google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס קלרק מקסוול

ביוגרפיה

מקסוול נולד ב-13 ביוני 1831 באדינבורו במשפחת אצולה סקוטית.
כבר בילדותו גילה כישורים למתמטיקה: עבודה שעשה בגיל 14 הוצגה בחברה המלכותית למדעים באדינבורו. בגיל 16 התחיל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו. בשנת 1850, לאחר קבלת תואר במתמטיקה, נסע לאוניברסיטת קיימברידג'. הוא סיים אותה בשנת 1854.
בתקופה זו המשיך לעבוד על מחקר בנושא הצבעים שהתחיל אותו עוד באדינבורו וסיים בשנת 1855. הוא הוכיח, בין היתר, שצבע לבן הוא תוצאה של ערבוב ירוק, אדום וכחול.
על גילוייו בתחום זה זכה במדליית רמפורד בשנת 1860.
בשנת 1865 עבר לאחוזה המשפחתית והתפטר מעבודתו בקינגס קולג' לונדון. ב-1871 התחיל לעבוד כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קיימברידג' והיה אחראי על פיתוח מעבדת קוונדיש.
מקסוול נפטר בקיימברידג' בגיל 48 ונטמן בסקוטלנד.

תצלום הצבע הראשון בהיסטוריה

מקסוול תרם גם לתחום האופטיקה וראיית הצבעים, ולזכותו נזקף הגילוי שניתן ליצור צילום צבעוני בעזרת מסננים בצבעי אדום, ירוק וכחול. בהנחייתו צילם הצלם תומאס סקוט בשנת 1861 סרט טארטן. האובייקט צולם שלוש פעמים, כל פעם דרך מסנן אופטי בצבע שונה שהונח לפני עדשת המצלמה: מסנן אדום, ירוק וכחול. שלושת הדימויים פותחו ואחר כך הוקרנו דרך שלושה מקרנים שונים, על כל מקרן הושם מסנן בגוון בו צולם הדימוי אותו הקרין. שלושת המקרנים יצרו שלוש הקרנות בצבעים שונים של אותו הדימוי, וכאשר אוחדו שלוש ההקרנות, זו על גבי זו, נוצר דימוי רב-צבעים, ששחזר את צבעי האובייקט המקורי. היה זה תצלום הצבע הראשון בהיסטוריה. שלושת לוחות הצילום נמצאים כיום במוזיאון קטן ברחוב אינדיה מספר 14 באדינבורו, בבית בו נולד מקסוול.

התאוריה הקינטית של הגזים

אחת התגליות החשובות של מקסוול היא בתחום פיתוח התאוריה הקינטית של הגזים. בתחום זה תרם גם כעורך ניסויים וגם כמתמטיקאי. בשנת 1866 בנפרד מלודביג בולצמן ניסח את התאוריה הקינטית של הגזים (הקרויה כיום על שם מקסוול-בולצמן). הנוסחה שלו (התפלגות מקסוול) נותנת אפשרות לחשב מהו אחוז המולקולות של גז שנע במהירות מסוימת בטמפרטורה נתונה. גישת מקסוול אפשרה להכליל חוקים ידועים של תרמודינמיקה ולהסביר בצורה טובה יותר את התצפיות והניסויים השונים. עבודתו של מקסוול בתחום זה אפשרה לו להמציא ניסוי מחשבתי הידוע כשד של מקסוול.

אלקטרומגנטיות

עיקר מאמציו של מקסוול הוקדשו לתחום החשמל. עבודתו קשורה להרחבה וניסוח מתמטי של עבודות קודמות של מייקל פאראדיי, אנדרה אמפר ומדענים נוספים. הוא קשר הכל ב-20 משוואות דיפרנציאליות עם 20 משתנים. המשוואות, ידועות כמשוואות מקסוול הוצגו בחברה המלכותית בשנת 1864. הן מסבירות את הקשר בין השדה החשמלי ושדה ההשראות המגנטית.
מקסוול הוכיח את התפשטות השדות בצורת גל במהירות הניתנת לחישוב. לפי חישוביו מהירות זו היא 310,740,000 מטר לשנייה. באותה תקופה האמין מקסוול שלצורך התפשטות האור נדרש תווך מיוחד, אתר. עם הזמן, התברר שקיומו של תווך זה אינו ניתן להבחנה בשום אמצעי ואינו מתיישב עם תוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי. קשיים אלו נתנו השראה לאלברט איינשטיין לנסח את תורת היחסות.
עבודות אלו נחשבות לאחד מההישגים הגדולים של הפיזיקה במאה ה-19.

מתמטיקה

בשנים 1867–1868 פרסם את "On governors". בשנותיה הראשונות של תורת הבקרה, נחשבה עבודה זו לעבודה קלאסית.
אדרונקה אדניי

ראשית דרכה

אדרונקה אדני אסתר נולדה ב-15 בנובמבר 1983 במדינת אויו  שבניגריה. היא הילדה השנייה במשפחה מתוך שש נפשות. היא למדה בגן בשם "Kinder Land" ובבית ספר יסודי עם אותו שם. בתיכון היא קיבלה תואר עבור קורס דרמה שהיא עברה בנושא אומנויות הבמה, ומאז החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה בלאגוס.

קריירה

לאחר שהיא קיבלה תואר עבור קורס דרמה שהיא עברה בנושא אומניות הבמה, אדניי נכנסה לתעשיית הקולנוע בשנת 2007. בשנת 2007 היא הופיעה בהופעת הבכורה שלה בסרט "Ebure" (בתרגום חופשי לעברית: אבורה), ובשנת 2014 היא הפיקה את הסרט הראשון שלה, "Sikemi" (בתרגום חופשי לעברית: סיקמי). הסרט האחרון שהיא הפיקה היה "Twisted" (בתרגום חופשי לעברית: מעוות). היא הופיעה בסרטים נוספים רבים, כמו: Fool's Paradise (בתרגום חופשי לעברית: גן עדן של שוטים), Jemiriye (בתרגום חופשי לעברית: ג'מיריה), "Woto" (בתרגום חופשי לעברית: ווטו) ועוד.

חיים אישיים

אדניי היא אם חד הורית לשני ילדים.
טיגריס מלאי

תפוצה ובית גידול

בעבר הוגדר תחת המין טיגריס הודו-סיני. בשנת 2004 הוגדר כמין ייחודי לאחר שחוקרים הצליחו להוכיח, על בסיס ניתוח DNA, שהינו מין נפרד.
הטיגריס מצוי בחצי האי המלאי, מערב מלזיה ובמערב תאילנד. נכון לשנת 2013 קיימים כ-340 פרטים.
מוזיקת דיכאון

היסטוריה

מוזיקת דיכאון החלה להתפרסם במדינה בשנות ה-70. לאחר פרסום תקליטה, "היכן החייל" (1975), זכתה הזמרת אהובה עוזרי לשם בקרב אוהדי הזמר המזרחי והפכה להיות סמל לשירי דיכאון ושכול. מאידך זכתה להתעלמות מוחלטת מקברניטי המוזיקה הים תיכונית ומכלי התקשורת. בשנות ה-80 הצליח זמר הז'אנר, עופר לוי, לבצע את אחד המהלכים המשמעותיים יותר במוזיקה המזרחית שעד אז הייתה מושפעת מלחנים תימניים, וים תיכוניים "קלילים". לוי הזמר הראשון בסגנון המוזיקה המזרחית שהחל בהופעות יחיד בהיכלים הגדולים כמו הסינרמה, תיאטרון קיסריה, ובנייני האומה בירושלים עוד בשנת 1993 וזכה להצלחה רבה, וכך פרץ את הדרך בפני האומנים מהז'אנר המזרחי ככלל למקומות שהיו סגורים בפניהם עד אז, והוכיח שיש ביקוש וקהל למוזיקה המזרחית והיא לא מוזיקת שוליים בישראל.
שיקה דריז

יהושע (שיקֶה) דְריז (בכתיב יידי: שיקע דריז; ברוסית: אובְסיי אובסייביץ' דריז (Овсей Овсеевич Дриз);‏ 29 במרץ 1908 – 27 בפברואר 1971) היה משורר, מלחין וסופר יידי, שנודע בשיריו לילדים.

קורות חיים

שיקה דריז נולד בשנת 1908 בכפר קרסנה ליד ויניצה שבפלך פודוליה, בדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה), ונקרא על שם אביו, שנפטר בטרם לידתו, שיקה (ברוסית: אובְסיי).
קיבל חינוך יהודי מסורתי. לאחר סיום לימודיו בבית הספר, עבר לעיר קייב, שם עבד כפועל ולמד בסמינר למורים ולאחר מכן בבית ספר לאמנויות. מרבית חייו עסק גם בכתיבה ספרותית וגם בפיסול וציור. על הישגיו באמנות הפלסטית זכה בפרסים שונים.
בשנת 1934 התנדב למשמר הגבול של ברית המועצות, שם שירת כקצין פוליטי עד לשנת 1946. בשנים 1939–1941, בעת שירותו במערב אוקראינה שסופחה לברית המועצות, סייע רבות לפליטים יהודים שנמלטו מאזורי הכיבוש הנאצי, תוך ניצול מעמדו הצבאי.
בתום מלחמת העולם השנייה עבר עליו מהפך רוחני, הוא השתחרר מן השירות במשמר הגבול, חזר לעיירת ילדותו החרבה, ולא יכֹל להשלים עם חיסול יהדות אוקראינה. הוא גידל זקן ולבש מראה פרוע של מקונן לאומי. חודשים ארוכים נדד על פני קהילות אוקראינה החרבות, ספד ליהודים שנשמדו, ולבש קרעים. אז גם החל לכתוב את שירי הקינה הנודעים שלו ביידיש, שהולחנו ונפוצו בציבור.
שיקה דריז השתקע לבסוף בבירה מוסקבה, התמסר לכתיבת שירי ילדים ביידיש, וניסה להחיות את העולם היהודי שחרב, בהקדישו אותם "לאלה החיים, ויותר מזה, לאלה שנספו". בשנות ה-50 יצירותיו לא פורסמו כלל והוא התפרנס מעבודות מזדמנות. בשנת 1960 התמזל מזלו ושיריו לילדים, בשמו שיקה דריז, תורגמו לרוסית, יצאו לאור במהדורות רבות, הולחנו והתפרסמו בקהל קוראי הרוסית הלא-יהודים.
דריז נפטר במוסקבה בשנת 1971.
רבים משיריו הולחנו בידי מלחינים שונים ובוצעו בהרכבים שונים.
הוא פרסם כמה כרכים של יצירתו, שירה, זיכרונות ושירה לילדים. ומהם תורגמו לעברית שניים, שיצאו לאור בארצות הברית. גם ברוסית יצאו כמה מספריו. לשירי הקינה שלו יש תחייה בציבור שוחרי היידיש בארצות הברית, הם הולחנו מחדש, וחלקם גם תורגמו לאנגלית.
דינה רובינה

דינה רובינה (ברוסית: Дина Ильинична Рубина; נולדה ב-19 בספטמבר 1953) היא סופרת ישראלית, הכותבת בשפה הרוסית.

ביוגרפיה

דינה רובינה נולדה בטשקנט שבאוזבקיסטן, לאם היסטוריונית - ריטה לבית ז'וקובסקי, ואב צייר - איליה רובין, יהודים אוקראינים במוצאם. בצעירותה למדה בבית-הספר למוזיקה מטעם הקונסרבטוריון של טשקנט, ובהמשך בקונסרבטוריון עצמו. סיפוריה רואים אור מאז היותה בת 15. בשנת 1984 עברה לגור במוסקבה, ועלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1990, כחלק מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. בשנים 2000-2003, שימשה רובינה בתפקיד ראש קהילה ותרבות במוסקבה, מטעם הסוכנות היהודית. מתגוררת כיום במבשרת ציון, עם בעלה הצייר בוריס קרפלוב.
כתבה כחמישים ספרים בשפה הרוסית, והללו תורגמו למעל עשרים שפות. בין ספריה המצליחים מהשנים האחרונות ניתן למנות, בין היתר, את !Вот идет Мессия ("הנה בא המשיח!") ו- Синдикат ("סינדיקט"). עד היום, ספר אחד בלבד של רובינה תורגם לעברית: Двойная фамилия ("שם משפחה כפול"), וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1993. 
ספרה האחרון Синдром Петрушки ("סינדרום פטרושקה"), יצא לאור בספטמבר 2010, וזכה להצלחה מרובה ברוסיה.

פרסים

בישראל קיבלה רובינה את פרס אריה דולצ'ין עבור ספרה Один интеллигент уселся на дороге ("אינטליגנט אחד התיישב על הדרך"), פרס הסוכנות היהודית, פרס אגודת הסופרים בישראל עבור ספרה Вот идет Мессия! ("הנה בא המשיח!"), וכן את פרס השר לקליטת עלייה על שם יורי שטרן (2009).
ברוסיה קיבלה רובינה בין היתר את פרס "הספר הגדול" לשנת 2007 עבור הספר На солнечной стороне улицы ("הצד השמשי של הרחוב") ואת פרס קרן טבאקוב לשנת 2008 עבור הסיפור Адам и Марьям ("אדם ומרים") (פורסם בעיתון Дружба народов (דרוז'בה נארודוב), גיליון מס' 7, שנת 2007).
מאמר

מאמר הוא יצירה עיונית כתובה, קצרה יחסית (יצירה ארוכה כזו קרויה ספר). 
מאמר חדשות הוא מאמר המפורסם בדפוס או במדיום האינטרנט, שיכול להופיע בעיתון, מגזין או אתר חדשות, ועיסוקו בחדשות אקטואליות או עניין כללי או ספציפי אחר. מאמר המערכת הוא מאמר שבו מוצגת עמדתה של מערכת העיתון בנושא הנמצא על סדר היום הציבורי.
קיימים בלוגים אחדים אשר מנוסחים כמאמר יותר מאשר כיומן.
מאמרים מתפרסמים בעיקר בכתבי עת, אך לעיתים גם בספרים הכוללים אוסף מאמרים בעלי נושא משותף.
ישנו גם סוג מאמר הנקרא "מאמר וידאו" שמוגש לא בכתב, אלא בעל פה בדרך שמשלבת אמצעים ויזואלים. מאמרים אילו נפוצים בעיקר באתר יוטיוב ובנושאי קולנוע בעיקר.

מאמר טיעון

מאמר טיעון הוא מאמר שמטרתו היא להביע עמדה אישית לגבי תופעה מסוימת. כל תכלית הכתיבה היא לשכנע את הקוראים בצדקת עמדתו של המוען. לשם כך, הכותב נוהג להשתמש ברכיבי מבנה שונים, כגון טיעונים, עובדות, נימוקים, הסברים, דוגמאות, נתונים מספריים והוכחות כדי לשכנע את הקורא באמיתות דבריו ובתקפות הטיעונים. כמו כן הכותב מציג את טענת-הנגד על מנת להפריך אותה או להסתייג ממנה כחלק מביסוס עמדתו. 
יתרה מכך, הכותב עושה שימוש באמצעים רטוריים ובפיסוק לצורך שכנוע.
ליגת העל הרוסית בקטרגל

שיטת המשחקים

הליגה נערכת בשני שלבים: עונה סדירה בת 22 מחזורים ושלב הכרעה בה נוטלות חלק שמונה הקבוצות הטובות ביותר בטבלת הליגה. 
בשלב הפלייאוף נערכים משחקים בשיטת הטובה משלוש, משלב רבע הגמר ועד לגמר הטורניר.
רנדל תומסון

חייו

תומסון למד באוניברסיטת הרווארד, עבד כמורה למוזיקה ומנצח מקהלה בוולסלי קולג' וקיבל תואר דוקטור מבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת רוצ'סטר. בהמשך לימד מוזיקה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, באוניברסיטת וירג'יניה ובהרווארד. 
תומסון חיבר שלוש סימפוניות ומספר רב של יצירות ווקאליות, ביניהן "צוואת חירות" ו"ממלכת השלווה", בהשראת ציור של אדוארד היקס. הוא נודע בעיקר ביצירותיו המקהלתיות, שהמוכרת ביותר בהן היא המזמור "הללויה", שנכתב בהזמנת סרגיי קוסביצקי לחנוכת מרכז המוזיקה ברקשייר בטנגלווד. כן כתב את האופרות "סולומון ובאלקיס" ו"חזיון הלידה לפי לוקאס". 
ליאונרד ברנשטיין ולוקאס פוס  היו בין תלמידיו של תומסון בהרווארד.
דאמיר שובשיץ'

קריירה

שובשיץ' החל לשחק כדורגל בקבוצה קטנה בעיר הולדתו גורז'דה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של FK סרייבו. בשנת 2008, בהיותו בן 18, הוחתם על חוזה מקצועני בקבוצת NK זאגרב מליגת העל הקרואטית. בתחילה שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, ובפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בצעירותו שיחק שובשיץ' בנבחרת הנערים של בוסניה והרצגובינה, אך בשנת 2011 זומן לנבחרת הצעירה של קרואטיה, במדיה ערך שתי הופעות.
לאחר שקבוצתו ירדה לליגת המשנה בסוף עונת 2011/2013, נרכש שובשיץ' על ידי קבוצת לוקומוטיבה זאגרב בסכום של 600,000 אירו. שובשיץ' שיחק שנתיים במועדון, וכבש שמונה שערי ליגה ב-57 הופעות. באוגוסט 2015 עבר שובשיץ' לקבוצת דינמו זאגרב, אלופת קרואטיה. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הייתה ב-25 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד קבוצת אוסייק. שובשיץ' התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, ובמהלך העונה ערך 14 הופעות בליגה ובמקביל שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון בליגת המשנה.
ב-11 באוגוסט 2016 הגיע שובשיץ' לישראל והושאל לקבוצת הפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לרכישה בתום העונה. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של עונת 2016/2017. ב-17 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון והוסיף בישול ראשון, במשחק מול עירוני קריית שמונה באצטדיון המושבה במסגרת המחזור הרביעי של ליגת העל, שהסתיים בתיקו 3–3. בסך הכל ערך 16 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, וכבש שער אחד. בינואר 2017, לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק, שוחרר שובשיץ' מהמועדון.
ב-14 בפברואר 2017 חתם בקבוצת סוואן בלו-ווינגס מליגת העל הקוריאנית, ובמדיה שיחק שנה. במרץ 2018 חתם בקבוצת סאנדציה נובי סונץ' מהליגה השנייה בפולין. בקיץ 2018 חזר לשחק במולדתו לראשונה מאז שהיה נער, וחתם בקבוצת זרינסקי מוסטר, אלופת הליגה הבוסנית. שובשיץ' ערך הופעת אחת במוקדמות הליגה האירופית במדי הקבוצה, אך במשחק הליגה הראשון שלו במדיה נפצע וחזר לשחק רק באפריל 2019
מנהרת-הזמן (סדרת ספרים)

מנהרת-הזמן היא סדרת ספרים שכתבה גלילה רון־פדר-עמית בסוגת  ההיסטוריה והמדע הבדיוני. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 1997. נכון ל-2019 הסדרה כוללת 75 ספרים.

עלילה

עלילת הספרים מספרת על ילד בשם דן שחורי שגר בשכונת רמות. לאחר שגילה מנהרה בהרי ירושלים סיפר על כך לחברתו, שרון, והם מחליטים לחקור את המנהרה, ומגלים שהיא הובילה אותם אל תקופת מלחמת העצמאות, המצור על ירושלים. בכל ספר דן ושרון מסיירים בתקופה שונה, לשם לוקחת אותם המנהרה.
לפעמים נוצרים סיבוכים בעלילה כאשר אנשים אחרים מגיעים למנהרת הזמן, למשל בת-דודה של שרון שנכנסת למנהרה או ילד שקרא את הספר מנהרת-הזמן.
דן ושרון מגלים במשך הספרים יותר ויותר על המערה שלהם. הם מגלים שהזמן בהווה נעצר תוך כדי המסע בזמן, הם מגלים גם שהמערה אינה סתם מקום כי אם כח (שמהותו נשארת בלתי ברורה), כי היא מאוד לא אוהבת שנכנסים אליה עוד אנשים חוץ מדן ושרון, אך יש פעמים שהיא מזמינה ילדים אליה לפי רצונה האישי, שבכוחה להגן עליהם (דן ושרון והאורחים) כאשר היא מביאה אותם למקומות וזמנים מסוכנים ביותר (כולל תקופת השואה) ולהעניק להם את היכולת להבין את השפה המדוברת שם ולדבר בה, וכי בכל מסע בלי יוצא מהכלל המנהרה תמיד מביאה אותם למקום וזמן בעל משמעות בתולדות מדינת ישראל, הציונות, או העם היהודי.
בכל פעם שדן ושרון נפגעו/נעלם להם משהו בעבר, הם נרפאים בהווה ולא ישאר זכר לפצעים או למקרה מוות שקרה בעבר ומה שנעלם יחזור.

דמויות

הדמויות בספר הן דמויותיהם של שרון, דן (המספר), משפחות הילדים וילדים אחרים מהכיתה. לרוב שרון ודן מסתבכים, כי האנשים מהעבר חושדים בהם עקב מראה המכשירים האלקטרונים העתידיים שלהם, הבגדים שלהם, סגנון הדיבור שלהם ועוד. לדן יש עוד אח ושמו ערן ולשרון אחות בשם רותי.
בוסרה

היסטוריה

בוסרה נזכרה לראשונה בשם "בוסראנה" במסמכים מצריים מתקופתם של תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס) ושל אחנתון (המאה ה-14 לפנה"ס). התפתחותה הממשית של העיר החלה במאה ה-2 לפנה"ס עת נכבשה בידי הנבטים והייתה לבירה אזורית. בשנת 106 נכבשה העיר בידי כוחותיו של טראיאנוס, שמה שונה לנובה טראיאנה בוסטרה (Nova Trajana Bostra), והיא הייתה לבירת הפרובינקיה הרומית של ערביה. חיל מצב של כ-5,000 חיילים הוצב בה והיא הייתה עד מהרה לבסיסו העיקרי של הלגיון השלישי קירנאיקה. העיר נבנתה לפי עקרונות התכנון הרומיים והוקם בה תיאטרון שיכול היה להכיל 17,000 צופים. התיאטרון שנחשב לאחד הגדולים במזרח התיכון נותר כמעט שלם עד ימינו. החל בתחילת המאה ה-3 החלה הנצרות להתפשט בעיר ונבנו בה מספר כנסיות וקתדרלה משנת 513 שהוקדשה לסרגיוס, בכחוס ולאוניסיוס. 
בשנת 634 כבש המצביא הערבי ח'אלד בן אל-וליד את העיר לאחר קרב בוסרה, והמקום היה לזירת קרבות מתמשכים בין הערבים לביזנטים. לפי המסורת המוסלמית ביקר הנביא מחמד בעיר פעמיים, ובביקורו הראשון למד על הנצרות ועל עתידו כנביא מפי הנזיר הנסטוריאני בחירה. 36 מסגדים הוקמו בעיר, ביניהם מסגד עומר ששופץ ב-1950. 
החל בסוף מאה ה-11 שלטו הסלג'וקים בבוסרה, והשושלת האיובית בהנהגת נור א-דין כבשה אותה במאה ה-12. במהלך המאה ה-13 ביצרו הערבים את העיר והפכו את התיאטרון למצודה שנועדה להגן על היישוב מפני הצלבנים, אך הדבר לא סייע לה בעת התקפת המונגולים. ב-1261 כבש הסולטאן הממלוכי בייברס את העיר ושיחזר את מבניה. העיר נותרה משך מאות שנים כנקודת מעבר חשובה בדרך למכה, אך הלכה ואיבדה את חשיבותה עד שהייתה במאה ה-19 לכפר קטן. 
באמצע המאה ה-20 שוחזרו מבני העיר העתיקים, ואחת הבעיות שניצבו בפני העוסקים במלאכה הייתה שהתיאטרון הרומי נחבא בינות לקירות המצודה הערבית משך כ-700 שנה. למבני המצודה נודעה חשיבות אדריכלית בזכות עצמם, ובסופו של דבר פונה פנים התיאטרון מהתוספות הערביות, אך מבני המצודה שמחוצה לו נשמרו. 
בחודש מרץ 2015 התנהלו בעיר קרבות כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה, וכוחות המזוהים עם המורדים הסורים המתונים כבשו את העיירה. ביולי 2018 כבשו צבא אסד מחדש את העיר בסיוע רוסי.
נגבה (אונייה)

"נגבה" הייתה אוניית הנוסעים השנייה שנרכשה על ידי חברת הספנות הישראלית צים, ומשימתה העיקרית הייתה הבאתם ארצה של מאות עולים ופליטים, בשנותיה הראשונות של המדינה. 
נגבה נבנתה בשנת 1915 על ידי מספנות "רויאל סְכֶלְדֶה" (Royal Schelde) בהולנד. האונייה עברה בחייה תהפוכות שונות. בתחילה היה שמה "אקוודור" (Equador) והיא הייתה בבעלותה של חברת הספנות האמריקנית "פסיפיק מייל סטימשיפּ" (Pacific Mail Steamship Co).‏ לאחר שנה, כשזאת פשטה את הרגל, נמכרה האונייה לחברת "גרייס ליין" (Grace Line (W. R. Grace & Co.) ושמה הוסב ל"סנטה אוליביה" (Santa Olivia). לאחר מכן שימשה כאוניית אספקה באלסקה עבור חברה בתעשיית השימורים בסקרמנטו קליפורניה תחת השם "דייוויד וו. ברנץ" (David W. Branch). לקראת סיום מלחמת העולם השנייה שירתה בצי המילואים של ארצות הברית ונשאה את השם "לוקסור" (Luxor).
בסוף שנת 1948, בעיצומם של הקרבות בנגב, נרכשה האונייה על ידי חברת צים, ועל שום כך קיבלה את השם "נגבה". "נגבה" הפליגה ארצה מהולנד בפיקודו של רב-החובל רוברט סטיבנסון מילר. בהפלגת בכורה זו הגיעו על סיפון האונייה כ-500 ילדים ניצולי השואה מרומניה, הונגריה, צ'כוסלובקיה וגרמניה.
במשך 8 שנים, עד מכירתה לגריטה בסוף 1956, הפליגה האונייה בקו בין חיפה לנמלים באיטליה, קפריסין ומרסיי, כשהיא עוסקת בהבאת עולים מאירופה, צפון אפריקה ומצרים
סיאנס

סיאנס (מצרפתית: séance) הוא טקס מיסטי, שבו מנסים המשתתפים, ליצור תקשורת עם נשמה של אדם מת, או עם רוח רפאים.

מקור השם

מקורו של מונח זה במילה הצרפתית שמשמעה "ישיבה" או "מושב", בשל אופי הטקס.

היסטוריה

טקסים מעין אלה מוזכרים לראשונה בספר "להתקשר עם הצד האחר" (Communitation With the Other Side) מאת ג'ורג', ברון ליטלטון משנת 1760, אשר טען בספרו כי יצר קשר עם רוחותיהם של פריקלס, ויליאם פן, וכריסטינה מלכת שוודיה. 
הפופולריות של עריכת טקסי סיאנס גברה באנגליה ובארצות הברית במהלך אמצע המאה ה-19, בעיקר לאחר טקסים שנערכו על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית מרי טוד לינקולן בבית הלבן בנוכחות בעלה, נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן לאחר מות בנם. גל נוסף של עליה בהיקף התופעה התרחש לאחר מלחמת העולם הראשונה, וניתן להסבירו בחוסר היכולת למצוא נחמה, או להשלים, עם עובדת אובדנן של מיליוני נפשות, צעירות בחלקן הגדול, באותה מלחמה.

צורת עריכת הטקס

אחת הדרכים הנפוצות לביצוע הטקס היא בישיבה סביב שולחן, עליו מונח לוח מיוחד בו מופיעות כל אותיות האלפבית, הספרות '0' עד '9' ולעיתים גם המילים 'כן' ו-'לא'. על הלוח מניחים המשתתפים כוס זכוכית הפוכה (או אמצעי דומה אחר) ולאחר שהם פונים בבקשה לרוחות המתים לקחת חלק בסיאנס ולהשיב לשאלותיהם, הם מניחים ביחד את אצבעותיהם על הכוס שעל הלוח, והרוח, לכאורה במענה לקריאתם ולשאלותיהם, מזיזה כביכול את הכוס על פני הלוח. במהלך הסיאנס נעה הכוס הלוך ושוב על פני הלוח ומתעכבת מדי פעם על אותיות, המצטרפות לכדי מילים, על ספרות או על 'כן'/'לא' וכך מתקבלות התשובות לשאלות המשתתפים.
ההסבר המדעי שניתן לתופעה זו הוא שהמשתתפים מזיזים את הכוס אך אינם מודעים לתנועה זו, בתופעה הנקראת האפקט האידיאומוטורי, כך שלמעשה הם אלו היוצרים את התשובות לשאלותיהם, מבלי להיות מודעים לכך.
פיל הארטמן

ביוגרפיה

הארטמן נולד בעיר בראנטפורד, דרום אונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית-קתולית. הארטמן ומשפחתו עברו לארצות הברית כאשר היה בן 10. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה עם תואר באמנויות גרפיות, החל לעצב עטיפות לאלבומים של להקות כמו פוקו ואמריקה. 
בשנת 1975 הצטרף הארטמן לקבוצת הקומיקאים "The Groundlings", ושם הוא סייע לקומיקאי פול רובנס לפתח את הדמות הנודעת פיווי הרמן. הארטמן לקח בהמשך חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "ההרפתקה הגדולה של פיווי", וביצע מספר הופעות אורח בתוכנית של רובנס "Pee-wee's Playhouse". 
הארטמן זכה להכרה במהלך סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר הוא הפך לחבר צוות בתוכנית המערכונים האמריקנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב". הוא נשאר בצוות הקבוע של התוכנית במשך 8 עונות. בשנת 1989 זכה בפרס אמי על חלקו בתוכנית. בשנת 1995 הארטמן החל לככב בתפקיד מגיש החדשות האגוצנטרי ביל מקניל בסיטקום "עיקר החדשות". במקביל דיבב את דמויות המשנה הבולטות ליונל האץ, וטרוי מקלור בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון". כמו כן, במהלך שנות ה-90 השתתף בתפקיד אורח בסרטים שונים, בהם "סי.בי. 4" (1993), "אורח לרגע" (1995), "סמל בילקו" (1996), "מתנה בלתי אפשרית" (1996) ו"חיילים קטנים" (1998). 
הרטמן התגרש פעמיים בחייו לפני שהתחתן עם ברין אומדאל בשנת 1987. לזוג נולדו בהמשך שני ילדים. לבסוף הזוג נפרד, בין היתר בעקבות התמכרותה של ברין לסמים.
הרטמן היה מיועד לדבב את דמותו של זאפ בראניגן בסדרת הטלוויזיה "פיוצ'רמה" אך בעקבות מותו הוא הוחלף במדובב בילי ווסט. לזכרו נקראה הדמות בראשית בסדרה על שמו- פיליפ ג'יי פרי.
ב-28 במאי 1998 ברין ירתה למוות בהארטמן בעת שהוא ישן בביתו במחוז אנסינו שבלוס אנג'לס ומספר שעות לאחר מכן היא התאבדה.
האלי פליקינר

ביוגרפיה

פליקינר גדלה בספרינג גרוב פנסילבניה. היא התאמנה בהדרכתו של מייקל ברוקס במועדון השחייה של ימק"א יורק. משנת 2017 היא בוגרת כלכלה מאוניברסיטת ג'ורג'יה. היא מתאמנת בהדרכתו של ג'ון באוארל.

2014

באליפות ארצות הברית שנערכה באירווין, קליפורניה באוגוסט 2014 זכתה פליקינר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.77 דקות, אחרי קמיל אדמס (2:07.12 דקות) וקייטי מקלפלין (2:08.74 דקות).

2015

באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית ביולי 2015 זכתה פליקינר ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא אוניברסיאדה חדש של 7:53.88 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.80 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.54 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן אנטוניו, טקסס באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.59 דקות, מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.18 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.93 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.60 דקות.

2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכו אומהה, נברסקה בסוף יוני 2016 זכתה פליקינר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.50 דקות. במשחקים עצמם היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.71 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:06.67 דקות ועלתה שנייה לשלב חצי הגמר שבו קבעה תוצאה של 2:07.02 דקות ועתה מהמקום הרביעי.

2017

באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנה, אינדיאנפוליס בסוף יוני 2017 זכתה פליקינר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.60 דקות.

מדליית זהב באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.89 דקות.

2018

באליפות ארצות הברית שנערכה באירווין ביולי 2018 זכתה פליקינר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.14 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אליפות חדש של 2:05.87 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.35 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה טובה יותר של 2:07.05 דקות.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו ביולי 2019 זכתה פליקינר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.95 דקות, אחרי בוגלרקה קפש מהונגריה (2:06.78 דקות) ולפני חברתה לנבחרת קייטי דרבוט (2:07.04 דקות). היא קבעה את שתי התוצאות המהירות באליפות, בשלב המוקדמות (2:05.96 דקות) ובשלב חצי הגמר (2:06.25 דקות).
הקורפוס השמיני (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם בברסלאו ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס השמיני", והועמד תחת פיקודו של אוואלד פון קלייסט, שהוחלף ב-4 בפברואר 1938 על ידי ארנסט בוש.
בפרוץ המלחמה היה בוש מפקד הקורפוס ה-8 שהיה חלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. ב-25 באוקטובר 1939 מונה ולטר הייץ למפקד הקורפוס ה-8, במקום ארנסט בוש שמונה למפקד הארמייה ה-16. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות A, והובילו באופן אישי בחציית נהר האואז ב-10 ביוני 1940. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה.
לאחר התרעננות בצרפת השתתף הקורפוס במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מהארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הייץ שהיה נאצי קנאי, הורה לירות בכל מי שינסה להיכנע לאויב. ב-31 בינואר נכנע הקורפוס יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד וחייליו נלקחו לשבי.

הקמה שנייה

במרץ 1943 הוקם קבוצת הקרב ההנה, בפיקודו של גוסטב ההנה, שהשתייכה לארמייה ה-16, וב-20 ביולי 1943 הפכה קבוצת הקרב לקורפוס השמיני החדש. ב-1 באפריל 1944 מונה יוהנס בלוק למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-15 באפריל 1944 מונה הנס שלמר למפקד הקורפוס, וב-12 במאי חזר ההנה לפקד על הקורפוס. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, וב-10 בספטמבר 1944 מונה ולטר הרטמן למפקד הקורפוס. בינואר 1945 לחם הקורפוס במהלך מבצע ויסלה-אודר, ובפברואר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחם עימה בקרב על שלזיה. ב-19 במרץ 1945 מונה פרידריך ויזה למפקד הקורפוס, וב-20 באפריל החליפו הורסט פון מלנתין, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.