google/wiki40b huggingface dataset:
מדינה מפותחת

מדינה מפותחת, או מדינה מתקדמת (לעיתים מכונה גם מדינה עשירה או מדינה מתועשת) היא מדינה המאופיינת באיכות חיים גבוהה ושכלכלתה מגוונת ומבוססת באופן משמעותי על תעשיית מידע מחקר ופיתוח. במונח מדינה מפותחת נעשה שימוש לרוב בענייני כלכלה.
בדרך כלל, מדינה כזו גם מאופיינת בתוצר גבוה לנפש, אם כי המדינה לא תיחשב מפותחת - אם השיעור הגבוה של התוצר לנפש השורר בה - נובע מניצול (זמני בדרך כלל) של אוצרות טבע. מדינה שאינה מפותחת נקראת בשפת הכלכלנים מדינה מתפתחת, אם כי לעיתים הסיווג "מדינה מתפתחת" מכוון גם להבחין בין מדינת עולם שלישי למדינה שאיננה מדינת עולם השלישי אך גם איננה "מדינה מפותחת".
במדינה מפותחת רובם המוחלט של התושבים מתגוררים בערים, ועוסקים בענפים שונים של התעשייה, השירותים והמסחר. רק מיעוט התושבים עוסק בחקלאות, והחקלאים משתמשים בשיטות מודרניות המאפשרות להגדיל מאוד את התפוקה.
החלוקה של מדינות העולם למפותחות ולמתפתחות משמשת ארגונים בינלאומיים דוגמת האו"ם, קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי, בבואם לחלק סיוע כלכלי בין המדינות המתפתחות מצד אחד ולרתום את המדינות המפותחות לסייע מצד שני.

מונחים חליפיים או קרובים

מונחים אחרים המשמשים להבחנה הדיכוטומית בין מדינות מפותחות למדינות מתפתחות הם: העולם הראשון לעומת העולם השלישי, העולם המערבי מול המזרח, מדינות מתועשות לעומת מדינות שאינן מתועשות, ולעיתים גם חציו הצפוני של כדור הארץ לעומת זה הדרומי.
המונח המקובל על קרן המטבע הוא 'כלכלות מתקדמות', ובנוסף על שתי הקטגוריות הרגילות - מוסיפה הקרן דרגת ביניים של 'מדינות בשלבי מעבר' (כשהכוונה אל מדינות הגוש הסוביטי לשעבר).
גישה ביקורתית מבית תאוריית התלות אינה מקבלת את ההנחה העומדת בבסיס החלוקה למדינות מפותחות ומתפתחות המבוססת על תאוריית המודרניזציה, ועל כן מעדיפה את השימוש במונחים "מדינה מפותחת, ומדינה "תת-מפותחת". מונח תת-הפיתוח מצביע על יחסי הניצול השורים בין מדינות שונות, קרי שהפיתוח של האחת קשור, תלוי ונובע מתת הפיתוח של האחרת.

מדינות מתקדמות

בקרב 193 המדינות החברות באו"ם - פחות מחמישית מתוכן (38 מדינות) הן מתקדמות (נכון לשנת 2011). אליהן מתווספות עוד שתי מדינות מתקדמות שאינן חברות באו"ם, ובסך הכל: 40 מדינות בעולם הן מתקדמות.

מקרים מיוחדים

המדינות הבאות אינן נחשבות מפותחות בדרך כלל משום שהתפתחותן אינה מתבטאת במשק מודרני של סחורות ושירותים מתקדמים אלא מענף אחד שבו זכו בשל נסיבותיהן הגאוגרפיות, בניגוד לפיתוח כלכלי:
פאנק (Funk) מטאל

שורשים וסגנון

באופן מסורתי נחשבות פיית' נו מור ורד הוט צ'ילי פפרז לחלוצות בתחום. שיר הפ'אנק מטאל הראשון שהפך ללהיט במצעדים היה Epic מתוך אלבומם השלישי של פיית' נו מור The Real Thing. הפאנק מטאל משלב בין מקצבי בס המאפיינים מוזיקת פ'אנק מסורתית, לבין ריפים של גיטרות מעולם ההבי מטאל ולעיתים גם סמפולים ואלמנטים נוספים מעולם ההיפ הופ. מבנה השיר משתנה מאוד, לעיתים השיר בנוי בסגנון שיר היפ הופ ולעיתים יש נטייה לכיוון המטאל.

השנים הגדולות

לקראת אמצע וסוף שנות התשעים היה הפ'אנק מטאל בשיאו. להקות רבות, בעיקר ממדינת קליפורניה, פרצו אל תוך המיינסטרים. בשילוב עם העלייה המטאורית של הנו-מטאל והחשיפה התקשורתית שקיבלו שני הסגנונות (הדומים אך שונים) בערוצי המוזיקה, היה זה תור הזהב של הז'אנר. הסגנון עבר שינוי עם השנים, ואף על פי שעדיין היה ניתן לחוש בהשפעות של פיית' נו מור, הצ'ילי פפרז, מיסטר באנגל ופישבון, התקרב הסגנון אל המיינסטרים. ההיפ הופ קיבל יותר מקום מאשר הפ'אנק ופתאום לא היה ניתן להבדיל עוד בין פאנק מטאל, נו-מטאל וראפ-קור.

דעיכה והתפתחות סצינות עצמאיות

בתחילת שנות האלפיים החלה דעיכה בפופולריות של הפ'אנק מטאל. הנו-מטאל וסגנונות טריים יותר כגון, אימו-קור ומטאל-קור תפסו את מקום הפ'אנק מטאל. ברחבי ארצות הברית ובמיוחד בדרום קליפורניה ממשיכות לפעול סצינות אזוריות קטנות של פאנק מטאל. מרבית הלהקות הגדולות של שנות התשעים, כגון: Incubus, Zebrahead, Deftones ו-Sevendust ממשיכות ליצור מוזיקה אם כי הקשר בינן לבין הסגנון המקורי הולך ופוחת.

נו-מטאל או פאנק מטאל?

קיים בלבול רב בין הסגנונות, ורבים טועים ונוטים לאחד בין שני הסגנונות. בעוד שבפ'אנק מטאל מופיעים ריפים של מטאל לצד קצב ברור של פ'אנק, הנו-מטאל משלב יותר בין היפ הופ, אינדאסטריאל ומטאל. שני הסגנונות פרצו יחד אל המיינסטרים ובגלל שילובי ההיפ הופ בשניהם נשמעו ונראו זהים בעיני בני הנוער שנחשפו אליהם דרך הMTV. אולם במבט חוזר קשה למצוא דמיון רב בין להקות כמו סליפנוט וסיסטם אוף א דאון לבין להקות פאנק דוגמת אינקיובס ודפטונס.
יחסי אפגניסטן–יפן

היסטוריה

ב-16 בפברואר 1907 ביקר אמיר אפגניסטן איוב ח'אן  ביפן כאורח של כבוד של קיסר יפן היהאצ'ירו טוגו לכבוד חגיגת ניצחון אסייתי על האימפריאליזם האירופאי, בעקבות ניצחון יפן במלחמת רוסיה–יפן. בתחילת 1914, מלך אפגניסטן חביבאללה ח'אן  תרם כסף למאמצי השיקום היפנים לאחר רעידות אדמה שהתרחשו במדינה. כמו כן, יפן התקבלה באופן יפה באפגניסטן.
היסאו טאני , קצין בצבא יפן, ביקר באפגניסטן בשנת 1922. מלך אפגניסטן אמנאללה ח'אן  חתם על חוזה ידידות בין שתי המדינות בשגרירות יפן בלונדון ב-19 בנובמבר 1930. אפגניסטן ויפן תכננו במקור לייסד יחסים רשמיים כבר ב-1919, אך התעכבו לאחר שהודו הבריטית עיכבה זאת ויירטה את ההודעות בין הצדדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שמרה אפגניסטן על נייטרליות אך שמרה על קרבה לגרמניה הנאצית. בריטניה וברית המועצות לחצו עליה לגרש משטחה את הדיפלומטים של מדינות הציר, אך זו סירבה. בסופו של דבר, בנובמבר 1941, לאחר שהמצב במלחמה השתנה, הפתיעה אפגניסטן ואישרה לדיפלומטים (ובהם שליחי יפן למדינה) להישאר.
ב-1959 ראש ממשלת אפגניסטן מוחמד דאוד ח'אן ביקר ביפן. ב-1969, המלך מוחמד זאהיר שאה ביקר ביפן ובשנת 1971 יורש העצר אקיהיטו והנסיכה מיצ'יקו ביקרו באפגניסטן.
לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן סגרה יפן את השגרירות שלה בקאבול ולא הכירה באף אחד מן הפלגים הלוחמים לאחר מכן. בינואר 2002 אירחה יפן את ועידת טוקיו בה התחייבו גופים בינלאומיים לתרום לשיקום אפגניסטן. בפברואר אותה שנה פתחה יפן שגרירות בקאבול, לאחר שסגרה אותה ב-1979. נכון לשנת 2012, יפן היא התורמת הגדולה ביותר לשיקום אפגניסטן לאחר ארצות הברית.
ביוני 2010 אמר נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי כי יפן תקבל עדיפות בחקר המינרלים באפגניסטן, בתמורה לסיוע שהעניקה יפן למדינה מאז 2002.

תרבות

קווי הדמיון בין המדינות עוברים דרך העובדה ששתיהן נמנעו מכיבוש זר לאורך השנים, וששתיהן חלקו את התואר "ארץ השמש העולה" – חבל הארץ בו שוכנת אפגניסטן נודע בשם ח'וראסאן, שמשמעותו "מקום זריחת השמש". מסורות דומות צוינו אף הן כשהבודהיזם והזורואסטריות התפשטו למזרח הרחוק דרך אפגניסטן ודרך המשי.
בשנת 2004 אמר שגריר יפן באפגניסטן קיניצ'י קומאנו על קווי הדמיון: "ליפנים יש תרבות וציוויליזציה ותיקות מאוד משלהם, והם אסירי תודה לעם האפגני על הבודהיזם, שנכנס ליפן מהודו דרך אפגניסטן, סין וקוריאה. היסטוריה משותפת זו מובנת היטב על ידי כמעט כל היפנים. כמו כן, בגלל אותה חוויה או סיטואציה בה היו נתונות שתי המדינות במהלך המאה האחרונה בערך, כלומר הרס המדינה – בגלל מלחמת העולם השנייה ביפן או מלחמת האזרחים במקרה של אפגניסטן [...] תושבי יפן ותושבי אפגניסטן חולקים יחד גם את האירוח החם שלהם לאנשים, לחבריהם".
אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ

ביוגרפיה

אדולף נולד ב-25 בינואר 1526 בדובורג, והיה בנם השלישי של פרדריק הראשון, מלך דנמרק ושל אשתו השנייה, סופיה מפומרניה, בתם של בוגיסלב העשירי, דוכס פומרניה, ושל אנה יגלו, דוכסית פומרניה. אדולף חונך על ידי פיליפ הראשון, רוזן הסן, והוא אף בילה ארבע שנים בטירתו בקאסל.
ב-23 במאי 1544 נחתמה אמנת שפייר, שבה חולקה דוכסות שלזוויג-הולשטיין בין אדולף ואחיו כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ויוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב. לפי האמנה שלושתם יחזיקו בתואר דוכס שלזוויג-הולשטיין, ובנוסף נקבע שהאח הצעיר פרדריק יהפוך לנסיך-בישוף של הילדסהיים. אדולף, שקיבל את אזור טירת גוטורפ, ייסד את בית הולשטיין-גוטורפ, שהיה ענף של בית אולדנבורג.
בשנת 1580 מת אחיו יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב ללא יורשים, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין אדולף ואחיינו, פרדריק השני, מלך דנמרק.
אדולף הפקיד את ניהול הדוכסות בידי יוהאן רנטצאו, בעת שהשתתף בדיאט של אוגסבורג, שהיווה את נקודת השיא של כוחו של הקיסר קרל החמישי. בשנת 1553 חזר אדולף לנחלתו, ובשנת 1556 הוא ירש את אחיו הצעיר פרדריק בתפקיד הבישוף של שלזוויג.
תיירות תמריץ

תיירות תמריץ (באנגלית: Incentive Travel) היא ענף בתעשיית התיירות העוסק במתן שרותי תיירות עבור תאגידים המעוניינים להעניק חווית טיול או נופש לגורמים שונים בשרשרת השיווק שלהם כתמריץ לעמידה ביעדים שיווקיים וכגמול על הישגיהם. 
סיורי תמריץ מוענקים על ידי חברות ללקוחות נבחרים, לסוכנים ומפיצים, ולעובדים (בעיקר כאלה שעיסוקם בתחומי השיווק והמכירות), על פי רוב בדרך של הצבת יעד שנתי של מכירות או רכישות, והבטחת ההשתתפות בנסיעה לעומדים ביעדים. במקרים רבים משולב הדבר בתוכנית תמרוץ כללית של צבירת נקודות, שבה מוצעים גם פרסי תגמול נוספים בדרגות שונות. התפיסה העומדת מאחורי תיירות התמריץ גורסת כי חוויית נסיעה נוטה להיחרת בתודעת המקבל ובזכרונו יותר מכל גמול או פרס שווה-כסף אחר.
סיורי התמריץ מתאפיינים בדרך כלל בשימוש בשירותי תיירות ברמה גבוהה כגון מלונות פאר, מסעדות יוקרה, בילויי ערב, וריבוי פעילויות תוכן והרפתקה שנועדו להעניק למשתתף חוויה ייחודית ושונה מכל נסיעותיו התיירותיות הפרטיות. אף שניתן להעניק לזוכים נופשי תמריץ למימוש על בסיס אינדיבידואלי, על פי רוב מתייחס המונח לנסיעה קבוצתית של הזוכים בליווי נציגים מהנהלת החברה המעניקה, שדואגים לכל צורכיהם של המשתתפים ואגב כך לגיבוש ולחיזוק הקשר וההזדהות של המשתתפים עם החברה ויעדיה. לעיתים יתוכנן יעד סיור התמריץ כך שיכלול ביקור במפעליו, מתקניו, ארץ מוצאו או זירת פעילותו של הגוף המעניק. 
העיסוק בתיירות התמריץ נחשב לאחד היוקרתיים בענף התיירות, וזאת משום ההתקשרות העסקית עם תאגידים משופעי תקציב המעוניינים בחבילת שירותים ברמה גבוהה וכל-כוללת, עבור מספר גדול יחסית של משתתפים, ובמינימום או בהיעדר מוחלט של הוצאה מצד המשתתפים במהלך הנסיעה. ארגון והפעלת תיירות תמריץ נחשבים לתחומי התמחות ייחודיים בין סוכני ומארגני התיירות, ובעולם פועלות מספר אגודות מקצועיות בינלאומיות המאגדות את העוסקים בתחום. כמו כן מתקיימים כנסים מקצועיים, תערוכות וירידי מסחר למקצועני התחום. חברות המתמחות באספקת שירותי הקרקע המורכבים שנדרשים לתיירות תמריץ מכונות על פי רוב DMC - Destination Management Company ("חברת ניהול יעד"), וזוהי תת-התמחות מוכרת בין העוסקים בענף התיירות הנכנסת.
מעוז פורז

ביוגרפיה

מעוז פורז נולד ב-15 באוקטובר 1934 בפתח תקווה להורים עולים חדשים מפולין. בילדותו עבר עם הוריו לכפר סירקין. סיים את לימודיו היסודיים בפתח תקווה ולאחר מכן למד בבית הספר החקלאי כדורי.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1952 והתנדב לקורס טיס. לאחר סיום קורס מספר 15 שירת בתפקידים שונים ובהם מדריך בבית הספר לטיסה. השתתף במבצע קדש כטייס הרווארד. עבר לטייסת 101 והיה מהראשונים שעברו הכשרה על מטוס מיראז' 3. בשנת 1964 השתחרר משירות קבע ונקלט כטייס בחברת אל על ובמרוצת השנים הוכשר כקברניט מטוסי נוסעים. השתתף במלחמת ששת הימים כטייס מיראז' והשתתף בגיחות במסגרת מבצע מוקד. במהלך המלחמה נפגע מטוסו בסיני, והוא נטש אותו מעל גבול מצרים.
בשנת 1968, במהלך טיסה מלונדון לישראל שבה שימש קצין ראשון השתלטו מחבלים על מטוסו. במהלך ההשתלטות נאבק פורז באחד המחבלים. במהלך המאבק ירה המחבל באקדחו לעבר פורז אך החטיא. כשירה לעברו שוב נתגלה מעצור באקדח. בשלב זה הרגיע קברניט המטוס את המחבל ובכך נפסק המאבק. נוסעי המטוס ובהם פורז שוחררו לאחר 39 ימים באלג'יריה. כשחזר לארץ טען כי "ממשלת ישראל שגתה כשנכנעה לדרישות החוטפים", גם אם חלק מבני הערובה והוא ביניהם היו מוצאים להורג].
במלחמת יום הכיפורים, בגיל ארבעים, נלחם כטייס סקייהוק. ב-17 באוקטובר 1973 יצא כמוביל זוג מטוסים מבסיס חצור למשימת הפצצה וסיוע לכוחות הקרקע בסיני סמוך לקאנטרה. לאחר ההפצצה, בדרכו חזרה, נורתה לעבר המבנה אש נ"מ כבדה וטילי קרקע-אוויר. במהלך תמרוני ההתחמקות צלל פורז והתרסק בלי שהפעיל את כיסא המפלט. לא ידוע אם התרסק כתוצאה מפגיעת נ"מ או כתוצאה מתמרון חריף מדי.
הותיר אחריו אשה, מתיה, שתי בנות - תמר ועמית, ובן - ניר, שלימים היה מפקד בסיירת מטכ"ל ונהרג בניסיון לחילוץ החייל החטוף נחשון וקסמן.

הפולמוס לאחר מות בנו

לאחר מות בנו ניר עסקו אמצעי התקשורת בשאלות מוסריות באשר למדיניות צה"ל בשיבוץ חיילים יתומים כלוחמים. פולמוס דומה התעורר לאחר נפילת טייס הקרב אסף רמון בנו של אילן רמון.
הפרעת אישיות היסטריונית

מאפיינים קלינים

אנשים הסובלים מהפרעת אישיות היסטריונית נוטים להתנהגות המחפשת תשומת לב. הם נוטים להגזים במחשבותיהם ורגשותיהם, ולגרום לדברים להשמע חשובים יותר ממה שהם. הם מציגים התקפי זעם, בכי והאשמות כאשר אינם נמצאים במרכז תשומת הלב. התנהגות פתיינית שכיחה בשני המינים, אך הם סובלים לעיתים קרובות מבעיות בתפקוד המיני. הצורך באישור חיצוני הוא בלתי פוסק, והם עשויים להשתמש בדחפים המיניים על מנת לאשר לעצמם שהם מושכים בעיני המין השני. יחד עם זאת, מערכות היחסים שהם יוצרים נוטות להיות שטחיות, והם עשוים להיות שקועים בעצמם, יהירים ותלותיים. מנגנוני ההגנה המרכזיים בהפרעת אישיות זו הם הדחקה והתקה. משום כך לעיתים נראה כי הם אינם מודעים לרגשותיהם האמיתיים, ואינם מצליחים להסביר את הנעותיהם. במצבי דחק, שיפוט המציאות נפגע בקלות.

שכיחות ואפידמיולוגיה

לפי ה-DSM-5, שיעור ההפרעה באוכלוסייה הכללית הוא 1.84%. ההפרעה מאובחנת יותר בנשים מאשר בגברים.

מהלך ופתוגנזה

הפרעה זו מאופיינת על ידי דפוס של חיפוש ריגושים מתמיד. הם עלולים להתקשות בקיום קשר אינטימי. הם נוטים לקבל על עצמם תפקיד (קורבן או נסיכה). הקשר נוטה להתבסס על מניפולציות רגשיות. הם מתקשים לשמר קשר עם בני מינם שכן התהגותם המינית נתפסת על ידי חבריהם כאיום. הם יחושו מדוכאים או נעלבים כאשר הם אינם במרכז תשומת הלב. הם זקוקים לחיזוקים תכופים וביטויי אהדה והסכמה  כדי לשמור על יעילות והתלהבות בעבודתם. אנשים החיים עם הפרעה זו משאירים לעיתים רושם של קסם אישי רב וחמימות. בחלק מהמקרים הם מעוררים את הרושם שקיים בהם יסוד מניפולטיבי. במקרים הקשים יותר של הפרעה זו ניתן להבחין בדמיון רב יותר להפרעת אישיות נרקיסיסטית, וכן להפרעת אישיות גבולית. קיים סיכון מוגבר לאובדנות אצל אנשים עם הפרעה זו, אך שיעורו לא ידוע.

תחלואה נלווית

תיתכן תחלואה נלווית של הפרעה סומטופורמית (הפרעת סימפטם נוירולוגי פונקציונלי), דיכאון, והפרעות אישיות אחרות: גבולית, נרקיסיסטית, אנטי סוציאלית, ותלותית.

אבחנה מבדלת

הפרעות אישיות אחרות: התמונה הקלינית בהפרעת אישיות היסטריונית עלולה להראות דומה מאד לזו המתקבלת בהפרעות אישיות אחרות. יש בה מאפיינים שמזכירים הפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות אנטי-סוציאלית, הפרעת אישיות תלותית ולעיתים גם תסמינים הנראים כמו הפרעות אישיות אחרות. ההבדל בין כל הפרעות אלה לבין הפרעת אישיות היסטריונית הוא שהמרכיב הדומיננטי ביותר בתמונה הקלינית הוא ההתנהגות הפתיינית המוחצנת והמינית במידה רבה (יותר אצל נשים מאשר אצל גברים).
שינוי אישיות כתוצאה ממצב רפואי: לפי DSM V יש להבחין בין הפרעת אישיות היסטריונית לבין מצבים רפואיים העלולים לגרום לשינויים באישיות.
שימוש בחומרים פסיכואקטיביים: שימוש בסמים יכול לגרום לשינויים בהתנהגות האדם ולכן יכול לגרום לכך שהתמונה הקלינית תיראה חמורה יותר משהיא באמת.

סוגיות תלוית תרבות

נורמות התנהגות, אופן ביטוי של רגשות, הופעה חיצונית וכן הלאה הם מאפיינים המשתנים מתרבות לתרבות. לכן הפרעה זו תבלוט פחות באותן חברות בהן יש יותר לגיטימציה לרגשנות מוחצנת, חיפוש מתמיד של ריגושים וכדומה. לכן האיבחון של הפרעה זו צריך להיעשות ביחס לנורמות המקובלות בחברה בה חי האדם המאובחן.

טיפול

יש ניסיון בטיפול באנשים עם הפרעת אישיות היסטריונית בעזרת טיפול קוגניטיבי התנהגותי. כמו כן, קיים ניסיון בטיפול בפסיכותרפיה דינאמית פסיכואנליטית וישנן ראיות מחקריות על יעילות טיפול זה בהשוואה לקבוצת ביקורת. סוג נוסף של תרפיה שמוזכר בהקשר של הפרעה היסטריונית הוא טיפול סכמה (Schema Therapy).
אוניברסיטת סנט אנדרוז

אוניברסיטת סנט אנדרוז (באנגלית: University of St Andrews) היא האוניברסיטה העתיקה ביותר בסקוטלנד הממוקמת בעיר סנט אנדרוז, והשלישית בעתיקותה בבריטניה, ובעולם כדוברת האנגלית לאחר אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'.

תקופת הקמתה

האוניברסיטה נוסדה בשנת 1410, כאשר מגילת הזכויות של תיאגוד הוענקה למנזר אוגוסטיני אשר היה בקתדרלת סנט אנדרוז, בולה אפיפיורית הונפק בשנת 1413 על ידי האפיפיור האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, וצ'רטר מלכותי הוענק בשנת 1532.
אוניברסיטת סנט אנדרוז הלכה וגדלה די מהר, הפדגוגיה, מכללת סנט ג 'ון נוסדה 1418–1430 על ידי רוברט של מונטרוז ולורנס של לינדורס. מכללת סנט סלבטור נוסדה בשנת 1450, מכללת לאונרד הקדוש בשנת 1511, ומכללת סנט מרי בשנת 1537.

תקופת השפל

מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 אוניברסיטת סנט אנדרוז עברה ירידה דרמטית, אשר בשלב מסוים אף אויימה יכולת ההישרדות האישית שלה. מספר התלמידים היה מאוד נמוך, למשל, כאשר סמואל ג'ונסון ביקר באוניברסיטה בשנת 1773, האוניברסיטה בקושי מנתה מספר של כ 100 תלמידים בלבד. מצב מספר התלמידים לא השתפר במהלך המאה ה-19, בשנת 1870 אוכלוסיית התלמידים הייתה פחות מ 150.
העוני בסקוטלנד פגם בסנט אנדרוז, מעטים הצליחו לפקוד את האוניברסיטה והמכללות ללימודים, ואלו הן ההכנסות הנדירות אשר היו למוסדות הלימוד. סנט אנדרוס הציעה חינוך מסורתי המבוסס על שפות קלאסיות, מחקרים פילוסופיים. בעת ההיא היה תהליך איטי מאוד של אימוץ שדות מעשיים ללימוד כגון מדע, לעומת זאת רפואה ומשפטים היו באופנה, אולי בגלל סיבות אלה היה מספר התלמידים נמוך. האוניברסיטה נוסדה כאוניברסיטת קולג' ב 1897, אשר הפכה למרכז של מצוינות רפואית, מדעיים ומשפטיים.

תקופת השגשוג החדשה

בשנת 1967 הפכה אוניברסיטת סנט אנדרוז להיות כמוסד לימוד עצמאי, אחרי הקמתה של קרן האוניברסיטה, הגיע הניוון של סנט אנדרוז לסיומו. אוניברסיטת סנט אנדרוז הפכה להיות יותר פופולרית בקרב בני המעמד העליון הסקוטי, אשר החלו לשלוח את ילדיהם למוסד הוותיק להשכלה גבוהה.
כיום אוניברסיטת סנט אנדרוז היא במעמד אוניברסיטה ציבורית יוקרתית בבריטניה.

ממשל ומינהל

בדומה לאוניברסיטאות האחרות העתיקות של סקוטלנד, ממשל האוניברסיטאות נקבע על ידי חקיקה סקוטית משנת 1858.

הוועד הפועל

המועצה הכללית היא גוף מייעץ של כל הבוגרים, אנשי אקדמיה ואנשי אקדמיה לשעבר של האוניברסיטה. היא מתכנסת פעמיים בשנה, וממנה ועדת עסקים כדי לנהל את העסקים בין הפגישות הראשיות. הפונקציות החשובות ביותר של המועצה הן למנות שני שמאים לבית משפט האוניברסיטה ולבחור את קאנצלר האוניברסיטה.

בית משפט האוניברסיטה

בית משפט האוניברסיטה הוא הגוף האחראי על העניינים המינהליים והכספיים, והוא למעשה הגוף המנהל של האוניברסיטה. בית המשפט מנוהל בראשותו של הרקטור, אשר נבחר על ידי כל התלמידים בוגרי האוניברסיטה. כמו כן נשיא הסטודנטים, מכהן כאחד מחברי בית הדין.

סמסטרים

השנה האקדמית מחולקת לשני סמסטרים הנקראים "מרטינמס וקנדלמס" (Martinmas and Candlemas). הסמסטר הראשון, מרטינמס, חל מתחילת חודש ספטמבר ועד אמצע דצמבר, כאשר הבחינות מתקיימות בסמוך לחג המולד. במהלך החופשה בין הסמסטרים בה מסיימים לטפל בענייני הסמסטר הראשון ונערכות הכנות לקראת הסמסטר השני שמתחיל בינואר ומסתיים עם הבחינות בסוף מאי. טקס סיום הלימודים נחגג בסוף יוני.
ויצו גן ונוף

היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1922, על שטח בגודל 63 דונם שנרכש על ידי הקרן הקיימת, כמשק פועלות - חוה חקלאית להכשרת עולות חלוצות. התחנכו בו רק נשים, שעבדו בענפי המשק החקלאי השונים. רבקה ברייזמן ניהלה את המוסד בשנים 1924–1968.
אחרי מלחמת העולם השנייה החל הכפר לקלוט ניצולי שואה יתומים, וביניהם גם בנים.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוחלט להסב את המקום לבית ספר חקלאי לגננות ושתלנות, ראשון מסוגו בישראל, וארגון ויצו קיבל את האחריות על המוסד.
בשנת 1974 נוספה תוכנית לימודים לטכנאות נוף, ובהתאם לכך שם המוסד שונה לבית הספר לגננות ולטכנאות נוף.
בשנת 1982 הוענק לצוות בית הספר פרס החינוך על שם שמואל ברגסון, מטעם המחלקה לעליית ילדים ונוער של הסוכנות היהודית.
בשנת 2006 קיבל המוסד את שמו הנוכחי, ויצו גן ונוף. ב-2015 נפתחה בבית הספר, בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים, מגמה ראשונה מסוגה בישראל ללימודי וטרינריה.
נח שפירא

נח שפירא (נודע בשם העט בַּר-נָ"ש; תרכ"ג, 1863, תרכ"ג, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 7 בינואר 1931, י"ט בטבת תרצ"א, תל אביב, פלשׁתינה-א"י) היה משורר עברי עממי, פזמונאי, מתרגם עיתונאי ומסאי, איש העלייה הראשונה.

קורות חיים

נח שפירא נולד בשנת 1863 בעיר קישינב שבבסרביה (אז באימפריה הרוסית; כיום במולדובה), במשפחת חסידים, בנו של שלום שכנא שפירא. קיבל חינוך מסורתי וכללי, ולאחר שלמד הנהלת חשבונות, עבד במקצועו.
נתפס לציונות ולעברית מנעוריו, והצטרף לאגודת "חובבי ציון" בעירו קישינב. הוא היה מהמנהיגים הפעילים, יחד עם מאיר דיזנגוף. בשנת 1890 (תר"ן) עלה לארץ ישראל, והחל את דרך התלאות הרגילה של פועל חקלאי במושבות; בתחילה עבד ברחובות, ומשם עבר למושבה זכרון יעקב. בכל מקום שהגיע אליו היה המנהיג והרוח החיה של אגודות הפועלים. בשנת 1891 (תרנ"א) נישא ביפו לבתיה מאדנסקי.
עם התיישבותו בתל אביב התמסר לכתיבה עיתונאית עברית, ופרסם כתבות מאמרים ומסות בענייני השעה. בעת ובעונה אחת כתב שירים ובייחוד שירי זמר, והיה לאחד ממחדשי הזמר העברי בארץ. שירו המפורסם ביותר הוא "שיר עבודה" ("יה-חי-לי-לי, יה-עמלי! / הָעוֹלָם עוֹמֵד עַל הָעֲבוֹדָה / הָרִיעוּ, שִׁירוּ בְּקוֹל תּוֹדָה!"), שהתפרסם בשנת 1895.
שפירא עיבד לעברית קלה ומדוברת את שירו של אליקום צונזר, "המחרשה", שהושר בארץ במילותיו של שפירא ובשמו "בְּמַחֲרַשְׁתִּי". את שיריו פרסם בשם העט "בר-נ"ש" (כלומר נח שפירא).
בעוד ששיריו היו מושרים הרבה בשעתו, וחלקם מושרים אף היום, הרי כתיבתו העיתונאית כמעט ונשכחה, ואפילו לא כונסה.
עזבונו הספרותי הועבר לארכיון העבודה של פועלי ארץ ישראל בתל אביב על ידי ברל כצנלסון.
חי בעוני מרוד. בעיתון "החרות" מ-25 בנובמבר 1910 נמצא שיר ערש מפרי עטו  שהוקדש לבתו הבכורה שולמית.
שולמית, בת נח וחסידה, נפטרה בשנת 1914 בגיל ארבע. ("החרות", 4 בנובמבר 1914)
נח שפירא נפטר בינואר 1931 בבית החולים "הדסה" בתל אביב, לאחר מחלה קצרה. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
אשתו נפטרה בשנת 1963 בעת שביקרה את בן אחותה בליסבון.
באוספו של זלמן פבזנר מצוי קיצור תולדותיו של שפירא, כתובות בידו.
בשנת 1966 פרסם המוזיקאי וחוקר המוזיקה מנשה רבינא מחקר על אודות השיר "יה חי לי, לי-הה-עמלי" ומחברו שפירא.
אבי ארוך

ביוגרפיה

ארוך נולד בתל אביב ולמד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. התגייס לצה"ל ב-1965 והוכשר כמכונאי מטוסי סילון. שירת כמכונאי בטייסת 101 במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר קורס קצינים שירת כשליש בטייסת 109. בהמשך שירת כמפקד גף מנהלה בבמצ"א 108 (בית מלאכה לציוד אלקטרוני בצריפין), מפקד גף מנהלה ביחידת בקרה אווירית הדרומית (יב"א 509), ראש ענף חינוך בחיל האוויר, מפקד טייסת מנהלה בבסיס חצור ומפקד טייסת מנהלה של בסיס תל נוף. לאחר מבצע שלום הגליל שימש מפקד שדה התעופה ביירות. שירת כראש מחלקת פרט וחוגרים בחיל האוויר. ב-1990 מונה לראש להק כוח האדם בחיל ושירת בתפקיד זה עד 1992.
לאחר שחרורו משירות הקבע, הצטרף לחברת UMI, יבואנית ג'נרל מוטורס, בה כיהן מפקדו לשעבר בחיל האוויר אביהו בן נון כיושב הראש. ארוך כיהן כסמנכ"ל לענייני שיווק ומכירות, בינואר 2008 מונה למנכ"ל החברה וכיהן בתפקיד עד סוף 2014.
נחל בית עריף

נַחַל בֵּית עָרִיף הוא נחל אכזב במרכזה של ישראל. תחילתו בגובה של 300 מטר מעל פני הים, סמוך לעופרים בשומרון, שם הוא מוכר גם בשם "ואדי אל-חרוב". הנחל זורם מערבה, חוצה את גדר ההפרדה בסמוך ליישוב רנטיס ומקיף את שוהם ממזרח, מדרום וממערב, ולאחר מכן הוא חוצה את אזור מסלולי הטיסה בנמל התעופה בן-גוריון, שם נשפך אליו נחל יהוד. נחל בית עריף נשפך אל נחל איילון מדרום לאור יהודה, בגובה של כ-30 מטר מעל פני הים. הנחל כיום הוא נחל אכזב וקיימת בו זרימת מים רק למשך זמן קצר אחרי ירידת גשמים משמעותיים בסביבתו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נסללה על ידי הצבא הבריטי לאורך הנחל מסילת ברזל צרה מתחנת הרכבת כפר ג'יניס עד אזור הכפר א-לובאן, ששימשה כקו אספקה לחזית. כיום נשארו לאורך הנחל שרידי גשרים המציינים את תוואי המסילה.
במקום שבו חוצה המסילה המזרחית את הנחל, הוקם סכר לאגירת מי הנחל לשימוש קטרי הקיטור שנעו על המסילה. הסכר נהרס עם השנים ולאחר שיקום הגשר בשנים 2002–2003 לא נותר ממנו זכר.
חנן קמינסקי

אודות

חנן קמינסקי נולד ב-1950 בבריסל (בלגיה), למשפחה יהודית ששרדה את השואה ומתגורר כיום בתל אביב.
בגיל 20 עלה לישראל לבדו, בחיפוש אחר חלום להפוך לעובד אדמה בקיבוץ. אבל היה זה חלום ילדות אחר, האהבה לציור, שבו בחר להתמקד והוא סיים את לימודיו באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים ב-1977. במסגרת לימודיו שם פגש את המרצה האורח, במאי סרטי האנימציה האיטלקי הנודע Emanuele Luzzati ("העורב הלקחן" פרס Oscar לסרט אנימציה הקצר) שהשפיע רבות על הקריירה שלו. לאחר סיום לימודיו, קמינסקי יצר סרטי אנימציה קצרים לילדים בטלוויזיה הישראלית המתפתחת. לאחר מכן, הוא המשיך את לימודיו וסיים את הRijksakademie באמסטרדם, שם יצר את סרט האנימציה הקצר שלו "הורוד והאפור" (1981). במהלך שנות ה-80 החל לשתף פעולה עם CTW בניו יורק ויצר סרטי אנימציה קצרים ל"Sesame street" וגם ל"רחוב סומסום" בגרסה הישראלית שלו ומאוחר יותר, בשנות ה-90, ל"Shaara Sumsum", הגרסה הפלסטינית שלו.
בין1985-1988 חי בפריז שם יצר את סדרת סרטי האנימציה הראשונה שלו לטלוויזיה "Les Betises" ("השטויות"), קופרודוקציה בין הטלוויזיה הצרפתית והשווייצרית. 
בין השנים 1991-1995 ביים את סרט האנימציה באורך מלא הראשון שלו "The Real Shlemiel" ("הרפתקאות שלומיאל"). הסרט, המבוסס על סיפורים קצרים מאת הסופר זוכה פרס נובל יצחק בשביס זינגר, עם מוזיקה של המלחין זוכה פרס האוסקר מישל לגראן ("מטריות שרבורג") ושירים ודיאלוגים של זוכה פרס אמי Sheldon Harnick ("כנר על הגג") זכה לפרסים והיה לנקודת מפנה בקריירה שלו. 
ב-1998 היה לבמאי אנימציה בסרט באורך מלא "Babar, King of the Elephants". 
בין 1999-2008 יצר את שלושת סרטי האנימציה באורך מלא ואת סדרת הטלוויזיה הנודעים "Pettson & Findus" (פרס Pulcinella 2001), את סרט האנימציה באורך מלא  "Heidi" וסדרות טלוויזיה באנימציה "The Fantastic Flying Journey", "Felix" ו- "The Wumblers". 
ב-2015 זכה בפרס Pucinella" על הקריירה שלו בפסטיבל הבינלאומי לסרטי אנימציה, Cartoons on the Bay בוונציה.
ב-1996 הקים את מגמת האנימציה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. מאז, קולנוע האנימציה הפך לתעשייה בישראל ותופס חלק נכבד בהפקות טלוויזיה ובתעשיית המשחקים.
ב 2017 סיים לביים את סרטו האחרון עד כה "אגדת המלך שלמה" – קופרודוקציה ישראלית-הונגרית.
חנן קמינסקי הוא פרופסור חבר במכון טכנולוגי חולון (HIT) ובחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
מדליית פרנקלין

זוכים

הזוכים הראשונים במדליה, היו האיקה קמרלינג אונס בתחום הפיזיקה, ותומאס אלווה אדיסון בתחום ההנדסה, שקבלו את המדליה בשנת 1915.
הזוכה האחרון במדליה היה מריו קפקי שקיבל את המדליה בשנת 1997.