google/wiki40b huggingface dataset:
אייזק אייזקס

קורות חיים

אייזקס נולד ב-1855 במלבורן שבמדינת ויקטוריה (אוסטרליה), לזוג מהגרים יהודים. אביו, אלפרד אייזקס, היה חייט יהודי, שנולד בעיירה מלאווה שבצפון מרכז פולין, היגר משם לגרמניה, צרפת ולבסוף הגיע ללונדון, אנגליה, ב-1845. שם, ב-1849, הוא פגש ונישא לרבקה אברהמס, יהודיה גם היא. השניים היגרו לאוסטרליה ב-1854 (מסע של שלושה חודשים בספינה באותה עת) ואייזקס נולד כשנה אחרי הגעתם, הבן הבכור מתוך שישה ילדים. שניים מאחיו נפטרו בצעירותם.
המשפחה עברה ממלבורן לצפון מדינת ויקטוריה, כשאייזקס היה בן ארבע ושם הוא גדל בעיירה בשם יקנדנדה, שהוקמה סביב מכרה זהב. בבית הספר היסודי ואחר כך בתיכון הוא הצטיין בלימודי מתמטיקה ובשפות, ובגיל 15 בלבד מונה כמורה בתיכון שבו למד, למרות העדרויותיו התכופות מבית הספר. הוא הירבה לברוח למחנות כורי הזהב שבסביבה. את ניסיונו הראשון במשפטים רכש במסגרת זו, במשפט שניהל כנגד הנהלת בית הספר בקשר לשכרו. הידע שלו בשפות כלל בסופו של דבר לא פחות משמונה שפות: אנגלית, רוסית, גרמנית, איטלקית, צרפתית, יוונית, סינית והינדית.
ב-1875 חזר אייזקס למלבורן, החל לעבוד כפקיד משפטי וב-1876 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מלבורן. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים ב-1880 ותואר שני ב-1883.
ב-1888 נישא אייזקס לדברה ג'ייקובס ונולדו להם שתי בנות.

פוליטיקה

ב-1892 נבחר אייזקס לראשונה לפרלמנט של מדינת ויקטוריה, כמועמד ליברלי רדיקלי עצמאי. כעבור חמש שנים הוא נבחר לאספה המכוננת, שניסחה את חוקתה של אוסטרליה. ב-9 במאי 1901 נבחר לפרלמנט הפדרלי הראשון וב-6 ביולי 1905 מינה אותו אלפרד דיקין, ראש ממשלת אוסטרליה השני, לתובע הכללי, מישרה בה החזיק במשך כשנה, במקביל להמשך חברותו בפרלמנט ועד למינויו לשופט.

בית המשפט העליון ומושל כללי

ב-12 באוקטובר 1906 מינה דיקין את אייזקס לשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה והוא כיהן כשופט במשך כ-24 השנים הבאות. אייזקס בלט גם בבית המשפט העליון כשופט ליברלי-רדיקלי, שבדרך כלל היה בעמדות מיעוט בפסיקותיו. ב-1930, בן 75, הוא מונה על ידי ג'יימס סקאלין, ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור האוסטרלית, לנשיא השלישי של בית המשפט העליון וכעבור כשנה הוא מונה על ידי ג'ורג' החמישי מלך בריטניה, על פי המלצת סקאלין, למושל הכללי התשיעי של אוסטרליה, הראשון בתפקיד זה שהיה יהודי ויליד אוסטרליה עצמה.

יחסו לציונות

אייזקס סבר שיהדות היא דת בלבד. הוא ראה את עצמו כציוני מבחינה תרבותית ודתית, אך טען שאין דבר כמו עם יהודי; לפיכך, הוא התנגד להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ובעשור האחרון לחייו היה פעיל מאוד נגד הציונות הלאומית. הוא נפטר בפברואר 1948, זמן קצר לפני קום מדינת ישראל.

הנצחתו

אוסטרליה הנפיקה בול הנושא את דיוקנו של אייזקס. כמו כן, מחוז בחירה במלבורן נקרא כיום על שמו וכך גם רובע בקנברה בירת אוסטרליה.
קנבן

קנבן (בקנג'י 看板, בקטקאנה カンバン, ברומאג'י Kanban) הוא מושג המקושר לייצור בשיטת הייצור הרזה או בשיטת ה - Just In Time (בראשי תיבות: JIT. שיטה הדוגלת בקבלת חומר גלם או מוצר ברגע הנחוץ בדיוק, לא לפני ולא אחרי). המילה "קנבן" היא מילה שכיחה בשפה היפנית, אשר משמעותה "שלט" או "כרטיס", והיא אינה שמורה למשמעות הספציפית אותה קיבלה בשפה האנגלית. על פי טאיצ'י אוהנו מחברת טויוטה, לו מיוחס פיתוח שיטת ה-JIT, קנבן הוא האמצעי איתו מנהלים את ה-JIT.
קנבן היא שיטת סימון. כפי שמרמז שמה, השיטה עושה שימוש בכרטיסים על מנת לסמן דרישה לפריט. מכשירים אחרים כגון סמן פלסטיק או כדורים יכולים גם הם לשמש כגורמים לתנועה, ייצור או אספקה של יחידה במפעל.
לדוגמה, בייצור של חפץ כלשהו, יש למפעיל שני מדפים - אחד בכל צד של עמדת העבודה. חומר הגלם (חו"ג) מגיע למדף אחד והתוצרת הגמורה (תוצ"ג) לשני. מדפים אלו משמשים כקנבן. מדף התוצרת הגמורה מסמל את צורכי הלקוח כך שכאשר המדף ריק, המפעיל צריך לייצר פריט נוסף.
גודל הקנבן נקבע כך שהוא יכיל רק את הכמות שהלקוח זקוק לה (בדרך כלל אחד). כאשר המפעיל מתחיל לעבוד, הוא לוקח חומר גלם מהקנבן של הכניסה, וכך מסמן לספק שיש צורך לספק כמות נוספת של חו"ג.
קנבן מאופיין בדרך כלל בייצור במשיכה ("pull"), מכיוון שכל שלב בתהליך נמשך בתגובה לשלב הקודם לו. בשיטת הקנבן לא נעשה שימוש בתחזיות. זאת בניגוד לפילוסופית הייצור בדחיפה ("push"), אשר על פיה מייצרים לפי תחזיות צרכים עתידיים.
מסיבה זו אין זה מפתיע כי הגורם אשר קובע איזו דרך ייצור (במשיכה או בדחיפה) תיתן את הערך הטוב יותר, הוא איכות התחזיות. אם התחזיות טובות, שיטת הקנבן תבזבז בעצם אינפורמציה שימושית, בעוד שייצור בדחיפה, יפיק את הכמויות המדויקות בזמן הנכון. מצד שני כאשר קשה לחזות ביקושים, הכי טוב שניתן לעשות הוא להגיב במהירות לדרישות.זה בדיוק מה שעושה שיטת הקנבן, סימון לדרישה מועבר מיידית דרך כל שרשרת הייצור. בייצור בדחיפה נתקלים בדרך כלל לקשיים רציניים כאשר תחזיות הדרישה מתגלות כלא נכונות.
מערכת הקנבן יכולה להיות מתוארת על ידי "שיטת שלוש תיבות" – אחת ברצפת הייצור, אחת במחסן ואחת במחסני הספק. לתיבות מוצמד בדרך כלל כרטיס ניתן להסרה המכיל את נתוני המוצר וכל מידע קשור אחר - זהו בעצם הקנבן. כאשר התיבה ברצפת הייצור ריקה, הקנבן מוסר ממנה ומועבר למחסן. המחסן מחליף את התיבה מרצפת הייצור עם תיבה חדשה ומלאה אליה מוצמד כבר כרטיס קנבן הניתן להסרה. המחסן יוצר קשר עם הספק ומעביר את הצורך בחידוש המלאי לפי כרטיס הקנבן. המוצר הסופי גם הוא מועבר למחסן עם כרטיס כדי להשלים את השלב הסופי בתהליך. כך שלא תיחסר התוצרת הגמורה, כל זאת בהנחה שהכרטיסים נאספים מהתיבות הריקות. זו פעולה מושלמת של "משיכה-דחיפה" (או פשוט לולאה) המספקת את הכמות הנדרשת עם יחידת עודף אחת בלבד, כך שלעולם לא יהיה עניין של אספקת יתר. הסוד במערכת קנבן טובה הוא לחשב כמה כרטיסים נדרשים לכל מוצר. רוב המפעלים משתמשים בשיטת הלוח הצבעוני (Heijunka Box). שיטה מורכבת מלוח הנוצר במיוחד על מנת להחזיק את כרטיסי הקנבן.
בשנים האחרונות קנבן אומצה גם בעולם פיתוח התוכנה, כשיטה המשלבת עקרונות מעולם ה-Agile וה-Lean, כאשר מרכז השיטה הוא אותו רעיון של הגבלת הקנבנים שבמערכת, ועל ידי כך הורדת מלאי הנושאים שמפותחים ונבדקים במקביל ב"קו הפיתוח". השיטה נקראת Kanban System for Software Engineering
אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג

ביוגרפיה

אברהרד נולד ב-16 בדצמבר 1614 בשטוטגרט, ליוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג ולברברה סופיה מברנדנבורג, בתם של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין.
בשנת 1628 מת אביו יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג, ואברהרד עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה קטין, שימשו דודיו לודוויג פרידריך, דוכס וירטמברג-ממפלגארד, ולאחר מותו בשנת 1631 יוליוס פרידריך, דוכס וירטמברג-וייטינגן כעוצרים עד לשנת 1633.
בשנת 1629 איבדה הדוכסות שליש משטחה במהלך מלחמת שלושים השנים, ובשנת 1634 נחל צבאה מפלה בקרב נורדלינגן, ובעקבות כך נבזזה הדוכסות. בשנת 1637 ברח אברהרד מהדוכסות לשטרסבורג, שם התחתן עם אנה קתרינה מזאלם-קירבורג, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן זאלם-קירבורג ודורותיאה מזולמס-לאובך. בשנת 1638 חזר אברהרד לוירטמברג לאחר משא ומתן עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשלום וסטפליה בשנת 1648 אושרה שליטתו בדוכסות. בשנת 1649 מסר אברהרד לאחיו פרידריך את דוכסות וירטמברג-נוישנשטיין, ובשנת 1651 מסר לאחיו אולריך את דוכסות וירטמברג-נויינבירג.
ב-2 ביולי 1674 מת אברהרד, ובנו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
סנטנה (מדיירה)

גאוגרפיה

סנטנה כוללת שש פרגיזות, בסביבה הררית מחוספסת, רובן ממוקמות לאורך נהר העמקים.
בפרגיזת סנטנה מספר התושבים הגדול ביותר.
סנטנה ידועה בבתים המסורתיים שנבנו עם גגות משופעים, ומוגנים עם קש. רוב הבניינים ששרדו משמשים כיום אטרקציה תיירותית.

כלכלה

פארק תיירותי נבנה על מנת להציג דוגמאות של ההיסטוריה המוקדמת של האי והתרבות; הפארק מתפרס על פני 7 דונמים, והמבקרים בו נחשפים לתרבות המדיירה ופורטו סנטו.
שלוש-עשרה מקטרות

הפקה

האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה.  כל הקטעים חוברו, נוגנו והוקלטו על ידי רזי בן-עזר, מלבד: תפקידי הכינור והצ'לו שנוגנו על ידי איזבל קנדיס (באדיבות רביעיית המיתרים של אווגליידס קולג'), ותפקידי התופים שנוגנו על ידי ג'יימס ריצ'רדסון. קולות רקע :תירזה בן-עזר. בהפקה המוזיקלית השתתף בריאן קאמפבל.
זחל אמיתי

זחל אמיתי או זַחַל רַגְלִי הוא פגית (אחד משלבּי החיים) של הפרפראים.
הזחל האמיתי בוקע מהביצה ועסוק רוב ימיו באכילה, לרוב של רקמות צמחיות. בפרק זמן זה הוא עובר מספר התנשלויות. בסופו של דבר הוא הופך לגולם, אשר בתורו הופך לפרפר, חיפושית, דבורה, או כל חרק מעופף אחר. בשלב הסופי של מחזור החיים הפעילות מרוכזת סביב הזדווגות והטלת ביצים על צמח פונדקאי מתאים. מחזור חיים זה מכונה "גלגול מלא".
לפיכך, הזחל האמיתי איננו טיפוס עצמאי של בעל חיים, כפי שרבים חושבים בטעות, אלא מהווה שלב בחייו של בעל חיים - הפרפראי. בנוסף, רבים מבלבלים בין זחל אמיתי לבין רבי-הרגליים ותולעים. השניים האחרונים הם אורגניזמים בזכות עצמם לכל דבר, שלא כמו הזחל האמיתי, שהוא רק שלב בחיי הפרפראי. מלבד דמיון מורפולוגי שטחי, אין קשר סיסטמטי בין שלוש הקבוצות הללו. 
באנגלית ובשפות אחרות קרוי הזחל "caterpillar". מקור המילה בלטינית: "קאטר" פירושו חתול, ו"פילר" - שיער (במיקרוביולוגיה ידועות שעריות הזוויג המכסות סוגים שונים של חיידקים; הללו קרויות בלועזית Pilli ברבים, Pillus ביחיד); המונח הלטיני לזחל הוא, אם כן, "חתול שעיר".
לרוב הזחלים יש 3 זוגות רגליים אמיתיות ועד 5 זוגות של רגליים מדומות. כמו כן, הפרק האחרון של גופו מסוגל לרוב לאחוז בענף או להוציא קור דביק שמונע את נפילת הזחל. התנועה היא גלית או בצעדים כמו של הזחל המודד. בשלב זה הזחלים אוכלים כמויות הגדולות פי כמה ממשקל גופם. כשהם מגיעים לגודל מסוים, או כשתקופה מסוימת בשנה מגיעה, הזחלים מתגלמים, לרוב במקום מוגן (מתחת לאדמה, כגון זחלי הדובון המנומר, למשל).

סוגי גלמים

ישנם זחלים היוצרים את הגולם מקורים, אך ישנם הבונים להם גולם מגרגירי חול ורוק, מפרווה או אבק וחתיכות בד (כמו העש). ישנם גם סוגים הבונים את הגולם מחתיכות ענפים.
מסמן

מסמן הוא סמל מוחשי המייצג מסומן כלשהו. המסמן יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות, למשל: על ידי צלילים בשפה הדבורה או כאותיות בשפה הכתובה.

המסמן בתחומי דעת שונים

מקור המונח "מסמן" הוא מתחום הבלשנות. הוא נטבע על ידי פרדינן דה סוסיר. 
בסמנטיקה המסמן מתייחס למילים וחלקי שפה אחרים המייצגים משמעות כלשהי.
המונח "מסמן" משמש גם את הסמיוטיקה, אשר בתחילת דרכה התמקדה בחקר סמלים של שפות טבעיות והחלה להתייחס בהדרגה למערכות סמלים נוספות.
תורת האינפורמציה מתייחסת למסמן כאות, אשר ניתן להעברה על ידי מערכת תקשורת כלשהי.
בפסיכולוגיה נהוג להתייחס למסמן כגירוי בסביבה החיצונית או הפנימית. הקליטה של הגירוי היא השלב הראשוני בתהליך התפיסה המאפשר את עיבוד המידע לצורך הפקת משמעות.

מסמן ומידע

בתחום המידענות, מידע מוגדר כקשר של משמעות בין מסמן למסומן. 
המידע קיים באופן פוטנציאלי, אובייקטיבי ומרומז כל עוד שהמסמן לא אותר ופורש על ידי גורם חיצוני. תהליך הפירוש של המסמן מזהה את המשמעות של המסומן ובכך הופך את המידע למפורש וסובייקטיבי.
זאת משום שאנשים שונים יכולים לפרש מסומנים שונים בדרכים שונות, בהתאם לאינטליגנציה, לידע ולניסון העומד לרשותם.
פיורנצו קאפריוטי

פיורנצו קאפריוטי (באיטלקית: Fiorenzo Capriotti; ‏8 בספטמבר 1911 - 10 בנובמבר 2009) היה לוחם בקומנדו הימי של הצבא האיטלקי במהלך מלחמת העצמאות. הגיע לישראל כדי לאמן את אנשי הקומנדו הימי הישראלי בהפעלת סירות נפץ. בעקבות זאת נרקמה מערכת יחסים חמה ומיוחדת בינו לבין ישראל, ששיאה בטקס שבו העניק לו מפקד חיל הים את התואר "מפקד כבוד של שייטת 13".

פרטים ביוגרפיים

קאפריוטי נולד בשנת 1911 בעיירה הקטנה סן בנדטו בסמוך לאנקונה שבמרכז איטליה. 
הוא התגייס לצבא בתקופת איטליה הפאשיסטית והצטרף אל השייטת הקלה העשירית (Decima Flottiglia MAS) של הצי האיטלקי, אשר הפעילה סירות נפץ במלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה השתתף, בין היתר, בפעולות נועזות במפרץ סודה שבכרתים (מרץ 1941) ובנמל ולטה במלטה. בפעולה שנערכה ב-26 ביולי 1941 נפל קפריוטי בשבי הצבא הבריטי. הוא הוחזק בשבי כמעט חמש שנים (עד מרץ 1946), במשך שנה וחצי בשבי בבריטניה ואחר כך בידי הצבא האמריקני (הוחזק במיזורי). לאחר שובו חזר לשירות לתקופה קצרה ובשנת 1947 השתחרר.

בזמן מלחמת העצמאות

אחרי שחרורו, בזמן שחיפש עבודה, יצר עמו קשר אפרים אילין והציע לו לקבל על עצמו "עבודה קטנה" בארץ ישראל המנדטורית. תחילה הסכים קאפריוטי לקבל על עצמו את העבודה בתנאי שלא מדובר בפעולה נגד הבריטים, אך לבסוף התרצה והסיר את התנאי הזה.
קאפריוטי נפגש באיטליה עם יהודה ארזי ועם עדה סרני, שעמדו בראש המוסד לעלייה ב' באיטליה. לאחר מכן נפגש במילאנו עם אפרים אילין, שעסק ברכש ציוד צבאי ובין השאר טיפל ברכש סירות נפץ שנמצאו במחסני היצרן האיטלקי שלהן. קאפריוטי בדק את הסירות והכשירן למשלוח ארצה.
ביוני 1948 הגיע קאפריוטי לנמל חיפה במסווה של פליט יהודי בשם כץ. הוא נמנע מלספר לרעייתו לאן הוא נוסע וסיפר לה שמצא עבודה בלימסול שבקפריסין.
מיד לאחר הגעתו החל לאמן את יחידת סירות הנפץ בפיקודו של יוחאי בן-נון. האימונים התקיימו תחילה בטבריה ואחר כך בנמל יפו, שהיה בסיס האם של היחידה. מהמפגש הראשון עם הלוחמים הישראלים נשבה קאפריוטי בהתלהבותם של הלוחמים שהדריך, ונרתם לסייע להם בכל מאודו. הוא התגלה כמי שיודע את עבודתו, שולט בכל רזי המקצוע, ניחן ביכולת טכנית גבוהה, מכיר היטב את מערכת החבלה של הסירות ובקי בהיבט הטקטי של השימוש בהן.
עוד בטרם הושלמה הכשרת הלוחמים התעורר צורך להפעילם במסגרת מבצע יואב. בפעולה שהתבצעה ב-22 באוקטובר 1948 זכו לוחמי הקומנדו הימי הישראלי בהישג מרשים: טיבוע האמיר פארוק, ספינת הדגל של הצי המצרי, ופגיעה קשה בספינה מצרית נוספת. יוחאי בן-נון זכה באות גיבור ישראל על חלקו בפעולה זו.
קאפריוטי התנדב להשתתף במבצע, אך בסופו של דבר הבין שאם ייפול בשבי המצרים יסבך את איטליה בתקרית דיפלומטית. ב-27 באוקטובר 1948 חזר לאיטליה ודיווח לראשי המודיעין בארצו על פעילותו בישראל.
אבא סיקרא

אַבָּא סִיקְרָא (=אבי הפגיון) היה כינויו בתלמוד של אחד ממנהיגי המרד הגדול של היהודים ברומאים לפני חורבן בית שני (70-66 לספירה) ומנהיגם של הסיקריים. בתלמוד הוא מוזכר כ"ראש הבריונים".
היה בן אחותו של רבן יוחנן בן זכאי, מראשי מפלגת המתונים. בתלמוד מסופר, כי הקנאים הציתו בזמן המרד את כל מחסני המזון שבירושלים כדי לאלץ את תושבי העיר להילחם, בכך גרמו לרעב כבד בעיר הנצורה. רבן יוחנן בן זכאי שלח בהסתר לקרוא לאבא סיקרא וביקש ממנו שינסה למצוא דרך להוציא אותו מן העיר בתקווה שיוכל להציל משהו מן החורבן הכללי. אבא סיקרא נענה לבקשתו ובאמצעות תחבולה הבריח את דודו מן העיר.
כן מסופר בתלמוד: "אבא סיקרא, ראש בריוני ירושלים, בן אחותו של ר' יוחנן בן זכאי היה, שלח לו: בוא אצלי בצנעא. בא, אמר לו: עד מתי אתם עושים כך וממיתים את האנשים ברעב? אמר לו: מה אעשה? אם אומר להם דבר – יהרגוני" (תלמוד בבלי, מסכת גיטין, פרק ה', דף נ"ו, עמוד א'.)
יש המזהים את אבא סיקרא עם בן בטיח המוזכר בתלמוד.

בתרבות

במאה ה-20 חתם אב"א אחימאיר, מייסד ברית הבריונים, בשם העט "אבא סיקרא" על טוריו בשבועון חזית העם ובעיתון חרות.
מנואל פואיג

חיים

פואיג למד תחילה ספרות באוניברסיטת בואנוס איירס. אחר-כך למד בעזרת מלגה החל משנת 1956 קולנוע ברומא. הוא עבד בתור מורה לספרדית ברומא ומורה לאיטלקית בבואנוס איירס, והיה עוזר במאי בסרטים שונים בשתי הערים. 

בשנת 1963 הוא עבר לניו יורק וכתב את הרומן הראשון שלו "La traición de Rita Hayworth", "בגידתה של ריטה הייוורת'". הרומן קיבל את תואר "היצירה הטובה ביותר של שנת 1968\1969" על ידי עיתון לה מונד. בשנת 1967 חזר פואיג לבואנוס איירס. אחרי שגם הרומן השני שלו, Boquitas Pintadas, הצליח מאוד, הוא כתב את "The Buenos Aires Affair". מותחן זה, בעל נטייה אנטי-פרוניסטית מובהקת עורר שערורייה, הוא צונזר כפורנוגרפיה, ואחרי איומים שונים ברח פואיג מארגנטינה מחשש לחייו. הוא התיישב במקסיקו, שם כתב את El beso de la mujer araña, "נשיקת אשת העכביש", שהיה לספרו המפורסם ביותר. 

ביולי 1990 עבר פואיג ניתוח הוצאת כיס המרה, אך בעקבותיו הידרדר מצבו והוא נפטר.
סוהר חובה

בישראל, סוהר חובה הוא חייל שהוצב לשרת בשירות בתי הסוהר.
בשנת 2005 החליטה הממשלה להעביר את האחריות להפעלתם של בתי הכלא הביטחוניים, קציעות, עופר ומגידו, מצה"ל לשירות בתי הסוהר. זמן קצר לפני העברת האחריות, התברר כי אין בשירות בתי הסוהר כוח אדם מספיק להחזקתם של בתי הכלא. על כן, הוחלט להיעזר בחיילים - כאלה שמשרתים במקומות אלה ממילא, וכאלה שיתגייסו בעתיד.
מאחר שמדובר בשירות מחוץ לצה"ל, נדרש לשם כך תיקון חקיקה. בהליך שארך פחות משבוע, אישרה הכנסת בפברואר 2005 תיקון בחוק שירות ביטחון המאפשר את שיבוצם של חיילים בשירות בתי הסוהר, למטרת אבטחתם של אסירים ביטחוניים בבתי הכלא הביטחוניים בלבד, בהיקף מוגבל. התיקון נקבע כהוראת שעה לתקופה של שלוש שנים, על מנת שבעתיד ניתן יהיה לבחון אם עדיין יש בכך צורך, והאם הפרויקט מצליח. בדומה להוראות לגבי שירות חיילים במשטרה, נקבע כי חייל שהוצב בשירות בתי הסוהר יוכל להביע את התנגדותו לכך, ולשרת במסגרת צה"ל. כן נקבע כי על חיילים אלה יחולו חוקי השיקום וחוק קליטת חיילים משוחררים.
אף שבחוק נקבע כי החיילים יוכלו להיות מוצבים רק בבית כלא ביטחוניים, בפועל, שירתו חיילים רבים גם בבתי כלא אחרים. זאת, משום שמשיקולים ארגוניים, העביר שירות בתי הסוהר אסירים ביטחוניים רבים לאגפים ביטחוניים בבתי הסוהר בהם כלואים אסירים פליליים. רק בשנת 2009 תוקן החוק שאיפשר את הצבתם של החיילים גם באגפים הביטחוניים של בתי הסוהר המעורבים. באותו תיקון נקבע גם כי ניתן יהיה להציב חיילים גם בתפקידים של שירותי מינהלה הנוגעים לארגון כוח אדם וטיפול בפרט שיינתנו רק לאותם חיילים, כלומר רכזי כוח אדם ומש"קי ת"ש.
מאז נחקקה הוראת השעה היא הוארכה שש פעמים, ותוקפה עומד כעת עד ה-31 בדצמבר 2021.
מצרים התחתונה

מצרים התחתונה, הוא אזור במצרים המשתרע באזור הדלתה של הנילוס עד הים התיכון. גבולה הדרומי נמצא באזור שבין אל-עיאט ודהשור (הנמצאת מדרום לקהיר). המונח "מצרים התחתונה", מקובל מאד כאשר מדברים על מצרים העתיקה. חרף היותה בצפון מצרים, טריטוריה זו נקראת 'תחתונה' בהתייחס לכיוון זרימת הנילוס, הזורם ממצרים העליונה שבדרום, אל מצרים התחתונה בדרכו אל הים התיכון.
הנילוס נשפך לים התיכון באזור הדלתה באמצעות שתי תעלות - זרועות עיקריות החוצות אותו. הזרוע המערבית ליד ראשיד, נקראת "רוזטה" אורכה 239 ק"מ, הזרוע המזרחית ליד דמיאט נקראת "דמיטה" אורכה 245 ק"מ. על פי הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן אשר חי במאה ה-1, אזור הדלתה מושקה היום באמצעות רשת של תעלות מים.
מזג האוויר במצרים התחתונה מתון יותר מאשר במצרים העליונה וזאת בגלל הקרבה לים התיכון.

היסטוריה

מצרים התחתונה, הייתה ידועה גם בשם "טַה מֵהוּ" שמשמעותו היא "הארץ של הגומא".
מצרים התחתונה הייתה מחולקת ל-20 מחוזות שנקראו "נוֹם". מחוז הראשון הדרומי באזור לישט.
הנילוס במצרים העתיקה התחלק באזור הדלתה לשבע זרועות, הזרוע המזרחית ביותר ליד העיר פורט סעיד של היום, הזרוע המערבית ביותר נשפכה לים התיכון ממזרח לפרברי העיר אלכסנדריה של היום. שמותיהם העתיקים של זרועות הנילוס ניתנו להם על פי שם העיר שבקרבתה עברה הזרוע. שמות הזרועות ממזרח למערב בהתאמה היו: הפלוסית, הטאניסית, המנדסית, הפטניטית, הסבנית, הבולביטינית, הקנופית. זרוע הרוזטה של היום היא מקבילתה של הבולביטינית העתיקה, זרוע דמיטה של היום היא מקבילתה של הפטניטית העתיקה.
עיר הבירה של מצרים התחתונה הייתה ממפיס. האל של העיר היה אל הקוברה וודג'ט. סמלה המייצג של מצרים התחתונה היה הכתר האדום הנמוך שנקרא דשרט. הצמח המייצג היה הגומא.
חסידות לנטשנה

חסידות לנטשנה (ביידיש: לענטשנע) היא חסידות פולנית, שתחילתה בשנות העשרים של המאה ה-19. מקים החסידות היה רבי יצחק אייזיק מלנצ'נה, תלמידו ובן ביתו של החוזה מלובלין.

תולדות החסידות

רבי יצחק אייזיק, בן הרב שמואל זאנוויל, היה תלמידו של החוזה מלובלין ואף גדל בביתו. אחר פטירת החוזה, נסע לרבי יהודה לייב מזקילקוב והיה תלמידו. בשנת ה'תקפ"א (1821) החל לשמש כאדמו"ר. רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ התבטא עליו: "אמת, אמת, הוא רבי".
ממשיכו בשושלת החסידית היה רבי יחיאל גרטנר, אחיינו של רבי יצחק אייזיק, אשר לפני מינויו לאדמו"ר כיהן כרב בפוטצ'ץ (צ'כית: Potštát).
בדור השלישי, בנו רבי יהודה גרטנר, מילא את מקום אביו. במלחמת העולם הראשונה עבר לאלכסנדרובקה שבאוקראינה. נפטר ביליבסטגרד שבמחוז חרסון.
בדור הרביעי, בנו, רבי יחיאל, שימש כאדמו"ר בבריסל, ולאחר מכן בטורנטו שבקנדה. נפטר בשנת ה'תש"ל (1970). חתנו היה רבי מנשה קליין (היה נשוי בזיווג ראשון לבתו חוה יהודית).
ז'אן לרה

ביוגרפיה

לרה נולד בשנטנה-סיר-לואר (כיום חלק מנאנט). בין השנים 1926–1929 למד באקול נורמל סופרייר, ובשנת 1933 קיבל תואר דוקטור מהאקול נורמל סופרייר דה ליון. הוא כתב מאמר חשוב שייסד את המחקר של הפתרונות החלשים למשוואות נאוויה-סטוקס, ויחד עם יוליוס שאודר גילה תכונה טופולוגית הקרויה כיום דרגת לרה-שאודר, ששימשה אותם כדי להוכיח את קיומם של פתרונות למשוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוימות. ב-1938 הוענק לו פרס מאלאקסה, הפרס הראשון כשאת הפרס השני העניקו ליוליוס שאודר. משנת 1938 ועד 1939 כיהן כפרופסור באוניברסיטת נאנסי. הוא לא הצטרף לקבוצת ניקולא בורבאקי, הגם שהיה קרוב אל מייסדיה.
בשנת 1932 נישא למרגריט טרומיה, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא, וב-1940 נפל בשבי והוחזק במחנה אדלבאך שבאוסטריה עד 1945. הוא הסתיר את מומחיותו במשוואות דיפרנציאליות מחשש שינוצל למאמץ המלחמתי, והתמקד בטופולוגיה. עבודה זו הניבה את ניצני הנושאים סדרות ספקטרליות ואלומות, נושאים אשר נחקרו רבות לאחר מכן והובילו ליצירת כלים חשובים באלגברה הומולוגית. בין השנים 1945 ועד 1947 כיהן כפרופסור באוניברסיטת פריז ולאחר מכן בקולז' דה פראנס עד שנת 1978. בשנת 1950 חזר לרה לחקור משוואות דיפרנציאליות חלקיות. בשנת 1979 זכה לרה בפרס וולף למתמטיקה, אותו חלק עם אנדרה וייל.
אברהם טברסקי (טוריסק)

ביוגרפיה

נולד בעיר ווהלין שבאוקראינה, לרב מרדכי טברסקי, ולפייגע, בתו של הרב דוד לייקס.
מסופר שכבר בהיותו כבן שנתיים וחצי נסע עם אביו ומשפחתו לחתונה בעיר יוז'ני, והרב שניאור זלמן מלאדי (בעל התניא) דרש רבות בתורת החסידות, באותו ערב ושנים רבות אחר כך אמר הרב אברהם שהוא זוכר את כל הדרשה בצורה מדויקת על אף שהיה תינוק כששמע אותו.
אביו חיבבו מאד, ואף שהוא לא היה בנו הבכור, נהג לקחתו עמו למסעותיו, וכך היה עד מגיל צעיר ל'תיקוני הנשמות' שהיה עורך אביו.
לאחר נישואיו לריקל, בת הרב יעקב אריה לייב שפירא מקובלא (בן הרב מרדכי מנעשכיז), התיישב בעיר טוריסק שבאוקראינה ושימש בה כמגיד מישרים, מכאן התפרסם שמו כ"המגיד מטריסק".
לאחר פטירת אביו בכ' באייר ה'תקצ"ז, עלה על כס האדמו"רות, ייסד בעירו את חסידות טריסק והיה לאדמו"רה הראשון. רבבות חסידים הסתופפו בחצרו ביניהם נמנו גם גדולי האדמורי"ם בפולין שנסעו אליו עם חסידיהם לשבתות וחגים.
נפטר בב' בתמוז ה'תרמ"ט, ונקבר בעירו טוריסק, האוהל שעל קברו היה עד השואה מקום תפילה לאלפי חסידים, ובפרט ביום הילולתו. כיום הוא חודש ושופץ ומשמש מקום תפילה לעולים להשתטח על קברי הצדיקים באוקראינה.
מקובל בשם בנו הרב מרדכי, שב' תמוז הוא יום גדול לקבלת התפילות, והרמז: פעמיים 'תמוז', בגימטריה "שועתנו קבל ושמע צעקתנו".

ספרו 'מגן אברהם'

בשנת ה'תרמ"ז (1887) - שנתיים לפני מותו, הסכים שידפיסו את ספרו "מגן אברהם" - שני חלקים, דרושים על התורה בדרך החסידות, מדברי תורתו שנכתבו על ידי חסידיו, הספר הודפס בלובלין, ומאז הודפס פעמים רבות עם מראי מקומות. הוא ספר היסוד של חסידות טריסק בפרט וחסידות צ'רנוביל בכלל. ונתקבל כספר חסידי יסודי בענייני אמונה, ענווה וקדושה.
בהקדמתו, עליה חתם בעצמו, כתב:
"ועכשיו שהגעתי לגיל הגבורות לא אוכל להרים קולי לבוא לפניהם בדברי תורה, לכן אמרתי אולי דבר בזה למען יפוצו מעיינותי החוצה"
עוד כתב בהקדמתו לחלק א, שבכח ברכת אברהם אבינו: "הנני מברך את כל אשר יקח את הספר הזה כי יתמשכו עליו חסדים רבים... למלאת כל משאלותכם בנים ובני בנים..." (הנני מברך את כל אשר יקח את הספר הזה כי יתמשכו עליו חסדים רבים... למלאת כל משאלותכם בנים ובני בנים... הנני מברך את כל אשר יקח את הספר הזה כי יתמשכו עליו חסדים רבים... למלאת כל משאלותכם בנים ובני בנים...)
קארין אופיר

ביוגרפיה

אופיר נולדה וגדלה בתל אביב, ללידיה, בתו של השחקן והקומיקאי ישראל שומאכר ולבעלה השחקן שייקה אופיר. כשהייתה בת 16 עברה ללמוד בבית הספר "רימון", שם הכירה את אביב גפן, השניים יצאו למשך תקופה מסוימת. כמה משיריו של גפן, ביניהם "אמש" ו"אל תדאג" נכתבו בתקופה שהם היו ביחד, ובהשראתה. אופיר סיימה בהצלחה את לימודי המשחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנת 1995. 
בשנת 1993 שיחקה בסדרה עניין של זמן. בשנת 1994 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "חסד מופלא", סרטו של הבמאי עמוס גוטמן. ב-1994 שיחקה בסרט "שירת הסירנה", סרטם של איתן פוקס ועירית לינור. בשנת 1996  שיחקה בסרט "ציפורים בניוטרל", סרטם  של גלית אשכול ואייל שיראי. ב-1997 שיחקה בסרטו של אסי דיין "מר באום". בשנת 1998 הופיעה בתפקיד ראשי ב"תיאטרון באר שבע", במחזה "איך למדתי לנהוג", בבימויו של איצ'ו אביטל. 
בשנים 1997–2001 שיחקה בתפקיד ראשי את דמותה של תותי טל בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2. ב-2001 שיחקה בתוכנית המערכונים "קן הקוקיות". בשנת 2002 שיחקה בסדרה הקומית "שאול", ששודרה ב-HOT3 ובסדרה "כאן ועכשיו" בערוץ 1. בשנת 2008 עורכת החדשות אנה נקדימון בסדרת הדרמה "חשופים". בשנת 2009 שיחקה ב"תיאטרון חיפה" במחזה "פיגמליון". גילמה ארבעה תפקידים ב"תיאטרון הבימה", במחזה "אלינג" בבימויו של רמי הויברגר. 
אופיר דיבבה תוכניות טלוויזיה רבות. מקריינת בפרסומות, בין היתר הפרסומות המזוהות עם קולה "בוקר טוב, הפטריה שלך חזרה" לאגיסטן ו"מה לא?", משפט שהיה פרי המצאתה הבלעדית עוד במהלך האודישן, לפרסומת לבזק בינלאומי אשר שיחקה בו ותרמה את המשפט "אבל אתמול זה היה יותר עם עננים".  כמו כן מולר, איי רובוט לרדיו, ווולייט. 
הופיעה אופיר בסבב הופעות שירי משוררים, עורכת מופעי שירה ופרוזה, הופיעה בסדרת מופעים במדיטק, "תן למילים לעשות בך". כמו כן יש לאופיר פינה קבועה בסדרה "הופ כתה א'" בערוץ הופ!.

חיים פרטיים

ביולי 2003, נולדה לאופיר ולבן זוגה, אמן הזכוכית, דן אלדר, בת בשם מאיה.
אקטימל

אקטימֶל הוא משקה יוגורט פרוביוטי המיוצר על ידי החברה הצרפתית דנונה, ונמכר בבקבוקים של 100 מ"ל הנמצאים במארז של בקבוקים אחדים (בין 4 ל-14). לטענת החברה, היתרון העיקרי של המוצר הוא חיזוק ההגנות הטבעיות של הגוף באמצעות שימוש בתרבית חיידקים שרשום עליה פטנט, הנקראת Lactobacillus casei.
לאחר תחילת הפצתו של המוצר חברות אחרות החלו אף הן לייצר מוצרים המבוססים על חיידקי L. casei, מה שגרם לתחילתה של מלחמה פרסומית על התכונות והיתרונות של החיידקים השונים. יוגורטים מבוססי L.casei מהווים חלק מרכזי לאנשים הנמצאים במשטר דיאטה.
בשנת 2007 החל ייצורו של אקטימל בארצות הברית תחת השם DanActive במספר טעמים, כגון וניל ותות.