google/wiki40b huggingface dataset:
קמרון קרואו

חייו

קמרון קרואו נולד בפאלם ספריגס קליפורניה. הוא החל את הקריירה בעולם הבידור בגיל 15 ככתב של מגזין המוזיקה 'רולינג סטון'. במקביל כתב קרואו תסריטים וב-1982 יצא הסרט הראשון פרי עטו fast times at ridgemonthigh, בו הכיר את אשתו לעתיד ננסי וילסון אם שני ילדיו.

קריירת בימוי

הסרט שפרסם את קרואו לציבור הרחב היה 'ג'רי מגווייר', בכיכובו של טום קרוז, אשר היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. קרואו אף זכה באוסקר ב-2000 על תסריטו לסרט "כמעט מפורסמים" המבוסס על זכרונות ילדותו ככתב ה'רולינג סטון'.
בשנת 2015 ביים, כתב והפיק את הסרט "אלוהה", קומדיה רומנטית בכיכובם של בראדלי קופר, אמה סטון ורייצ'ל מקאדמס. 
קרואו הוא במאי סנטימנטלי, המשלב בסרטיו סממנים אוטוביוגרפיים. הוא נחשב למעריץ מושבע של הבמאי בילי ויילדר (חמים וטעים, הדירה) ופרסם ב-1999 ספר המבוסס על שיחות שערך עם הבמאי.
מדרשת בינת

התוכנית המלאה

תוכנית הלימודים הרגילה, המכונה "תורה לשמה", נלמדת במסגרת בבית המדרש של מדרשת בינת. הלימודים כוללים לימודי קודש במקצועות הבאים: ספרי הרב קוק, לימודי הגות ומחשבה כדוגמת לימוד הכוזרי, תנ"ך, גמרא, הלכה, חסידות  והליכות התנהגות ותורת המידות.
במדרשה ישנה תוכנית לימי חודש אלול לבנות שרוצות ללמוד לקראת הימים הנוראים. תוכנית זו נפרדת מהתוכנית המלאה.
המדרשה מקיימת תוכניות המשך של הלימודים לבוגרות המדרשה ולבני משפחותיהן.
מיכאל ברום - ראש ישיבת שילה ונשיא המדרשה, רונן טמיר - ראש המדרשה.

תוכניות נוספות

המדרשה מקיימת קשר עם בוגרות המדרשה, ומקיימת שיעורים לזוגות נשואים, וכן שיעורים לבוגרות המדרשה. כל אחת מהתוכניות נערכת אחת לחודש.

הכנה לחיי משפחה

התלמידות גרות בפנימיה ומכירות את הווי החיים ביישוב. הן בקשר עם משפחות ומעורבות בפעילות קהילתית הנותנת להם הזדמנות להיכון להקמת משפחה. צוות המדרשה מסייע לבנות בהקמת משפחה ומלווה אותן בצעדיהן הראשוניים.
עד כה למדו במדרשה בתוכניות השונות כ-500 בנות.
איירפורט סיטי

איירפורט סיטי (בתרגום לעברית "קריית נמל התעופה" או "קריית שדה התעופה") הוא פארק עסקים ותעשיית היי-טק בתחום השיפוט של מועצה אזורית חבל מודיעין, השוכן ממזרח לכביש 40 בסמוך לנמל התעופה בן-גוריון. שמו של המקום נבחר בזכות סמיכותו לנתב"ג, והוא נמצא בבעלותה של חברת איירפורט סיטי בע"מ, חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. השטח להקמת הפארק נרכש ממושב ברקת.

היסטוריה

באפריל 1997 החלו העבודות להקמת איירפורט סיטי, לאחר שייעוד הקרקע שונה מקרקע חקלאית, ובשנת 2001 החל אכלוס הפרויקט.
הפארק משתרע על פני שטח של 750 דונם, אורכו כ-850 מטרים ממזרח למערב ורוחבו המרבי הוא כ-800 מטרים מצפון לדרום. הכניסה המרכזית אליו היא מכביש 453 שמדרום לו, המחבר בין נמל התעופה בן-גוריון והיישוב שוהם. באיירפורט סיטי שטחים ומבנים בשטח כולל של כ-420,000 מטר רבוע המיועדים להשכרה לתעשייה, אחסנה ולוגיסטיקה ומשרדים, וכן מרכז קונגרסים בשטח בנוי של 4,300 מ"ר, ושטחי מסחר והסעדה. עוד מתוכנן לקום במקום בית מלון ובו 250 חדרים. איירפורט סיטי מקושר בקווי תחבורה ציבורית אל הערים הגדולות במרכז הארץ, וכן בשירות הסעה המופעל על ידי חברת אגד, שמחבר אותו אל נמל התעופה הסמוך.
עם החברות הפועלות במקום נמנות פלאפון תקשורת, מוטורולה, מכתשים אגן תעשיות, DHL, פוקס-ויזל, אגד, AHAVA, שטראוס גרופ, AT&T, ק.א.ל., דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון, נביעות, רשות התעופה האזרחית, נעלי נימרוד, אודיוקודס, יוניטרוניקס, בנק ירושלים, אלביט מערכות, קבוצת קל אוטו, הוט מובייל חב' ג.יל.ס קפה בע"מ ועוד.
במקום נמצא גם היכל התרבות של חבל מודיעין ובו אולם לתיאטרון, קונצרטים ומופעי תרבות שונים. כן נמצא שם מרכז קונגרסים ואירועים "אווניו".
אחת מסיבות המשיכה העיקריות של המתחם לחברות שונות היא הנחה ניכרת בשיעור הארנונה (המשולמת למועצה אזורית חבל מודיעין) בהשוואה לשיעור הארנונה הנהוג בערי המרכז, וזאת בשל מיעוט אוכלוסין בשטח המועצה האזורית, בהשוואה לערים (בישראל, ארנונה לעסקים מסבסדת שירותים עירוניים לתושבים, ומיעוט תושבים מאפשר הפחתת ארנונה משטחי מסחר ותעשייה גדולים). על רקע זה עלו תלונות מערים סמוכות (בעיקר לוד) בדרישה לחלוקת הכנסות הארנונה של המתחם עימה. ב־2014 החליטה ועדה בדיקה כי הכנסות הארנונה במתחם לא יועברו בחלקם לעיריית לוד, אך שר הפנים דאז גדעון סער התנגד למסקנות ותמך בהעברה.
אלון שטיין

ביוגרפיה

שטיין גדל באבן יהודה, בה הפך לבן טיפוחיו של רלף קליין שהגדיר אותו "שחקן הנוער הטוב ביותר בארץ". הוא שיחק בקבוצת הילדים של מכבי דרום, ולאחר שקלע 60 נקודות במשחק גמר גביע המדינה לילדים עבר לשחק בשורותיה של מכבי תל אביב. בנוסף, למד שטיין במגמת הכדורסל של תיכון קריית שרת בחולון.
שטיין הצטרף להפועל גליל עליון בשנת 1995, בהדרכתו של דייוויד בלאט ושיחק בשורותיה עד 1999. לאחר שנה במכבי קריית מוצקין חזר לשחק בגליל עונה נוספת, בטרם עבר להפועל תל אביב לקראת עונת 2001/2002. 
בשנת 2001 עבר שטיין לשחק במדי רטיופארם אולם מהליגה הגרמנית, בה לא היה נחשב לשחקן זר בזכות הדרכון הגרמני בו הוא מחזיק. לאחר מספר שנים בהן שיחק בגרמניה, שווייץ והולנד חזר שטיין לישראל בשנת 2007 והצטרף לשורותיה של הפועל באר שבע מהליגה הלאומית.
בעונת 2010/2011 הוא חזר לשחק בשווייץ במדיה של לוגאנו טייגרס ובשנת 2012 הצטרף למכבי תל אביב שבסופה פרש מכדורסל.
לאחר הפרישה עבד כמאמן מחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובאוגוסט 2013 מונה לתפקיד עוזר מאמן שני במכבי תל אביב. בסיום עונת 14/15 סיים חוזה שמכבי בחרה שלא לחדש.בקיץ 2016 מונה לעוזר מאמן בבני הרצליה שם שימש כ-3 שנים. בקיץ 2019 מונה למאמן הפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית.
בקיץ 2015 מונה לעוזר המאמן השני בנבחרת ישראל.
בקיץ 2019 מונה שטיין למאמנה של הפועל חבל מודיעין
שמורת נחל שרך

שְׁמוּרַת נַחַל שָׁרָךְ היא שמורת טבע בישראל, שהוכרזה בשנת 1969. השמורה משתרעת בקרבת גבול לבנון, צפונית לכביש הצפון. מקור השם בשרכים הגדלים על גדות הנחל. ראשיתו של הנחל בתחומי לבנון, וחלקו האחרון נמצא בשמורת נחל בצת.

הצומח והחי בשמורה

השמורה מאופיינת בחורש ים-תיכוני צפוף ומגוון, ובו בין היתר עצי אלון התולע, כליל החורש, אדר סורי, ער אציל, קטלב, ומיני שרכים שונים (שעל שמם נקרא הערוץ). בשטחים היבשים של הערוץ גדלים עצי אלון מצוי, אלה ארץ ישראלית ועוזרר, ושיחי אחירותם החורש וקידה שעירה.
השמורה ברובה מוצלת ולעיתים כה עבותה עד שהיא מסתירה לחלוטין את השמים. המסלול נוח למטיילים בכל עונות השנה, כמו כן הירידה יחסית נוחה, בשביל מכוסה עלווה שנשרה בצבעי צהוב-ירוק מרהיבים. 
חלקו העליון של נחל שרך הוא נחל אכזב, ובחלקו התחתון מעיינות נובעים לכל אורך השנה, הנקראים "עינות כרכרה", שמהם זרימה איתנה לכיוון מכון השאיבה שמתחת לקיבוץ אילון. שם ישנה חורשת אקליפטוסים ובריכות אגירה ישנות מבטון. ומכאן נשאבים מי הנחל ומועלים לקיבוץ אילון. נחל שרך נשפך לעבר נחל בצת.
בשעות הלילה פעילים באזור שועלים וחזירי בר, כמו כן ניתן מדי פעם לראות שפני סלע, או את העטלפים השוכנים במערה.

מערת שרך

במרכז השמורה נמצאת מערת שרך, המהווה אטרקציה מיוחדת למטיילים, ובה נכנסים לבטן ההר (בלוויית פנסים) ומטפסים בתוך מערת נטיפים מרהיבה לגובה של כ-20 מטרים במעבה ההר, במסלול מסודר הכולל מדרגות ברזל ויתדות, שאורכו קרוב ל-200 מטר, היציאה מהמערה היא במפלס העליון, בגובה של כ-15 מטר מעל הערוץ.
בתקופת החורף (נובמבר - אפריל) בה לנים העטלפים, הכניסה למערה אסורה.
נכון לסוף שנת 2015 הכניסה למערה אסורה בשל חשד לקדחת המערות.

אירועים בשמורה

במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלו מספר טילים בשטח השמורה וגרמו לשרפות של שטחי חורש.

גישה לשמורה

הכניסה היא מחניון שרך, מצפון לכביש הצפון (899) - נ.צ. 1732-2747. או מהחניון בקיבוץ אילון.
בוכניה

יהודי בוכניה

יהודים התיישבו בעיירה עם גילוי מכרות המלח בה, והתפרנסו ממסחר במלח. פעילות עסקית זו הביאה להתקוממות תושבי המקום הפולנים, ובשנת 1445 הועלו על המוקד מספר יהודים מהעיירה.
מאמצע במאה ה-16 התקיימה בעיירה קהילה עצמאית, אך בשנת 1605 גורשו יהודי העיירה בצו רשמי, ונאסר עליהם לשבת בה, לאחר שהופצה נגדם עלילת דם. כמו כן, נאסר על רוכלים יהודים למכור בעיירה.
היישוב היהודי בעיירה חודש רק במחצית השנייה של המאה ה-19, ובמקום ישבה שושלת אדמו"רים, שהרבנים האחרונים בה היו חנא הלברשטאם, יחזקאל רובין ויהושע הלברשטאם (כולם נספו בשואה).
בשנת 1918 נערכו פרעות ביהודי הכפרים הסמוכים לבוכניה, ולעיירה הגיעו פליטים יהודים. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מגל האנטישמיות בפולין: בעיירה חולקו כרזות בסיסמה "הכה את היהודי", ואורגן חרם על עסקי היהודים בה, תוך הצבת משמרות מחאה לפני חנויות היהודים.
פעילות ציונית התקיימה בעיירה מסוף המאה ה-19. בעיירה פעלו סניף של תנועת המזרחי, אשר הפעיל תלמוד תורה, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני וגורדוניה. בשנת 1924 נפתח בעיירה בית ספר מרשת תרבות.

בשואה

בין שתי מלחמות העולם חיו בבוכניה כ-2,500 יהודים, שהיוו כרבע מתושבי העיירה באותה עת.
ב-3 בספטמבר 1939 נכבשה בוכניה בידי גרמניה הנאצית יחד עם יתר פולין, והיהודים בה נחטפו לעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות והשפלה, ביזת רכוש יהודי, והטלת תשלומי כופר גבוהים על הקהילה. בעיירה הוקם יודנרט בראשות שמחה וייס.
ב-1941 החלו הגרמנים בשילוח היהודים למחנות עבודה באזור. ב-16 במרץ 1942 הוקם גטו סגור ליהודי העיר, וב-24 באוגוסט באותה שנה בוצעה האקציה הראשונה בקרב תושבי הגטו, שנשלחו ברובם למחנה ההשמדה בלז'ץ, כאשר מי שנתפס מסתתר נרצח במקום.
לאחר האקציה הראשונה פעל הגטו כמחנה עבודה, ובנובמבר 1942, גורשו לבלז'ץ כל היהודים שלא היו חלק מכוח העבודה: מובטלים, נשים וילדים. החולים שהיו בבית החולים המאולתר של הגטו נרצחו במקום, ובמקומם הועברו לגטו מאות יהודים משרידי הקהילות בסביבה. באוגוסט ובספטמבר 1943 נשלחו שרידי היהודים מבוכניה למחנות הריכוז פלאשוב ושבנייה שבאזור קרקוב. ב-1 באוקטובר 1943 הוכרזה בוכניה כ"נקייה מיהודים".
מיהודי העיירה שרדו כ-90 איש, מהם כ-60 שנמלטו לברית המועצות. בין הניצולים: רבי אהרן רוקח, אחיו רבי מרדכי רוקח, אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי והרב יחזקאל ברטלר.
זימונית

זימוּנִית הוא השם העברי למכשיר אלקטרוני (המכונה גם איתורית על שם חברה שהפעילה בעבר שירותי זימון או בִּיפֶּר על שם החברה שעדיין מפעילה שירותים מעין אלה) המשמש ליצירת קשר עם נושאו. הזימונית קדמה לטלפון הסלולרי, והיא משתמשת בטכנולוגיה של שידור גלי רדיו ממרכז התקשורת אל המנוי לשירות.
מכשירי הזימונית הראשונים סיפקו רק צפצוף, או סדרה של צפצופים (ומכאן השם "ביפר") שבישרו לנושא המכשיר כי עליו להתקשר למרכז השירות כדי לקבל הודעה שהושארה לו שם. כדי לשלוח הודעה, ניתן היה להתקשר למרכז השירות, לציין את מספר המנוי ואת ההודעה הרצויה. מכשירים מאוחרים יותר איפשרו העברת קוד מספרי למנוי, והמנויים יכלו להתקשר למרכז כדי לקבל הודעה מפורטת, או אם הקוד המספרי היה מספר טלפון, להתקשר לטלפון זה כדי ליצור קשר באופן ישיר עם מי שהשאיר את ההודעה. מכשירים מאוחרים יותר כללו צג טקסט קטן (בדרך כלל בן שורה אחת בלבד), עליו הופיעה ההודעה שנשלחה למנוי. מכשירים מודרניים כוללים צג בן כמה שורות.
בשונה ממסרונים (SMS) המשוגרים לטלפונים ניידים, להם יש קשר אינטראקטיבי עם המקור ממנו משודרת ההודעה, לזימוניות אין יכולת כזו ומשום כך היא לא יכולה לקבל הודעות לאחר ששודרו. אם הזימונית הייתה כבויה או מחוץ לאזור הקליטה ברגע שליחת ההודעה, ההודעה אבודה והיא לא תוצג, כל עוד לא תשודר מחדש.
למכשירי הזימונית המודרניים יכולת לקלוט בעת ובעונה אחת מספר תדרים ובכך לקבל גם הודעות קבוצתיות המשוגרות לקבוצות בעלי עניין שמכשירם 'נצרב' על המנוי הקבוצתי. בישראל למשל פועלות קבוצות אזוריות או כלל ארציות של בעלי עניין המקבלים בבת אחת הודעות רלוונטיות כגון: עיתונאים, צוותי מד"א, זק"א, הצלה, משטרה וצה"ל. הודעה לקבוצות אלה משודרת למנוי אחד, אך כל אלו שנצרבו על המנוי יקבלו את ההודעה באותו רגע. ברבות הימים אף הוקמו קבוצות מסחריות שגייסו לעצמן מנויים ותמורת תשלום סמלי הנגבה באמצעות החברה המפעילה את השירות, הם מעבירים להם הודעות בעלי תכנים שונים.
עם עליית הפופולריות של הטלפון הסלולרי, דעכה הפופולריות של מכשירי הזימונית, אם כי עדיין נעשה בהם שימוש בעיקר כדי לשרת את המנויים הקבוצתיים, המזעיקים ברגעי אמת ומדווחים לכוחות הרפואה, ההצלה והביטחון ואף את העיתונאים באשר להתרחשותם של אירועים בעלי עניין. יתרונה הגדול של הזימונית טמון ביכולת להעביר מסרים מהירים, לכמות משתמשים בלתי מוגבלת ובמחיר הודעה בודדת.

זימוניות בישראל

מסוף שנות השבעים פעלו בישראל שתי חברות שהציעו שירותי זימוניות: 'ביפר' ו'איתורית'. ביפר הצליחה להוביל במספר הלקוחות ואט אט נחלשה איתורית עד שבשנת 1996 התמזגה עם ביפר. ביפר שירתה במשך כמעט עשר שנים את לקוחות שתי החברות, בשתי תשתיות שידור נפרדות. בשנת 2006 השלימה מהלך בו העבירה את כלל הלקוחות לתשתית שידור אחת והסירה סופית את מתקני השידור הוותיקים של איתורית. כיום ביפר היא היחידה שמציעה את שירותי הזימוניות בישראל, אך טרם הוכרזה כמונופול בתחום זה. מ-2010 חברת קולביז מספקת שירות זימוניות במקביל לשרותי מידע אנושי.
בשנים האחרונות הוקמה על ידי פיקוד העורף תשתית התרעה והאזעקה על בסיס מערכת הזימוניות. במוסדות ציבור, בעסקים, מפעלים ואף בבתי אב הותקנו 'דיווחיות', שהם מעין מכשיר זימונית גדול המותקן על הקיר, שבאופן אוטומטי משוגרת אליו הודעה בכל פעם שמערכות הצבא מזהות ירי תלול מסלול לעבר היישובים הישראליים. המערכת הופכת את קבלת ההודעה להתרעה קולית שמכריזה בקול רם 'צבע אדום' והנוכחים במקום ממהרים להיכנס למרחבים מוגנים. ביישובים אלו, לקויי השמיעה קיבלו מהרשויות המקומיות זימוניות, שמאפשרות להם לדעת על אזעקת צבע-אדום על ידי רטט.
קני קלארק

שחרותו

קלארק, מתופף ונגן קסילופון ג'אז אמריקאי, נולד בפיטסבורג למשפחה של מוזיקאים. בילדותו למד לנגן ברמה בסיסית על מספר רב של כלים דוגמת ויברפון וטרומבון. כמו כן למד תאוריה מוזיקלית וקומפוזיציה כבר מגיל צעיר.
עוד בימי בית הספר התיכון ניגן קלארק עם מוזיקאים גדולים כגון רוי אלדרידג' וצ'ארלי כריסטיאן, שבהמשך השפיעו עליו מאד והיו למקור השראה עבור מבשרי הבי בופ. קלארק היה מתופף מבוקש כבר אז והשתתף בסיבובי הופעות רבים, כולל נסיעות רבות לניו יורק.
בשנת 1935 בילה קלארק את רוב זמנו בניו יורק, שם החל לפתח את סגנונו הייחודי, ופיתח את הקונספציות הקצביות שלבסוף הגדירו את תרומתו הגדולה לג'אז.

הבי בופ

בזמן שניגן עם מוזיקאים כמו אלדרידג' החל קלארק להעביר את הקצב מהסנר והבס למצילת הרייד. אז החל להשתמש בשמיניות סווינג, הוא השתמש במקצב "דינג דינג דה דינג" שמיוחס פעמים רבות לו. המקצב הזה הוא כיום המקצב הנפוץ ביותר בג'אז, והוא עומד בבסיס תיפוף הג'אז.
כיוון שאלדרידג' דחף אותו להמשיך ולהתנסות בסגנון, קלארק כתב לעצמו רשימה של תרגילים שישפרו את יכולותיו לשמור על הקצב ברייד, גם בעת שהוא משתמש בטכניקות של שאר המתופפים בתקופה (דוגמת הפלת הפצצות). תרגיל אחד שהתאמן עליו רבות, היה שימוש ב"רים שוט" ומיד לאחריו בס מודגש. מטכניקה זו קיבל את כינויו "קלוק מופ" שקוצר לאחר מכן ל"קלוק".

רביעיית הג'אז המודרני וסוף הקריירה

לאחר שהלהקה הקבועה ממינטונז החלה להתפרק, והנגנים עברו לפרויקטים אחרים, החל קלארק לעבוד עם הפסנתרן הצעיר ג'ון לואיס ונגן הויברפון מילט ג'קסון; יחד עם הבסיסט פרסי הית' הם הקימו את רביעיית הג'אז המודרני, הרכב ג'אז חשוב בהתפתחות הבופ והג'אז המודרני בכלל. ההרכב יצר סגנונות ייחודיים רבים, כגון הזרם השלישי.
קלארק עזב את הרביעייה ב-1955 כשהחל לתכנן את המעבר שלו לצרפת. לבסוף עבר לפריז ב-1956, שם המשיך להופיע ולהקליט. הוא ערך סיבובי הופעות באירופה ולעיתים גם בארצות הברית. בהמשך הקריירה הוא ניגן עם מוזיקאים שונים וגדולים, הקים מספר הרכבים והמשיך להיות מתופף ג'אז חשוב.
קלארק נפטר ב-1985 בפריז, שם נחשב לגיבור.
ריצ'רליסון

אמריקה מיניירו

יליד נובה ונסיה, אספיריטו סאנטו, שיחק ריצ'רליסון בקבוצת הנוער של ריאל נורואסטש קפיסבה המקומית. בדצמבר 2014 הצטרף למחלקת הנוער של אמריקה מיניירו. ביוני 2015 קודם לקבוצת הבוגרים. קודם לכן היה קרוב לותר על קריירה ככדורגלן מקצועי, לאחר שנדחה על ידי מספר קבוצות. הוא הוציא את שארית כספו על כרטיס לכיוון אחד לבלו הוריזונטה, בה נמצאת קבוצת אמריקה מיניירו, בה לבסוף התקבל.
ריצ'רליסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-4 ביולי 2015, בניצחון הביתי 1-3 על מוז'י מירים, וכבש את השער האחרון במשחק, לאחר שנכנס כמחליף בדקות הסיום. בהמשך החודש חתם על חוזה מקצועני בקבוצה, עד ל-2018.
ב-21 בנובמבר 2015, כאשר השלימה אמריקה העפלה לליגת העל הברזילאית, במשחק השוויון 1-1 מול סיארה, הורחק ריצ'רליסון לאחר שביצע עבירה על שחקן היריבה.

פלומיננסה

ב-29 בדצמבר 2015 חתם ריצ'רליסון על חוזה ל-5 עונות בקבוצה מליגת העל הברזילאית, פלומיננסה. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-13 במאי 2016, בתיקו 3-3, במסגרת הגביע הברזילאי, והיה מעורב בכל השערים של קבוצתו. יומיים לאחר מכן שיחק לראשונה בליגה, כאשר פתח בהרכב בניצחון החוץ 0-1 על קבוצתו הקודמת, אמריקה. שערו הראשון במדי פלומיננסה הגיע ב-26 ביוני, כאשר כבש את שער הניצחון ב 1-2 על פלמנגו. במשחק זה נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק, אך הוחלף בעצמו עקב פציעה.
באליפות ריו דה ז'ניירו של שנת 2017 כבש ריצ'רליסון 8 שערים ב-12 משחקים, נבחר לקבוצת הטורניר, וקבוצתו סיימה כסגנית, לאחר פלמנגו. הוא כבש בחצי גמר הטורניר, במשחק שנערך במרקנה, בו ניצחה פלומיננסה 0-3 את ואסקו דה גאמה.
באותה שנה לקח חלק ריצ'רליסון במפעל היבשתי הראשון שלו, גביע סודאמריקנה 2017. הוא שיחק 4 משחקים, סייע לקבוצתו להגיע לרבע גמר הטורניר, וכבש בניצחונות על ליברפול ועל אוניברסידד קאתוליקה דל אקוודור.

ווטפורד

באוגוסט 2017 השלים ריצ'רליסון מעבר לקבוצת ווטפורד, מהפרמייר ליג, תמורת 11.2 מיליון פאונד. הוא חתם על חוזה ל-5 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר נכנס כמחליף בתיקו 3-3 עם ליברפול, במשחק הפתיחה של עונת 2017/2018 בפרמייר ליג. במחזור הבא, ב-19 באוגוסט, כבש את שער הבכורה שלו באנגליה, בניצחון 0-2 על בורנמות'. הוא היה שחקנה היחיד של ווטפורד אשר הופיע בכל משחקי הליגה של הקבוצה באותה עונה, תוך כיבוש 5 שערים.

אברטון

ביולי 2018 עבר ריצ'רליסון לאברטון תמורת סכום העברה שהחל ב-35 מיליון פאונד, ויכול להגיע עד ל-50 מיליון. בכך התאחד ריצ'רליסון עם מאמנו בווטפורד, ‏מרקו סילבה. בהופעת הבכורה שלו באברטון, ב-11 באוגוסט, במסגרת הפרמייר ליג, כבש צמד, בתיקו 2-2 עם וולבס. שבועיים מאוחר יותר הורחק ריצ'רליסון במשחק מול בורנמות', לאחר שנגח בראשו של שחקן היריבה, אדם סמית'.

קריירת נבחרות

ריצ'רליסון נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20, לשנת 2017. בטורניר ערך 8 הופעות, וכבש 2 שערים.
באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל הבוגרת, על ידי המאמן צ'יצ'ה, לקראת צמד משחקי הידידות מול ארצות הברית ואל סלבדור. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו, נגד ארצות הברית, באצטדיון מטלייף שבניו ג'רזי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-75, במקום רוברטו פירמינו. 4 ימים לאחר מכן כבש לראשונה במדים הלאומיים, כאשר הבקיע צמד בניצחון נבחרתו 0-5 על אל סלבדור.

מדיה וחסות

ב-9 באוגוסט 2015 חתם ריצ'רליסון על חוזה חסות ל-3 שנים עם חברת נייקי.
בורקאן 2

פיתוח

לאחר סיום פיתוח הטיל "בורקאן 1" החות'ים החלו בפיתוח הטיל "בורקאן 2" שהוצג לראשונה ב-2 בספטמבר 2016.
בורקאן 2 מגיע לטווח של מעל 1,000 ק"מ ויש המעריכים שיכול להגיע להגיע טווח של עד 1,400 ק"מ (870 מייל) ושהוא מבוסס על משפחת טילי הסקאד. לטענת סעודיה הטיל פותח בעזרת התעשייה האיראנית.

מבצעיות

בורקאן 2 בשירות מבצעי מפברואר 2017, ונחשף בעת שיגור של הטיל על ידי הכוחות החות'ים לעבר סעודיה.
שיגור נוסף תועד במאי 2017 לעבר סעודיה, שעות לפני ביקור נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במדינה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ובתגובה לירי תקפו מטוסי הקואליציה הערבית, שמובילה סעודיה בתימן, יעדים באזור בירת תימן - צנעא
ב-22 ביולי 2017 שוגר טיל מאותו הדגם לעבר העיר ינבוע שבסעודיה.
ב-5 בנובמבר 2017 שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט ורסיסיו נפלו ליד נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד שבפאתים הצפוניים של העיר ולא גרם לנפגעים. בתגובה לירי סעודיה טענה כי זו "פעולה מלחמתית והכרזת מלחמה".
בנוסף סעודיה האשימה את איראן בתמיכה בתקיפה, בהעברת הטילים ושהטיל שוגר על ידי כוחות חזבאללה.
זו הפעם הראשונה שטיל מתימן פגע בבירה הסעודית, אם כי לא הטיל הראשון ששוגר לעבר שטח סעודי.
ב-19 בדצמבר שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת סעודיה. הטיל יורט.
מעבורת 2.01

מעבורת 2.01 (ידועה גם בשם מעבורת החלל בייקל) הוא השם הלא רשמי של מעבורת החלל הסובייטית השלישית מתוך חמש שנבנתה על ידי ברית המועצות. בנייתה הופסקה עם הפסקת המימון לתוכנית בוראן (30-50 אחוז מבנייתה הושלמו) ולכן נשארה כבלתי גמורה.
בייקל 2.01 היא המעבורת הראשונה של הסדרה השנייה של מעבורות בוראן. השינוי העיקרי בין הסדרה הראשונה והסדרה השנייה הוא בתא הטייס, ששודרג בהתאם למידע שהתקבל מטיסת הניסוי של מעבורת החלל בוראן והליך בניית מעבורת החלל פטיצ'קה ואף הותקנו בו לראשונה כיסאות מפלט.
בשנת 1994 תוכננה להתקיים טיסתה המאוישת הראשונה של המעבורת, והייתה אמורה להימשך כ-24 שעות. הצוות שנבחר לביצוע המשימה היה איגור וולק (מפקד) ואלכסנדר איבנצ'נקו (מהנדס טיסה).
משנת 2004 הושארה המעבורת בחניון במוסקבה, בקרבת Khimki Reservoir.
ב-22 ביוני 2011 הועברה המעבורת דרך נהר מוסקבה באמצעות כלי שיט לתערוכת הסלון האווירי במוסקבה שהתקיימה באותה שנה בין התאריכים 16 ל-21 באוגוסט. נכון לנובמבר 2013, נשארה המעבורת מאז בנמל התעופה Ramenskoye.
ג'ורדן פיטרסון

ביוגרפיה

פיטרסון גדל באלברטה, בכור מבין שלושה ילדים. אביו היה מורה בבית ספר ואמו ספרנית. שמו האמצעי הוא ברנט (bɛərnt / BAIRNT) על שם הסבא רבא הנורווגי שלו.
כשהיה בן 13, נחשף לכתביהם של ג'ורג' אורוול, אלדוס האקסלי, אלכסנדר סולז'ניצין ואיין ראנד. הוא עבד גם במפלגה הדמוקרטית החדשה (NDP) לאורך כל שנות העשרה שלו, אך נטש את המפלגה בגיל 18. לימים אמר שהוא ראה במפלגה כ"אינטלקטואלים סוציאליסטים מהמעמד הבינוני שלא אהבו את העניים, אלא פשוט שנאו את העשירים".
לאחר סיום התיכון בשנת 1979, החל פיטרסון ללמוד בקולג' האזורי מדע המדינה וספרות אנגלית. מאוחר יותר הוא עבר לאוניברסיטת אלברטה, שם הוא סיים את התואר הראשון ב-1982. לאחר מכן, ערך ביקור של שנה באירופה, שם הוא פיתח עניין בפסיכולוגיה של המלחמה הקרה, בטוטליטריות האירופית של המאה ה-20, ובהסלמה של מרוץ החימוש הגרעיני. בעקבות השפעות אלה העמיק ביצירותיהם של ניטשה, יונג, אלכסנדר סולז'ניצין ודוסטויבסקי. לאחר מכן הוא חזר לאוניברסיטת אלברטה וקיבל תואר בפסיכולוגיה בשנת 1984. ב-1985 עבר למונטריאול ללמוד באוניברסיטת מקגיל, שם הוא קיבל את הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1991, ונשאר כפוסט-דוקטורנט בבית החולים דאגלס שעל ידי האוניברסיטה עד יוני 1993.
בשנים 1993-1998, שימש פיטרסון באוניברסיטת הרווארד כעוזר ופרופסור חבר במחלקה לפסיכולוגיה. ב-1998 הוא חזר לקנדה וקיבל משרה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת טורונטו.
תחומי הלימוד והמחקר שלו הם הפסיכופרמקולוגיה, פסיכולוגיה א-נורמלית, נוירולוגית, קלינית, אישיותית, חברתית, תעשייתית וארגונית, דתית, אידאולוגית, פוליטית ופסיכולוגיה יצירתית. פיטרסון חיבר יותר ממאה מאמרים אקדמיים. עד 2017 שימש כפסיכולוג קליני ופגש כעשרים מטופלים בשבוע.
בהרצאה מצולמת שנשא בשנת 2017 הביע מחאה על התקינות הפוליטית ובעיקר על חוק שכונה "C-16" האוסר על שימוש בכינויי גוף המנוגדים למגדר בו מזדהה האדם, והופך זאת לעבירה פלילית. הוא תיאר את החוק, שעבר בפרלמנט הקנדי, כמסוכן לחופש הביטוי, כמנוסח בצורה מבולבלת ומעורפלת וכלא מבוסס מדעית. בשנת 2018, סרטון בו התראיין לכתבת ה־BBC קת'י ניומן, הפך לוויראלי והביא לפרסומו. בראיון הסביר את הסתייגויותיו מהתנועה הפמיניסטית הרדיקלית ומרעיונות פוסט-מודרניים, ואת הנזקים שלדעתו הם מחוללים בעולם האקדמי ובכלל.
פרשייה נוספת בה נקשר שמו היא השימוע שנערך לעוזרת ההוראה לינדזי שפרד באוניברסיטת Wilfrid Laurier בקנדה, לאחר שערכה דיון על כינויי גוף והציגה לסטודנטים שתי עמדות של פרופסורים מאוניברסיטת טורונטו: אחת שתומכת בחידושי השפה הפרוגרסיביים, והשנייה של פיטרסון המסתייגת מהם.
בדצמבר 2018 הודיע פיטרסון כי יקים רשת חברתית חדשה שתהווה אלטרנטיבה לרשתות החברתיות הקיימות.
בינואר 2019 הודיע פיטרסון על ספר חדש שאמור לצאת בשנת 2020 בשם "Beyond Order: 12 More Rules for Life”, מדובר בספר המשך לרב המכר "12 כללים לחיים". באותה שנה נערך דיבייט שלו מול הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק, בדיון ניסה להצביע פיטרסון על הכשלים והסכנות שבמדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות וסין העממית. הדיון עורר הדים רבים בכלי התקשורת.
מסמרת

מַסְמֶרֶת (ברבים: מַסְמָרוֹת) היא אביזר מתכתי המשמש לחיבור חלקי מתכת זה לזה. המסמרת בנויה כקנה שבצדו האחד כיפה. 
מתחילת המאה ה-19 עד לאמצע המאה ה-20, טרם עידן הריתוך, היו המסמרות השיטה הנפוצה לחיבור חלקי מתכת כבדים. מסמרי ענק אלה חוממו לטמפרטורה גבוהה מאוד והוכנסו בכוח אל חורים בלוחות המתכת שהוכנו מבעוד מועד. בצִדן השני של המסמרות עמד אדם או מכונה שתפקידם היה להכות עם פטיש כדורי על הקצה השטוח עד שתיווצר פטרייה שלא תאפשר למסמרות להחליק החוצה, וכך היו חלקי המתכת תפוסים בחוזקה.
מונומנטים מפורסמים רבים נבנו בשיטת חיבור הלוחות על ידי מסמרות ובהם מגדל אייפל בפריז וגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. בישראל ניתן לראות את השימוש במסמרות בעיקר באלמנטים פיסוליים.
האונייה הענקית "טיטניק" נבנתה באמצעות כשלושה מיליון מסמרות כאלו. חלק מההיסטוריונים טוענים כי העבודה נעשתה בצורה לקויה במיוחד בחלקים הנמוכים יותר של דופן הספינה בדיוק באזורים כמו אלה שנפגעו על ידי הקרחון. הם טוענים כי אם היו המסמרות חזקות יותר, ייתכן והנזק שהיה נגרם היה מצומצם יותר.
כיום פסק השימוש במסמרות ששימשו בתעשיות הברזל, אך עדיין נפוץ השימוש במסמרות קטנות, לדוגמה בבניית מטוסים.
רחוב אוקספורד

רחוב אוקספורד (באנגלית: Oxford Street) הוא רחוב הקניות הראשי של לונדון, בירת בריטניה. 
הרחוב מתחיל בקצהו הצפון מזרחי של הייד פארק (במארבל ארץ') וחוצה את כיכר אוקספורד ואת כיכר סנט ג'יילס. 
בצומת הרחובות אוקספורד, דרך צ'רינג קרוס ודרך טוטנהם קורט משתנה שם הרחוב ל"רחוב אוקספורד החדש", אשר נמשך עד High Holborn. ממארבל ארץ', בהמשך הרחוב מערבה, משתנה שם הרחוב לדרך בייסווטר (Bayswater Road).
עד שנת 1782 נקרא הרחוב טיברן, על שם נהר הטיברן הזורם כיום מתחת לרחוב. במקום שבו עומדת כיום מארבל ארץ' עמד עמוד התלייה של לונדון.
אסתר יונגרייז

ביוגרפיה

נולדה למשפחת רבנים בסגד שבהונגריה בשנת 1936. בסוף מלחמת העולם השנייה, קיץ 1944, גורשה עם משפחתה כחלק משואת יהודי הונגריה, למחנה הריכוז ברגן-בלזן.
בשנת 1973 יסדה את ארגון החזרה בתשובה הראשון בארצות הברית, "הנני". שם הארגון שאוב מקריאתו של אברהם אבינו במענה לקריאת האל "אברהם אברהם", והוא מבטא התייצבות ונכונות לקראת כל משימה שיטיל עליו האל. מטרתה המוצהרת של יונגרייז בעת הקמת הארגון הייתה מלחמה בהתדרדרות הרוחנית הכללית שזיהתה בקרב יהדות ארצות הברית. בשנת 1995 נחנך סניף הארגון בירושלים.
היא הקימה את מרכז "הנני" במנהטן הכולל מוזיאון לתרבות העם היהודי, ושיעורה השבועי במרכז משך (נכון ל-2005) קהל של 1,500 איש.
יונגרייז פרסמה ספרים רבים. אחד מהם, "החיים במחויבות", תורגם לעברית.
ב-23 באוגוסט 2016 היא נפטרה כתוצאה ממחלה קשה בארצות הברית.