google/wiki40b huggingface dataset:
מלחמת האופיום הראשונה

הסיבות לפרוץ המלחמה

בתחילת המאה ה-19 נחשבו סחורות סיניות ששווקו באירופה יוקרתיות ביותר, והסחר בהן העשיר מאוד את הסוחרים בהן. אולם ייצוא הסחורות מאירופה לסין סבל מהעובדה שהסינים לא גילו עניין בסחורות זרות ומכך נבע הקושי למצוא סחורות אותן יסכימו הסינים לרכוש. הבריטים, בחפשם סחורה שכזו, גילו במהרה את האופיום והשתמשו בתכונותיו הממכרות ליצירת רווחים. בין השנים 1821 ל-1837 גדלה כמות הסם המיובאת לסין על ידי הבריטים פי חמישה.
הממשלה הסינית, על רקע דאגתה לבריאות הציבור, שאפה להפסיק את הסחר ההולך ומתגבר בסחורה החדשה. מאמציה הראשוניים של הממשלה נשאו פירות כאשר הממונה על הנושא מטעם הממשלה הסינית, לין זשו, הצליח לאלץ ב-1839 את נציב הסחר הבריטי למסור לידיו את כל האופיום שברשות הבריטים בסין, דבר שהביא למתיחות אלימה בין הסינים לנציגים הבריטים ששהו בסין.
לאחר חודשיים מיום מסירת האופיום לידי הסינים, נרצח אזרח סיני בידי שני מלחים בריטיים. בהתאם להסכם הסחר שנחתם בין סין ובריטניה, נעצרו אלו והובאו למשפט בבית דין בריטי בעיר קנטון שבמחוז גואנגדונג. הסינים, שנענו בשלילה לדרישתם לקבל לידיהם את הרוצחים ולשפוט אותם בעצמם, גירשו את הכוחות הבריטים מסין.

תחילת הלחימה

הבריטים, שהחלו להתכונן למלחמה בסינים, כבשו את הונג קונג (אז נמל סחר קטן ולא משמעותי) והכשירו אותו כבסיס לכוחותיהם. הלחימה החלה בחודש יולי, כאשר שתי ספינות מלחמה בריטיות הביסו והשמידו בקרב ימי 29 ספינות סיניות. בשנה שלאחר מכן, כבשו הבריטים את המְצרים בכניסה לנהר הפנינה, נתיב המים שמקשר בין הונג קונג למחוז גוואנגזו, וב-1841 הם השתלטו על האזורים השולטים במחוז וכבשו את העיר נינגבו ואת הנמל הצבאי שבצ'ינחאי.
לאחר שב-1842 הביסו הבריטים את הסינים וכבשו את שאנגחאי ואת הכניסה לנהר היאנגצה, ציר תחבורה ימית ראשי בסין, נכנעו הסינים.

סוף המלחמה ותוצאותיה

סופה הרשמי של המלחמה הגיע עם החתימה על חוזה נאנקינג אשר חייב את הסינים לאפשר לבריטים סחר חופשי במדינה, סיפח את הונג קונג לבריטניה והתיר לבריטים לקבל בעלות על חמישה נמלים בסין: גואנגג'ואו, אמוי (כיום שיאמן), פוצ'ו (כיום פוזו), שאנגחאי ונינגפו (כיום נינגבו).
הקלות בה הביסו הבריטים את הכוחות הסיניים העיבה על יוקרתה של שושלת צ'ינג, והייתה אחד הגורמים למרד טאי פינג (1862-1850). למנצחים, לעומת זאת, סלל הניצחון במלחמה את הדרך לפתיחת השוק והחברה הסיניים למטרותיהם המיסיונריות של הבריטים ומטרותיהן הכלכליות של מעצמות אירופה.
פולין ופולט

עלילה

מרתה מטפלת במסירות בפולין. אך כשמרתה נפטרת, מגלות פולט וססיל, שזה בלתי אפשרי למצוא לפולין מוסד טיפולי בקרבת מקום מגוריה של פולט. הן מגלות גם, שאף אחת מהן לא תצליח לטפל בפולין במסירות הראויה בה הצליחה לטפל בה מרתה, גם אם הן יפרשו מכל עיסוקיהן האחרים.
מרתה הורישה את ההון המשפחתי למי שיטפל בפולין והאחיות ססיל ופולט מנסות לחלק את הטיפול בפולין ביניהן אך גם חלוקת הטיפול ביניהן נכשלת. פולט לא יכולה להמשיך בעיסוקיה הקודמים גם כמטפלת חלקית של פולין וססיל לא מצליחה להמשיך באורח חיים תקין עם אהוב ליבה, אלבר, כאשר פולין נמצאת בהשגחתה.
אלבר מדבר צרפתית בלבד ואילו פולין מדברת פלמית בלבד. מעבר לזאת, אלבר הוא אדם אנוכי, שמסרב להתחשב בפולין. החיים בבריסל, לצד אלבר וססיל גם מרחיקים את פולין מפולט – מושא ההערצה שלה. פולין בורחת בחזרה אל עיירת הולדתה ואל אחותה פולט. פולט קוראת לססיל לפגישה אצל הנוטריון ומודיעה, שהיא בוחרת להעניק את ירושת המשפחה למוסד טיפולי טוב ומרוחק, המיועד לאנשים עם לקות אינטלקטואלית, שיטפל בפולין בימי השבוע. פולט תגור בקרבת המוסד ותטפל בפולין בסופי השבוע. ססיל, שמעוניינת בהון המשפחתי, מנתקת את קשריה עם אחיותיה, לאחר שההון יוצא מידיהן.
כדי להצליח לשמור על קשר עם פולין בסופי השבוע, פולט מוותרת על אורח חייה הקודם. היא מוכרת את החנות, פורשת מתיאטרון החובבים, שהיה מרכז חיי החברה שלה ושוכרת דירה בקרבת המוסד. היא מנסה לשקם את חיי החברה שלה במקום מגוריה החדש, אך מתחילה להבין, שהאדם היחיד שבאמת אכפת לו ממנה הוא אחותה פולין. פולט משלימה עם המצב החדש וחופשות סוף השבוע עם אחותה, בעלת הלקות האינטלקטואלית, הופכות להנאה הגדולה של חייה.
בול הכנסה

בול הכנסה (בטורקית: Damga Pulu) הוא מדבקה בעלת ערך, המופקת ונמכרת על ידי השלטונות הלאומיים או המקומיים ומשמשת או שימשה בארצות רבות כאמצעי להוכחת תשלום מיסים או אגרות. השיטה הופעלה לראשונה באימפריה העות'מאנית ב-1694.
רוכשי בולי ההכנסה הדביקו אותם לחפצים החייבים במס, חוזים, תעודות, חפיסות סיגריות וכדומה ולאחר מכן נפסלו הבולים על ידי מחיקתם בדיו או בטוש או בחותמת או על ידי קריעתם או ניקוב הבול, כדי למנוע תלישתם ועשיית שימוש חוזר.
בולי הכנסה שימשו גם אספנים, אך לאחר הופעת בולי הדואר והתרבותם, בולי ההכנסה הוצאו, אחרי מלחמת העולם הראשונה, מתוך הקטלוגים, לכן אספנים רבים פסלו אותם לצורכי איסוף. בדרך כלל הייתה הבדלה חדה בין בולי דואר ובולי הכנסה, אך במדינות מסוימות היו גם "בולי דואר והכנסה", בולים ששימשו גם לדואר וגם כבולי הכנסה.
יהונתן בשן

ביוגרפיה

בשן נולד וגדל בשכונת רמת אביב ג' בתל אביב. למד ב-הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. ב-2008 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה בגדוד חרוב. לאחר שחרורו השתתף בקורס "משחק מול מצלמה" בסטודיו של גלית רוזנשטיין.
בשנת 2013 שיחק בעונה השנייה של סדרת הנוער "יומני החופש הגדול" ב-YES, וגילם את אדם, בן זוגה של אלינור אותה הכיר במשרדים של אביה.
ביוני 2014 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים למנויי yes, שם מגלם את עמרי, נער אסרטיבי ודעתן, גולש ומנהיג את חבורת הגולשים. ביוני 2015 שב לשחק בעונה השנייה של הסדרה. באותה שנה גילם את אדם (מ"יומני החופש הגדול") במספר פרקים בספין-אוף "כוכב הצפון" שגם היא משודרת בערוץ דיסני.
החל ממרץ 2014 מוביל כפרזנטור של חברת "ספרינג טי". בספטמבר 2014, הצטלם יחד עם מורן אטיאס לקמפיין חורף של הוניגמן.
בינואר 2015 הופיע בפסטיבל "ילדודס 5" ברשת מלוני ישרוטל במופע "המסיבה" לצד טל מוסרי ונוי והדר.
בנובמבר 2015 שיחק בסדרת המתח של HOT, "הצורף" שם גילם את מישל קוגמן, (דמותו של יהושע סובול בצעירותו)
בשנת 2016 שיחק בסדרת המתח "בני ערובה" בערוץ 10, בה גילם את יורי.
בסוף ינואר 2017 הצטרף לצוות המנחים של ערוץ הילדים והחל להגיש בערוץ לצידה של לירון רביבו את העונה השנייה של התוכנית "הצלצול האמיתי".
החל מפברואר 2017 משחק בסדרה "כדברא" המשודרת בניקלודיאון ב-yes בתפקידו של דני וסרמן. החל מנובמבר 2017 משחק בעונה השנייה של הסדרה פולמון.
יחסי מאוריציוס–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאוריציוס לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין מאוריציוס לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-30 בספטמבר 1988.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במאוריציוס אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן והם יכולים להיכנס ולצאת באופן חופשי במשך תשעים ימים. גם אזרחי מאוריציוס שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם זקוקים לאשרת כניסה למשך תשעים ימים על מנת לעשות כן.
יחסי מצרים–קוריאה הצפונית

היסטוריה

היחסים נותרו חזקים למדי מאז ימיו של גמאל עבד אל נאצר והמדינות הבלתי-מזדהות, כאשר קוריאה הצפונית תמכה בתוקף בעמדת נאצר בזמן מלחמת סיני. משלחת דיפלומטית צפון-קוריאנית נשלחה למצרים ב-1961 במטרה לכונן יחסים קונסולריים.
נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, סירב לאכוף את הסנקציות של האו"ם על קוריאה הצפונית.

יחסים צבאיים

חוסני מובארכ גייס טייסים צפון קוריאניים להכשרת חיל האוויר המצרי בעקבות מלחמת יום כיפור. הנשיא אנואר סאדאת אישר את מכירתם של טילים בליסטיים טקטיים לקוריאה הצפונית בין השנים 1976 ל-1981. גם קוריאה הצפונית סייעה למצרים לפתח מערכות טילים משלה.
קוריאה הצפונית השיגה את הטילים הבליסטיים הראשונים שלה ממצרים בין 1979–1980.
פורט סעיד שימשה כנמל מעבר ליצוא נשק צפון קוריאני לאפריקה.
בשנת 2017 נמסר כי שר הביטחון המצרי, סידקי סובחי, הודיע כי מצרים "ניתקה את כל הקשרים הצבאיים עם צפון קוריאה".

יחסים כלכליים

חברת התקשורת המצרית אורסקום הייתה קריטית להקמת קוריולינק ב-2008, ויצרה את רשת הטלפון היחידה של קוריאה הצפונית.
אינטגרל גאוסיאני

אינטגרל גאוסיאני הוא אינטגרל מסוים על פונקציית צפיפות של התפלגות נורמלית, כלומר:

והכללותיו. באופן עקרוני, החלק הלא טריוויאלי באינטגרל זה הוא האינטגרל

וברגע שיודעים לפתור אותו קל לפתור גם את האינטגרל הכללי יותר שמופיע למעלה.
אינטגרל זה מופיע בתחומים רבים במתמטיקה ופיזיקה (בהם התפלגות נורמלית, התפלגות מקסוול בולצמן, פונקציית השגיאה, אינטגרלי מסלול, אוסצילטור הרמוני קוונטי ועוד) וניתן לחשבו במדויק בהנחה שגבולות האינטגרציה הם אינסופיים (אינטגרל לא אמיתי). האינטגרל קרוי על שם המתמטיקאי קרל פרידריך גאוס.

גאוסיאן במשתנה אחד

הנוסחה הכללית עבור גאוסיאן במשתנה אחד היא כלדהלן:

שלב 1

כדי לחשב , נכפול את  באותו אינטגרל:
.
מחוקי אינטגרל כפול (משפט פוביני) וכפל אקספוננטים מקבלים ש
.
נשים לב שזוהי אינטגרציה על כל המישור . נבצע החלפת משתנים לתיאור האינטגרציה בקואורדינטות קוטביות 
כאשר 
ו- היא הזווית בין  לציר ה-.
את אלמנט הנפח האינפיניטסימלי מחשבים באמצעות היעקוביאן של הטרנספורמציה , ומקבלים ש-.
את החלק הזוויתי קל לחשב, שכן האינטגרנד לא תלוי בזווית. מקבלים ש-
.
כעת נשים לב ש-, ולכן , ולכן  .
לוקחים שורש ריבועי חיובי (כי האינטגרנד חיובי), ומקבלים 
או לסיכום:

שלב 2

מבצעים את החלפת המשתנים הבאה:   ואז
אנטולי לבצ'נקו

קורות חיים

אנטולי לבצ'נקו נולד בעיירה קרסנוקוטסק באוקראינה הסובייטית. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר לטייסי קרב בצ'רניגוב ולאחר סיומו המשיך בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1970 הוא שוחרר מחיל האוויר, והחל לעבוד כטייס ניסוי במכון לחקר התעופה במוסקבה. בשנת 1980 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנים 1987 שוגר לבצ'נקו לחלל בחללית סויוז TM-4 לצד אלכסנדר אלכסנדרוב ומוחמד פארס. הם התחברו לתחנת החלל מיר וביצעו מספר מחקרים.
בשנת 1988 אובחן גידול מוחי, והוא נפטר תוך זמן קצר.
אוהל

אוהל הוא מבנה מגורים ארעי המורכב מיריעות בד, ברזנט, קנבס או חומרים אחרים המונחים ומתוחים על מסגרת של מוטות.

הקמת אוהל

בדרך כלל קל להרכיב ("להקים") ולפרק אוהלים, והם ניתנים לנשיאה ולהעברה קלה ממקום למקום. אוהל מחובר לקרקע בעזרת יתדות וחבלים.
אוהלים מודרניים מכילים גם חומרים מעכבי בעירה וזמינים בגדלים שונים - החל מאוהל ליחיד וכלה באוהלי קרקס.

היסטוריה

הראשונים להשתמש באוהלים היו נוודים, כדוגמת הבדווים. היום הם משמשים גם נופשים ("קמפינג"). 
טיפי הוא אוהל בצורת חרוט, עשוי עור של ביזון, אשר היו מכינים האינדיאנים.

שימוש צבאי

השימוש באוהלים נפוץ גם בצבאות שונים, לצורך מגורים של כוחות ניידים. בצבאות נעשה שימוש בגדלים שונים של אוהלים, החל מאוהלי סיירים שניתן לשאתם על הגב, שמיועדים לחייל אחד או שניים, וכלה באוהלים גדולים שמיועדים לעשרות חיילים, ושניתן לשים בהם מתקנים שונים כגון תאורה וחימום, להשתמש בהם כמחסנים, משרדים, בית חולים שדה או כמטבח.

שימוש אזרחי מודרני

שימוש אזרחי באוהלים נעשה לצורך מחנאות כמו מחנה קיץ. כמו כן, הקרקס לרוב מציג את מופעי הבידור שלו בתוך אוהל.
אוהלים יכולים לשמש כפתרון זמני עבור חסרי בית ובשכונת מצוקה.
כיפה (אתר אינטרנט)

היסטוריה

האתר הוקם על ידי בעז נכטשטרן בשנת 2000 כאשר היה תלמיד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה (לאחר מכן עבר לישיבת אורות שאול). מטרתו המקורית הייתה לאפשר למכור חמץ לפני פסח דרך האינטרנט והוא כלל בתחילה רק מתכונים של אמו של בעז ודברי תורה שלוקטו, תוכני הפורטל הורחבו עם הזמן.

תוכן האתר

האתר משמש כאחד מפורטלי הרשת הדתיים המובילים.
מערכת הפורומים של האתר מגוונת ועוסקת בנושאים שונים אשר רובם סביב הווי החיים הדתי, כגון "הריון ולידה", "נשואים טריים", "ישיבות", "שירות לאומי וכן פורומים של תנועות נוער ויישובים דתיים. הפורומים הבולטים ביותר הם "הורות ומשפחה" העוסק בנושאי זוגיות וילדים, התרבות של המגזר הציוני דתי ונושאים בוערים שעל סדר היום המגזרי ופורום "לא כלה דרכנו" העוסק בנושא הפנויים פנויות במגזר הדתי לאומי.
באתר קיימת גם פינת מתכונים כשרים משוכללת אשר הוקמה על בסיס פורום המתכונים, מספר בלוגים, מדורים קבועים ואמרים בנושאים שעל סדר היום, כגון פרשת השבוע, משפחה, כשרויות, חדשות ועוד. 
באתר ישנו מדור שאלות ותשובות, שבו ניתן לשאול רבנים מתחומים שונים מגוון שאלות. כמו כן, ישנה אפשרות להתייעצות עם אנשי מקצוע. מבין הרבנים שעונים ניתן למנות את הרב יוסף אלנקווה, הרב יובל שרלו, הרב יהודה עמיחי, רבני ארגון כושרות, רבני ארגון בית הלל, רבני מכון התורה והארץ, רבני ישיבת ברכת יוסף, רבני ישיבת הר ברכה, הרב משה קליין, הרב בן ציון אלגאזי, הרב ברוך אפרתי, הרב בניהו ברונר, הרב אלדד יונה, ועוד רבים מרבני הציונות הדתית.
בנוסף ישנן באתר רשימות וביקורות על מקוואות ברחבי הארץ, פינת ביקורת סרטים עם דירוגי צפייה לפי אמות מידה הלכתיות וחינוכיות, לוחות מכירה שונים, דוגמאות לכיפות, הכרויות, קישורים לאתרי יהדות שונים וכן אתר לקראת חתונה.
בין כותבי המאמרים והבלוגים באתר, ניתן למצוא את הרב יובל שרלו, הרב אלדד יונה, דוד נתיב, אלישיב רייכנר, נדב גדליה, אהוד מקסימוב, שירה אליצור, יוני לביא ועוד.

פעילויות נוספות

בנוסף לפעילות באינטרנט אירגן האתר בשנים 2006 עד 2008 כנס שנתי בנושא "יהדות, חברה ואינטרנט" בשיתוף עם מכללת ליפשיץ. הכנס שילב הרצאות ופאנלים של רבנים, אקדמאים, פעילי אינטרנט ואישי ציבור, ועסק בהיבטים השונים של יחסי הגומלין בין האינטרנט והחברה הדתית.
החברה המפעילה את כיפה משמשת כחברת אינטרנט המייצרת אתרים מגוון גופים בציונות הדתית כדוגמת צהר, ישיבות הסדר שונות ואחרים.
דוד ריב

ביוגרפיה

נולד ב-1952 לאורה ולמשה, ממייסדי אגף כח האדם בצה"ל, דוקטור ומרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (נפטר ב-1979). למד בבצלאל בשנים 1975–1978. בשנים 1980–1982 התגורר בניו יורק.
ריב נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
דוד ריב נולד ברחובות בשנת 1952. אביו היה ממייסדי אגף כוח אדם בצה"ל, ובמחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 שהתה המשפחה באנגליה, שם השלים האב דוקטורט. לאחר שובה, התיישבה המשפחה ברמת-השרון. את עיסוקו באמנות החל ריב בנעוריו. בתיכון למד אמנות אצל רפי לביא. כמו כן הושפע על ידי שמעון צבר, אמן, סופר ועיתונאי שהיה חבר של הוריו. בשנות ה-70 של המאה ה-20 שירת בצה"ל בגדוד השריון מס' 74 ונפצע במלחמת יום-הכיפורים.  לאחר לימודיו בבצלאל נסע לניו יורק, ארצות הברית ובשנת 1982 שב לישראל. בשנת 1983 הציג במסגרת תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות עבודה שהכילה את צבעי דגל אש"ף ודגל ישראל. קבוצה גדולה של עבודות נוצרו על פי תצלומיו העיתונאיים של מיקי קרצמן. במהלך שנות ה-2000 החל ריב להציג גם יצירות במדיום הצילום.
חלק ניכר מציוריו של ריב, החל משנות ה-80 של המאה ה-20, עושים שימוש בדימויים מן המציאות הפוליטית הישראלית. הוא עושה שימוש בתצלומי עיתונות וטלוויזיה, אותם הוא מעבד לציורי אקריליק, תוך שימוש בצבעוניות עזה ובסגנון ציור שטוח. בין עבודותיו הידועות סדרת ציורי ה"קו הירוק" (1986-1985), שני ציורי "Camel Time" משנת 1989 ועוד.

יצירתו

ריב הוא בין היתר אמן פוליטי המרבה להגיב ביצירתו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, מימי טבח סברה ושתילא (1982), דרך האינתיפאדה הראשונה (1987), ועד ימינו. בציוריו מרבה ריב לשאוב דימויים מתוך צילומים. תחילה השתמש בצילומי עיתונות, לאחר מכן נעזר באלכס ליבק ומיקי קרצמן, ובהמשך החל מצלם בעצמו. מאז 2005 מתייצב ריב באופן קבוע לצלם את ההפגנות בבילעין, נעלין ונבי סאלח. באוגוסט 2015 נעצר בשעה שתיעד הפגנה בנבי סאלח, ושוחרר למחרת.
פרדריק אתרלינק

ביוגרפיה

אתרלינק נולד בבריסל וזמן קצר לאחר לידתו משפחתו היגרה ללוס אנג'לס שם גרה עד 1977, לאחר מכן עברה לניס וב-1980 חזרה לבריסל.
הוא החל את דרכו כזמר ומתופף כשהופיע בברים ובמופעי קברט.
ב-1994 הוציא את הסינגל הראשון שלו "Faut pas croire".
ב-1995 השתתף בתחרות הלאומית הבלגית לקראת האירוויזיון, זכה במקום הראשון וייצג את בלגיה באירוויזיון 1995 עם השיר "La voix est libre" ("הקול חופשי"). את התחרות סיים במקום ה-20, עם 13 נקודות. עם זאת, השיר דורג במקום ה-21 בטבלאות הסינגלים של ולוניה. שנה אחר כך, פרסם אתרלינק אלבום בשם "Les Années lumières".
אתרלינק היגר מבלגיה למונטריאול שם החל לפתח את קריירת המשחק שלו.
ב-2006 שיחק בסרט "Guide de la petite vengeance", אשר היה מועמד לפרס ג'יני.
ב-2009 שיחק בסרטים הצרפתיים "Le Séminaire" ו-"Le Coach".
ב-2010 שיחק בסרט הקצר "Conduite intérieure" על מובטל המוצא עבודה מפתיעה.
ב-2011 שיחק בסרט הפעולה "De force".
ב-2012 הופיע בסרט בקומדייה "Il était une fois, une fois".
ב-2015 שיחק במיני סדרה "Le Berceau des anges" המתרחשת במונטריאול ב-1954.
ב-2018 שיחק בסדרת הפשע "La Trêve".
וארג

וארג (Warg) הוא יצור מיתולוגי המקביל לזאב. 
בנורדית עתיקה מהווה וארג (Vargr) לשון נקיה לזאב (Ulfr), ובשפות נוספות מהווה השם כינוי לזאב גדול.

תיאור

הווארג הוא יצור טורף, הווארג דומה לזאבים אך גדול יותר, חכם יותר, ואנטלגנטי יותר.
הווארג הם חיות היודעות להתנהל ולדבר זה עם זה, והם מסתובבים בלהקות ליד הרי הערפל. 
בספריו של ג'.ר.ר. טולקין, הווארגים הם זאבים רשעים, בעלי בריתם של האורקים, ומשמשים להם כמו חיות רכיבה.
במיתולוגיה הנורדית, הכוונה בעיקר לזאבים השטניים פנריר, סקול והאטי.
Battlefield 4

מצבי משחק

קיימים מצבי משחק לשחקן יחיד ומצבים ל־2–4 שחקנים.
במשחק Battlefield 4, הדמות שבה השחקן שולט הוא "רקר" (Recker), חבר בחולית טומבסטון (Tombstone). חבריו לקבוצה כוללים את: מנהיג החוליה סמל "דן" (Dunn), החובש הקרבי "פאק" (Pac) והמקלען אייריש (Irish). המשחק נחשף בטריילר שמראה את המשימה הראשונה "Fishing in Baku", העוקב אחר ניסיונם של חולית טומבסטון לברוח ממיקום אורבאני עם מודיעין חיוני וחשוב ליחידתם. ואחרי הם יוצאים למסע ברחבי העולם שבמהלכו הם מחסלים מחתרות של סין ושל רוסיה שמנסות לפגוע באזרחים

שיווק

בחודש מרץ 2013, שיווקה Electronic Arts שלוש חידות קשות. 
המנצח יקבל את המהדורה הראשונה של המשחק Battlefield 4 חינם. זמן לאחר מכן Electronic Arts שיווקה את הטריילר למשחק Battlefield 4 בתאריך ה-26 במרץ 2013. יום לאחר מכן, הגיימפליי (תצלום וידאו מתוך המשחק) למשחק Battlefield 4 שוחרר.
לאנס לארסון

ביוגרפיה

לארסון נולד במונטרי פארק, קליפורניה. הוא למד ושחה באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא היה תלמיד בית ספר תיכון הראשון ששחה 100 יארד חופשי מתחת ל-50 שניות.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בסנטה קלרה שבקליפורניה ב-11 ביולי 1959 קבע לארסון במשחה ל-200 מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:24.7 דקות, שיא זה החזיק מעמד שבוע. 
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס שבקליפורניה ב-26 ביוני 1960 קבע לארסון במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 59.0 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא שיפר את שיא העולמי בן השנתיים של טאקרשי אישימוטו מיפן (1:01.0 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטולדו שבאוהיו ב-24 ביולי הוא שיפר את שיאו והעמידו על 58.7 שניות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי לואיס ניקולאו מארגנטינה (58.4 שניות).

מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכה לארסון בשתי מדליות, זהב וכסף. במשחה החזק שלו, ל-100 מטר פרפר, שבו החזיק בשיא העולם ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי שבו החזיק בשיא העולם חודש לפני המשחקים האולימפיים, לרוע מזלו לא נערכו כלל באולימפיאדה וכך החמיץ מדליות נוספות. הוא זכה במדליית כסף במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה זהה לזו של השיאן העולמי ג'ון דוויט מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 55.2 שניות, ובמדליית ארד זכה מנואל דוס סנטוס מברזיל (55.4 שניות). מדליית זהב במשחה שליחם 4x100 מטר מעורב, ביחד עם פרנק מקיני, פול הייט וג'ף פארל, בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני אוסטרליה (4:12.0 דקות) ויפן (4:12.2 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 58.0 שניות, התוצאה המהירה בהיסטוריה למשחה זה באותה העת.

החלטה השנויה במחלוקת

באחת ההחלטות המעוררות מחלוקת הגדולות במשחקים האולימפיים, במשחה ל-100 מטר חופשי, ששת שופטי המקום היו חלוקים בדעותיהם. מתוך שלושת שופטי המיקום, למקום ראשון, שני שופטים קבעו ניצחון לדוויט ואחד ללארסון. מתוך שלושת השופטים למקום שני, שניים קבעו כי דוויט סיים שני ואחד לארסון. שלושת השופטים במסלולו של דוויט מדדו תוצאה של 55.2 שניות ושלושת השופטים במסלול של לארסון מדדו תוצאות מהירות יותר (שופט אחד מדד 55.0 שניות, ושני שופטים מדדו 55.1 שניות). הגיבוי הידני הבלתי רשמי, של השעון האלקטרוני אף הוא הראה שלארסון שחה מהר יותר, אבל, השופט הראשי של התחרות היה הפוסק האחרון ובחר להתייחס רק לשופטי המיקום ולהתעלם משופטי הזמן ולכן, מדליית הזהב הוענקה לדוויט ומדליית הכסף הוענקה ללארסון. נוסף לכך, הוא קבע לשני השחיינים תוצאה זה של שיא אולימפי חדש של 55.2 שניות. במשך שנים המשיכו האמריקאים למחות על ההחלטה, אך ללא הועיל.
הכנסייה האנגליקנית (יפו)

הכנסייה האנגליקנית (לפי השליח שמעון פטרוס) היא כנסייה פרסביטריאנית נטושה הניצבת ברחוב יפת 48 ביפו, מול כנסיית אנטוניוס הקדוש הרומית-קתולית. המבנה מוקף בגן מוזנח ובצידה המזרחי מגדל רבוע אופייני לאדריכלות הכנסייתית הסקוטית. 
הכנסייה חדלה לפעול עם כיבוש העיר בשנת 1948, ומאז עומדת נטושה ומוזנחת.
הסטרוקס

ביוגרפיה

הלהקה הוקמה על ידי הסולן ג'וליאן קזבלנקס, מבין חברי ומכרי נערותו: עם הבסיסט, ניקולאי פרייצ'ר, היה חבר ילדות; עם הגיטריסט ניק ולנסי והמתופף פבריציו מורטי ניגן יחד בבית ספר במנהטן; ואת הגיטריסט אלברט האמונד ג'וניור פגש קזבלנקס לראשונה בפנימיה בשווייץ ולאחר מכן חלק עמו דירה עת למד בקולג'. ב-1998 קיבץ סביבו את הידידים והקים את הלהקה.
בתחילה הופיעו החמישה במועדונים במנהטן וצברו פופולריות רבה. אחד ממנהלי המועדונים שכנעם לשכורו כאמרגנם. תחת ניהולו החלו חברי הלהקה לחתור לקראת הוצאת אלבום ראשון. לבסוף הוציאו מיני-אלבום בשם "Modern Age" אשר הצית מאבק בין חברות ההקלטה השונות להחתימם. לבסוף הוציאה הלהקה את אלבומם הראשון "Is This It?" ב-2001. נכון ל-2007, האלבום נמכר בלמעלה מ-3.5 מיליון עותקים. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בכל העולם אשר כלל את: יפן, אוסטרליה, אירופה וצפון אמריקה.
ב-2002, זכתה הלהקה בפרס "הלהקה הבינלאומית הטובה ביותר" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.
אלבומה השני של הלהקה, "Room On Fire", יצא באוקטובר 2003. הוא הצליח פחות מקודמו אך עדיין הגיע למעמד אלבום זהב.
באוקטובר 2005, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בדרום אמריקה.
בינואר 2006, יצא אלבומה השלישי של הלהקה, "First Impressions of Earth". ובפברואר אותה שנה זכתה הלהקה בפרס "הלהקה הבינלאומית הטובה ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של המגזין "NME".
ב-18 במרץ 2011 יצא אלבומה הרביעי של הלהקה, "Angles".
בלה סטולר

בלה סטולר (בהונגרית: Stollár Béla;‏ 1917, זאלאגרסג - 1944, בודפשט) היה עיתונאי וחסיד אומות העולם מהונגריה.

קורות חיים

לאחר תום לימודיו התיכוניים היה סטולר פקיד בבנק. בשנת 1940 זכה סטולר בתחרות כתיבה ומאז היה עיתונאי ספורט וכתב עבור עיתון הספורט ההונגרי "פשטי הירלפ" (צר').

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1943 גויס סטולר לצבא הונגריה ועבד במטה משרד ההגנה. את עבודתו ניצל לשם השגת טפסים רשמיים וציוד משרדי שסייע לו לסייע ליהודים שנשלחו לעבודות כפיה ויועדו להישלח לעבודות אלה. עם עליית פרנץ סלשי לשלטון באוקטובר 1944, סייע סטולר ליהודים רבים שהיו בין מכריו. הוא סיפק להם מסמכים מזויפים, שלח מזון וכסף ליהודים במחנות לעבודת כפייה ואף ניסה להציל קשישה יהודיה, סבתה של מכרה יהודיה, מצעדות המוות. 
סטולר ארגן קבוצת התנגדות חמושה נגד הגרמנים וכוחות צלב החץ. קבוצת המחתרת בראשותו של סטולר פעלה מתוך דירה ברחוב קלוטילד 22 בבודפשט בעזרת מסמכים מזויפים, פקודות צבאיות מזויפות ונשק. בין חברי הקבוצה היו יהודים וכן עריקים מהצבא ההונגרי.
ב-25 בדצמבר 1944 איתרו אנשי צלב החץ את הקבוצה בדירה ברחוב קלוטילד עקב הלשנה. רוב חברי הקבוצה נמלטו אך סטולר ומספר חברים בקבוצתו נלחמו נגד אנשי צלב החץ ונהרגו לאחר קרב קצר.

הכרה והנצחה

בשנת 2003 הוכר סטולר בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
רחוב קלוטילד בבודפשט, הרחוב שבאחד מבנייניו פעלה קבוצת המחתרת של סטולר בתקופת המלחמה, נקרא לאחר המלחמה על שמו של סטולר.
לוריין אשבורן

ביוגרפיה

אשבורן נולדה בעיר מנצ'סטר שבלנקשייר.
היא הופיעה בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע בהם "The Street", סדרת הדרמה "True Dare Kiss", הסדרה הקומית "Thin Ice", בדרמה "In a Land of Plenty", סדרת הפשע "Boon", סדרת הדרמה "Playing the Field", הסדרה המשטרתית "City Central", הסדרה "Peak Practice", סדרות המשטרה "The Bill " ו-"Pie in the Sky", "חדר מיון", בפרק בסדרה "In Suspicious Circumstances", במיני-סדרה "Mr Wroe's Virgins", הסדרה "Rich Tea and Sympathy", ובסדרת הדרמה "London's Burning". ב-2004 הייתה הקריינית בתוכנית "Happy Birthday BBC Two".
על הבמה הופיעה אשבורן בקביעות בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. בין התפקידים שגילמה היו קייט הרדקאסל במחזה "She Stoops to Conquer" ובדמות אמיליה במחזה "אותלו". במחזות אלה שיחקה לצדו של בעלה אנדי סירקיס.

חיים אישיים

ב-22 ביולי 2002 התחתנה אשבורן עם השחקן אנדי סירקיס. לבני הזוג יש שלושה ילדים רובי (נולדה ב-1998), סוני (נולד ב-2000) ולואי (נולד ב-2004). המשפחה מתגוררת בקראוץ' אנד בלונדון.
פרנקפורטר רונדשאו

היסטוריה

ה"רונדשאו" היה העיתון השני שקיבל רישיון הוצאה לאור בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה והראשון באזור הכיבוש האמריקאי ויצא בראשיתו באופן בלתי-סדיר 1-3 פעמים בשבוע. הרישיון הוענק ב-1 באוגוסט 1945 לקבוצת עיתונאים פרוגרסיביים שהורכבה מעיתונאים סוציאל-דמוקרטים, קומוניסטים ופעילים קתולים, שבמהלך המלחמה היו במחתרת הגרמנית, במחנות ריכוז ובגלות. עם פרוץ המלחמה הקרה כשנתיים לאחר מכן, אולצו העיתונאים הקומוניסטים לפרוש מהעיתון, שנשלט על ידי "אגף לביקורת המידע" של המינהל האזרחי של כוחות הכיבוש האמריקאים (ה-(Information Control Division (ICD). 
באוגוסט 1947 עבר העיתון להפצה מסודרת שישה ימים בשבוע. בשנת 1973 הועברה הבעלות על העיתון לקרן קרל קרולד (Karl-Gerold-Stiftung), קרן ללא כוונת רווח על שם עורכו הראשון של העיתון. בעקבות קשיים כלכליים להמשך אחזקת העיתון, השתלטה עליו ב-2003 חברת ההוצאה לאור DDVG‏ (Deutsche Druck- und Verlagsgesellschaft mbH). ב-2006 נרכש העיתון על ידי בית ההוצאה דומונט (M. DuMont Schauberg) וב-2007 הוא הושק מחדש כטבלואיד. למרות שזכה בציון לשבח בקונגרס העיתונות האירופאי ב-2011‏ לא הצליח להחזיק מעמד וניצב לפני פשיטת רגל ב-2012, דבר שהוביל לרכישתו על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.