google/wiki40b huggingface dataset:
האספה המחוקקת של סבסטופול

היסטוריה

הגוף העירוני המחוקק הראשון בעיר סבסטופול הוקם לראשונה ב-22 במאי 1816 בשם הדומה העירונית של סבסטופול (ברוסית: Севастопольская городская дума), לאחר שהשליטה על העיר הועברה מהצבא הרוסי לידיים אזרחיות.
ב-27 במרץ 1917 הוקמה מועצת נבחרי העם, ברם בדצמבר אותה שנה מועצה צבאית שלטת נטלה לידה את סמכויות החקיקה והניהול בעיר עד לכינונה מחדש, של המועצה בשנת 1921. בדצמבר 1939 נערכו לראשונה בחירות עממיות, הראשונות בעיר מאז כינון ברית המועצות. ביולי 1942, העיר נכבשה על ידי הנאצים וגופי החקיקה שבו לפעילות רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1961 החלוקה המנהלית של סבסטופול אורגנה מחדש.
ב-1992 הוקמה המועצה העירונית של סבסטופול (באוקראינית: Севастопольська міська рада) כגוף עירוני מחוקק ומינהלי שפעל הן כגוף מחוקק והן כעירייה. הבחירות הראשונות לראשות המועצה נערכו ביולי 1994. מאז, ועד שנת 2014 נהנתה מפלגת האזורים הפרו-רוסית מתמיכה רחבה בעיר.
לאחר סיפוח חצי האי קרים בשנת 2014 המועצה פורקה ובמקומה הוקמה האספה המחוקקת כגוף מחוקק ונוסד גוף עירוני בשם ממשלת סבסטופול, שפועל בנפרד כעירייה.
בבחירות שנערכו בשנת 2014 זכתה מפלגת רוסיה המאוחדת לרוב מובהק.
אלברטו פוג'ימורי

ביוגרפיה

פוג'ימורי נולד בפרו להורים שהיגרו מיפן. הוא היה מהנדס חקלאי וזמן מה כיהן כרקטור של אוניברסיטה. לקראת הבחירות בשנת 1990, על רקע תוהו ובוהו כלכלי בפרו, מכר את ביתו ומכוניתו והצטרף למירוץ הבחירות עם מצע כלכלי שמרני. עם התקרבות הבחירות, הוא הצליח לגבור בפופולריות מול מריו ורגס יוסה שהציג משנה כלכלית ת'אצריסטית, ובבחירות עצמן קיבל 1% פחות מיוסה ועלה עימו לסיבוב השני. בסיבוב השני גבר פוג'ימורי על יוסה ונבחר לנשיא פרו. פוג'ימורי הוביל הפרטה מסיבית של תעשיות שהיו בבעלות המדינה ונודע כמי שהביא יציבות כלכלית ושקט לפרו. בניגוד לקודמו בתפקיד הנשיא, הוא נלחם בארגון הגרילה והטרור המאואיסטי "הנתיב הזוהר", ששלט בחלקים נרחבים של פרו בעת שעלה לשלטון, ביד קשה והצליח להביסה ולהביא שקט לפרו. פוג'ימורי נבחר לכהונה שנייה בבחירות ב-1985. לקראת הבחירות באפריל 2000 דאג פו'ימורי לשנות את החוקה כדי שיוכל להתמודד בשלישית, וגבר על אלחנדרו טולדו יריבו העיקרי.
במהלך יולי - נובמבר 2000 התקיימו סדרת הפגנות ועימותים בלימה ובקונגרס הפרואני, בראשות אשתו של טולדו, אליאן קארפ הישראלית לשעבר, בהפגנות ברחובות, וטולדו עצמו בקונגרס הפרואני. פוג'ימורי הואשם על ידי בני הזוג טולדו - קארפ, בשחיתות ונדרש לוותר על כסאו. באוקטובר 2000 התפרסמה קלטות וידאו בה נראה יועצו של פוג'ימורי מנסה לשחד חבר קונגרס. בעקבות זאת, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ. ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא נמלט ליפן, משם שלח את התפטרותו בפקס ומאוחר יותר הגיש רשמית את התפטרותו בשגרירות פרו בטוקיו. 
בעת נסיעה לצ'ילה הוא נעצר והוחזק מ-7 בנובמבר 2005 עד 18 במאי 2006, אז שוחרר בתנאי שלא יעזוב את המדינה. ב-3 בינואר 2006 הגישה ממשלת פרו בקשה רשמית להסגרתו. פוג'ימורי הוסגר לבסוף בספטמבר 2007.
ב-11 בדצמבר 2007 הועמד לדין על אישום נפרד מהאישום לפגיעה בזכויות האדם, ונשפט ל-6 שנים.
ב-7 באפריל 2009 נידון ל-25 שנות מאסר לאחר שהורשע בפשעי מלחמה. הוא הורשע בכך שהקים יחידות חיסול צבאיות אשר בשני מקרים פתחו באש על אזרחים שהפגינו נגדו, ובכך גרמו למותם של לפחות 25 אנשים, בהם ילדים. בתחילת ינואר 2010 נדחה ערעורו. 
בתו הבכורה, קייקו פוג'ימורי (שמה נהגה בספרדית קייקו פוחימורי), היא מנהיגת מפלגת הכוח הפופולרי שהתמודדה לנשיאות פרו ב-2016 אך הפסידה למועמד מפלגת המרכז.
ב-24 בדצמבר 2017 (ערב חג המולד), חנן נשיא פרו, פדרו פבלו קוצ'ינסקי, את פוג'ימורי מסיבות הומניטריות והוא שוחרר לחופשי.
איל ניגוח ימי

איל הניגוח היה כלי הנשק העיקרי של אוניות המלחמה הים-תיכוניות בעת העתיקה, מהמאה התשיעית ועד שלהי המאה הראשונה לפנה"ס. האיל היה חלק מגוף האונייה, ובלט מקצה השדרית בגובה קו המים לערך. באמצעותו ניתן היה לנגח ולהטביע את אוניית האויב או לשתק את תנועתה. הוא נקרא ביוונית 'אֶמְבּוֹלוֹס' (ἔμβολος) ובלטינית 'רוֹסְטְרוּם נָאוִויס' (rostrum navis). בתלמוד הוא נזכר בשם 'אילָא דספינתא'.
קודם המצאת איל הניגוח מילאה אוניית המלחמה העתיקה הים-תיכונית שני תפקידים. הראשון והקדום בהם היה הובלת לוחמים מחוף אחד לשני, כשהלחימה עצמה נערכת ביבשה; מאמצע האלף השני לפנה"ס לערך היה הקרב הימי מעין גרסה "רטובה" של הלחימה ביבשה: האונייה שימשה משטח צף, עליו נלחמו חיילים בקרב פנים-אל-פנים כביבשה. הופעת איל הניגוח במאה ה-9 לפנה"ס לערך חוללה מהפכה של ממש בלוחמה הימית: איל הניגוח הפך את האונייה עצמה לכלי נשק, שמטרתו להטביע את אוניית האויב על אנשיה או לשתק את תנועתה כך שלא תוכל ליטול חלק פעיל בקרב. יש המשווים את חשיבות המצאתו של איל הניגוח להעלאת התותח על סיפוני אוניות במאה ה-16 לספירה.
איל הניגוח הביא לשינויים מפליגים במבנה אוניית המלחמה העתיקה. כדי לנגח ביעילות, נדרשה הספינה להיות מהירה ובעלת כושר תמרון, תכונות המושפעות במידה רבה על ידי עוצמת כוח ההנעה שלה, כלומר על ידי מספר החותרים. הבעיה, כיצד להגדיל את מספר החותרים מבלי להגדיל במידה ניכרת את ממדי האונייה, על מנת לא להחלישה ולערער את יציבותה, מצאה את פתרונה בדמותה של הדו-חתרית וזמן קצר אחר-כך של התלת-חתרית, מלכת הזירה הימית בתקופה הקלאסית.
תור הזהב של לוחמת הניגוח בים היה במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס, והיא הובאה לביטויה הנעלה ביותר בעיקר בידיהם של ציי אתונה, רודוס וקרתגו. הופעת אוניות הענק הרב-חתריות בתקופה ההלניסטית העלתה את חשיבות לוחמת הסיפונים וירי כלי הקלע ודחקה במעט את תמרוני הניגוח אך לא העבירה אותם מן העולם. איל הניגוח הלך ואיבד בהדרגה את חשיבותו רק לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס), כשהים התיכון הפך ל"אגם רומאי" ולא נותרו עוד אויבים ימיים ראויים לשם להתמודד עימם בקרבות סדורים.
ניסיון להחיות את לוחמת הניגוח נעשה במאה ה-19, במלחמת האזרחים האמריקאית ובקרב ליסה, אך הוא היה בלתי יעיל ועל כן קצר-ימים.
מרצדת

מִרְצֶדֶת (או מוֹבַּיְיל, מאנגלית: Mobile - נייד) היא פסל קינטי שעקרון פעולתו מבוסס על שיווי משקל. המרצדת האמנותית הומצאה על ידי אלכסנדר קלדר ב-1931‏.
מרצדת התלויה מן התקרה משמשת לקישוט בתים. מרצדת כזו עשויה בדרך כלל קשתות, שמקצה כל אחת מהן תלויה קשת נוספת או קישוט, בדומה לעץ בינארי מאוזן. האיזון חשוב כדי ששיווי המשקל של המרצדת יישמר. חלקי המרצדת מחוברים בחוטים דקים, לבנים או שקופים, ונותנים את ההרגשה שהקישוטים תלויים בחלל האוויר.
כיום נפוצים פעמוני רוח, שהם מעין מרצדות אודיו-ויזואליות. בניגוד למרצדת המסורתית, שרכיביה מרוחקים זה מזה כדי שלא יסתבכו זה בזה, רכיבי פעמון הרוח קרובים זזה לזה כדי שיפיקו צליל נעים בפוגעם זה בזה. החוטים בפעמון רוח קצרים הרבה יותר.
סוג נוסף של מרצדת הוא מרצדת לתינוקות, הנתלית מעל מיטת התינוק. עקב שיקולי בטיחות מרצדת כזו מיועדת לחודשי החיים הראשונים בלבד, כאשר התינוק עדיין לא יכול להגיע אליה אלא רק להתבונן בה. מרצדת המיועדת לתינוקות בנויה בדרך כלל חלקי פלסטיק וספוג עמידים. אם יש בה חוטים - הם קצרים כדי למנוע סכנת חנק. מרצדות לתינוקות קיימות בשלל דוגמאות וצבעים, בין השאר ישנן המונעות חשמלית והמשמיעות מנגינות. ישנן גם מרצדות בצבעי שחור-לבן המיועדות לתינוקות צעירים (בעקבות תאוריה הנוגעת לראיית הצבעים בתחילת החיים).
גשר ת'רוגס נק

מבנה הגשר

אורכו של הגשר 549 מטרים בין שני מגדלי התמיכה, ואורכו הכולל 887 מטרים.
ארכיטקטורת MIPS

MIPS (ראשי תיבות של Microprocessor without Interlocked Pipeline Stages) היא ארכיטקטורת סט פקודות עבור מעבדים מסוג RISC שפותחה על ידי חברת MIPS Technologies. מעבדי ה-MIPS הראשונים היו מעבדי 32 סיביות אך מעבדים מאוחרים יותר עובדים עם מילה בגודל 64 סיביות. מעבדי MIPS היו בשימוש בתחנות עבודה ושרתים שונים בשנות השמונים וכיום נפוצים בעיקר במערכות משובצות. חלק ממעבדי MIPS פועלים בשיטת Big endian וחלק בשיטת Little endian.

היסטוריה

MIPS החל את דרכו כפרויקט מחקר באוניברסיטת סטנפורד של צוות בראשות ג'ון הנסי (John L. Hennessy). בהמשך ייסד הנסי חברה בשם MIPS Computer Systems (כיום MIPS Technologies) שייצרה את המעבדים. החברה נקנתה על ידי סיליקון גרפיקס בשנת 1992.
כמו ARM, גם MIPS מספקת רישיונות למימוש המעבד כחלק ממעבדים אחרים, ומעבדי MIPS נפוצים למדי במערכות משובצות.
מבצע נוף פראי

מהלך המבצע

לאחר שבוטל מבצע מיוחד של יחידת אגוז, הורה מפקד היחידה, סא"ל משה (צ'יקו) תמיר, לפלוגה מהיחידה לצאת לפעולה שכללה ביצוע מארבים בסמוך למוצב צה"ל שבג'בל סוג'וד, ברצועת הביטחון שבדרום לבנון, במורדות המערביים של רכס הרפיע. בספרו כותב תמיר כי שם המבצע נבחר בשל ההרים, "שמהם נשקף נוף עוצר נשימה, ולכן זכה לשם הקוד 'נוף פראי'." הכוח, בפיקודו של דוד המ"פ, שכלל שלושה צוותי לוחמים בפיקודם של הקצינים אבנר ערן וארז, נערך לשהייה של שלושה ימים בשטח הררי סבוך.
ביום השלישי של המבצע, לאחר שלא נוצר מגע עם מחבלי חזבאללה, בעת שנערכו הכוחות לנסיגה מהשטח ולחזרה רגלית למוצב ריחן, בעוד צוותו של ארז נע לנקודת החבירה עם שאר הכוחות, לקראת תנועה מסודרת למוצב, הבחין ארז במחבל במדרון שמעליו ופתח באש. המחבל נפגע ונמלט. הכוח פתח במרדף, תוך שהוא נעזר בכלב תקיפה. הכלב מצא את המחבל והכוח שב וירה עליו. בהמשך מצא הכוח עמדה של מחבלי החזבאללה, ובה מטענים ואמצעי לחימה. בהמשך הלחימה, הצוות בפיקודו של ערן, שהתמקם רחוק יותר, נכנס ללחימה באיחור כי לא שמע את הדי הקרב. אך הזדרז להתמקם בעמדה שנקבעה מראש למקרה כזה, המקלען של הכוח זיהה שלושה מחבלים בורחים מאזור הלחימה ופתח באש. אליו הצטרפו לוחמים נוספים והמחבלים נפגעו ונעלמו במדרון הסבוך. במהלך הקרב ירו מחבלי חזבאללה במרחב אש מקלעים, מרגמות, תותחים ללא רתע ואש נ"מ לעבר הכוח מכמה כיוונים. מסוקי קרב של צה"ל שהוזנקו כדי לספק אש לחיפוי לטובת הכוחות פגעו בעמדות המקלעים של חזבאללה. צבא לבנון, בצעד חריג, בחר להתערב בלחימה ולירות על המסוקים. אלה ירו חזרה והשמידו שלושה משוריינים נושאי תותחים נגד מטוסים של צבא לבנון. 
האש של חזבאללה שככה מעט, וכוח לוחמי אגוז החל להתכונן לחזור למוצב ריחן עם לילה. צוותו של ערן עבר בתנועתו חזרה דרך מקום ההיתקלות ודיווח כי זיהה שתי גופות של מחבלים. בשל ההתנהגות החריגה של המחבלים בקרב עלתה בפיקוד צפון ההשערה כי בקרב השתתף פעיל בכיר של ארגון החזבאללה. בעקבות זאת, ובשל אסון השייטת שאירע בתחילת החודש, פקד סא"ל תמיר, ששהה בכל העת בעמדת הפיקוד במוצב ריחן, על הכוח להעמיס את הגופות על אלונקות ולשאתן עִמו בחזרה לשטח ישראל, וזאת לצורכי משא-ומתן עם הארגון, על החזרת גופות החללים מאסון השייטת. משתהו מפקדי הכוח בשטח על הפקודה החריגה, ענה להם תמיר בקשר "יש לנו חוב, מישהו מסתכל עלינו עכשיו מלמעלה." ההחלטה אושרה על ידי אלוף פיקוד צפון, עמירם לוין. עם עלות השחר שבו לוחמי אגוז בלא פגע למוצב ריחן.

תוצאות המבצע

בדיעבד התברר כי בהיתקלות נהרג האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, שהיה לוחם בכוח המיוחד של החזבאללה. גופתו, ביחד עם גופות לוחמי חזבאללה אחרות, הוחזרה ללבנון בתמורה לחלקי גופתו של לוחם שייטת 13 איתמר אליה, שנהרג באסון השייטת.
אנדריי גוסין

ביוגרפיה

אנדריי גוסין נולד בעיר זלוטשוב במערב אוקראינה בתקופת ברית המועצות. שני הוריו היו ספורטאים : אביו כדורגלן ואמו עסקה באתלטיקה. למד חינוך גופני בעיר לבוב, בעת לימודיו החל לשחק בקבוצות חובבים.

קריירת כדורגלן

גוסין החל את הקריירה של כדורגלן מקצועי בשנת 1992, כאשר זומן לשחק בשורות מועדון הכדורגל קרפטי לבוב. לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. גוסין שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו ואף הושאל למשך שנה לקבוצת צסק"א קייב. בשנת 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת שלדינמו במשחק ליגת העל האוקראינית. גוסין שיחק במדי דינמו קייב במשך 9 שנים והיה אחד הקשרים המוצלחים בליגה האוקראינית באותה תקופה.
בשנת 2005 עזב את דינמו ועבר לשחק בליגה הרוסית. הוא שיחק שתי עונות בקבוצת קריליה סובייטוב סמרה והיה קפטן של הקבוצה. לאחר מכן עבר לסאטורן ראמנסקו, בה היה מאמן-שחקן. בתום עונה אחת עזב את סאטורן וחתם חוזה לשנתיים בקבוצת חימקי. בפועל לא שיחק בחימקי אפילו משחק ליגה אחד- הוא נאלץ לפרוש מהמשחק הפעיל עקב פציעה.

נבחרת

בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק גוסין מאז יוני 1993. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול קרואטיה (במשחקו הראשון הצליח להבקיע שער).
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. השתתף בכל מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות. בסיום המונדיאל - פרש מהנבחרת.

קריירת אימון

בשנת 2010 הצטרף גוסין לצוות המאמנים של קבוצת אנז'י מחצ'קלה מהליגה הרוסית. בהמשך אימן את קבוצת המילואים של דינמו קייב ואת קבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
באדן פאוול (גיטריסט)

ביוגרפיה

באדן פאוול נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל. אביו קרא לו על שמו של הגנרל רוברט באדן פאוול. כשהיה בן 3 משפחתו עברה לגור בפרבר בעיר ריו דה ז'ניירו. לסביבה החדשה שבה הוא חי הייתה השפעה רבה עליו ומוזיקאים מפורסמים רבים עברו בביתו במהלך שנות נערותו. הוא התחיל ללמוד גיטרה אצל ג'יימי פלורנס שהיה גיטריסט שורו מפורסם בשנות ה-40. פואל התגלה כגיטריסט מוכשר מאוד וזכה בתחרויות רבות עוד בצעירותו. בגיל 15 הוא כבר ניגן באופן מקצועי יחד עם זמרים ולהקות בסגנונות שונים. בצעירותו באדן פאוול אהב מאוד לנגן סווינג וג'אז, אבל הוא ידוע בעיקר כגיטריסט בוסה נובה ברזילאי יוצא מן הכלל.
פרסומו הראשון הגיע לאחר שהלחין את שירו של בילי בלנקו ב-1959. השיר נקרא "Samba Triste" וזכה להצלחה רבה ובוצע על ידי אמנים רבים כמו סטן גץ וצ'ארלי בירד באלבומם "ג'אז סמבה".
ב-1963 פגש את המשורר-פזמונאי ויניסיוס דה מוראיס והחל שיתוף פעולה שהוליד קלאסיקות מהמוזיקה הברזילאית של שנות ה-60. למרות שהבוסה נובה הייתה המוזיקה האהובה בברזיל של שנות ה-60 באדן וויניסיוס רצו להתעלות הסאונד האהוב על ידי שילוב של סגנונות אפרו ברזילאים וסמבה מריו דה ז'ניירו. התוצאה הייתה האלבום "Os Afro-Sambas de Baden e Vinícius" שיצא ב-1966.
במהלך אותם שנים הוא למד הרמוניות מורכבות, והוציא הקלטות בחברות תקליטים ברזילאיות, צרפתיות, וגרמניות. בנוסף עבד כגיטריסט אולפן בברזיל.
בשנות ה-70 הרבה להקליט באירופה וברזיל. את שנות ה-80 הוא העביר בצרפת וגרמניה והיה בפרישה זמנית. בשנות ה-90 חזר לברזיל יחד עם משפחתו ושם הוא המשיך להקליט ולהופיע. בסוף שנות ה-90 עבר גמילה מאלכוהול אך למרות זאת מצבו הבריאותי התדרדר והוא נפטר בשנת 2000 מדלקת ריאות.
בגיל 19 החליט להפסיק לנגן על גיטרה חשמלית והמשיך לנגן גיטרה קלאסית במשך כל הקריירה שלו. הוא התעניין בסגנונות מוזיקה רבים בנוסף לסמבה ולבוסה ובעיקר גם הושפע מהג'אז האמריקאי, במיוחד בי-בופ וסווינג, וגם הושפע מהגיטריסט דג'אנגו ריינהארדט. הוא ביצע את הסטנדארטים המפורסמים 'Round Midnight של ת'לוניוס מונק בשני ביצועים ואת All the Things you Are של ג'רום קרן באלבום הסולו הראשון שלו.
בסגנון הנגינה המפותח של באדן פאוול אפשר להבחין בשילוב של הרמוניות ג'אז מורכבות וטכניקת נגינה קלאסית ביחד עם החדרת המקצב הברזילאי עם יד ימין האופייני לבוסה נובה.
פרוטו-שמית

פרוטו-שמית היא השפה האם  המשוערת של השפות השמיות. הכלי העיקרי בשחזור השפה הוא השוואה בין שפות שמיות שונות, שפות דומות להן ושפות שדוברו סמוך לאזור השפות השמיות. ההיסטוריה הכתובה הארוכה של משפחת השפות השמיות מסייעת לחקר השפה.

גאוגרפיה, דמוגרפיה והיסטוריה של דוברי השפה

בשנת 2009 תיארכו אנדרו קיטשן ועמיתיו את זמן הדיבור בשפה לסביבות שנת 3750 לפני הספירה, עם ניצני תקופת הברונזה המוקדמת. מדובר בתקופה שבה המזרח התיכון היה מיושב בחקלאים מיומנים שעמדו להתחיל את השימוש במתכות. השפות השמיות העתיקות ביותר שנמצאו מהן עדויות כתובות הן שפות שהתפתחו מהשפה הזו, ומתוארכות לסביבות שנת 3000 לפני הספירה, לכל המוקדם.
ישנן מספר השערות לגבי הפרטים הגאוגרפיים והדמוגרפיים של דוברי השפה הפרוטו-שמית. ההשערות המקובלות לגבי מיקום החברה שדיברה בשפה זו מצביעות על חצי האי ערב, צפון מסופוטמיה או הלבנט. ההשערה המקובלת היא שהחברה הזו נוצרה מצאצאי מהגרים מצפון מזרח אפריקה, שדיברו בשפה הזו ממשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. השערה זו נתמכת בעובדה שמבין כל השפות האפרו-אסיאתיות רק השפות השמיות מדוברות מחוץ לאפריקה. ההשערה ההפוכה, ולפיה שאר השפות האפרו-אסיאתיות התפתחו באפריקה בעקבות הגירה מהמזרח התיכון, אינה סבירה. זאת משום שהגירה כה מסיבית מתוך חצי האי ערב לא הייתה אפשרית בתקופה בה טרם בוית הגמל, ומשום שהגירה כה מסיבית מאזור הסהר הפורה הייתה מביאה לכל האזור אנשים שמדברים שפות שונות לחלוטין. העדות לשפות אחרות האלו היא בהשפעה הרבה שלהן על האכדית.
עוד תימוכין להשערת המוצא האפריקני של אבותיהם של דוברי הפרוטו-שמית יש בקשרים הלשוניים בין השפות האפרו-אסיאתיות ובין שפות אפריקניות אחרות. חיזוק נוסף להשערה יש בגילויים שלפיהם אזור הסהרה היה הרבה פחות מדברי באלף החמישי לפני הספירה - כי סביר שהליך המדבור של הסהרה דחק אוכלוסייה אנושית רבה ממנו אל אסיה ולא להפך. תהליך זה דחק גם אוכלוסיות של בעלי חיים, והשפעתו ניכרת גם בצומח (ראו Sahara pump theory).
בתקופה שבה חיו דוברי הפרוטו-שמית אף לא עם אחד בעולם ייסד מדינה או השתמש בכתב, כנראה. התרבות הראשונה שעשתה זאת היא שומר - תרבות דוברת שפה לא שמית - באזור דרום מסופוטמיה. העם השמי הראשון שלמד מן השומרים את הכתב ואת ארגון השלטון במדינה כבר לא דיבר פרוטו-שמית, אלא אכדית.
רג'ינלד גודול

חייו

גודול, יליד לינקולן, למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובאירופה. בשנת 1929 התמנה לנגן עוגב ולמנצח מקהלה בכנסיית סט. אלבן בהולבורן, לונדון. בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטים קצר-הקיום של אוסוואלד מוסלי, חילק עלונים והשתתף באסיפות. הוא הפיץ בגלוי את השקפותיו הפרו-נאציות במשך מלחמת העולם השנייה ונעצר לזמן קצר.
גודול הצטרף ללהקת סדלר'ס ולס, מבשרת האופרה האנגלית הלאומית, בשנת 1944. לניצחון מוקדם זכה כשניצח על הצגת הבכורה של "פיטר גריימס" מאת בריטן בשנת 1947. הוא היה עוזר מנצח למנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, קרל רנקל בסוף שנות ה-40'. גודול ניצח גם בפסטיבל גליינדבורן, בין השאר על עוד הצגת בכורה של בריטן, הפעם "אונס לוקרציה", שהייתה גם ההקלטה הראשונה שלו, עם חברת EMI.
חלק גדול מן הקריירה עבר עליו בניצוח תזמורות בבית האופרה המלכותית ובאופרה של סדלר'ס ולס. הוא עזב את קובנט גארדן כשגיאורג שולטי התמנה למנהל מוזיקלי באופרה המלכותית, בחלקו משום ששולטי היה צעיר ממנו ב-11 שנים ובחלקו מתוך עוינות גזענית. בסדלר'ס ולס עבד גודול בשיתוף פעולה עם ליאונרד האנקוק, ראש הסגל המוזיקלי של סדלר'ס ולס.
גודול, אדם צנוע מטבעו, התבלט באחריות ימיו משעלה בידו להיחלץ מצלם של מגדולי המנצחים (גרמנים ואוסטרים) של תקופתו. במשך שנים עמד הכן להחליפם בשעת הצורך, ניצח על חזרות ואימן זמרים. אבל לא היו אלה קלמפרר, קאראיין או פורטוונגלר שאליהם השוו אותו. ההשוואה הייתה בינו לבין שולטי, כששניהם ניצחו והקליטו את מחזור הטבעת של וגנר. לתשומת לב מיוחדת זכו ההבדלים בטמפו ובטמפרמנט, אבל גודול זכה להערכה בעיקר על תשומת הלב לפרטים (ולהערות של וגנר) ועל החזרות הרבות והממושכות שלו. להקלטות של שולטי, שנעשו בווינה היה היתרון שבמשיכת סולנים בולטים יותר (ששרו בשפת המקור) והן נהנות כיום מהערכה רבה יותר, מן הסתם, במידה בלתי מבוטלת הודות לטמפי הנמרצים יותר שלהן, אף כי הקלטות שנעשו בתקופה האחרונה על ידי ברנבוים ולוין חזרו לגישה שקולה יותר.
בסוף שנות ה-60' וראשית ה-70', ניצח גודול על כמה הפקות וגנר מהוללות באופרה של סדלר'ס ולס (בהמשך האופרה האנגלית הלאומית), שהביאו למהפך ביוקרתו הדועכת וביססו אותו כאחד ממנצחי וגנר הראשונים במעלה בזמנו. הוא ניצח על "המייסטרזינגר" בשנת 1968 ועל "מחזור הטבעת" השלם משנת 1970 עד 1973, שתי ההפקות באנגלית, וביים בסגנון האיטי והשקול, שהיה לסימן ההיכר המובהק שלו..
גודול היה אהוב על נגנים וזמרים שעמם עבד במשך תקופות ארוכות ובנה יחסי קרבה והבנה הדדיים, שקיבלו ביטוי באיכות הקלטותיו, בייחוד עם זמרים בריטים שאת הקריירות שלהם טיפח.
עצם העדר האנוכיות והכריזמה ציין אותו ביותר. מבקרים בריטים רבים מעריכים את מחזור הטבעת שלו כאחד היפים ביותר מבחינה ווקאלית, גם אם דמדומי האלים שלו נמשכת שעה יותר מאלה של קרל בהם ופייר בולז.
ד. קרן הולמן, "מבצעים וכלים: "הטבעת" של וגנר באנגלית של אנדרו פורטר".
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-1987 ברויאל אלברט הול בלונדון, שם ניצח על להקת האופרה האנגלית הלאומית בביצוע המערכה השלישית של פרסיפל מאת וגנר. בצוות הזמרים היו גווין האוול ("גורנמאנץ"), וארן אלסוורת' ("פרסיפל") ניל האוולט ("אמפורטאס") ושלאג סקוויירס ("קונדרי").
ג'ון לוקאס פרסם ביוגרפיה מאושרת של גודול, רג'י, בשנת 1993.
אנסטסיה פריחודקו

קריירה

סיימה את האוניברסיטה לתרבות ואומנויות בקייב. התפרסמה ברוסיה לאחר זכייתה בתוכנית הטלוויזיה "מפעל הכוכבים 7" (ברוסית: Фабрика звёзд-7), שמשודרת בערוץ הראשון של רוסיה.
ב-7 במרץ 2009 נבחרה לייצג את רוסיה בתחרות האירוויזיון השנתית. בתחרות, שהתקיימה במאי 2009 במוסקבה, היא ביצעה את השיר "מאמו" (באוקראינית: Мамо). אנסטסיה הגיעה למקום ה-11 עם 91 נקודות. בשנת 2010 היא התמודדה למועמדות להיות נציגת אוקראינה באירוויזיון 2011 אך לא נבחרה.
מאברו זק"ש

קורות חייו

נולד כמוריץ זק"ש בכפר יאנושהאזה שבאזור הונגריה המודרנית. בן לעמנואל-מנדל בן אליהו (1863-1789) שהיה רופא ומוהל ולרוזליה זק"ש ואח לאדוארד (1892-1823). ב-1828 עקרה משפחתו לזאגרב ובה רכש השכלה יסודית. יצא ללימודי רפואה באוניברסיטה הרפואית בווינה וב-25 באפריל 1848 הוסמך כדוקטור לרפואה. מאברו זק"ש היה היהודי הראשון מאזור קרואטיה שהוסמך לרפואה. עם סיום לימודיו שב לזאגרב והועסק כרופא העיר ובהמשך המחוז. הוא התגייס לצבא האימפריה האוסטרית ושירת כרופא צבאי. זק"ש התמחה ברפואה משפטית, ב-1849 החל להרצות בנושא באוניברסיטת זאגרב ונחשב למייסד הענף בממלכת קרואטיה. הוא הרצה גם בתחומי הרפואה והרוקחות באוניברסיטת זאגרב עד ליום מותו.
במקביל היה זק"ש פעיל בקרב יהודי זאגרב. ב-1854 נבחר לראש הקהל. בתפקידו פעל ביחד עם הרב הראשי ד"ר ליאופולד רוקונשטיין לפשרה בין הקהילה האורתודוקסית לבין הקהילה הנאולוגית, במטרה להציג עמדה אחידה מול השלטונות לצורך הקמת בית כנסת מרכזי ליהודי העיר. בזכות מעמדו הציבורי רכש קשרים אישיים עם הבאן של ממלכת קרואטיה ועם חשמן הכנסייה הקתולית אשר הועילו להשגת מטרותיו הציבוריות. ב-1858 עלה בידי זק"ש להשיג פשרה בין שתי הקהילות והקהילה האורתודקסית הפסיקה את פעילותה העצמאית. שנה מאוחר עלה בידי הקהילה להשיג את אישור השלטון המקומי ולרכוש מקרקעין לצורך הקמת בית הכנסת. ב-1860 סיים את תפקידו כראש הקהל, המשיך להיות פעיל בארגוני סעד וצדקה ולהרצות באוניברסיטת זאגרב.
מאברו זק"ש היה נשוי לגרציאלה לבית פריץ ואב לבן: אנריקה - הינקו (1916-1859) אשר כיהן בהמשך כיו"ר הקהילה היהודית ברייקה, ולשתי בנות: ויקטוריה ומתילדה. ב-5 במאי 1888 נפטר ברייקה בעת שביקר את בנו.
מרדכי אריאלי

מרדכי אריאלי (1909, פולין - 9 באוקטובר 1993, ישראל), צייר ישראלי.

קורותיו

נולד בשם מרדכי מורז'ינסקי בעיר סובאלקי שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית, למשפחה מסורתית. אביו היה צייר. למד ב"חדר" ובבית ספר עממי רוסי.
המשיך לימודיו במשך שבע שנים בבית ספר תיכון עברי. בעקבות הכרות עם הצייר בוריס שץ, שהמליץ לו לנסוע לארץ ישראל וללמוד בבצלאל, עלה ארצה ב-1926. בבצלאל למד עד סגירת המוסד ב-1928 ונחשב לאחד "המורדים", בשל נטיתו לציור מודרני. בעקבות אחיו, דוד מורז'ינסקי, נסע ב-1931 לפריז ולמד שם בגראנד שומייר ובאקול פופרייר דה דסון עד 1934.
לאחר שובו לארץ עבד בבניין ומאוחר יותר החל לעבוד כצייר שלטי הפרסומת לסרטים בקולנוע "מגדלור". התמיד במלאכה זו  במשך 18 שנים. 
בשנת 1937 הצטרף לאגודת הציירים והפסלים וב-1949 חבר לקבוצת "אופקים חדשים", שימש כמזכיר הקבוצה בין השנים 1953-57 והציג בכל תערוכות הקבוצה בארץ ובעולם.
אריאלי התגורר ברחוב קרני ברמת-אביב.
נפטר בכ"ד בתשרי תשנ"ד ונטמן בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את רעייתו אסתר אריאלי, שני ילדים ושישה נכדים.
ניקולא מישלן

ניקולא מישלן (Nicolas Michelin, נולד ב-25 בינואר 1955 בפריז) הוא אדריכל ומתכנן ערים צרפתי. 
לאחר לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה Paris VI ולימודי אדריכלות בבית הספר לאדריכלות
Paris-Conflans קיבל תעודת אדריכל DPLG בשנת 1980.
בשנת 1988 הקים יחד עם האדריכל פין גייפל (Finn Geipel) את סטרוקטורת החיפוי של הארנה של נים מיד לאחר מכן הקימו את קבוצת LABFAC ("מעבדה לאדריכלות") משרד אדריכלים חשוב הפועל בפריז וברלין ואחראי בין היתר על בית הספר לאומנויות של לימוז' (צרפתית - École d'Arts de Limoges) ועל מבנה תיאטרון קימפר (צרפתית - Théâtre de Quimper).
בשנת 2001 הקים משרד אדריכלים עצמאי לאדריכלות ותכנון ערים - ה-"ANMA". המשרד זכה בפרס הצרפתי "סרגל הכסף" (צרפתית - Équerre d'Argent) על תכנון אולם הספורט המרכזי של העיר גרנובל בצרפת.
מאז ספטמבר 2000 הוא מכהן כמנהל בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי.