הקרב על מונטה קאסינו

הקרב

הקרב הראשון במונטה קאסינו החל ב-17 בינואר 1943. ב-11 בפברואר, לאחר שלושה ימים של הסתערות לא מוצלחת על מונטה קאסינו, נסוגו הכוחות האמריקנים מן המקום. יש התולים את הכישלון של ההתקפה בחוסר ניסיונו של קלארק בעוד אחרים טוענים כי בשל העובדה שקלארק נאלץ לפקד גם על גזרת אנציו הוא התמקד פחות במונטה קאסינו.
ב-15 בפברואר הפציצו מטוסי B-17 מבצר מעופף את מנזר מונטה קאסינו מחשש שיהפוך לעמדת תצפית של הארטילריה הגרמנית על האזור כולו. למרות ההפצצה הכבדה (1,150 טונות של חומר נפץ) וחורבן מוחלט של המנזר לא דווח על הרוגים מקרב הצבא הגרמני אך נהרגו אזרחים איטלקים רבים שחיפשו מקלט במנזר מפני הקרבות.
בדיעבד מסתבר כי הפצצת המנזר גרמה ליותר נזק מתועלת: מתברר שלגרמנים היה הסכם עם הנזירים שלא להשתמש במנזר למטרות צבאיות. הריסת המנזר למעשה ביטלה את ההסכם וחיילי דיוויזיית הפאלשירמייגר ה-1 השתמשו בחורבותיו כמוצבים קדמיים לתצפית. בנוסף, הדבר גרם לנזק תעמולתי לבעלות הברית והחשמן האיטלקי מגליונה כינה את ההפצצה "טעות גסה... פיסת טיפשות דוחה". האפיפיור האיטלקי פיוס ה-12 לעומת זאת בחר שלא להגיב על ההפצצה.
בערב היום שלמחרת ההפצצה, פלוגה מהדיוויזיית הרגלים ההודית ה-4 תקפה את הנקודה האסטרטגית 593. ההתקפה נכשלה והאבדות הגיעו לכדי מחצית מהתוקפים. למרות הכישלון נמשכו הסתערויות מצד בעלות הברית אך מחסור בשריון ובנ"ט אילץ אותם לסגת אל מול מתקפת שריון גרמנית ב-18 בפברואר.
לאחר שני הקרבות הראשונים הוחלט בפיקוד בעלות הברית כי אין לנסות להתקדם לאורך נהר הרפידו לעבר מונטה קאסינו במהלך החורף. נדחו גם הצעות להגיע לעיירה באמצעות טיפוס על צוקי ההרים בשל ניסיונות קודמים שנחלו כישלון חרוץ וגם אבדות רבות. הוחלט כי יש להתקדם מצפון דרך אפיק נהר הרפידו בשני ראשים: הראשון לעבר מונטה קאסינו והשני לעבר גבעת מונסטרי. דיוויזיית החי"ר הבריטית ה-78 שהגיעה למקום בסוף פברואר נבחרה להתקדם לעבר מונטה קאסינו תחת פיקוד ניו זילנדי.
ב-15 במרץ החלה המתקפה. לאחר הרעשה ארטילרית כבדה הזדחלו החיילים מניו זילנד דרך אפיק הנהר. עד סוף אותו היום הצליחו בעלות הברית להתמקם כ-200 מטרים בלבד מגבעת מונסטרי בכוח של גדוד. במונטה קאסינו נמשכו הקרבות בין שני הצדדים.
על ההצלחה הראשונית של המתקפה העיבה העובדה שהגרמנים יכלו לתגבר את כוחותיהם בעיירה ולהמשיך את הלחימה. התנגדות עזה של דיוויזיית הפאלשירמייגר ה-1 הגרמנית ומתקפת נגד שלהם מנעה כל אפשרות מצד בעלות הברית להמשיך את המתקפה. ב-20 במרץ החלה הדיוויזיה ה-78 להפגין יותר נוכחות בקרב אך הבריטים נכשלו בחסימת התגבורות הגרמניות והצלחותיהם הסתכמו רק בכיבוש מתחמים קטנים בקרבות מבית לבית בעיירה.
ב-23 במרץ בוטלה המתקפה ובעלות הברית התרכזו בייצוב החזית. הבריטים איבדו כ-3,000 איש והניו זילנדים 1,600 איש. הגרמנים גם הם סבלו אבדות כבדות.
הקרב הרביעי במונטה קאסינו, במסגרת מבצע כתר (Diadem), החל ב-11 במאי.
המתקפה כללה ארבעה קורפוסים אשר תקפו את הקו הגרמני. ב-17 במאי תקף הקורפוס הפולני השני את מנזר מונטה קאסינו, וב-18 במאי נכבשה גבעת המנזר על ידי החיילים הפולנים, לאחר שהכוחות הגרמנים החליטו לנטוש את קו ההגנה ולסגת לאחור כ-15 ק"מ, לקו היטלר. ב-23 במאי תקפו ארבעת הקורפוסים של בעלות הברית את הגרמנים בקו היטלר ועוד באותו היום הצליחו לפרוץ אותו. כוחות הארמייה העשירית הגרמנית החלו לסגת צפונה על כביש 6.
למעלה מאלף חיילי הצבא הפולני, אשר נפלו בקרבות קאסינו, קבורים בבית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו.
בעקבות ההתנסות בהפצצת המנזר כתב וולטר מ' מילר את ספרו היחיד המנון לליבוביץ (A Canticle for Leibowitz), ספר פוסט אפוקליפטי מהנחשבים בסוגה.
לאחר סיום הקרבות התרחשו שורה של מעשי ביזה, רצח ואונס באוכלוסייה האיטלקית שהתגוררה בשטחים שנכבשו. המעשים בוצעו על ידי חיילים מרוקאים ששירתו בצבא הצרפתי, במשך שבועיים. כ-800 איש נרצחו וכ-2,000 נשים נאנסו באירועים אשר נודעו בשם ההשתוללות במונטה קאסינו.