google/wiki40b huggingface dataset:
איל לביא

איל לביא (נולד ב-1965) הוא שף ישראלי.

ביוגרפיה

איל לביא נולד בירושלים בשנת 1965. בגיל 4 עבר עם משפחתו לעיר הרצליה, שם גדל, למד והתחנך.
לפני שירותו הצבאי, לביא התנדב לשנת שירות בעיירת הפיתוח ירוחם במסגרת גרעין "רעים" של תנועת הצופים. במשך שנה זו הדריך ולימד ילדים, בני נוער ומבוגרים בעיירה במסגרות החינוך השונות. לביא  שהיה בוגר חוגי סיור והדריך בחברה להגנת הטבע, ריכז בירוחם גם פעילות נוער במסגרת רשות שמורות הטבע. לאחר שיחרורו מהשירות הצבאי היה שותף בחברת הטיולים "סימור" שהתמחתה בטיולי מדבר אקסקלוסיביים. החברה נסגרה בשנת 1988 בגלל האינתיפאדה הראשונה .בשנת 1990 התקבל לביא ללימודי מנהל בתי מלון בבית הספר תדמור. התלמדותו הראשונה הייתה במסעדת "בלה ונציה" שפעלה בכפר שמריהו, שם רכש את סודות המטבח האיטלקי האותנטי, אחר-כך עבד במספר מסעדות (אלון בבית הירוק (שף צחי בוקששתר) ליאון'ס ביסטרו ג'אז ועוד.)ואף תפקד בחלקן כשף מוביל ומנהל בפועל. ב-1994 החליט להתמחות בתחום הדגים ופירות הים  והתקבל למסעדת "ביקס" (שף אבנר לסקין), ששכנה במרינה בתל אביב ולאחר שנה עבר להמשיך את התמחותו במסעדת "שד הים הכחול" בנמל יפו, אצל השף דורון אסרף. 
ב-1996 הקים לביא את מסעדת "בר פירות ים" בהרצליה פיתוח, המסעדה השנייה בארץ שהתמחתה בדגים ופירות ים (אחרי מול ים) והפכה בין לילה למוקד משיכה ומקדש לחובבי מאכלי ים. 
לביא התלמד בחו"ל במסעדת "לה קאייה דו פאליי רויאל בבריסל, בלגיה, לה היו אז שני כוכבי מישלן. התלמד במסעדת "Sea Grill" בבריסל, לה היו אז שני כוכבי מישלן. התלמד בביסטרו המפורסם "בקנאל" של השף כריסטוף דופו, בעיירה טורט סור לופ בפרובאנס ( כיום המסעדה שוכנת בעיר ואנס הסמוכה ומעוטרת בכוכב משלן אחד).התלמד ביסטרו הפריזאי "שה ברנרד", ביסטרו קלאסי השוכן ברובע סנט ז'רמן שבפריס. 
בשנת 2000 הקים את מסעדת "פסטיס" בשדרות רוטשילד בתל אביב, שם הרחיב את תפריט הים למטבח ים-תיכוני פרובנסאלי כשהוא שוזר בתפריט מנות צרפתיות קלאסיות לצד מנות מקוריות שלו. ב-2006 עזב את "פסטיס", במשך שנה עסק בייעוץ וב-2008 פתח את מסעדת "רוקח 73" מול פארק הירקון, היכן ששכנה מסעדת "ארנולד מלך החצילים" המפורסמת. לביא פתח יחד עם שותפו שתי מסעדות נוספות, רוקח - ים בנמל יפו. טאפאס בר ספרדי עם השפעות מקומיות מהמטבח הערבי, ורוקח שוק בנמל תל אביב. מסעדת שוק תוססת בסגנון איטלקי ים-תיכוני. ב-2015 איל יצא מהשותפות במסעדות והמשיך לכיוון חדש עם חברת "FOOD CONCEPT" שבבעלותו ושמתמחה במתן ייעוץ קולינרי וליווי חברות ועסקים בתחום המזון. 
לביא הוא גם המייסד והמנהל של פרויקט "מבשלים הזדמנויות", פרויקט העצמה והכשרה של נוער בסיכון הלומד בתיכון קריירה בלב תל אביב. לביא יחד עם שפים מוכשרים וידועים נוספים, מלווים את הנערים הלומדים את מקצועות הטבחות והקונדיטוריה על מנת לרכוש ידע ומקצוע ולהשתלב באופן חיובי ועצמאי בחברה. השפים מהווים מודל לחיקוי, מקור השראה וידע. 
לביא מלמד ומרצה בבתי ספר פרטיים לבישול, בבית הספר תדמור, בקורס ליזמות עסקית לענף המסעדנות של מכללת שנקר ובקורס יזמות למסעדות ובתי קפה של האוניברסיטה הפתוחה. 
במהלך שנות פעילותו במסעדות יצר  לביא מספר מנות שהפכו לסמל מטבחו והיו למנות דגל בקולינריה במקומית. המנה המפורסמת ביותר שלו היא הגרסה שלו לבויאבז, מנת ביסק הסרטנים שלו זכתה פעמים רבות בתואר המרק הטוב ביותר, הדניס אפוי ביוגורט, זעתר, סומק וצנוברים הפכה גם היא למנה מיתולוגית לצד מנות מקוריות אחרות ורבות. 
האני מאמין של לביא:"אוכל נועד לשמח ולחבר בין אנשים". לביא מבשל ויוצר מתוך אהבה ותשוקה עמוקה. רואה במקצועו שליחות וציונות, ללא מירכאות, בבניית מטבח ישראלי חדש.
הבלוז של שיקגו

הבלוז של שיקגו (או שיקגו בלוז, נקרא גם לעיתים "בלוז אורבני") הוא תת-סוגה של מוזיקת הבלוז שהתפח בשיקגו בשנות ה-30 וה-40. הבלוז של שיקגו, כמו הדלתא בלוז ממנו התפתח מבוסס על בלוז 12 תיבות בגיטרה ומפוחית, אלא שכלי נגינה אלה זוכים להגברה חשמלית ונוספים אליהם בדרך כלל פסנתר ותופים ולעיתים גם סקסופון, טרומבון וחצוצרה. צורת הנגינה קשוחה ותחרותית, יחד עם פתיחות לביטוי אינדיבידואלי של הנגנים עליהם לשמור על מעמדם במהלך הנגינה באמצעות וירטואוזיות והחצנה של הכשרון. התמלילים ברובם בוטים, ציניים ומרירים יותר מהטקסטים ההומוריסטיים והדו-משמעיים של הדלתא בלוז.
הסגנון התפתח עקב ההגירה הגדולה של אמריקאים אפריקאים מדרום ארצות הברית לאורך נהר המיסיסיפי צפונה לערי התעשייה ובראשן שיקגו. למעצבי הצליל נחשבים וילי דיקסון, מאדי ווטרס והאולין' וולף. המוזיקה נוגנה במועדונים בפרברים הדרומיים של העיר וזכתה להפצה על ידי חברות תקליטים כ"צ'ס רקורדס", "קוברה", "ויי-ג'יי" ו"אליגטור". בשנות החמישים הגיעה המזיקה לאירופה והשפיעה על אמנים, בעיקר מבריטניה. בארצות הברית השפיע הסגנון על יצירת הרוק אנד רול באמצעות צ'אק ברי ובו דידלי. 
תור הזהב של הבלוז של שיקגו החל ב-1947 ונמשך עד אמצע שנות ה-50 בלטו בו האמנים וילי דיקסון, מאדי ווטרס, האולין' וולף, ממפיס סלים, סאני בוי ויליאמסון, ליטל וולטר, אלמור ג'יימס, ג'ון לי הוקר, בילי בוי ארנולד, ג'ימי ריד ואחרים.
הבלוז של שיקגו השפיע במיוחד על הבלוז והרוק בבריטניה, החל מהופעתו של מאדי ווטרס במועדון מרקי ב-1958. בהנהגתם של אלכסיס קורנר וג'ון מאייל נוסדו להקות היארדבירדס, האבנים המתגלגלות, קרים, לד זפלין ורבות אחרות ששורשיהן בבלוז של שיקגו
מדבר החול הגדול

מדבר החול הגדול (באנגלית: Great Sandy Desert; מכונה בקיצור "GSD"), הוא מדבר גדול ביבשת אוסטרליה הממוקם בדרום הטריטוריה הצפונית ובצפון-מערב אוסטרליה המערבית סמוך לפילבארה ורמת קימברלי, והוא אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של היבשת. זהו המדבר השני בגודלו ביבשת לאחר מדבר ויקטוריה הגדול, ושטחו משתרע על פני 284,993 קמ"ר. הוא גובל במדבר גיבסון מדרום ובמדבר טאנאמי במזרח. מדבר החול הקטן הסמוך לגבולו הדרומי-מזרחי זהה לו למדי בפני השטח ונחשב לעיתים כחלק ממנו.

גילוי ומאפיינים

האירופאי הראשון שחצה את מדבר החול הגדול היה פיטר וורברטון. הוא עזב באפריל 1873 את העיירה אליס ספרינגס והגיע לחוות דה-גריי בינואר 1874. וורברטון הגיע למקום יישוב במצב של תת-תזונה וכשהוא עיוור בעין אחת. הוא ייחס את ההישרדות שלו במדבר לבין לווייתו האבוריג'יני. 
מדבר החול מכיל בתוכו ערגים גדולים בדומה למדבר סהרה, שמתאפיינים לעיתים קרובות בדיונות ארוכות. בצפון מזרח המדבר ישנו מכתש ידוע שנוצר מפגיעת מטאוריט. את המדבר חוצה שביל סטוק-קנינג.

משקעים וטמפרטורות

בדומה למדבריות אחרים באוסטרליה, כמות המשקעים היא גבוהה יחסית בהשוואה למדבריות במקומות אחרים בעולם, כשבאזורים היבשים ביותר יורד קצת מתחת ל-250 מ"מ. שיעור האידוי המסיבי של המדבר גורם לו להיות דומה למדברות אחרים למרות רמות המשקעים הגבוהות. שיעור הגשמים נמוך למדי לאורך החוף הצפוני המרוחק וגם שם הוא מוגבל מאוד לעונות מסוימות. אזורים שליד קימברלי בעלי כמות משקעים ממוצעת העולה על 300 מ"מ, אבל לעיתים קרובות כמות המשקעים אינה סדירה. בשנות בצורת רבות העונה היבשה מסתיימת על ידי סופות מונסון או ציקלון טרופי. בכל שנה בממוצע יש 20–40 סופות ברקים. 
הטמפרטורות בשעות היום בקיץ הם מן החמים שבאוסטרליה. אפילו בגבול הצפוני של המדבר (ליד קימברלי) שנחשב לסוף התחום שלו, הטמפרטורה היומית הממוצעת היא בסביבות 37 עד 38 מעלות. באזורים דרומיים יותר הטמפרטורה הממוצעת היא 38 עד 42 מעלות, למעט כאשר יש ענני מונסון. מספר נהגים מתו במדבר זה לאחר שרכבם התקלקל באמצע המדבר. העונה החורפית קצרה ואף היא בעלת טמפרטורות גבוהות למדי: בין 25 ל-30 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה בלילה קרירה יחסית ליום, ובאזורים הגובלים במדבר גיבסון במזרח עשוי להיות לילה אחד או שניים של כפור מדי שנה.

החי והצומח

הצמחייה של מדבר החול הגדול נשלטת ברובה על ידי עשב הטריאודיה הידוע בכינוי "ספיניפקס". בין בעלי החיים המצויים במדבר ניתן למנות גמלי פרא, דינגו, כוח אוסטרלי, ומינים רבים של לטאות, יונקים וציפורים. בין המינים הנוספים שמצויים בתחומי המדבר ניתן למנות את המולגרה, בילבי ענק, חפרפרת כיס, קנגורו אדום, מולך קוצני, וולאבי ארנבי אדמוני, וולארו מצוי, קיפודן נמלים אוסטרלי, תוכי המלכה אלכסנדרה, תוכי מולגה, תוכי חזה-ארגמן וכוח החולות.

אוכלוסייה אנושית

האזור מאוכלס בדלילות. האוכלוסיות האנושיות העיקריות כוללות שבטי אבוריג'ינים, ועובדי כריית מינרלים. שבטי האבוריג'ינים במדבר מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: ה"מארטו" במערב וה"פינטופי" במזרח. מבחינה לשונית, את השבטים במערב משמשים מספר שפות לתקשורת ביניהם. רבים מהאבוריג'ינים במדבר הוצאו בכוח מאדמותיהם במהלך המאה ה-20 לצורך בניית יישובים אירופאים כמו גם לצורך ניסויי טילים של בריטניה בשנת 1950 בדרום מזרח המדבר. בשנים האחרונות, חלק מהשבטים שגורשו חזרו לאדמתם. 
במדבר החול הגדול ישנן מספר מוקדי תעשייה הגדולים ביותר במרכז היבשת. ישנם מספר רב של מכרות מינרלים שונים, ובנוסף בתחומי המדבר מצוי מכרה הזהב טאלפר שהוא בין מכרות הזהב הגדולים ביבשת. מכרה אורניום מפותח נמצא דרומית למכרה הזהב. במדבר ישנן גם מספר חוות לגידול בקר וכבשים.
רחובות הנהר

רחובות הנהר הוא סידור תפילה על פי שיטת רבי שלום שרעבי (הרש"ש). הסידור נערך על ידי הרב בניהו שמואלי, ראש ישיבת נהר שלום, יחד עם רבנים ותלמידים נוספים מהישיבה. הסידור נערך במעבד תמלילים ויצא בחלקים רבים על פי התפילות השונות לימי החול, שבתות ומועדים.

היסטוריה

הסידורים הראשונים על פי שיטת הרב שרעבי, נכתבו בכתב יד, על אף מהפכת הדפוס. הסיבה הייתה שבסידורים יש שימוש בתווים שלא היו בשימוש בבתי הדפוס, כגון חצאי אותיות, אותיות הפוכות, אותיות בתוך אותיות ועוד. גם העימוד של הסידור היה מורכב בדפוס, מכיוון שהעימוד היווה חלק מהותי לא פחות מהטקסט בהבנת הסידור. בסידור המודפס הראשון, שהודפס בשנת תר"ע (1909) היו טעויות שנבעו מרוחב לב של המדפיס: המדפיס עבר על אותיות שבורות (שכאמור היו מכוונות) ותיקן אותן אחת לאחת; למשל, ניתן לראות זאת בסידור הנדפס בעיקר באות א' שבמילה 'צבאות' שאמורה להיות חצויה, אך הושלמה באופן מלאכותי.

שם הסידור

רחובות הנהר הוא שם ספרו של הרב שרעבי, והסידור קרוי על שם הספר. הביטוי "רחובות הנהר" מוזכר בספר בראשית בתור מקומו של שאול, אחד המלכים שמלכו "לפני מלך מלך לבני ישראל.". על פי תורת הקבלה, בפסוקים אלו רמוזים התהליכים שקדמו לבריאת העולם ומכונים "מיתת המלכים".

מבנה הסידור

הסידור מתחיל בדרך כלל בהקדמה לנושא הסידור, תוך סקירת המקורות התאורטיים שקדמו לסידור, כמו שער הכוונות, פרי עץ חיים ונהר שלום. בחלק זה ניתן להבין חלק קטן משיקולי העריכה של הסידור ואת ההתלבטויות שעמדו בפני העורכים בבואם לערוך את הספר. לאחר מכן, מתחיל השלב המעשי של הסידור. לעיתים בסוף הסידור מופיעות הערות שוליים שהיו ארוכות מכדי להיכנס לגוף הספר.

המעבר למעבד תמלילים

המעבר מדפוס או כתב יד למעבד תמלילים אפשרה לחזור על תפילות דומות פעמים רבות. בסידור הנדפס חלק שבת לדוגמה, מופיעה תפילת העמידה פעם אחת כאשר השינויים שבין תפילת ערבית, שחרית, מוסף ומנחה מופיעים בנפרד מגוף התפילה. שימוש בסידור הנדפס מצריך את המתפלל לדפדף למקומות שונים בסידור, וכך גם בכתב היד. המעבר למעבד תמלילים איפשר להכניס את השינויים בין התפילות בגוף התפילה, דבר שמאפשר למתפלל לקרוא את כל התפילה כסדרה. החסרון בשיטה זו הוא בכמות הגדולה של הסידורים: בעוד שסידור כתב יד היר"א, למשל, מכיל 4 כרכים שמספקים את כל מה שצריך המתפלל במשך השנה, כאן יש צורך בכ-25 כרכים על מנת לכסות את מגוון התפילות.

מקורות הסידור

הסידור נערך על בסיס סידורים שונים, כמו סידור הרש"ש הנדפס, סידור כתב יד היר"א, סידור כתב יד הרב סלמאן אליהו, וכתבי יד נוספים. בנוסף, התייעץ הרב בניהו שמואלי עם הרב יצחק כדורי לגבי סוגיות והכרעות שעלו על הפרק וכמו כן, מביא פעמים רבות "מעשה רב" מהרב מרדכי שרעבי על מנת להכריע מחלוקות ולפסוק הלכה. לדוגמה, בסידור חנוכה, מהדורה חמישית, תשע"ב, עמוד כו, שם מביא הרב בניהו שמואלי הוכחה לכך שיש להדליק נר חנוכה מיד לאחר הברכה הראשונה וטרם הברכה השנייה, ממנהג רבו הרב מרדכי שרעבי; הכרעה זו משפיעה בצורה ישירה על עריכת הסידור, מכיוון שבזמן בו מדליקים את החנוכיה בפועל יש לכוון את כוונות סיום הברכה של הדלקת נר חנוכה, בעוד אם מדליקים לאחר סיום כל הברכות, יש "להדביק" את הכוונה לאחר סיום כל הברכות.
סארסן

סארסן (באנגלית: Sarsen) הוא סוג סלע הנמצא בכמות רבה באנגליה: במישור סולסברי ובגבעות מרלבורו (Marlborough Downs) בווילטשייר, ובמחוז קנט; ובכמויות קטנות יותר בברקשייר, אסקס, אוקספורדשייר, דורסט והמפשייר. הסלעים הם השריד שנותר לאחר עידן הקרח מסלע חיפוי של סילקריט מהקנוזואיקון שבעבר כיסה את מרבית שטחה של דרום אנגליה. זהו סוג סלע קשה ודחוס של אבן חול שנוצר מחול שגרגיריו נקשרו באמצעות מולקולות של צורן דו-חמצני (סיליקה). משערים כי הסלע נוצר במהלך סחיפה מהנאוגן עד הרביעון באמצעות צירור של משקעים מחבורת לאמבת (Lambeth Group) מהפלאוקן העליון כתוצאה מהדחה באמצעות תמיסות חומציות.
המילה "סארסן" (באלפבית פונטי בינלאומי: sa:sǝn') היא קיצור של המונח "אבן סאראקן" (Saracen stone) שמקורה בניב של מחוז וילטשייר. "סאראקן" היה כינוי נפוץ למוסלמים, והורחב להתייחס לכל מה שאינו נוצרי, בין אם מוסלמי, קלטי פגני או אחר.

שימושים

הבנאים של סטונהנג' השתמשו בסלעים אלו למעגל האבנים העומדות ולטריליתונים במרכז, כמו גם לגוש הסלע המכונה "האבן הנוטה" (heelstone). אייווברי ומונומנטים מגליתיים רבים אחרים בדרום אנגליה נבנו גם הם מסלעי סארסן.
החל מימי הביניים ועד המאה ה-19 היו המגליתים באירופה מטרה להרס על ידי קנאים דתיים ובעלי אינטרסים מסחריים. בחלק מהמקרים האבנים הופלו, פונו משטחים מעובדים, או נשברו על מנת לנצל את החומרים המרכיבים אותם. על מנת לשבור את האבנים נעשה שימוש מדי פעם באש או מאוחר יותר בחומרי נפץ על מנת לפרק את האבנים לגושים קטנים המתאימים לצורכי בנייה. אולם, אבן סארסן איננה אידיאלית לצורכי בנייה. הארכאולוג הבריטי ויליאם סטקלי (William Stukeley‏; 1765-1687) כתב שאבן הסארסן היא "תמיד רטובה וטחובה בחורף מה שגורם לאווירה לחה ולא בריאה שגורמת לרהיטים להירקב".  במקרה של אייווברי המשקיעים שתכננו שימוש משני באבנים פשטו את הרגל כאשר הוכח כי אין ביקוש לבתים שהם בנו ושבתים אלו נשרפים בקלות. עם זאת, למרות בעיות אלו, אבן הסארסן נשארה אבן בעלת ערך בשל עמידותה, והייתה האבן המועדפת לבניית מדרגות ואבני שפה של מדרכות.
יעקב השקרן

דמות המספר

דמות המספר, בספר יעקב השקרן היא דמותו של גבר ששמו לא מדווח. הוא גר בגטו לודז', יחד עם גיבורי העלילה ומגורש יחד אתם, בסוף הספר, אל מחנה השמדה. לדמות המספר אין תפקיד פעיל בהשתלשלות אירועי העלילה והוא מדווח עליה לצד דיווח על דעותיו ורגשותיו. הסופר מקפיד להסביר כיצד כל פרט בעלילה נודע למספר, בין אם בצפייה במאורעות בעת שקרו, בין אם משמיעה מעדים בסמיכות לזמן האירועים, בין אם מוידויו של יעקב במחנה ההשמדה, אחרי תומה של העלילה ובין אם מחקירות שונות שערך לאחר סוף מלחמת העולם השנייה. כל זאת, למרות שבפתיחת הגרסה הגרמנית של סרט הקולנוע, כתוב במפורש, שהסיפור עליו הוא מבוסס אינו אמיתי.

עלילה

גיבור הסיפור, יעקב חיים, הוא קונדיטור לשעבר שכמו תושבים רבים אחרים של הגטו, שבו שורר רעב, הוא עוסק בעבודה עבור הצבא הגרמני בתמורה למזון המחולק במקום. יעקב עובד יחד עם דמויות נוספות בסיפור, בהעמסת משאות על רכבות. לבד ממחסור במזון, חסר בגטו גם מידע על הקורה מחוץ לחומותיו.
הגרמנים מונעים כניסת עיתונים לגטו ואוסרים בתכלית האיסור החזקת מקלטי רדיו. יעקב מספר לחבריו הקרובים על חדשה ששמע מהרדיו שבמפקדת האס אס הממונה על שמירת הגטו, כאשר הזדמן אליה בטעות. אך ידידיו אינם מבינים אותו כראוי ובין יום כל הגטו חושב שליעקב יש מכשיר רדיו המוחזק בהיחבא. רבים מתושבי הגטו דורשים מיעקב עדכוני חדשות. הבולט בין אנשים אלה הוא, הספר לשעבר, קוולסקי  הנודניק, שעוד לפני המלחמה כל אחד משניהם ניסה לנצל את השני. אולם, חלק אחר מתושבי הגטו, שהבולט בהם הוא השחקן לשעבר פרנקפורטר, מנסים להשתיק את יעקב מפחד שהגרמנים יערכו מבצע חיפוש נרחב אחרי מקלט הרדיו.
יעקב נאלץ לקבץ חדשות ממקורות שונים בגנבה ובעיקר לבדות חדשות. לפי הבדיות של יעקב, המלחמה קרובה לסופה והגרמנים מצויים בתבוסה ובנסיגה. הבדיות של יעקב מעודדות את תושבי הגטו, מפחיתות את כמות המתאבדים היומית וגורמות לתכנן תוכניות לזמן שאחרי המלחמה, למצוא טעם בפעילות רומנטית וכיוצא בזה. אולם, עם בוא הגירוש ההמוני אל מחנות ההשמדה, השקר נחשף ותושבי הגטו כועסים על יעקב.
בית הקברות היהודי בביטולה

רקע היסטורי

תיעוד לקהילה יהודית בעיר קיים לפחות מהמאה ה-12. בשלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד, ובהמשך מגורשי פורטוגל. בהגיעם נחלקו לשני קהלים מרכזיים: קהל אראגון וקהל פורטוגל בהתייחס למוצאם. ב-1497 הוקם בית העלמין. יצוין כי קביעה זו אינה נתמכת במקורות ראשוניים והיא נתונה במחלוקת. למרות מחלוקות הלכתיות בלתי פוסקות בין הקהלים, נושא הקבורה היה מוסדר, ונציגים משני הקהלים הועסקו כחופרי קברים וזה היה מקצועם לאורך השנים. בהמשך, ב-1626 הגיעו לעיר מהגרים אנוסים מפורטוגל והתקשו להיטמע בשתי הקהילות המרכזיות. המהגרים החדשים רצו להקים לעצמם חלקה נפרדת בבית העלמין ולחפור את הקברים בעצמם, והנושא עורר מחלוקת כבדה בתוך הקהלים השונים שהובאה להכרעת בית הדין השרעי בעיר, אשר פסק שיש להמשיך את מנהגי העבר, ואין לפגוע בחופרים שעוסקים בנושא שנים ארוכות.
במהלך המאה ה-20 ידעה העיר קרבות רבים החל ממרד אילינדן, דרך מלחמת הבלקן הראשונה וכלה בחורבנה במהלך מלחמת העולם הראשונה, עת ניצבה בקו החזית המקדונית. נזקים כבדים נגרמו לבית הקברות במהלך ההפגזות הכבדות שהמטירו על העיר כוחות צבא ממלכת בולגריה. ב-1924 מונה שבתאי ג'אין לרב הראשי של הקהילה. ג'אין פעל לגידור ושימור בית העלמין הן בשל הנזק שנגרם לו במהלך המלחמות השונות, והן בשל שדידת מצבות מהמקום לשימוש משני על ידי תושבי הסביבה. עבודת השיקום הסתיימה ב-1929, לאחר שהרב ג'אין סיים את כהונתו.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה. ביטולה נכבשה והאזור נמסר לחזקת ממלכת בולגריה. ב-11 במרץ 1943 גירשו הבולגרים את יהודי ביטולה למחנה המעצר "מונופול" בסקופיה ומשם לטרבלינקה. איש מהמגורשים לא ניצל. במהלך המלחמה פגעו חיילי צבא בולגריה בבית העלמין. הם בזזו מצבות מבית העלמין וריצפו בהן את המחנה הצבאי, מגורי החיילים, שבילים להולכי רגל והמתקנים הסניטריים בבסיס. גם תושבי הסביבה המקדוניים בזזו מצבות מבית העלמין והשתמשו בהן לריצוף בתי מגורים וכחלקי רהיטים. לאחר המלחמה התגוררו בביטולה כמה עשרות יהודים שהיגרו בהדרגה לישראל או לסקופיה. ד"ר חיים אברבנאל שכיהן כמנהל בית החולים הממשלתי בביטולה עד 1963 ניסה לפעול מול שלטונות יוגוסלביה למען שיקום ושימור בית העלמין וקיימת חליפת מכתבים בנושא.
מ-1963 לא התגוררו יהודים בביטולה, ולאורך שנות השלטון היוגוסלבי לא טופל בית הקברות ומצבו הדרדר. גדר בית העלמין נפרצה ושטחו הפך לשטח מרעה לצאן. ב-2002, לאחר הקמת הרפובליקה המקדונית נחתם הסכם בין ארצות הברית לממשלת מקדוניה לעניין שיקום אתרי מורשת ובכללם בית העלמין היהודי בביטולה. האתר הוכרז אתר מורשת לאומית, אך בפועל לא החלה פעילות באתר. ב-2015 נחתם הסכם בין ישראל למקדוניה להתנעת פרויקט שיקום בית העלמין והקמת פארק זיכרון לקהילה היהודית. בפארק יוצבו פסלים וכן שעון שמש של האמן מתי גרינברג, יליד סקופיה שהוא הילד היהודי האחרון שנולד במקדוניה לפני הגירוש לטרבלינקה. בעיר החלו עבודות לשימור האתר, חישוף ותיעוד מצבות. לאתר מגיעות משלחות מישראל, ממקדוניה וממדינות אירופיות נוספות המסייעות לעבודות השיקום. אחת מהיוזמות -הבימה והקאמרי נרתמו לפרויקט שיקום המצבות.

מיקומו ותיאורו של האתר

בית העלמין שוכן בכניסה הצפונית-מזרחית לביטולה על מדרונה של גבעה בגובה 600 מטרים, משתרע על שטח של 43,000 מטרים רבועים ומוקף בחומה. במסגרת פרויקט השיקום אותרו נכון לתחילת 2018 כ-3,500 מצבות והכיתוב עליהן בעברית ובלאדינו. המצבות אשר ניתן לקרוא את הכיתוב עליהן מתוארכות החל מהמאה ה-17. מנהלי פרויקט השיקום סבורים שבמקום ישנן כמה שכבות של קברים.
רוג'ר בראון

ביוגרפיה

בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת דייטון, אך לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל שלה בשל מעורבותו בסקנדל מכירת משחקים שנחשף ב-1960; בראון עצמו לא הואשם במכירת המשחקים, אך קשריו לאחראי על הסקנדל – שחקן העבר ג'ק מולינאס – הביאו להשעייתו מליגת המכללות והחרמתו על ידי ליגת ה-NBA.
בסיום לימודיו באוניברסיטת דייטון שיחק במספר ליגות חובבים בעיר דייטון, עד הקמת ליגת ה-ABA בשנת 1967, אז חתם בקבוצת אינדיאנה פייסרס. בראון היה השחקן הראשון שחתם בקבוצה בעת הקמתה, בגיל 25. ב-7 העונות הבאות שיחק בראון עבור הפייסרס, ובעונת 1974/1975, האחרונה שלו בקריירה, עבר מממפיס סאונדס ליוטה סטארס, ולקראת הפלייאוף חזר לאינדיאנה. בתקופתו בפייסרס שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס וגאס ג'ונסון, וזכה עמם ב-3 אליפויות ABA. כמו כן נבחר בראון 3 פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר.
בראון ממוקם במקום השישי בתולדות ה-ABA בדקות משחק (21,454), במקום השביעי במספר שלשות (312) ובמקום העשירי במספר נקודות (10,498) ואסיסטים (2,315) בעונה הסדירה. כמו כן מוביל בראון את כל השחקנים בתולדות פלייאוף ה-ABA במספר משחקים (110) ונקודות (2,060), ומדורג שני במספר דקות (4,030), במקום השלישי במספר אסיסטים (405) ושלשות (68), ובמקום הרביעי בריבאונדים (705).
בנובמבר 1985 הופרשה גופייתו עם המספר "35" לתקרת אולמה של אינדיאנה פייסרס, יחד עם חבריו לקבוצה דניאלס ומקגיניס.
לאחר פרישתו ממשחק יצג את המפלגה הרפובליקנית במועצת העיר אינדיאנפוליס. בשנת 1996 אובחן כסובל מסרטן המעי הגס, וכשנה לאחר מכן נפטר בראון, בגיל 54.
שירים על מות ילדים

שירים על מות ילדים (בגרמנית: Kindertotenlieder) הוא מחזור שירים לקול ותזמורת מאת גוסטב מאהלר. מילות השירים הן פואמות מאת פרידריך ריקרט.

רקע

ה"שירים על מות ילדים" היו במקורם קבוצה של 428 פואמות, שריקרט כתב בשנים 1833–1834 בתגובה למחלת השנית ומותם של ילדיו. פרופסור קארן פיינטר תיארה את הפואמות במילים אלה: "428 הפואמות של ריקרט על מות ילדים היו לתעוד יחיד במינו, כמעט טרוף-דעת, של המאמץ הפסיכולוגי להתמודד 
עם אובדן כזה. שוב ושוב, בווריאציות חדשות ומשתנות, שואפות הפואמות של ריקרט להחייאה פיוטית של הילדים, מוטעמת בהתפרצויות מיוסרות. אבל מעל לכל מציגות הפואמות כניעה שקטה לגורל ולעולם שליו של נחמה."] הפואמות האלה לא נועדו לפרסום. 
מאהלר בחר חמש מן הפואמות של ריקרט ללידר, שהלחין בין 1901 ל-1904. השירים כתובים בניב הרומנטי המאוחר של מאהלר ומשקפים, כמו הטקסטים, מזיגה של רגשות מעורבים: ייסורים, ניסיון הכחשה המדמה את שיבת הילדים לחיים, השלמה. השיר האחרון מסתיים בסולם מז'ור ובהלך נפש של התעלות.
מחזור השירים נוקב פי כמה עקב הידיעה כי ארבע שנים לאחר כתיבתו, איבד מאהלר את בתו, מריה, בת ארבע, במחלת השנית. הוא כתב אל גידו אדלר: "הצבתי את עצמי במצב של אובדן ילדתי שלי. לאחר שאיבדתי את בתי באמת ובתמים, לא הייתי יכול עוד לכתוב את השירים הללו."
מכבי חדרה (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה שיחקה בעבר בליגה הראשונה במשך 3 עונות (1991-1993), (2000/01).
לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה, החלו בעיות תקצביות והסתבכויות עם רשויות המיסים. דבר שהעיב על הצד המקצועי.
בתום עונת 2016/17 ירדה הקבוצה לליגה א'.
בתום עונה 2017/18 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
הקבוצה מפעילה מחלקת נוער גדולה של 22 קבוצות גיל. 
בשנת 2009 קם ארגון אוהדים בשם Yellow Devils, ארגון זה מונה כ-200 אוהדים הבאים בקביעות למשחקיה הביתיים של הקבוצה ודוחפים אותה.
ב-2017 החלו לבנות בחדרה היכל ספורט רב-תכליתי בשם "היכל אנרבוקס" עם 2,600 מקומות ישיבה, שיהפוך גם לביתה החדש של הקבוצה. בשנת 2019 נהרס אולם הכדורסל הישן, לצורך בניית דירות מגורים.
סבישטוב

היסטוריה

באזור העיר נתגלו שרידים ארכאולוגיים מתקופת האבן החדשה ובהמשך מתקופת הממלכה התראקית. השטח נכבש על ידי האימפריה הרומית המערבית במאה ה-1, ובמקום שבו שוכנת העיר המודרנית הוקמה מצודה בשם "נובֶה", כחלק משרשרת מצודות שהקימו הרומאים לאורך הדנובה. בהמשך עבר האזור לחזקת האימפריה הביזאנטית. היישוב נחרב במאה ה-7, והוא מתועד שוב, בשם סיסטובו בכתבים עות'מאניים מהמאה ה-15. העיר הפכה לעיר הנמל המרכזית של צפון בולגריה ונותרה במעמד זה עד אמצע המאה ה-19, עת הוקם הנמל בעיר רוסה. באוגוסט 1791 נחתם בסבישטוב, "חוזה סיסטובה" אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-אוסטרית (1791-1788) וקבע את הגבולות בין שתי הישויות. ב-1810 נכבשה העיר בידי כוחות האימפריה הרוסית, הועלתה באש ונחרבה עד היסוד; פעולות השיקום והחזרת הנמל לפעילות מלאה נמשכו 25 שנים. ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) חצה צבא הדנובה של האימפריה הרוסית את נהר הדנובה בסמוך לעיר והיא הייתה העיר הראשונה בבולגריה ששוחררה מעול העות'מאנים. ב-4 במרץ 1977 אירעה רעידת אדמה חזקה באזור רומניה וגם העיר סבישטוב ספגה נזקי תשתית רבים וכ-100 הרוגים.
בעיר סבישטוב נולדו הגנרלים פנטליי קיסלוב, גיבור קרב טורטוקאיה ממלחמת העולם הראשונה ודימיטר גשוב מפקד קרב דויראן הראשון ממלחמה זו.

כלכלה ודמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון מתונה, בשל קצב תמותה העולה על שיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית. מרבית התושבים הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.
שטח הרשות המקומית נחלק ל-84.4 אחוזים של קרקע חקלאית, 6.3 אחוזים של שטחי מגורים, 6 אחוזים של תשתיות תחבורתיות, 4 אחוזים של אזורים מכוסי מים ו-0.6 אחוזים של מכרות. הגידולים הנפוצים הם תבואה, ירקות, ענבים וסלק סוכר. תעשיית המזון מהווה כ-50 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של הרשות המקומית. במרוצת שלטונו של פרדיננד הראשון עברה בולגריה תהליך מודרניזציה שכלל מיכון ותיעוש ובאזור העיר הוקמו מפעלי טקסטיל, אשר נתמכו בגידולי כותנה שהושקו במי הדנובה. כמו כן הוקמו במקום מפעלים לעיבוד מזון.
בפאתי העיר מצוי מתחם הנמל המשמש לתעבורת מכולות לאורך מדינות הדנובה וכן קיים קו תעבורת מכולות מסבישטוב לעיר קונסטנצה שברומניה, בתוואי דנובה–הים השחור.
נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים

נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים (באנגלית: Pan-European corridors) הם עשרה עורקי תחבורה המקשרים בין צפון אירופה ומזרחה - למרכזה ודרומה. 
הרעיון הועלה בוועידה האירופית הראשונה לענייני תחבורה שהתכנסה בפראג ב-1991. לאחר עבודת מטה שבוצעה הוגדרו הנתיבים הרלוונטיים, במסגרת הוועידה האירופית השנייה לענייני תחבורה, שהתכנסה בכרתים בשנת 1994, כעורקים המרכזיים הדורשים פיתוח והרחבה, תוך השקעה ארוכת טווח שעתידה להיפרס עד שנת 2015. המטרה העיקרית הייתה לקשר את מערב אירופה וחבר המדינות לאזורי הבלקן מחד והמדינות הנורדיות, מאידך. הפיתוח כולל את כל התשתיות התחבורתיות האפשריות תוך שימת דגש על כבישים, מסילות ברזל ובמקביל הרחבת נמלי תעופה רלוונטיים.
בוועידה השלישית לענייני תחבורה, שהתכנסה בשנת 1997 בהלסינקי, הורחב הפרויקט באופן משמעותי מבחינת ההשקעה הכספית. ההסכמה הכלל-אירופית על עשרת נתיבי התעבורה הושגה לאחר תום מעשי האיבה בבלקן, אשר ליוו את תהליך התפרקותה של יוגוסלביה. בשלב זה, הרחבת עשרת מסדרונות תחבורה אלו מובדלת מפרויקט נתיבי תעבורה חוצי אירופה, שיזם האיחוד האירופי ומתייחס להקמה והרחבה של נתיבי תעבורה בכל חלקי היבשת, אם כי ייתכן שהפרויקטים ישולבו בשל מקורות המימון הזהים.
העבודות החלו בראשית המאה ה-21 וצברו תאוצה מ-2004 עת צורפו 10 מדינות נוספות לאיחוד האירופי, עניין שהגביר את הצורך בתשתית תחבורתית המותאמת לעליה בהיקפי במסחר, התעסוקה והתיירות. במסגרת זו הוקם פורום לשיתוף פעולה תחבורתי עם מדינות הים התיכון שאינן חברות באיחוד האירופי, כדי לבחון חלופות להרחבת הפרויקט ובכלל זה לטורקיה והמזרח התיכון.