טוויין כשאורות כחולים מקיפים אותה.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2.1 מיליון צפיות.
זואופרקסיסקופ

זוּאוֹפְּרָקְסִיסְקוֹפּ (Zoopraxiscope) הוא מתקן מוקדם להצגת תמונות נעות. המכשיר פותח על ידי חלוץ הצילום אדוארד מייברידג' בשנת 1879, וניתן לראות בו את מקרן הסרטים הראשון. הזואופרקסיסקופ הורכב בבסיסו ממכשירים קיימים - סוגים של "צעצועים פילוסופיים" שהיו נפוצים מאז המחצית הראשונה של המאה ה-19 - בעיקרם הפנקיסטוסקופ ופנס קסם. פנס הקסם שולב עם מנגנון של שני דיסקים שנעו בכיוונים מנוגדים. דיסק אחד שקוף, עליו צויירו, ואחר-כך הודבקו, רצף תצלומי התנועה, ודיסק שני ממתכת, שחורץ בחריצים ששימשו לסרוגין כתריס שמעלים דימוי אחד וחושף את הבא אחריו. תנועת הדיסק המהירה יצרה אשליה נראית של תנועה, שהתבססה על חוסר יכולתה של העין האנושית לקלוט את הרגע המפריד את מקטעי התנועה המהירה של אובייקט, במידה שמקטעים אלו עוברים לפני העין במהירות העולה על 1/16 של השנייה. למכשיר שבנה קרא אדוארד מויברידג' תחילה זואוגירוסקופ (Zoogyroscope), אך מאוחר יותר שינה את השם לזואופרקסיסקופ. הזואופרקסיסקופ הקרין את דימויי שלבי התנועה רציפה בהקרנה שהגיע לגודל מלא של המצולמים. רצף הדימויים הסטטיים שלבי התנועה צוירו תחילה על גבי הדיסק כצלליות. סדרה מאוחרת יותר, שנוצרה בין השנים 1892-1894, השתמשה באיורי המתאר שהודפסו על גבי הדיסק באמצעות תהליכי צילום, ונצבעו ביד לאחר מכן. כמה מהדימויים המונפשים הללו מורכבים מאוד, ומראים מגוון שילובים של תנועות חייתיות ואנושיות.
מכשירו של מייברידג' היה, ככל הנראה, מקור השראה עבור תומאס אלווה אדיסון וויליאם קנדי דיקסון בפיתוח מכשיר הקינטוסקופ שלהם. דימויים מכל שבעים ואחד דיסקי הזואופרקסיסקופים ששרדו שועתקו לאחרונה בספר: (Eadweard Muybridge: The Kingston Museum Bequest (The Projection Box, 2004.
אנג'ל קולבי

ביוגרפיה

קולבי נולדה וגדלה בצפון לונדון. היא עברה לאדינבורו כדי ללמוד לתואר במשחק באוניברסיטת המלכה מרגרט.
ב-1997 הופיעה קולבי בפרק בסדרה "Scariest Places on Earth" בתפקיד סטודנטית שנתקלת ברוח רפאים. פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-2001 כשהופיעה בסיטקום "'Orrible" של ג'וני ווהן. אחר כך נבחרה לגלם את גוון, אישה צעירה שתהיה בעתיד המלכה גווינביר בסדרת הפנטזיה של ערוץ BBC One "מרלין".
בראיון אמרה קולבי שהיא נהנית לשחק את התפקיד של גוון, החל מדמות המשרתת הצנועה עד להיותה מלכה בקמלוט. בתפקיד זה כיכבה קולבי בכל חמש העונות של הסדרה וכמעט בכל הפרקים עד לפרק האחרון.
ב-2013 כיכבה קולבי בתפקיד זמרת הג'אז ג'סי במיני-סדרה בחמישה פרקים של סטיבן פוליאקוף בשם "Dancing on the Edge" לצדם של צ'יווטל אגיופור, ג'ון גודמן, מת'יו גוד, אנתוני הד וז'קלין ביסט.
בשנת 2013 החלה קולבי לככב בסדרה "The Tunnel" עיבוד מחודש בריטי-צרפתי של סדרת הפשע הסקנדינבית "הגשר". היא שיחקה לצדם של סטיבן דיליין וקלמנס פואזי. העונה הראשונה שודרה בסוף 2013, וקולבי חזרה להופיע בעונה השנייה של הסדרה ב-2016.
ציאנוקובלמין

ציאנוקובלמין (Cyanocobalamin) הוא אחד מתוך סדרה של תרכובות המכונות ויטמין B₁₂.
ציאנוקובלמין מופיע בתכשירי ויטמין B₁₂ הניתנים בזריקה לשריר, בבליעה או מתחת ללשון.
המבנה המולקולארי של ויטמין B₁₂ מפורט בתרשים. במרכזו - יון קובלט (Co), המקושר לחמישה אטומים של חנקן (N). בציאנוקולבלמין, לקשר השישי של הקובלט (מסומן בתרשים באמצעות האות R) קשור יון של ציאניד (CN).
ישיבת נחלת שלמה

ישיבת נחלת שלמה היא ישיבה חרדית ליטאית השוכנת בשכונת קריית הרצוג בבני ברק. ראש הישיבה ומקימה הוא הרב אברהם ארלנגר.

הישיבה

תחילת דרכה של הישיבה בשיעורים שמסר הרב ארלנגר בביתו לנערים חרדיים שנשרו מן הישיבות הרגילות. בהמשך הקים עבורם הרב ארלנגר את הישיבה. בתחילת דרכה היו הלימודים בישיבה במסגרת של חצי יום. בהמשך הורחבו שעות הלימודים למסגרת של יום שלם ונוספה פנימייה לתלמידים מחוץ לעיר.
בישיבה כמאה תלמידים. סדר היום בישיבה קפדני פחות מרוב הישיבות. ראש הישיבה מתיר לבחורים לצאת לעבוד חלקית והאיסור על טלפון סלולרי אינו נוהג בישיבה.
תלמידים המתמידים בלימודם וצוברים סף נקודות מסוים נוסעים לטיול באירופה במימון הישיבה. 
סמוך לבניין הישיבה בקריית הרצוג התגבשה קהילה קטנה של בוגרי הישיבה. חלק ניכר מהבוגרים לומדים לאחר החתונה בכולל.
הבחורים משתכנים בפנימייה בתנאים נמוכים. עיריית בני ברק הקצתה שטח סמוך לצורך אכלוס הישיבה.
אנזו

בזן בודהיזם, אנסו (円相, "מעגל") הוא מעגל המצויר בכתב יד במשיחת מכחול 'חסרת עכבות'. "מעגל הזן", בשמו השני מבטא רגע בו הנפש חופשיה לתת לגוף ליצור.
סמל האנסו מסמל הארה טהורה, כוח, אלגנטיות, את היקום ו'מו' (ריקות). ציור אנזו הוא תרגול משמעתי של אמני טכניקת ציור הדיו "סומי-אי" (墨絵). הכלים והשיטה של ציור האנסו זהים לאלה המשמשים לקליגרפיה יפנית מסורתית - מכחול (筆) ונייר "וואשי" . סימן האנזו מצויר לרוב במשיחת מכחול יחידה, כשהציור נעשה לפי כללי הקליגרפיה היפנית (סושו 草書) משיחת המכחול נעשית באִבְחָה אחת. ברגע שהאנזו צויר, אין לשנות אותו. צורת משיחת האנסו מעידה על אופי היוצר שלו ועל ההֶקשר של היצירה בתקופה קצרה ורציפה של זמן. ציור אנסו היא מטלה רוחנית שניתן לבצע אפילו פעם ביום.
הרמן לובצקי

ילדות וצעירות

נולד בשם הרש לובצקי בשנת 1871 בקמניץ-פודולסקי שבפלך פודוליה, כילד השני מבין שלושת בניו של הסוחר והתעשיין ליפא אברבמוביץ' לובצקי שהקים באותה שנה מפעל לכלי מטבח, מנורות, מראות וכלי בית ומשק אחרים, עם שלוחות בכמה ערים בדרום-מערב האימפריה הרוסית. בשנת 1887 עבר לקייב וחנותו ה"ברלינאית" לכלי בית שכנה ברובע פודיל.
בשנת 1889 סיים לובצקי לימודי תיכון בגימנסיה לבנים בקמניץ-פודולסקי. אחר נסע לגרמניה ולמד משפטים באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1898 נשא לאישה את אחותו של הפילוסוף לב שסטוב, פאניה (בת יצחק) שוורצמן, לימים פסיכואנליטיקאית.

לימודיו המוזיקליים ופעילותו

בשובו לרוסיה סיים בשנת 1903 את האקדמיה למוזיקה (קונסרבטוריון) של סנט פטרבורג בכיתה להלחנה. כמו כןנפקד את הקורסים לקונטרפונקט והרמוניה של ניקולאי רימסקי-קורסקוב. לובצקי השתלם בהמשך בקונסרבטואר של פריז אצל גבריאל פורה. הוא התיישב בברן שבשווייץ, שם למדה אשתו בפקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה המקומית. בשנים 1914–1921, כולל בשנות מלחמת העולם הראשונה, התגוררו
בין ינואר 1922 לדצמבר 1933 חיו בברלין. ב-1921 ייסד לובצקי את האיגוד הרוסי למוזיקה על שם גלינקה בברלין ועמד בראשו.
פרסם בברלין מאמרי ביקורת תרבות בעיתונים ברוסית בברלין, חיבר מסה פילוסופית, כתב על המוזיקה העממית הרוסית ועל המוזיקה הקלאסית הרוסית. אחרי עלייתו של היטלר לשלטון עזבו לפריז.
בשנת 1936 ביקר לובצקי יחד עם שסטוב בארץ ישראל המנדטורית.
ב-1939 עלו בני הזוג לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. הם חיו בירושלים עד 11 בספטמבר 1956, כשעברו לגור בציריך.
לובצקי נפטר בציריך אחרי שנה ב-1957.
לפני מותו, בשנים 1956–1957 השלים את ספרו "לב שסטוב כפי שאני זוכר אותו".
נשמרה התכתבות שלו עם רימסקי-קורסקוב ועם אלכסנדר גלזונוב.

חייו הפרטיים

האח הצעיר של לובצקי, השחמטאי משה לובצקי (1940-1881) נרצח על ידי הנאצים בוורשה. האח הבכור, יעקב (יליד 1859) היה רופא באודסה.
Arch Enemy

ביוגרפיה

ארצ' אנמי הוקמה במקור כאשר הלהקה קארקאס (Carcass) התפרקה, וחבריה הגיטריסט מייקל אמוט, הזמר והבסיסט יוהאן ליוה הצטרפו לגיטריסט כריסטופר אמוט ולמתופף דניאל ארלנדסון כדי לנגן שוב יחד.
הדמו הראשון של הלהקה ,"Black Earth" שוחרר ב־1996. הדמו זכה להצלחה בשוודיה ויפן ורבים מחשיבים אותו לאלבום האגרסיבי ביותר של הלהקה.
ב־1998 שחררו ארצ' אנמי את האלבום "Stigmata", אל ההרכב הצטרף הבסיסט מרטין בנגטסון, כדי שהסולן והבסיסט יוהאן ליוה יוכל להתרכז בשירה בלבד. אלבום זה זכה לתשומת לב גדולה יותר מקודמו, והשיג פופולריות בארצות הברית ובאירופה.
ב־1999 הצטרף שארלי דיאנג'לו ללהקה כבאסיסט. האלבום "Burning Bridges" יצא, ומיד אחריו אלבום ההופעות החיות "Burning Japan Live 1999", אשר שווק בתחילה רק ביפן, אך למעשה שוחרר לאחר מכן בשאר העולם בשל דרישה גדולה ממעריצי הלהקה.
ב־2001 פרש יוהאן ליוה מהלהקה, והוחלף על ידי העיתונאית וסולנית הדת'-מטאל אנג'לה גוסו, שנתנה קלטת דמו לגיטריסט מייקל אמוט בשנה זו במהלך ראיון שערכה עמו. למרות שמועות שהסולנית הצטרפה ללהקה רק בשל יחסים רומנטיים עם מייקל אמוט, היא הוכיחה עצמה כסולנית טובה וייחודית בז'אנר הדת'-מטאל שלרוב מאופיין בסולנים בלבד בשל יכולות הקול הקיצוניות הדרושות.
האלבום הראשון בו אנג'לה גוסו לקחה חלק כסולנית היה "Wages Of Sin" ששוחרר לקראת סוף שנת 2001. בשנה זו השתתפה הלהקה בפסטיבל "Japan Beast Feast 2002" וניגנה לצד להקות מוכרות סלייר ומוטורהד.
האלבום "Anthems Of Rebellion" שוחרר ב־2003, בו ניסתה הלהקה לעשות שינויים בסגנונה, כמו השיר "End Of The Line" בו בנוסף לקול הדת' מטאל של אנג'לה שר קול שני בהרמוניה. בשנה לאחר מכן הוציאה לאור הלהקה את האלבום "Dead Eyes See No Future" שכלל שירים מהופעות חיות וקאברים של שירי הלהקות מגאדת' קארקאס ומנוור.
ביוני 2005 סיימה הלהקה את הקלטת אלבומם השישי "Doomsday Machine".
כחודש לאחר מכן, עזב הגיטריסט כריסטופר אמוט את הלהקה באופן כדי להתרכז בסיום לימודיו. הוא הוחלף על ידי פרדריק אקסון שניגן קודם בלהקות טליסמן ואופת' ועל ידי גאס ג'י מלהקות ההבי מטאל דרים איבל ופיירווינד לצורך סיבוב ההופעות בשנת 2005.
במרץ 2007 חזר הגיטריסט כריסטופר אמוט ללהקה. ב-28 בספטמבר 2009 שיחררה הלהקה אלבום קאברים לשיריה משלושת אלבומיהם הראשונים - "The Root of all Evil", כשהפעם אנג'לה גוסו על תקן הסולנית במקום יוהאן ליוה. במאי 2011 יצא אלבומם הבא של ארץ' אנמי - Khaos Legions.
במרץ 2014 הכריזה הלהקה כי הסולנית אנג'לה גוסו סיימה את תפקידה בלהקה על מנת לפנות יותר זמן למשפחתה ולעסקים אחרים, אנג'לה נשארה מנהלת העסקית של הלהקה והוחלפה על ידי הסולנית הקנדית-יהודייה אליסה ווייט-גלוז, שהייתה קודם לכן חברה בלהקת המטאל "האגוניסט" מקוויבק.
סיאט פורה

סיאט פורה

דגם ה-"סיאט פורה" התבסס על דגם פיאט 127 אשר יוצר על ידי קונצרן פיאט ה-איטלקי.
יוצרו 211,969 יחידות.
תצורות דגם "סיאט פורה" : 3 דלתות, 5 דלתות.
תאוצת דגם "סיאט פורה" 903 סמ"ק, בין 0-100 קמ"ש היא 19.6 שניות.
גרסת כיסוי

גרסת כיסוי (נקראת גם "קאבר"; מאנגלית: Cover version), היא יצירה מחודשת של שיר של אמן אחד על ידי אמן אחר. לעיתים קרובות גרסת הכיסוי דומה למקור, אך מבוצעת בצורה או בסגנון מוזיקלי שונה, ולכן היא מוגדרת כגרסת כיסוי. ישנם מקרים בהם אמן מבצע גרסה שונה לשיר שלו עצמו, וגרסה זו נקראת גרסת כיסוי, על אף שהשיר מבוצע על ידי האמן המקורי.  
לעיתים האמנים המבצעים את גרסת הכיסוי נוטים להעניק לשיר נופך אישי, מה שעשוי להפוך את משמעותו מקצה לקצה. דוגמה לכך ניתן למצוא בשיר "בוא" שבוצע במקור על ידי ריטה, ולאחר מכן עברי לידר יצר לו גרסת כיסוי.
השיר "Yesterday" של להקת הביטלס הוא, על פי ספר השיאים של גינס, שיר הפופ שזכה למספר הרב ביותר של גרסאות כיסוי. הבא אחריו במספר גרסאות הכיסוי הוא השיר "הנערה מאיפנמה".
ישנן להקות רבות המתמחות בביצוע גרסאות כיסוי בלבד, למשל נובל ואג.
ריק ומורטי

תקציר עלילה

ריק סנצ'ז הוא מדען מחונן, אקסצנטרי ושתיין, שעובר לגור אצל בתו, בת' סמית, וטרינרית מנתחת במקצועה. בבית גרים גם ג'רי, פרסומאי מובטל חסר ביטחון ובעלה של בת', וילדיהם: סאמר, מתבגרת טיפוסית אך חכמה, ומורטי, נער תמים ונוח-להתרשם. מורטי, ומאוחר יותר גם סאמר, מבלים זמן רב במחיצת סבם, שלוקח אותם להרפתקאות מסוכנות ומוזרות בעולמות מרוחקים וביקומים מקבילים. לעיתים קרובות, האירועים הקיצוניים הללו מערערים את חייהם, ויוצרים דרמה במשפחה ובלימודים.

הופעות אורח

שחקנים וקומיקאים מפורסמים רבים התארחו בסדרה בדיבוב דמויות המשנה, בהם: כריסטינה הנדריקס, ורנר הרצוג, סטיבן קולבר, ג'ון אוליבר, ג'מיין קלמנט, טום קני, טרה סטרונג, דייוויד קרוס, אלכס הירש, אלפרד מולינה, דיינה קארווי ו-צ'לסי סטאוב.

אזכורים בתרבות הפופולרית ובמדיות אחרות

ב-2015 התארחו הדמויות של ריק ומורטי בפתיחת אחד הפרקים של הסדרה "משפחת סימפסון".
ב-2015 נוצר משחק באינסטגרם הסדרה לקידום העונה השנייה.
ב-10 באוגוסט 2015, יצאה גרסת הרחבה למשחק Dota 2 מלווה בקולותיהם של ריק ומורטי, בדיבובו של ג'סטין רוילנד.
ב-2016 שוחרר המשחק "פוקט מורטיס", פרודיה על סדרת משחקי הווידאו של פוקימון, עבור מערכות ההפעלה IOS ואנדרואיד, ויצא קומיקס המבוסס על הסדרה.