google/wiki40b huggingface dataset:
ואנוס גיימינג

ראשית חייו

אוון פונג טוען שהוא לא נחשף למשחקי וידאו בילדותו, אך הוא שיחק "פה ושם" משחקי קופסה בעיקר.
אחרי שבמקור היה שחקן הוקי קרח מקצועי, פונג למד כלכלה באוניברסיטה, אבל אחר שנתיים, נשר מהאוניברסיטה לטובת קריירת היוטיוב שלו כעבודה ועיסוק חיים. פונג טוען שבהתחלה הוריו חששו מכך שהזניח את לימודיו לטובת ייצור והפקת תוכן עבור ערוץ היוטיוב שלו, בהצהרה ש"למרות שיש למישהו פוטנציאל לערוץ יוטיוב, זו לא דרך מובטחת לעבודה ולעתיד".

בסיס

רוב סרטוניו של פונג הם מבחר או לקט של "קטעים מצחיקים" שקרו בזמן משחק מסוים, בדרך כלל עם יוטיוברים קומיקאיים אחרים.
המשחקים הראשיים שהוא משחק בהם הם : (אנ') Grand Theft Auto V, Call of Duty: WAW, Call of Duty: Black Ops II, Call of Duty:Black Ops III,
Garry's Mod, Dead Realm, Ark: Survival Evolved, Moonbase Alpha ולאחרונה גם The Devision,Far Cry:Primal ,The Culling.

היסטוריה

פונג ייצר את ערוץ היוטיוב שלו VanossGaming ב-15 בספטמבר 2011. הוא הכיר את חבריו כאשר היו ערוצי יוטיוב מתחילים. חבריו הם H2O Delirious, Terroriser, Moo Snuckel, I Am Wildcat, BasicallyIDoWrk, Mini Ladd, Lui Calibre, Daithi De Nogla . אוון חשף את פניו בפעם הראשונה למצלמה ביולי 2013, עם סרטון החוגג מיליון משתמשים רשומים. בינואר 2015 אוון התחיל לשים תשומת לב לערוץ שלו, כאשר הגיע ל-11 מיליון משתמשים רשומים וכאשר הגיע לבין 25 ערוצי היוטיוב עם הכי הרבה סאבים. הוא הדגיש ואמר כי "צופים ממש אוהבים את הסוג האותנטי של התוכן של חברים שסתם משחקים ועושים צחוקים, כי הם מזדהים עם זה" .
ב-26 בנובמבר, פונג הכריז בטוויטר שהוא עורך לוגו חדש לערוץ. הוא שחרר את הלוגו החדש מאוחר יותר באותו יום, יחד עם חולצות שעליהן הלוגו במהדורה מוגבלת.

פרויקטים אחרים

ב-25 ביולי 2015, אוון הכריז שהוא עבד על משחק ששמו "Dead Realm" בשש-שבע חודשים האחרונים, כמפיק יצירתי, לצד יוטיוברים אחרים כמו  Daithi De Nogla, Terroriser וגם MiniLadd. המשחק שוחרר בסטים כ"יציאה מוקדמת" ב-30 ביולי 2015 ושוחרר רשמית בשנת 2016 המוקדמת.

חייו האישיים

אוון פונג נולד ב-31 ביולי 1992, בטורונטו,קנדה. מוצאו של פונג הוא אסייתי, בעוד שאימו קוריאנית ואביו סיני.  מחוץ לקריירת היוטיוב שלו, אוון ממשיך לשחק הוקי קרח בשעות הפנאי וגם מנגן בגיטרה כתחביב נוסף.
ויקטוריה המילטון

ביוגרפיה

המילטון נולדה בשם ויקטוריה שארפ בווימבלדון שבלונדון, וגדלה בגודלמינג שבמחוז סארי. היא למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
המילטון ידועה מתפקידיה בדרמות תקופתיות. היא הופיעה בתפקיד רובי פראט בסדרת הדרמה "הדרך לקנדלפורד" של BBC1. תפקידים נוספים היו כגברת פורסטר בסדרה זוכת האמי "גאווה ודעה קדומה" משנת 1995, ובתפקיד מריה ברטרם בסרט הקולנוע "מנספילד פארק" מ-1999. ב-2001 גילמה את דמותה של המלכה ויקטוריה בסרט הטלוויזיה "ויקטוריה ואלברט" בהפקה של ה-BBC, וכיכבה לצידו של ג'ונתן פירת'.
היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק "גן המוות" בסדרת המתח "רציחות במידסומר" בתפקיד הילרי אינקפן-תומאס, כבת בלתי חוקית ומדוכאת. ב-2013 גילמה את פגי בסדרת הטלוויזיה "שרידים".
המילטון הייתה חברה בלהקת התיאטרון של פיטר הול, בלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטרון הלאומי. כמו כן הופיעה בווסט אנד ובברודוויי. ב-1995 השתתפה במחזה "אלוף הבונים" מאת איבסן, בבימויו של הול ובכיכובם של אלן בייטס וג'מה ג'ונס.

חיים אישיים

המילטון נשואה לשחקן מארק בייזלי (Mark Bazeley) ולהם בן אחד.
ג'ובה (לבוש)

ג'ובה או דזשובע גֻ'בָּה (מקורה בשפה הערבית جبة, ניתן גם שביידיש: ז'ופיצע), היא כיום מילה המתארת מעיל. הג'ובה נהוג כיום אצל חסידים בירושלים.

מקור הג'ובה

ג'ובה או ז'ופן הוא מעיל עליון שלבשו הגברים הפולנים מכל שכבות החברה החל מסוף המאה ה-16.] אך כיום בגד זה לא נלבש על ידי חצרות פולין. הוא פריט לבוש (שאיננו חובה ללבישה) בחסידויות ובקבוצות שנוטלות חלק בלבישת הלבוש החסידי ירושלמי, מבוססת על תלבושת הנהוגה באוכלוסייה הערבית.

שימוש בג'ובה כיום

בימינו הג'ובה הוא מעיל חום שאין חובה ללובשו, כשלבישתו נהוגה בקרב כל חצרות ירושלים. הוא בגד מפואר ומהודר אך מחירו איננו גבוה בייחס למשמעות הלבישה שלו, ומשום שהוא איננו פריט לבוש חובה, אין זה מדאיג חסידים רבים שאין בבעלותם פריט לבוש זה. מלבד היותו לבוש פאר הג'ובה נחשב לאחד פרטי הלבוש הזוכים לבדיקה דקדקנית של שעטנז - דבר שהציבור החרדי (בפרט החסידים הירושלמים) מאד בררני לגביו. בדיקה בררנית ודקדקנית זו גורמת לעליית המחיר בג'ובה.
את הג'ובה לובשים כלל חסידי ירושלים אשר נטלו על עצמם ללבוש את הלבוש המסורתי של היישוב הישן.
די ג'יי שאדו

שנים מוקדמות

די ג'יי שאדו החל את הקריירה שלו כ-DJ בתחנת הרדיו KDVS של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. בתקופה זו הוא היווה מרכיב משמעותי בהתפתחותו של ז'אנר ההיפ הופ אקספירמנטלי המזוהה עם הלייבל הלונדוני "Mo' Wax". הסינגלים הראשונים שהוציא שילבו אלמנטים של Fאנק, רוק, היפ הופ, אמביאנט, ג'אז, מוזיקת נשמה ותקליטים ישנים.
אנדי פמברטון, עיתונאי מוזיקה אשר כתב עבור "Mixmag", טבע את המונח "טריפ הופ" ביוני 1994 על מנת לתאר את הסינגל "In/Flux" וקטעים דומים נוספים אשר הושמעו במועדוני לילה בלונדון באותה התקופה. על אף שקשה להכניס את המוזיקה שלו לקטגוריה מסוימת, עבודתו המוקדמת הייתה נדבך משמעותי בהתפתחות ההיפ הופ האלטרנטיבי. שאדו תיאר מוזיקאים כקרטיס מאנטרוניק (Kurtis Mantronik) הג'מייקני, ה-DJ פרינס פול והצמד דאבל די וסטיינסקי (Double Dee and Steinski) ככאלה אשר השפיעו על עבודתו המוקדמת. המוזיקה שהוא יוצר כוללת רק לעיתים נדירות קטעי שירה או קול קצרים. שאדו הוציא כמה עבודות מקוריות בין 1991 ל-1992 עבור הלייבל "הוליווד רקורדס" (השייך לחברת וולט דיסני) אך רק כאשר החל לעבוד עם Mo' Wax התגבש הסאונד האופייני שלו. את סינגל הבכורה שלו הוציא באופן עצמאי תחת הלייבל "SoleSides", אשר פורק לבסוף כאשר בשנת 1996 את הלייבל "Quannum Projects".

Endtroducing.....‎

אלבום האולפן הראשון של דיג'יי שאדו, Endtroducing.....‎ יצא לחנויות בסוף שנת 1996 וזכה לתשבחות המבקרים. האלבום נכנס בשנת 2001 לספר השיאים של גינס בהיותו "האלבום הראשון אשר כולו מסומפל". הציוד היחיד שבו השתמש על מנת להפיק את האלבום היה מכונת תופים מסוג AKAI MPC60 של 12 ביט, שני פטפונים ותוכנת המחשב Pro Tools אשר שאל מחבר, המפיק המוזיקלי "דן דה אוטומייטור", אשר היה מהראשונים לאמץ את הטכנולוגיה. בנובמבר 2006 הכניס טיים מגזין את האלבום לרשימת "100 האלבומים הטובים של כל הזמנים".

1998 - 2005

בשנת 1998 הוציא את "Preemptive Strike", אלבום אוסף של סינגלים מוקדמים. בהמשך השנה הוא הפיק כמה רצועות מאלבום הבכורה של Unkle אשר כלל הופעות אורח בין היתר של טום יורק מרדיוהד, ריצ'רד אשקרופט מהוורב, ג'ייסון ניוסטד ממטאליקה ומייק די מביסטי בויז. בשנת 2000 הפיק את המוזיקה לסרט התיעודי "Dark Days" אשר עוקב אחר אנשים אשר חיים ברכבת התחתית של ניו יורק.
המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי

היסטוריה

המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח הוקמה לראשונה על פי החלטת ממשלת ישראל השמינית בראשות דוד בן-גוריון ב-15 בנובמבר 1959 והתכנסה לראשונה בפברואר 1960. בין השאר מימנה מחקרים לתעשייה התרופות  ותעשיית האלקטרוניקה בישראל. 
בשנת 1997 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לסגור את המועצה, אך היא הוקמה מחדש על פי חוק המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח שחוקק בנובמבר 2002. ביולי 2004 כוננה לראשונה המועצה בראשות הפרופסור דן זסלבסקי. המועצה מורכבת ממליאה שבה 15 חברים ומשקיף ממשרד הביטחון, ובראשם עומד יושב ראש. המועצה כפופה לשר המדע והטכנולוגיה ולמשרדו מאז שנת 2007.
מטרתה של המועצה לתת לממשלה ייעוץ מקצועי בלתי תלוי בתחומי תכנון, תיאום והתקצוב של כל המחקר והפיתוח האזרחי בישראל (בעיקר באוניברסיטאות ותמריצים), לגבש מדיניות אחידה ומאוזנת, ליצור מסגרת תומכת לניצול מיטבי של הפוטנציאל המדעי הטכנולוגי של מדינת ישראל. להבטיח את פיתוחו, ואת מיצויים של המשאבים הלאומיים המושקעים במחקר ובפיתוח למען רווחתה ושגשוגה של מדינת ישראל.
כחלק מתפקודה, המועצה מקימה ועדות לאומיות וועדות-משנה כדי לחקור ולתת המלצות בנושאי מדיניות מחקר ופיתוח (מו"פ). בין הנושאים שבהם עסקו הוועדות הללו היו מו"פ הממשלתי, בהקמת מערך נתונים לאומי, למו"פ במכוני המחקר ובמדענים הראשיים, בתשתיות מחקר, בקשרי מו"פ בינלאומיים, בקשרי אקדמיה-תעשייה, במדעי החיים והרפואה, באנרגיה ובתיאום מו"פ ביטחוני ואזרחי.

בעלי תפקידים

חברי המועצה ממונים על ידי נשיא המדינה, על פי המלצת הממשלה. בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המועצה פרופ' עודד אברמסקי, והתפטר ממנו ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה. החליף אותו בתפקיד היושב ראש פרופ' יצחק בן ישראל,  אשר כיהן כיושב ראש המועצה בין השנים 2010-2017. אחריו כיהן משה ארנס כיושב ראש המועצה, והחל ממרץ 2018 מכהן בתפקיד הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ.
בתחילת 2010 התפטרו חברי מליאת המועצה ביחד עם יושב ראש המועצה, במחאה על כישלון המאמצים להקנות למועצה מעמד עצמאי, לדבריהם, בניגוד לחוק המועצה מ-2002. הם קובלים על כך שמכיוון שהמועצה נמצאת תחת משרד המדע והטכנולוגיה, הם מתקשים להפעיל סמכות, לקבל תקציב נאות לפעילות, ולפעול באופן אובייקטיבי ללא תלות במשרד המדע, אותו הם אמורים לתכנן. הם ביקשו להעביר את המועצה למשרד ראש הממשלה, בדומה למועצה הלאומית לכלכלה או המועצה לביטחון לאומי, או להפוך אותה לגוף סטטוטורי, בדומה למעמד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביאטה ברגר

בֶּיאָטֶה ברגר (בגרמנית: Beate Berger; י"א באדר תרמ"ו, 16 בפברואר 1886, נידרברייסיג, גרמניה – ט"ו באייר ת"ש, 1940, חיפה) הייתה המייסדת והמנהלת הראשונה של כפר ילדים ונוער אהבה, עוד מימיו הראשונים כ"מעון לילדי פליטים יהודים בברלין".

קורות חיים

ביאטה ברגר, בת אלחנן, נולדה בשנת 1886 בעיר נידרברייסיג (Niederbreisig) שבעמק הריין, במערב הקיסרות הגרמנית. בגיל 17, לאחר שהתייתמה משני הוריה, למדה סיעוד ושירתה כאחות במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1922 הוצע לה לנהל את "המעון לילדי פליטים יהודים בברלין", ששכן ברחוב אוגוסט בברלין. המעון, יחד עם בית הספר לנערות ששכן באותו מבנה, נוסד בידי נשים ציוניות כ"מטבח זול לילדים יהודים", והפך למעון לילדי פליטים יהודים לאחר שיהודים רבים הגיעו לברלין ממזרח אירופה בעקבות הפוגרומים.
ברגר בתפקידה כאחות ראשית (Schwester Oberin, שווסטר אוברין) וכמנהלת המוסד שינתה את שמו של המעון ל"אהבה" (Ahawah) והפכה אותו לביתם של כ-120 ילדים מהולדתם ועד גיל 16.
ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, החליטה ברגר להעביר את המוסד לארץ ישראל המנדטורית. היא גייסה תרומות ומסרה את כל רכושה הפרטי לשם בניית מבנה. ברגר השיגה מהקרן הקיימת 15 דונם בפאתי חיפה (לימים קריית ביאליק). בעזרת הנרייטה סאלד השיגה רישיונות עלייה ("סרטיפיקטים") לחלק מהילדים. באפריל 1934 הגיעה עם קבוצת הילדים הראשונה למעון זמני בשכונת נווה שאנן בחיפה, שם הצטרפה הני אולמן לסגל המוסד. אחרי הקמת מבני המוסד ליד קריית ביאליק, עבר המוסד בניהולה של ברגר למקומו הנוכחי.
במהלך השנים הבאות המשיכה ברגר במאמצים להשיג רישיונות עלייה ולהביא ארצה עוד ילדים מחניכי "אהבה" בברלין, וכן ילדים ובני נוער יהודים מרחבי אירופה. כמות הסרטיפיקטים שהוקצו לה לא הספיקה להביא את כל ילדי "בית אהבה" מגרמניה לארץ, ואלו שלא הצליחו לעלות נשלחו להשמדה על ידי הנאצים. בסך הכל הצליחה ברגר להעלות לארץ ישראל כ-300 ילדים מארצות שונות באירופה.
כיום "אהבה" הוא כפר ילדים ונוער הקולט ילדים בסיכון שהוצאו ממשפחותיהם או חוו טראומות נפשיות או בעיות סוציו-אקונומיות קשות.
ברגר נפטרה ממחלת לב במאי 1940 בחיפה. נקברה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
נינתו של אחיה של ברגר, אילת ברגור, הוציאה בשנת 2007 את הסרט "בית אהבה", המגולל את סיפורו של בית הילדים.
עיבוד של הסרט תורגם לגרמנית וראה אור כספר (Ahawah heisst Liebe).
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
המלאכיות נשלחות לאתר טבעות טיטניום שנגנבו ממשרד המשפטים שבהם יש את הקודים של הזהויות מתוכנית להגנת עדים ולעצור מלאכית לשעבר המחליטה להרוס את המלאכיות ואת צ'ארלי לאחר חקירה לפני כמה שנים שמאז היא מחפשת נקמה ועברה לצד השני שתוכניתה היא למכור את הטבעות למשפחות הפשע שיעידו נגדם.
בזמן שעברה של דילן נחשף ומגלים שגם היא נמצאת בתוכנית להגנת עדים עקב מקרה שקרה לפני 8 שנים - היא התאהבה בשיימוס אוגריידי (פושע מהמאפייה האירית) שירה במישהו ואיים עליה שאם היא תספר למישהו אז הוא יהרוג אותה. הוא משתחרר בעזרת עזרה ממשלתית, קיבל את הטבעות, והבין שאם הוא יחזיק ב - 2 הטבעות אז היא תנסה להחזיר אותן, והוא יקבל את הנקמה שלו הוא חיכה 8 שנים.
בוזלי (ביל מאייר) מוחלף בשחקן ברני מק ואמו מאמצת ילד שהוריו נרצחו בידי אוגריידי והעיד נגדם.
נטלי עוברת לגור עם פיט, ודילן פוחדת שהיא תפסיק לעבוד איתן, ותהיה להן במקומה מלאכית חדשה.

הפקת הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
קורטני לאב, חברה קרובה של דרו ברימור, הייתה אמורה לשחק במקור את מדיסון לי, אך לאחר שסבלה מהפלה טבעית בשל צילומי פעלולים עבור "לכודים", היא החליטה לוותר על התפקיד.
נורדהאוזן

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בשם Northusen או Nordhusa במסמך מ־13 במאי 927 של מלך הגרמנים היינריך הצפר (Heinrich der Vogler), אם כי יש עדויות אחרות לכך שיישוב במקום היה קיים כבר בשנת 785. היה קיים בה ארמון מלכותי ב־874 ומנזר ב־962. הדוכס היינריך הארי החריב אותה ב־1180, אך היא נבנתה מחדש במהרה. הקיסר פרידריך השני הכריז על העיר כעיר חופשית (freie Reichsstadt) בשנת 1220 (ולפי מקורות אחרים: ב־1253 או ב־1290), ובשנת 1430 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה. בשנת 1500 הצטרפה העיר לברית הערים של סקסוניה התחתונה (Niedersächsischer Reichskreis), ובאותה שנה החל בה ייצור של סוג מקומי של קורן (Nordhäuser Doppelkorn), משקה חריף לאומי גרמני. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר בשנת 1523, עם הגיעו של תומאס מינצר (Thomas Müntzer).
אחרי חתימת שלום וסטפליה ב־1648 חבר אזור נורדהאוזן לברנדנבורג-פרוסיה, אך העיר עצמה נשארה עצמאית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות כבש צבא פרוסיה את העיר, וב־1807 היא צורפה לממלכת וסטפליה. בחלוקה מחדש של גרמניה אחרי המלחמה סופחה נורדהאוזן לפרוסיה.
ב־1866 נבנה קו הרכבת מנורדהאוזן להָאלֶה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר מחנה העבודה דורה-מיטלבאו, שבו ייצרו עובדי כפייה טילי V-2 עבור הצבא הנאצי. ב־11 באפריל 1945 כבש צבא ארצות הברית את העיר, וב־2 ביולי באותה שנה היא הועברה לשליטת הצבא האדום. בחלוקת גרמניה לאחר המלחמה עבר אזור נורדהאוזן לגרמניה המזרחית, שהייתה תחת השפעת ברית המועצות. ברית המועצות הקימה בעיר מחדש את ייצור הטילים ואת מכון רָאבֶּה (Rabe) לשכלול טילים.
בתקופת גרמניה המזרחית הייתה העיר חלק ממחוז ארפורט. לאחר איחוד גרמניה ב־1990 היא הועברה למדינת תורינגיה, אשר הוקמה מחדש.
פרסקו

פְרֶסְקוֹ (מאיטלקית: affresco; בעברית גם: תַּמְשִׁיחַ) הוא טכניקת ציור קיר אשר מתבססת על ציור ישירות על טיח סיד לח וטרי. המונח מגיע מהביטוי האיטלקי 'a fresco' שפירושו "טרי" או "באופן טרי". בטכניקה זו הצבעים מתייבשים יחד עם הטיח והופכים לחלק אינטגרלי ממנו (להבדיל מטכניקות ציור אחרות, בהן הצבע והמצע עליו הוא מצויר מהווים שכבות נפרדות).
מוזערבים

המוזערבים (בספרדית: mozárabes) היו הנוצרים תושבי איבריה שחיו תחת השלטון המוסלמי וכן צאצאיהם שחזרו לחיות תחת שלטון נוצרי. 
החל בשנת 711 ובמהלך 7 השנים הבאות כבשו שליטים מוסלמים מצפון אפריקה כמעט את כל חצי האי האיברי מידיהם של הנוצרים הוויזיגותים. נראה כי במהלך הכיבוש היו מעט מקרים של טבח וביזה של היישובים הנוצרים וברוב המקרים הייתה כניעה יחסית מסודרת ושקטה (חוזה כניעה ששרד נחתם בין תאודמיר ממורסיה והכובש המוסלמי עבד אל-עזיז). הכיבוש המוסלמי המהיר וכניעת רבים מהיישובים הנוצרים הביאו לכך שרוב הנוצרים של חצי האי נפלו תחת שלטונם של השליטים המוסלמים החדשים. אולם, רוב האצולה הוויזיגותית ברחה צפונה והשתלבה בממלכות הצפוניות. מכיוון שנוצרים מוגדרים על ידי האסלאם כבני חסות (בערבית: ד'ימי) מותר להם, וליהודים, שמעמדם דומה, לחיות תחת שלטון מוסלמי כל עוד הם משלמים את מס הגולגולת, הג'יזיה.
כך נוצר מצב שבו עד אמצע המאה ה-9 היו היחסים בין הנוצרים, שככל הנראה עדיין היוו את רוב האוכלוסייה שתחת השלטון המוסלמי, והשלטון עצמו, שלווים. הותר להם להתפלל בהתאם לדתם, להקים לעצמם רשויות ולשפוט את עצמם בבתי משפט משלהם. חלקם אף החזיקו במשרות בכירות במנגנון המדינה המוסלמית. המרת הדת לאסלאם עודדה אך לא נדרשה. 
באמצע המאה ה-9 החל גל של התאבדויות מרטיריות על ידי כמה עשרות נוצרים שקיללו וביזו את מחמד והאסלאם בכוונה ובפומבי ונענשו בעריפת ראשם על ידי השלטונות שלא יכלו לסבול את חילול דתם. אולוגיוס, שתיעד את תופעת המרטירים הזו והיה אחד מראשיה, הסביר את התופעה ברצון לנקום במוסלמים על התנהגותם כלפי הנוצרים - התנהגות שלפי דבריו כללה טבח, השפלות, מיסוי גבוה ועוד. גם אם הבסיס אולי נכון הרי שתיאורו המזוויע וההתלהמות שלו נגד השלטון המוסלמי הם ככל הנראה מוגזמים. נראה סביר יותר להניח שתנועת המרטירים רצתה לחזק את הזהות הנוצרית שהחלה נחלשת לנוכח המשך השלטון המוסלמי, עליית השימוש בשפה הערבית, בייחוד בקרב צעירים, ואחוזי ההתאסלמות שהלכו וגדלו. התופעה נרגעה אחרי כעשור וההטמעות התרבותית-דתית-לשונית של הנוצרים בתוך החברה הערבית-מוסלמית חזרה למסלולה.
החל משנת 880 התקיים בדרום החלק המוסלמי של ספרד (אל-אנדלוס) מרד שהנהיג עומר בן-חפסון. מוצאו של בן-חפסון היה ממשפחה מתאסלמת, והוא המיר את דתו לנצרות במהלך המרד. עם זאת, אין ראיות לכך שבן-חפסון מרד על רקע לאומי-מוזערבי, וניתן לשער שהוא ניצל את חולשתו של שלטונו הריכוזי של עבד אל-רחמן השלישי כדי למרוד. המרד המשיך לאחר מותו של בן-חפסון בהנהגת בניו ודוכא סופית ב-928. 
ככל שהתקדם כיבושו מחדש של חצי האי על ידי הממלכות הצפוניות הנוצריות (תהליך הרקונקיסטה) החלו יותר ויותר מוזערבים ליפול תחת שלטון נוצרי. בתחילה נוצלו נוצרים אלה, שהכירו מקרוב את התרבות הערבית-מוסלמית, ליישוב השטחים שנכבשו על ידי הנוצרים וכן כיועצים לנושאי האסלאם, אולם במהלך הזמן החלו לאבד ממעמדם זה. 
המוזערבים שימרו בפולחנם הנוצרי את הפולחן הוויזיגותי ולא הושפעו מהכמרים הצרפתים שגרמו לנוצרים בצפון איבריה לעבור להתפלל בלטינית. כיום עדיין מתקיים פולחן מוזערבי בקפלה אחת בקתדרלה של טולדו.
טקווארצ'לי (מחוז)

כלכלה

הענף הכלכלי הראשי של טקווארצ'לי היה מאז ומעולם כריית פחם, אף על פי שכיום מכרות הפחם הסובייטיות סגורים ופחם נחצב ממחצבה רק על ידי חברת טאמסאש, בבעלות טורקית-אבחזית, המשמשים בשיטת "חפירה פתוחה". תשלומי המס של חברת טאמסאש מהווים 75% מהכנסות מחוז טקווארצ'לי כולו. יחד עם זאת, נמתחה ביקורת על החברה בגין הזנחת ענייני איכות הסביבה.
בנוסף לכך מתוכננת בנייתו של מבנה מלט חדש, לקראת אולימפיאדת סוצ'י שתערך בחורף 2014. גאורגיה אינה מכירה בהשקעות אלה באבחזיה ורואה אותן כבלתי חוקיות והפרה של ההגבלות שהוטלו על ידי חבר המדינות בשנת 1996 ואף עצרה, במים הטריטוריאליים של גאורגיה, מספר ספינות שהחזיקו מטען של פחם שהוטען בטקווארצ'לי, פעולה שהביאה את חברת טאמסאש לסף פשיטת רגל.
הסונטות של שייקספיר

הסונטות של שייקספיר (באנגלית: Shakespeare's sonnets), או "הסונטות", הן אוסף של 154 סונטות שנכתבו על ידי ויליאם שייקספיר. הן פורסמו במהדורה שיצאה בשנת 1609. שתיים מהן (סונטות 139 ו-144) פורסמו עוד קודם לכן בכרך מאוחד, שנקרא "הצליין מלא-התשוקה" (The Passionate Pilgrim), אשר ראה אור ב-1599.
כמו באשר לשאר כתביו של שייקספיר, הדעות חלוקות באשר לשאלה האם שייקספיר הוא כותבן האמיתי. חלק מהחוקרים מעריכים כי שייקספיר אסף את כתביו של כותב אחר, אשר אליו מתייחסים בהקדמה לספר, אשר העלתה שאלות רבות. בהקדמה מוזכר מר W.H. אשר הקשר בינו לבין הטקסט אינו ברור. כמו כן מועלים חשדות באשר לשימוש שעשה העורך תומאס ת'ורפ (Thomas Thorpe) בכתבי היד של שייקספיר ללא רשותו.

תוכן הסונטות

הסונטות עוסקות בנושאים מגוונים, ובעיקר באהבה, ביופי, בפוליטיקה ובמוות. החוקרים סוברים כי הסונטות נכתבו לאורך מספר שנים. 17 הסונטות הראשונות מופנות לנער צעיר ומעודדות אותו להינשא ולהוליד ילדים וכך להעביר את היופי לדורות הבאים. לפיכך מכונות סונטות אלו "סונטות ההולדה" (procreation sonnets).
חלק הארי של הסונטות (18–126) מביעות את אהבת המשורר לנער צעיר ומיועדות אליו.
סונטות 127–152 מופנות לפילגשו של שייקספיר ומביעות רגשי אהבה עזים.
הסונטות האחרונות (153–154) הן סונטות משליות.
הסונטות בנויות משלושה בתים של ארבע שורות (קוורטינים) ובית קצר של שתי שורות בסופן (דיסטיכון). מבחינה תוכנית שלושת הקוורטינים מציגים רעיון מסוים והדיסטיכון מאיר את הרעיון באופן אחר, בין אם בתזה ואנטי-תזה ובין אם בהתבוננות באותו רעיון מנקודת מבט אחרת.
השורות בנויות כפנטמטרים ימביים (חמש רגלי פנטמטר) בעלי חרוזים זכריים.
תומר יוסף

קריירה כשחקן

תומר יוסף גדל בכפר סבא למשפחה יוצאת תימן. החל את דרכו בתחילת שנות התשעים כאשר החל להופיע כקומיקאי במסגרת ערב הבמה הפתוחה של הקאמל קומדי קלאב. יוסף פרץ לתודעת הקהל כאשר הצטרף בשנת 1994 לצוות תוכנית המערכונים "פלטפוס", ששודרה בטלוויזיה החינוכית. לאחר מכן השתתף במופע "פליטי פלטפוס" המבוסס על התוכנית יחד עם עוד 3 ממשתתפיה - תומר שרון, חנן לדרמן ודני קרפל, איתם הופיע גם בפינה קומית קבועה בעונה האחרונה של התוכנית "זהו זה". לאחר מכן הופיע עם תומר שרון, שותפו מימי "פלטפוס", במופע "פעמיים תומר". בסרט "הרקולס" דיבבו השניים את צמד המפלצות "כאב" ו"פחד" (משרתיו של האדס, אל השאול). בשנת 2001 השתתף יוסף בתוכנית הטלוויזיה "כוכבי השכונה" בתפקיד עובדיה, המתופף של להקת התוכנית.
מלבד משחק בתוכניות טלוויזיה, השתתף גם בסרט הקולנוע של איתן ענר "הצל של החיוך שלך" (1998), ובסרט "ביקור התזמורת" (2007).

קריירה כזמר

בשנת 2002 התפרסם יוסף לראשונה גם כזמר, עת הוציא לאור אלבום בכורה בשם "תגידו משהו". האלבום שילב רגאיי ופאנק וכלל השתתפות של אמנים כגון דנה עדיני במקהלת הליווי ועוד. עם צאת האלבום יצא לסיבוב הופעות שבו ליוותה אותו להקת "החזות העממית".
בשנת 2005 פרצו יוסף ולהקתו, בלקן ביט בוקס (Balkan Beat Box), אל השוק האמריקאי עם אלבום הנושא את שם הלהקה. מאז הופיעו בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית, כגון פסטיבל לוטוס.
ביוני 2006 יצא אלבומו השני של יוסף, "צוחקים מתחת לאדמה", בהפקה משותפת של יוסף ותמיר מוסקט. הסינגל הראשון מתוכו לשיר "אל תטוסי" לווה בקליפ, אשר היה מועמד לפרס קליפ השנה בטקס פרסי עמ"י.
בשנת 2007 יצא האלבום של קבוצת הנגנים הישראליים בחו"ל "ניו מד" (Nu Med).
בשנת 2008, לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, השתתף יוסף בפרויקט "עבודה עברית 2" יחד עם בן הנדלר, ויחד הקליטו גרסת כיסוי לשירה של אסתר שמיר "עברתי רק כדי לראות". גרסה זו הייתה לאחת המצליחות ביותר מהפרויקט. בשנה זו שיתף יוסף פעולה עם להקת "בום פם" בגרסה מחודשת לשירו "אני רוצה לזוז", במקור מתוך האלבום "צוחקים מתחת לאדמה". גרסה זו לשיר נכללה באלבומה של הלהקה "Puerto Rican Nights".
בשנת 2009 הוציא יחד עם המוזיקאי בן הנדלר אלבום בשם "טרמפולינה", שאליו צורפה גרסתם לשיר "עברתי רק כדי לראות". באותה השנה התפרסם שירם של יוסף וה"בלקן ביט בוקס" "רמאללה-ת"א", כאחד מהשירים שליוו את התפריט הראשי במשחק המחשב "FIFA 10" של חברת EA Sports.
בשנת 2010 הוציאה להקתו בלקן ביט בוקס את אלבומה השלישי, "Blue Eyed Black Boy". 
בשנת 2011 יצא אלבום הסולו השלישי של יוסף, "השחר 35", ובו הסינגלים "פרח מקומי", "כאלו מילים" ו"יפה באמת". את האלבום הפיק תמיר מוסקט, ואת רוב השירים בו כתב והלחין יוסף. בשני שירים השתתף בכתיבה דן תורן, שאף שימש כיועץ האמנותי של האלבום, ואת השיר "כפרה" כתב יעקב רוטבליט.
בשנת 2011 הוא החל לעבוד על פרויקט החצר האחורית יחד עם יעקב רוטבליט, איתמר ציגלר וגדי רונן. בשנת 2013 יצא האלבום לאור לאחר שחברי הלהקה פתחו במסע גיוס כספים למימון עצמאי של האלבום, ללא חברת תקליטים. רוטבליט כתב את מילות כל ארבעה עשר השירים באלבום זה, הנושא את שם הלהקה.
בשנת 2013 הופיע עם ההרכב A1 ביחד עם בנו הנדלר, ברי סחרוף, אייל תלמודי, אסף תלמודי, מיכאל אבגיל, שי פרץ, פילוני ואדיר ידידיה. 
בנוסף לעבודתו הנ"ל, יוסף הוא המפיק של להקת "נערות הליווי" והפיק את האלבום הראשון של להקת A-WA.
מינרלים סיליקטיים

מינרלים סיליקטיים – קבוצת מינרלים המבוססת על סיליקטים (תרכובת של אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים של אטומי חמצן שמטענם החשמלי שלילי). המינרלים הסיליקטיים הם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים, כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים סיליקטיים.
 
המבנה הבסיסי של המינרלים הוא של טטרהדרון (ארבעון – פירמידה בעלת 4 מישורים שווי צלעות). הצורן מצוי במרכז הטטרהדרון והחמצנים מהווים את ארבעת הקדקודים. סוג הקשרים בין הטטרהדרונים משתנה בין סוגי המינרלים. הטטרהדרונים יכולים להיות מנותקים זה ממזה, מחוברים בזוגות או מקובצים למבנים הכוללים טבעות משולשות או משושות, שרשרות, שרשרות כפולות, לוחות, ומבנים תלת־ממדיים. 
במינרלוגיה מסווגים את המינרלים הסיליקטיים בהתאם למבנים אלו לקבוצות הבאות.