google/wiki40b huggingface dataset:
משרד העבודה והרווחה של רוסיה

מטרות

המשרד אחראי להסדרה ממשלתית בתחומים כגון: שכר מינימום ורמת חיים, רווחה, עבודה, שכר ריאלי, דמוגרפיה, פנסיה, ביטוח לאומי, בטיחות וגיהות בתעסוקה, יחסי עובד-מעביד, כוח עבודה, אבטלה, מהגרי עבודה, שירות אלטרנטיבי, ביטחון סוציאלי, אפוטרופוסות ליתומים קטינים, שירותי אימוץ, סיוע לנכים ועידוד נגישות לנכים במקומות ציבוריים ועוד.
ייעודו של המשרד הוא להגן, לשקם ולסייע לכל אדם, משפחה וקהילה הנתונים במצבי משבר זמני או מתמשך מפאת מוגבלות, עוני והדרה, סטייה חברתית, קשיי תפקוד, אבטלה, אפליה או ניצול. המשרד מגיש שירותים לציבור באמצעות יחידותיו ובאמצעות סניפיו ברשויות המקומיות, ארגונים וקרנות ממשלתיות. 
המשרד אחראי לעידוד פיתוח שירותים חברתיים מגוונים ופרויקטים חדשניים הנוגעים לכל פרט בחברה והוא מופקד על מתן שוויון זכויות והזדמנויות, כבוד האדם וחירותו, צדק וסולידריות חברתית והזכות להגדרה והתארגנות עצמית. עבודת המשרד מבוססת גם על ערכי מקצוע העבודה הסוציאלית ועל הקוד האתי שלו. קוד זה מחייב את העובדים הסוציאליים לספק מענים ההולמים את צורכי אוכלוסיית היעד הקיימות, לאתר אוכלוסיות יעד חדשות ולפעול למען קידום איכות חייהם, בדומה לפעילות משרד הרווחה הישראלי, הידוע בשם "משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים".

היסטוריה

עד 1996 התקיימו ברוסיה בנפרד משרד העבודה והמשרד לרווחת האוכלוסייה שאוחדו באותה שנה למשרד העבודה והרווחה.
בשנת 2004 משרד העבודה והרווחה מוזג עם משרד הבריאות של רוסיה והפך למשרד הבריאות והרווחה. בשנת 2012 משרד הבריאות והרווחה פוצל למשרד הבריאות ולמשרד העבודה והרווחה.
מקסים טופילין כיהן כיושב ראש השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה בשנים 2004–2008 ולאחר מכן היה לסגן שרת הבריאות והרווחה לפני שמונה על ידי דמיטרי מדבדב לשר העבודה והרווחה, במאי 2012.
פתאום 30

עלילה

ג'נה רינק היא ילדה לא מקובלת שחוגגת את יום הולדתה ה-13 בשנת 1987. כל רצונה הוא להיות מקובלת, למורת רוחו של חברה, מאט פילקמן. ביום הולדתה היא מזמינה את הבנות המקובלות ביותר, וביניהן "טום-טום", מלכת הכיתה. טום-טום וחברותיה מבקשות מג'נה להמתין רגע בארון, ובינתיים מסתלקות עם כל האוכל. כשג'נה מגלה זאת, היא מסתגרת בארון ומבקשת משאלה: להיות בת 30. כאשר ג'נה מתעוררת, היא מוצאת את עצמה בת 30, בדיוק כמו שרצתה. בהתחלה היא נהנית מהעניין, מאחר שמתברר לה שהגשימה את כל חלומותיה, אך בהמשך היא נוכחת לדעת שבדרך להצלחה הפכה לאדם רע ובלתי נסבל, וכל רצונה הוא לחזור להיות ילדה בת 13.

ליהוק

גווינת' פלטרו, הילרי סוונק ורנה זלווגר היו אמורות במקור לגלם את ג'נה (2004). אוליביה מיטשל, סלינה גומז וגבריאלה וודאד היו אמורות במקור לגלם את ג'נה (1987).
רמיקס

רמיקס (באנגלית: Remix) הוא גרסה אלטרנטיבית לשיר המתבצעת באולפן הקלטות כדי להתאים לשיר סגנון חדש או לשפר את איכות הקול, לפעמים עם תוספת של מקצבים ואפקטים חדשים. הרמיקס מיועד, בדרך כלל, להשמעה על ידי תקליטן במועדונים.
לעיתים מונח זה משמש גם כשינוי של מדיה או יצירה אחרת פרט לשירים (סרטים, ספרות וכדומה).
התקליטן משתמש בערבוב של קול כדי לחבר הקלטה חלופית לשיר, הוספה או הפחתה של אלמנטים, שינוי איזון, דינמיקה, גובה הצליל, קצב, זמן השמעה, או כמעט כל היבט אחר של המרכיבים המוזיקליים השונים.
השירים עוברים רמיקס בגלל מגוון רחב של סיבות: יצירת הזדמנות שנייה לשיר ברדיו ובמועדון, יצירת גרסת סטריאו או סראונד של השיר כאשר לא היה ניתן להפיק קודם לכן, שיפור איכותו של שיר ישן שההקלטה המקורית שלו אבדה או ניזוקה, התאמת השיר לסגנון מוזיקה מסוים או שינוי השיר למטרות אמנותיות.
אין לבלבל רמיקסים עם עריכות, אשר בדרך כלל כרוכות בקיצור השיר המקורי למטרות שיווק או שידור. הבחנה נוספת היא בין רמיקס לגרסת כיסוי. שיר רמיקס משלב מחדש חלקים מהקלטות כדי ליצור גרסה שונה של השיר. לעומתו, גרסת הכיסוי היא הקלטה מחודשת של ​​השיר, אשר הוקלט בעבר על ידי מישהו אחר.
מאש אפ היא טכניקת רמיקס אשר משלב שני שירים באחד. המנגינה של שיר אחד משולבת לקולות של השיר השני. התוצאה היא שילוב של שני השירים.
חיים אהרן קפלן

חיים אהרן קפלן (1880–1942), היה מחנך ופדגוג יהודי בוורשה. היומן שכתב בגטו ורשה בעברית מהווה אחד המסמכים החשובים על חיי היהודים בגטו שנכתבו כעדות ראשונית של תושב המקום. נספה בטרבלינקה בגירוש הגדול מהגטו לטרבלינקה באוגוסט 1942.

קורות חיים

קפלן נולד ב-1880 בעיירה הרדזישצ'ה שליד ברנוביץ', (אז - בתחום האימפריה הרוסית). הוא גדל באווירה יהודית מסורתית שהלשון העברית הייתה שגורה בו.
ראשית חינוכו היה בחדר ואחר כך למד בישיבת מיר ובסמינר הפדגוגי הממלכתי בווילנה. לאחר סיום לימודיו השתקע בוורשה וייסד בה בית ספר עברי שנקרא "בית ספר בן שש כיתות של ח.א. קפלן". הוא התבלט כאחד החלוצים הראשונים של שיטת ההוראה "עברית בעברית" וייסד את "החדר המתוקן" בו למדו עברית בהברה ספרדית. היו מתנגדים רבים לשיטות החינוך שלו אבל הוא לא נסוג ופרסם מאמרים בהם הגן על שיטות החינוך שלו שראה בהן ברכה לתחיית הרוח והתרבות העברית. הוא לא ראה עתיד לנוער היהודי בגולה לכן שלח את בנו ובתו לארץ ישראל והוא החליט לעלות ארצה כתייר על מנת לבדוק אפשרות להשתקע בה.
ביולי 1935 הגיע לארץ ישראל באנייה פולוניה. הוא התקבל בברכה ובדברי הערכה במסיבת "עונג שבת" באולם אהל שם וגם זכה לדברי הערכה בכמה מעיתוני ישראל. קפלן בדק אפשרויות להיקלט בארץ אך ללא תוצאות. הוא חזר לפולין עם רצון לבקר שוב בארץ ישראל אך פרוץ מלחמת העולם השנייה ביטל אפשרות זאת והביא לבסוף לקיצו.

יומן גטו ורשה

קפלן התחיל לכתוב יומן בשנת 1935. עד פרוץ מלחמת העולם משמש היומן את התחום האישי. הוא מספר על חוויותיו האישיות, על מאבקיו בבית הספר ועל תופעות שוטפות בחיי בציבור היהודי בפולין. עם פרוץ המלחמה נטש קפלן את המימד האישי והחל להוכיח ולהזהיר על העומד להתחולל מזווית ראייה כללית.
כבר ביום הראשון של המלחמה (1 בספטמבר 1939) הוא כותב:
הסכנה לנו היהודים גדולה שבעתיים. כל מקום שידרך כף רגלו של היטלר אין תקומה לגזע היהודי. היטלר ימ"ש איים באחד מנאומיו שאם תפרוץ המלחמה באירופא הגזע היהודי יכחד מאירופא

הגרוש הגדול לטרבלינקה החל בתשעה באב, 22 ביולי 1942 וקפלן מתחיל את הכתיבה באותו יום בפסוק מקינות תשעה באב: 
בלילה זה יבכיון בני...עדה שלמה בת ארבע מאות אלף איש נדונה לגלות... כיוונו לפרסם את הגזירה בערב תשעה באב. ביום המוכן לפורענות, ביום שנגזר שיהיה בכייה לדורות. סיבת הגזירה היא השמדה גמורה לעם ישראל וזו היא ההתחלה לקהילתנו המסכנה
 אין לו ספק שהמגורשים נדונו למיתה.
היום האחרון ביומן הוא ה-4 באוגוסט 1942. הגירוש בעיצומו ומתקרב למקום הימצאו. קפלן מסתכל מהחלון על המגרשים המתקרבים. הוא מסיים את כתיבת היומן במשפט 
אם יבוא קצי - יומני מה יהא עליו!
 הוא הצליח ברגע האחרון להעביר את מחברות היומן לידידו ותלמידו לשעבר מיטק רובינשטיין שהיה נכנס ויוצא לגטו במנהרות ובמעברי סתר והוא העביר את המחברות להטמנה אצל ידיד פולני. רובינשטיין נשאר בגטו ונהרג במרד גטו ורשה.
חשיבותו של היומן היא בכך שהוא מהיחידים שנכתב בעברית והוא מבוסס על מראה עיניים ומשמע אוזניים שחווה המחבר ורשם מיד ללא כל עיבוד ספרותי.
יומנו של קפלן ראה אור בתרגום לפולנית בשנת 2019.
הכפר

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בכפר קטן המוקף ביער. על פי זקני הכפר, המושלים בו, לתושבי הכפר שביתת נשק עם היצורים הגרים ביער והמכונים "אלה שאנו לא מדברים אודותיהם". תושבי הכפר אינם נכנסים אל היער, והיצורים אינם נכנסים אל הכפר. לאחר מותו של אחד מילדי הכפר, תושב צעיר של הכפר, לושיוס האנט (המגולם על ידי חואקין פיניקס), מציע לעזוב את הכפר ולחצות את היער כדי להגיע אל העיר, על-מנת לחדש את מלאי התרופות בכפר. זקני הכפר מסרבים לבקשתו בשל הסכם שביתת הנשק שיש בין תושבי הכפר ל"אלה שאין מדברים עליהם" החיים ביער. 
אייבי ווקר (המגולמת על ידי ברייס דאלאס הווארד), בתו העיוורת של ראש זקני הכפר מאוהבת בלושיוס והשניים מתארסים. גם נח פרסי (המגולם על ידי אדריאן ברודי), אחד מתושבי הכפר בעל פיגור שכלי, מאוהב באייבי, ודוקר את לושיוס בהתקף קנאה. 
לאור חומרת פציעתו של לושיוס, אייבי מבקשת את רשות הזקנים לחצות את היער ולהביא ללושס תרופות שעשויות להציל את חייו. אביה מסכים, ומתיר לה לחצות את היער ולצאת אל העיר שמעברו השני. הוא גם מספר לה כי המפלצות ביער הן פרי המצאתם של זקני הכפר עצמם, בניסיון למנוע מתושבי הכפר לצאת אל העולם החיצון. בעודה עוברת ביער תוקפת מפלצת את אייבי אולם היא מצליחה להפילה ולהביא למותה. בשלב זה מגלה הצופה כי הסרט מתרחש למעשה בסוף המאה ה-20, ולא בסוף המאה ה-19, כפי שנרמז למן ההתחלה בשל תלבושות תושבי הכפר והאמצעים המכניים שבידיהם.
היער, כך מתברר, נמצא בתוך שמורת טבע פרטית, סגורה ומוגנת. אייבי משיגה תרופות להציל את אהובה וחוזרת אל הכפר. בדיעבד מגלים זקני הכפר כי המפלצת הייתה בעצם נח שמצא את אחת מתחפושותיהם.
בסיומו של הסרט ניתן הסבר לעליתו: בשנת 1976 נרצח אביו העשיר של אדוארד ווקר. הוא פנה לקבוצת תמיכה ופגש שם אנשים רבים שאיבדו את יקיריהם. מתוך ידע מוקדם על היער, שנבע מעבודתו באוניברסיטה, ווקר הציע למטופלים לעזוב את החברה האלימה שמסביבם ולעבור לגור בכפר בתוך שמורת טבע המנותקת מהציוויליזציה. הכפר הוקם בתוך יער המוקף גדרות; חברת שמירה פרטית, נשכרה במטרה למנוע כניסה אל היער עצמו. כל זאת מומן מתוך עזבונו של אביו של ווקר. ווקר אף שיחד חברי ממשלה כדי למנוע טיסת מטוסים מעל השמורה. על מנת למנוע מתושבי הכפר - ילדיהם של מקימי הכפר שנולדו בתוך הכפר ואינם מודעים לעולם החיצון - מלעזוב את הכפר, סופר להם על קיומו של הסכם עם יצורים אימתניים ביער - אותם החלו לגלם זקני הכפר מחופשים למפלצות.
השחר העולה

השחר העולה היא חברה ישראלית המייצרת ממתקים המבוססים על שוקולד וכן ממרחים שונים. המוצר המזוהה עם החברה יותר מכל הוא ממרח השוקולד "השחר העולה", אותו היא מייצרת מאז 1955. מותג זה מחזיק בנתח שוק משמעותי משוק ממרחי השוקולד בישראל.
החברה הוקמה בשנת 1948 במפרץ חיפה על ידי חמישה אחים בני משפחת וידברג. בתחילה נקרא המפעל הקטן שהקימו "השחר האחים וידברג". את המילה "שחר" הוסיפו לשמם בשל יופיו של השחר. תחילה ייצרו במפעל ממתקים שונים, כגון חלווה, ופלים וריבות. בראשית שנות ה-60 חברה למשפחת וידברג משפחת לבקוביץ', והמפעל התרחב. עם השינוי בבעלות על החברה, שונה גם שמה לשמה הנוכחי - "השחר העולה".
בראשית שנות ה-80, עם התגברות התחרות בענף הממתקים, החליטה הנהלת החברה להתמקד בייצור ממרח השוקולד. במהלך השנים נוספו לממרח השוקולד מוצרים נוספים כגון: ממרח פרווה, נוגט, ממרח אגוזים, ממרח נוגט אגוזים, צימקאו (שוקולד לבישול ואפיה), קקאו, שוקולד לבן, מגולגלת שחורה ולבנה. כל מוצר משווק באופן שונה, לדוגמה במשקלים שונים שמפעל מספק ובגרסאות שונות כמו פירורים או מיני (מגולגלת).
בפברואר 2008 נגנבו מהמפעל באזור התעשייה במפרץ חיפה 100 טונות של ממרח שוקולד וכן המחשב שהכיל את צילומי מצלמות האבטחה וגם כספת ובה תלושי שי לחג, שיועדו לעובדי המפעל. לאחר כחודש נעצר חשוד במעשה.
בשנת 2008 העסיקה חברת "השחר העולה" כ-70 עובדים, מתוכם הועסקו 40 בייצור עצמו.
כנפי האימפריה

תקציר עלילת הסדרה

שמונה שנים חלפו מאז מהפכת 1905 והמתח בחברה הרוסית גואה. אך גיבורינו חיים הרחק מהדרמה הפוליטית והחברתית המתרחשת סביבם. סופיה היא אריסטוקרטית צעירה שמוצגת בפני חצר הקיסר וכובשת את לב כולם. היא מתקרבת לאחד מחיילי המשמר הקיסרי, סרגיי קירסאנוב-דווינסקי, אך העולם סביבם קורס.
אנדרטת מיאזיה 27

הקמה

האנדרטה ניצבת בכיכר הנושאת את אותו שם (ሚያዝያ ፳፯ አደባባይ - "מיאזיה 27 אדבבאי"); אולם, באופן לא רשמי היא מכונה "אראט קילו", כלומר "ארבעה קילומטרים", המציינים את המרחק, לכאורה, ממרכז העיר. האזור סביב הכיכר מכונה גם הוא בשם "אראט קילו" והוא משמש כרובע השלטוני של המדינה. בכיכר נפגשים, בין היתר, רחוב המלך ג'ורג' השישי, המוביל צפונה לעבר הרי אנטוטו שבגבולה הצפון-מזרחי של אדיס אבבה, ורחוב ניז'ר, המוביל בשמות שונים דרומה אל כיכר מסקל, והלאה עד לנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה. ממזרח לכיכר שוכן אחד הקמפוסים של אוניברסיטת אדיס אבבה והמוזיאון להיסטוריה של הטבע. עוד שוכן בכיכר בניין משרד החינוך של אתיופיה. 
האנדרטה בצורת עמוד מתומן, ניצבת על בסיס עגול, הנח בתורו על ארבעה עמודים. בראש האנדרטה שעון, ובקצה העמוד נראה סמלם של אתיופיה עד 1991 ושל הקיסר, אריה  "פוסע" (Passant) הפונה שמאלה. לראשו כתר וברגלו הקדמית הימנית הוא אוחז במוט המסתיים בצלב. על האנדרטה הותקן תבליט של הקיסר אוחז בדגל אתיופיה. בתקופת החונטה הצבאית האתיופית הוחלפה דמות הקיסר בדמות לוחם, אך לאחר מלחמת האזרחים האתיופית הושב המצב לקדמותו. על ארבעת העמודים נראים תבליטי דמויות, ולוחות הנצחה נקבעו על הבסיס העגול. 
החונטה הצבאית שינתה את מועד חגיגות הניצחון ליום בו נכנסו כוחות הצבא הבריטי אל העיר, אך לאחר הדחתה מהשלטון, הושב ציון האירוע למועד המקורי. בעת ביקורים ממלכתיים של ראשי מדינות זרות באתיופיה, הם מניחים זר למרגלות האנדרטה.
הנמכה (תעופה)

הנמכה הוא שלב בטיסה בו כלי הטיס מנמיך בגובה, לרוב שלב זה בא אחרי שיוט ולפני נחיתה, אם כי תיתכן הנמכה בטיסה לצורך הימנעות לכניסה לאזורי מזג אוויר מגבילים, כחלק מדרישות נהלים של אזורי בקרה שונים, או בחירום.

מעבר להנמכה

מעבר להנמכה מחושב על פי מספר תנאים, דוגמת ביצועי מטוס, דרישות מרחק או זמן. נקודת המעבר להנמכה נקרא Top Of Descent או TOD. המטוס עובר להנמכה לפי פרופיל מסוים, המקנה לו את הביצועים הנדרשים. ניתן להתחיל הנמכה על ידי הורדת כוח מנוע, ושמירה על הגובה עד להגעה למהירות הגלישה של המטוס, ואז לשמור על מהירות זאת על ידי קצב הנמכה מותר. השיטה השנייה היא הורדת כוח מנוע, ושמירה על מהירות נוכחית על ידי קצב ההנמכה.

הנמכה בשלבים

הנמכה בשלבים זה תהליך שבו המטוס מנמיך בהתאם להוראות הבקרה או הנהלים באזור ומנווט עד שהוא נכנס לתהליך ההקפה או הנחיתה, הליך זה מאפשר יצירת נקודות של יירוט נתיבים, מעגלי המתנה ומקל על יצירת הפרדה בין כלי טיס. בין הנמכות המטוס טס בדומה לשיוט ולכן מבזבז יותר דלק ויוצר יותר רעש.

הנמכה מתמשכת

הנמכה מתמשכת הוא תהליך הנמכה שמתחיל ב-TOD ולא מפסיק עד לנחיתה. גישה זאת לתהליך ההנמכה והנחיתה חוסך בדלק ורעש, שכן המטוס לא צריך להנמיך בשלבים ותמיד עובד בכוח מנוע נמוך שמייצר פחות רעש. תהליך זה חדש יחסית וישים בעיקר לשדות גדולים.

הנמכה בחירום

הנמכה בחירום היא הנמכה מהירה מגובה השיוט לגובה שבו קיימים התנאים לעבודה בטוחה של כלי הטיס או לאפשר מילוט בטוח. לדוגמה, אם אובד הדיחוס בתא הנוסעים של מטוס נוסעים המטוס ינמיך מהר ככל הניתן לגובה בטוח (כ-9,000 רגל) בשביל לא לסכן את הנוסעים במטוס.
דוגמה נוספת היא במקרה ויש כשל במנוע והמטוס דורש תנאים אטמוספיריים מסוימים שלא קיימים בגובה הטיסה בשביל לנסות ולהניע מחדש את המנוע, שלעיתים דורש זרימת אוויר מסוימת שתושג רק תוך הנמכה.

צלילה

צלילה הוא מצב בו כלי הטיס מטה את גופו ועקב כך את הדחף מטה בזווית חדה, זה יוצר ירידה חדה בגובה ותאוצה משמעותית. צלילה באה לשימוש בעיקר בתעופה צבאית או באווירובטיקה. בתעופה צבאית צלילה משמשת כתמרון הגנתי בשביל להימלט מאיום מסוים או כתמרון התקפי בשביל להשיג וליירט מטרה מסוימת. בהפצצה לעיתים משתמשים בצלילה לטובת הטלת פצצות מדויקת יחסית, כאשר בעבר היו מטוסים שיועדו במיוחד לסוג תקיפה זה ונקראו מפציצי צלילה.
9K37 בוק

פיתוח

פיתוח המערכת החל בשנת 1972. פותחו במקביל שתי מערכות, אחת יבשתית ואחת ימית. בניגוד למערכת הקוב שקדמה לה, הדרישה ממערכת זו הייתה שכל משגר יוכל לשמש כסוללה מלאה ללא תמיכה של כלי רכב נוספים. המערכת הוכנסה לשירות בין השנים 1978-1980. הגרסה הימית, שנקראת 3S-90 "אורגן" משתמשת באותם הטילים. גרסה זו הוכנסה לשירות בשנת 1983 במשחתות מסוג "סוברמני".

שיפורים

בשנת 1983 נכנסה גרסה משופרת שנקראה BUK-M1. בגרסה זו שופרו המכ"ם, סיכויי הפגיעה ויכולות הל"א. גרסה מתקדמת יותר, BUK-M1-2 נכנסה לשירות ב-1998. בגרסה זו ניתן להשתמש בטיל מתקדם יותר, 9M317, בנוסף לדגם הישן יותר. גרסה זו מסומנת על ידי נאט"ו כ-SA-17. במקביל לגרסה היבשתית הוצגה גם גרסה ימית משופרת שסימונה בנאט"ו SA-N-7B ו- SA-N-7C. הצבא הרוסי הכריז על כך שבעתיד תיקלט מערכת מדגם חדש יותר - BUK-M3.

תיאור המערכת

סוללת בוק מורכבת מרכב פיקוד, מכ"ם גילוי, שישה משגרים ושלושה נושאי טילים. זמן הפריסה של הסוללה עומד על כ-5 דקות וכן גם זמן הקיפול. זמן התגובה של הסוללה עומד על 22 שניות.
המשגר בנוי על תובת GM-569 ולו צוות של שלושה לוחמים. למכ"ם של המשגר טווח עקיבה של 32 ק"מ וגובה מרבי של 15-22 ק"מ והוא מסוגל להנחות שלושה טילים בו זמנית למטרה. המשגר נושא ארבעה טילים. למשגר מערכת עקיבה אלקטרו-אופטית בעלת מצלמה תרמית ומד טווח לייזר. מכ"ם המשגר הוא 9S18.
מכ"ם הגילוי של המערכת הוא 9S35, בעל טווח גילוי של 85 ק"מ.
כל רכב נושא טילים מכיל 13 טילים.
המערכת משתמשת במחשב הסובייטי ארגון-15A.

במזרח התיכון

במזרח התיכון המערכת מבצעית, בין השאר, בצבאות סוריה ומצרים.
על פי פרסומים זרים, מערכת כזו הושמדה על ידי ישראל בתקיפת חיל האוויר בסוריה ב-31 בינואר 2013, בשיירת נשק שהייתה מיועדת לחזבאללה.
ב-10 בפברואר 2018 ישראל תקפה והשמידה שלוש מערכות של SA-17 וגם SA-5, זאת בתגובה לירי לעבר מטוסי F-16 שאחד מהם הופל בשטח ישראל, כנראה על ידי טיל SA-17.
קרלי ראסל

חייו

ראסל החל בנגינת הטרומבון אך במהרה החליפו בקונטרה בס. הוא החל לנגן באופן מקצועי בגיל 18. בשנת 1943 החל להקליט עם התזמורת של בני קרטר. בשנת 1944 הוא הצטרף ללהקה של דיזי גילספי והחל בתקופה זו היה בתנופה אדירה והקליט עם כל הנגנים הנחשבים ביותר של הבי בופ. בין המוזיקאים איתם ניגן ראסל ניתן למנות את: ארט בלייקי (באחד ההרכבים המקוריים שמהם צמחו שליחי הג'אז של בלייקי), קליפורד בראון, מיילס דייוויס, סטן גץ, טד דמרון, ג'וני גריפין, צ'ארלי פרקר, ת'לוניוס מונק, באד פאוול, דיזי גילספי, קולמן הוקינס והוראס סילבר. 
ראסל עבר בהדרגה מהג'אז לבלוז ולרית'ם אנד בלוז עד שעזב את תעשיית המוזיקה בסוף שנות החמישים. על פי היסטוריון הג'אז פיל סצ'אפ סטנדרט הבופ "דונה לי", שהוא וריאציה על "Back Home Again in Indiana", נכתב למעשה לביתו של קרלי ראסל.
מנו גבע

ביוגרפיה

מנו גבע נולד בתוניסיה, בן לעו"ד אליהו ודזירה גואטה, הצעיר מבין 5 אחים ואחיות. בשנת 1962 עלה עם משפחתו לישראל, שם היא שוכנה במעברות בירושלים וזמן קצר לאחר מכן בקריית ים. גבע למד בבית הספר אליאנס בחיפה, ולאחר מכן באוניברסיטת חיפה.
במסגרת שירותו הצבאי כנהג טנק בחטיבה 188, לחם במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן ולאחר מכן כקצין ביחידת נ.מ במלחמת לבנון הראשונה (של"ג) בניווט כוחות ומיקומם בעומק לבנון. גבע סיים את שירות המילואים כקצין בדרגת רב-סרן.
בתום שירותו הסדיר, הקים מנו גבע להקה מקומית כנגן וזמר, יחד עם בנג'ו קמחי (לימים נגן הבס בלהקת "בנזין") וחברים נוספים, והשתלב בהרכב האירועים "ברקת", אשר בשלב מאוחר יותר, לאחר עזיבתו, הצטמצם והפך ללהקת "בנזין". לאחר מכן עבד מספר שנים כמנהל מרחב במשרד השיכון ובין השנים 1982 עד 1988 היה רכז של"ח ומורה למתמטיקה באורט קריית מוצקין.
בדצמבר 1988 הקים את חברת "מדגם ייעוץ ומחקר", ומאז הוא משמש כמנכ"ל החברה, אליה הצטרפה בשנת 2013 ד"ר מינה צמח.
בשנת 1999 הופיע לראשונה בערוץ הראשון במשדר הבחירות המרכזי במסגרת "מדגם הקלפיות", אותו ביצע באמצעות מודל סטטיסטי מבוסס כריית נתונים לניבוי תוצאות בחירות, פרי הגותו. בין היתר, הופיע גבע באופן קבוע במשדר הבחירות המרכזי בערוץ הראשון, בשנים 2001, 2003, 2006, 2009 ו-2013. גבע, הוא ממייסדי iPanel, פאנל המשיבים האינטרנטי הראשון בישראל, אשר מונה נכון להיום מעל 100,000 חברים פעילים ונקבע כמייצג נאמנה את אוכלוסיית ישראל, על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2008 נבחר גבע לתפקיד יו"ר איגוד מכוני המחקר בישראל, תפקיד בו הוא מכהן גם ב-2014.
בין שאר פועליו, שימש כיועץ הסקרים למועמדים לראשות הממשלה ולרשויות מקומיות, כתב פרק בנושא דגימה בספרו של ד"ר אורן קפלן "חוקרים מדברים" ו"חוקרים מדברים 2", ומופיע כמרצה אורח במוסדות אקדמיים כגון הטכניון, המכללה למנהל וכו' בנושא דגימה וסקרי דעת קהל ובכנסים כגון כנס הרצליה ועוד.

חיים אישיים

מנו גבע נישא לכרמית גבע ביוני 1979, ואב ל-3 ילדים: עידן, עדי ועמית.
אביו, עו"ד אליהו גואטה, כיהן כקונסול הראשון של ישראל בתוניסיה והיה סייף מקצועי, כאשר פסגת הישגיו הספורטיבים הייתה זכייה במדליית ארד באליפות אפריקה לסייף.
כיכר יוזף פילסודסקי

כיכר יוזף פילסודסקי היא מהכיכרות הגדולות בעיר ורשה, בירת פולין.

תולדות הכיכר

הכיכר ממוקמת במרכזה של ורשה, בסמיכות לגן הסקסוני ולגלריה הלאומית של פולין (Zachęta). ממחצית המאה השבע עשרה ועד 1944 - עת נהרס על ידי הגרמנים - ניצב בשולי הכיכר ובינה לבין הגן הארמון הסקסוני, מקום משכנם של שניים ממלכי פולין ולאחר מכן מושב המטה הכללי של צבאה. מאז 1925 ניצב בשולי הכיכר קבר החייל האלמוני של פולין, שמוקם בתוך שדרת העמודים של הארמון הסקסוני - השריד היחיד שנותר ממנו לאחר שנהרס.
בשנים 1912 עד 1926 ניצבה במרכז הכיכר קתדרלת אלכסנדר נבסקי האורתודוקסית, אשר נהרסה כמו רבות אחרות כמותה בפולין על ידי שלטונות הרפובליקה הפולנית השנייה.
הכיכר שימשה עם השנים כאתר לאירועים ציבוריים שונים, לרבות קבלות פנים רשמיות לאורחים ומצעדים צבאיים שנערכו בה מאז המאה התשע עשרה. במהלך ביקורו ההיסטורי בפולין ב-1979 ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בכיכר, שבה נכחו למעלה מ-100 אלף איש. בשנת 2006 קיים בכיכר מיסה גם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר במהלך ביקור בפולין.

שמות הכיכר

שמה של הכיכר השתנה פעמים רבות במהלך שנות קיומה. במקור היא נקראה בשם הכיכר הסקסונית. בשנת 1928 הוסב שמה לכיכר יוזף פילסודסקי, מנהיג ורודן הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנות הכיבוש של ורשה על ידי הגרמנים (1939-‏1944) נקראה הכיכר על שמו של אדולף היטלר. מ-1946 היא נקראה כיכר הניצחון לכבוד ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לימים הוחזר לה השם כיכר פילסודסקי.
אימפריית הפשע

עלילה

הסדרה ממוקמת באטלנטיק סיטי, בשנות העשרים של המאה הקודמת, ומתחילה עם ההכרזה הרשמית על תקופת היובש בה נאסרו ייצור ומכירת אלכוהול בארצות הברית. אנוך "נאקי" תומפסון גזבר העיר של אטלנטיק סיטי ופוליטיקאי מושחת שבעצם מנהל את העיר, מחליט להתעשר על ידי סיפוק האלכוהול להמונים הצמאים למשקה. חייו של נאקי, כמו גם הטיילת שהביאה להתפתחותה של אטלנטיק סיטי, הופכים לגדושים בפשע, סקס והימורים, ושניהם מהווים מוקד משיכה למאפיונרים. "הצד האפל של החלום האמריקאי" מכנה זאת סקורסזה. מה שנראה לנאקי כרעיון טוב בהתחלה מתברר כלא פשוט והוא נגרר בעקבות המגע עם הגנגסטרים והאלכוהול האסור לבור אפל של אלימות ואכזריות.

הפקה

הסדרה מבוססת על ספרו של נלסון ג'ונסון Boardwalk Empire: The Birth, High Times, and Corruption of Atlantic City, ושואבת השראה מסוימת מדמות היסטורית אמיתית מהתקופה בשם אנוך ל. ג'ונסון, אם כי על פי טרנס וינטר הספר הוא נקודת מוצא בלבד לסדרה, וכן נבחר לשנות את שם המשפחה מג'ונסון לתומפסון כדי לא לכבול את ידי ההפקה להיצמד מדי לפרטים הביוגרפיים של ג'ונסון.
טרנס וינטר מתאר את העבודה הצמודה עם מרטין סקורסזה ככמעט סינרגיה מושלמת. מרטין סקורסזה היה מעורב בסדרה עוד בטרם טרנס וינטר הגיע אליה כמפיק וכותב, והשניים היו נוהגים להיפגש מדי יום ראשון בטרם החלו הצילומים על מנת לתכנן את הסדרה. הם החליטו יחד על ליהוק והפקה וסקורסזה ביים את הפרק הראשון וכתב את המדריך לבמאים שיביימו את שאר פרקי הסדרה על מנת שיאמצו את הסגנון הקולנועי שיצר. מרטין סקורסזה אף היה מעורב בעריכה, ועל פי בקשתו צילומי העונה השנייה יותאמו ללו"ז שלו על מנת שיוכל לביים בה כמה שיותר פרקים.
הסדרה צולמה על סט מיוחד שנבנה בגרינפוינט שבברוקלין. סט הטיילת עצמו, באורך של 92 מטרים, עלה 5 מיליון דולר, והוא נבנה במשך 3 חודשים. הסט מציג חזית מדויקת של אטלנטיק סיטי בשנות העשרים, ועל מנת לשמור על תחושת האותנטיות, כל צילומי השמים, קו הרקיע ומזג האוויר עברו טיפול דיגיטלי ששיווה להם מראה של התקופה, הבגדים של הניצבים עוצבו בהשראת התקופה ובעזרת המכון לאופנה, מוזיאון המטרופוליטן, ומוזיאון ברוקלין בעוד השחקנים עצמם לבשו מגוון בגדי וינטג' אמיתיים משנות העשרים בהשאלה ממוזיאונים וחנויות מתמחות. כל הריהוט ועיצוב הפנים משתמש אף הוא בחפצים מהתקופה.
HBO השקיעה סכומים עצומים בסדרה, פרק הפיילוט עלה 18 מיליון דולר (הפיילוט היקר בהיסטוריה) ועלות כל העונה הראשונה עומדת על פי הערכות על 65 מיליון דולר. זוהי ההפקה הגדולה והמורכבת ביותר בטלוויזיה, בכל זמן נתון היו על הסט 40 מאפרים ו-20 מלבישים, שטיפלו בשחקנים ובניצבים. צוות ההפקה, כולל שחקנים, עמד על 1200 אנשים ו-2000 ניצבים. 500 חברות הפקה שונות - מקייטרינג ועד אינסטלציה - היו מעורבות בהפקת 12 פרקי הסדרה, שצולמו במשך 200 ימים. על פי דיווחים HBO השקיעה סכום חסר תקדים בקידום הסדרה, בין 30 ל-40 מיליון דולר.

ביקורות ופרסים

עם עלייתה הפכה "אימפריית הפשע" לסדרה הנצפית ביותר של HBO מזה 6 שנים, וחודשה לעונה שנייה. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ומשבחות מידי המבקרים (שצפו ב 6 פרקים עוד בטרם עלתה) שציינו לטובה את העובדה שהיא טובה מפרק לפרק.
ב-2011 זכתה הסדרה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, וסטיב בושמי זכה בפרס על משחקו בסדרה. כמו כן, זכתה הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך, בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
התוכנית הייתה מועמדת ל-18 פרסי אמי ב-2011. בין הקטגוריות: "סדרה הדרמה הטובה ביותר", "שחקן ראשי בסדרת דרמה" (סטיב בושמי), "שחקנית משנה בדרמה" (קלי מקדונלד) ו"בימוי בסדרת דרמה".
שניות מאסון

אופי הסדרה

בסדרה "שניות מאסון" ניתן דגש לרצף הכרונולוגי של האירועים. כמעט ולא מוצגים בה דיאלוגים בין השחקנים בשחזורים, וברובה ניתן לשמוע את קולו של הקריין.
כל פרק מתחיל בהצגת קטע קצר משחזור של האסון. השחזור המלא מחולק תמיד למספר סצנות המציגות רגעים קריטיים של האסון המתגלה, כאשר זמן התרחשות האירוע מופיע על כל סצנה. לאחר הצגת השתלשלות האירועים, הסדרה "רצה לאחור" לאורך הסצנות כדי לבחון את הגורמים והאירועים שהובילו לאסון. בסדרה נעשה שימוש בולט בהדמיה ממוחשבת להצגת פרטי ההתרחשות.
הסדרה מתקרבת לסיומה כאשר שחזור האסון מורץ לאחור ומתחיל מחדש. השעון שמראה את הזמן מוחלף בטיימר שסופר לאחר, והממצאים של חקירת האסון משולבים יחד עם השחזור. לעיתים קרובות, התוכנית מסתיימת עם רגע קצר של סנטימנטליות (ובו המעורבים באסון מדברים על רגשותיהם בעקבות האסון) ולאחר מכן מוצגות התקדמויות טכנולוגיות שנועדו למנוע מאסון דומה להישנות.
ברוקלין קולג'

ברוקלין קולג' (באנגלית: Brooklyn College) הוא קולג' ציבורי המשתייך לקבוצת האוניברסיטאות העירוניות של ניו יורק (C.U.N.Y). נמצא בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית.

היסטוריה

הקולג' נוסד בשנת 1930 על ידי מועצת החינוך להשכלה גבוהה של ניו יורק. בעת הקמתו היה הקולג' סניף של מכללת האנטר והסיטי קולג' של ניו יורק, ולאחר הפיכתו לקולג' נפרד הפך לקולג' הציבורי הראשון לאמנויות חופשיות בניו-יורק. שטחו של הקמפוס הוא (110,000 m²). ברוקלין קולג' מציע מגוון תארים ראשונים, שניים ותוארי דוקטורנט. בשנת 2014 למדו בברוקלין קולג' 17,204 סטודנטים, ואחוז הקבלה אליו הוא מהנמוכים בארצות הברית (32%).
ברוקלין קולג' דורג כקמפוס היפה ביותר ובעשיריה הראשונה בקרב מוסדות להשכלה גבוהה בארצות הברית בשל הערך שמעניק לבוגריו, הגיוון התרבותי המאפיין את הסטודנטים שלו ובשל מיקומו, על ידי The Princeton Review ב-2003, ובין ה-50 המובילים ב-2009.
כמו כן, דורג ברוקלין קולג' על ידי מגזין FORBES במקום ה-301 בין כלל מוסדות ההשכלה בארצות הברית, ובמקום ה-43 על פי המגזין Washington Monthly.