google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי אינדונזיה–איראן

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בדרג השרים בין איראן לאינדונזיה כוננו בשנת 1951, וב-1960, הועלו היחסים לדרג השגרירים.
בשנת 2006, אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות שהתנגדו לתוכניות הגרעין האיראניות. אולם, בשנת 2007, אינדונזיה הצביעה בעד איראן. ובשנת 2008, נמנעה מהצבעה. במסיבת העיתונאים שערכה ממשלת אינדונזיה בשנת 2007, נשיא אינדונזיה הצהיר כי הממשלה תהיה מברכת את איראן ותהיה בעד תוכניות הגרעין.
בשנת 2016, נעצרו באינדונזיה 10 איראנים שניסו להיכנס לג'קרטה בעודם מסוממים. האיראנים החזיקו בתיקיהם חומרי הרואין וסמים אחרים בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי.
ג'ון בל האטצ'ר

קריירה מדעית

ג'ון בל האטצ'ר נולד בקופרסטאון, אילינוי. בגיל צעיר עזב יחד עם משפחתו ואביו החקלאי לקופר, איווה, שם התחנך. עניינו בפלאונטולוגיה החל כאשר עבד ככורה פחם כדי להרוויח כסף לקולג'. הוא נרשם ל"גרינל קולג'" בסתיו 1880 אך כעבור סמסטר אחד עבר לאוניברסיטת ייל. לפני שסיים בבית הספר המדעי שפילד של האוניברסיטה, בשנת 1884 הוא הראה אוסף מאובנים שאסף לג'ורג' ג'רביס בראש. בראש התרשם והציג את האטצ'ר בפני הפלאונטולוג הנודע עותניאל צ'ארלס מארש שקיבל את האטצ'ר בתור עוזרו. האטצ'ר עבד כעוזר למארש עד 1893 והצטיין בעבודת שדה ומציאת מאובנים במערב ארצות הברית. ב-1888 מצא זוג קרניים של טריצרטופס אך מארש זיהה אותן בטעות כקרני ביזון, רק ב-1889 כאשר נמצאה גולגולת שלמה הכריז מארש על המין החדש כ-Triceratops horridus. ב-1891 מצא האטצ'ר מאובני דינוזאור חדש שתוארו בידי מארש וקיבלו את השם טורוזאורוס.
למרות ההצלחות בסופו של דבר האטצ'ר לא היה מאושר באוניברסיטת ייל, במיוחד בגלל המדיניות של מארש לא להרשות לעוזרי מחקר לפרסם מאמרים משלהם. ב-1890 הוא ניהל משא ומתן עם הנרי פיירפילד אוסבורן על תפקיד אוצר של פלאונטולוגיה של בעלי חוליות במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע אך המו"ם לא צלח. ב-1893 הוא החל התמחות בת שבע שנים באוניברסיטת פרינסטון כאוצר של פלאונטולוגיה של בעלי חוליות ועוזר מחקר בגאולוגיה. ב-1896 הוא יזם, ארגן והשיג מימון לשלוש משלחות מחקר לפטגוניה שבארגנטינה, כולל יזימת הרעיון של פרסום תוצאות המשלחות באמצעות מימון מג'יי פיירפונט מורגן. המשלחות תועדו בספר Princeton University Expeditions to Patagonia, 1896-1899. בגלל דמיון של הפלורה והפאונה בין פטגוניה ואוסטרליה האטצ'ר הסיק שבעבר הן היו מחוברות יבשתית.
ב-1900 נשכר האטצ'ר כאוצר של פלאונטולוגיה ואוסטאולוגיה במוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא היה אחראי על מחקר והצגת דיפלודוקוס מהמין Diplodocus carnegii, שהאטצ'ר קרא על שם הפטרון שלו אנדרו קרנגי (1835-1919). המונוגרפיה שלו על הממצא פורסמה ב-1901 בשם Diplodocus Marsh: Its Osteology, Taxonomy, and Probable Habits, with a Restoration of the Skeleton.
האטצ'ר מת (1904) בפיטסבורג, פנסילבניה משפעת טיפוס בעת שעבד על השלמת המונוגרפיה על הצרטופסים (Ceratopsia) שהחל לכתוב עותניאל צ'ארלס מארש, שמת מספר שנים קודם לכן. את המונוגרפיה השלים לבסוף ריצ'רד סוואן לול ב-1907.
על שמו נקרא "האטצ'ר", השלד של הטריצרטופס במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (סמיתסוניאן) בוושינגטון הבירה, שנחנך ב-1905.

המשפחה והקבר

האטצ'ר התחתן עם אנה אייזקסון מנברסקה ב-10 באוקטובר 1887. לזוג נולדו 4 ילדים.
האטצ'ר טמון בבית הקברות הומווד בפיטסבורג. במשך 91 שנים קברו היה לא מסומן (אלמנתו וילדיו חזרו לאיווה אחרי מותו), אך ב-1995 פגישה שנתית של החברה לפלאונטולגיה של בעלי חוליות בפיטסבורג, מספר חברים רכשו מצבה עליה נחרט שמו וכן איור של טורוזאורוס.
דיילי טלגרף

היסטוריה

בשנת 1986 רכש איל המדיה קונרד בלק את העיתון באמצעות קבוצת הולינג'ר שבבעלותו (ב-1989 רכש גם את עיתון הג'רוזלם פוסט). בשנת 2004 נמכרה הקבוצה לדייוויד ופרדריק ברקלי, תאומים בעלי אמפריית מדיה בריטית, בעסקה בשווי 1.3 מיליארד דולר.  
היקף המכירות היומי הממוצע של הדיילי טלגרף ידר משיא של כ-1.5 מיליון עותקים בשנות ה-80 של המאה ה-20, לכ-360,000 עותקים ביום, נכון לשנת 2018.
על פי סקר של MORI אשר נערך בשנת 2004, 61% מקוראי הטלגרף תומכים במפלגה השמרנית בהשוואה ל-31% מהאוכלוסייה הכללית.
אלכסנדרופולי

היסטוריה

באזור העיר נמצאו שרידי התיישבות פזורה של בני אדם, אשר מתוארכים לתקופה הנאוליתית, באלף ה-5 לפנה"ס ושרידי התיישבות צפופה יותר, המתוארכים לתקופת הברונזה, באלף ה-2 לפנה"ס. עוד במקום שרידי יישובים מתקופת האימפריה הרומית ומתקופת האימפריה הביזנטית.
העיר התפתחה מכפר דייגים ליישוב עם מאפיינים עירוניים במאה ה-19, כאשר מהנדסים מטעם האימפריה העות'מאנית עסקו בבניית מסילת הרכבת מאיסטנבול למקדוניה, שעברה דרך העיר דידימוטיכו ובסמיכות לאלכסנדרופולי, אשר נקראה בעת ההיא בטורקית Dedeağaç, דֶדֶאָגַאץ'. בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית, נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי וקציניו החלו את תהליך העיור של היישוב, על ידי תכנון אורבני מסודר של הרחבת היישוב בסגנון אירופאי הכולל רחובות רחבים מאד, בשונה מהארכיטקטורה העות'מאנית. אף על פי שבסיום המלחמה הוחזרה העיר לעות'מאנים, התהליך היה בלתי הפיך. בתקופת מלחמת הבלקן הראשונה הפך היישוב לעיר ובה מרכז מסחרי, אשר נסב סביב הפעילות בתחנת הרכבת והנמל. בתאריך 8 בנובמבר 1912, נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי בעזרת סיוע מהצי היווני. במלחמת הבלקן השנייה הפכו בולגריה ויוון ליריבות וכך בתאריך 11 ביולי 1913, נכבשה העיר על ידי הצבא היווני. במסגרת הסכם בוקרשט, סוכם כי העיר תועבר לבולגריה יחד עם כל אזור מערב תראקיה. 
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה נחתם חוזה ניי ובמסגרתו הוחזרה העיר ליוונים ב-14 במאי 1920, תוך מתן זכויות שימוש בנמל לבולגרים. במהלך מלחמת יוון-טורקיה הפכו העיר וסביבותיה לאזור קרבות, אך היא נשארה בשליטה יוונית בתום המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, תמכה בולגריה בגרמניה הנאצית וקיבלה לחזקתה את חבל תראקיה ובכלל זה את העיר. העיר הייתה בשליטה בולגרית מחודש מאי 1941 ועד ספטמבר 1944 ובתקופה זו סבלה נזקים כבדים ואוכלוסייתה הצטמצמה. לאחר תום מלחמת האזרחים ביוון, עברה אלכסנדרופולי תנופת פיתוח והפכה למוקד תיירות ומסחר, כאשר מסילות רכבת מחברות בינה לבין ערי יוון והמדינות השכנות.
שני מלכים

עלילה

בריידי ובומר הם שני תאומים בלתי זהים משיקגו, שם נחשבים למפסידנים ו"חנונים". מייסון מאקולה, שומר בית המלכות מהאי קינקאו מודיע לשניים כי הם המלכים הרשמיים של קינקאו. יחד איתו הם עוברים לקינקאו, שם פוגשים את מיכאלה בת מייסון, ואת לני, מחליפם הרשמי. עקב חוסר ניסיונם, נקלעים התאומים כל פרק מחדש לצרות עם שבטי הפרא של האי, הכוללים את אנשי הטרנטולה ואנשי העצים, ונדרשים לעזרת מיכאלה ואביה כדי לפתור אותן. בעונה השלישית בורח בריידי מהאי ובאז מחליף אותו.

הסדרה בארץ

תחילת שידורי הסדרה בארץ הגיעו כמעט שנה לאחר תחילת שידוריה בארצות הברית, והיא משודרת מדי יום ראשון בשעה 19:00 החל מ-11 באוגוסט 2011. כמו כן, שידורים חוזרים משודרים באותו היום ב-22:15 וביום שבת ב-18:25,20:30
חידקל

מהלך הנהר

מקורותיו של החידקל בדרום-מזרח טורקיה, במזרח הרי הטאורוס, ומשך רוב מהלכו כיוונו הכללי של הנהר הוא דרום-מזרח. אורכו 1,862 קילומטר מתוכם 400 ק"מ בטורקיה, 44 ק"מ בסוריה ו-1418 ק"מ בעיראק. שטח אגן הניקוז הוא כ-375,000 קמ"ר, מתוכם 45,000 קמ"ר בטורקיה, 1,000 קמ"ר בסוריה, 292,000 קמ"ר בעיראק ו-37,000 קמ"ר באיראן. יובלו הראשי בטורקיה הוא הנהר בוהטאן אשר בהצטרפו לחידקל מכפיל את מימיו. משך 30 קילומטר מהווה החידקל גבול בין טורקיה לסוריה, ואז עוזב את שתי הארצות הללו ונכנס לתחום עיראק. בצפון עיראק הוא מקבל מספר יובלים ממזרח, מן הרי זגרוס וכורדיסטן: הזב הגדול, הזב הקטן, עזאיים, ודיאלא, ליד הבירה בגדד. מבגדד והלאה עובר הנהר בשטח ביצות ותעלות ונחלק למספר פלגים, שהם שרידים של דלתא קדומה שהתמלאה בסחף. לבסוף מתאחד החידקל עם נהר הפרת בדרום עיראק לנהר שט אל-ערב, שזורם כ-100 קילומטר עד למפרץ הפרסי, כחצי מהם כגבול עם איראן.
ייתכן שבעבר, לפני התקופה ההלניסטית, זרם החידקל בנפרד מהפרת ונשפך ללגונה, שהיוותה את המשכו הצפוני של המפרץ הפרסי.
חומות דרינגטון

היסטוריה

בני האדם הראשונים אכלסו את אזור החומות באמצע התקופה הנאוליתית. ידוע כי בתוך ההנג' עמדו לכל הפחות שתי טבעות עץ קונצנטריות (בעלות מרכז משותף); המעגל הדרומי של ארבע טבעות שהוחלף על ידי חמישה מעגלים בשלהי התקופה הנאוליתית, והמעגל הצפוני שהיה מורכב משתי טבעות עץ עם שדרה המובילה לתוכו.
נטען כי עמודי העץ תמכו בגג, וכי שני המעגלים ייצגו מבנים גדולים שעמדו בתוך ההנג' באמצע האלף השלישי לפנה"ס. ייתכן גם כי המבנה היה חסר גג. מעל פני הקרקע נותרו רק העמודים, כך שלא סביר שניתן יהיה לגלות מה היה המבנה העל-קרקעי. לאחר החפירות ארכאולוגיות שנערכו לאחרונה נטען כי מעגלי העץ נבנו לפני גדות ההנג', שהתברר לגביהן כי הן נמצאות מעל שרידים של יישוב נאוליתי קדום יותר. העדויות הללו כוללות, בין השאר, את מה שנחשב לאחת מהרצפות העתיקות ביותר באנגליה.
החל מקיץ 2004 התגלו באתר מספר אחים בסבכות בצורות שונות, וכן בקתות המפוזרות על פני השטח ועמודים המסודרים בצורת גדר כלונסאות. החוקרים שגילו את הממצאים הללו שיערו כי בחומות דרינגטון היה בעבר כפר עתיק. בין הרצפות שבמרכז החומות ובין אלו שבאזור מסביבן התגלו הבדלים קלים. החוקרים משערים כי הרצפות שבמרכז החומות שימשו למטרה טקסית כלשהי, ואלו שבקצה ההנג' שימשו למטרות ביתיות יותר.
לפי בדיקות תיארוך פחמן שנערכו התברר כי ההתיישבות הראשונה הוקמה בערך בשנת 2600 לפנה"ס, כך שהיא הוקמה במקביל לשלב הראשון של סטונהנג', הנמצא במרחק של כשלושה ק"מ. אחת ההשערות הראשונות הייתה שהתיישבות זו הייתה מקום המגורים של האנשים שבנו את סטונהנג' . מעגל של חפירים וגדות אדמה בחומות דרינגטון סוגרים על הטבעות הקונצנטריות של בולי העץ. הארכאולוג המנהל את החפירות, מייק פארקר פירסון, אמר כי העדויות "מצביעות על כך ששני המונומנטים השלימו זה את זה" וכי "סטונהנג' היה בסך הכל מתחם גדול יותר".
החלק העיקרי של חומות דרינגטון נמצא בבעלות קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, והוא חלק מאחוזת הנוף סטונהנג' כך שהגישה אל המונומנט היא בחינם.
גם בסטונהנג' וגם בחומות דרינגטון יש נתיב גישה לנהר אייבון, כך שסביר להניח כי היה ביניהם מעבר רגלי נוח.
מישה אלכסנדרוביץ

מיכאל (מישה) אלכסנדרוביץ (ברוסית: Михаил Александрович; ‏23 ביולי 1914, מחוז בלבי , האימפריה הרוסית - 3 ביולי 2002, מינכן) היה זמר וחזן יהודי בעל קריירה בינלאומית.

קורות חיים

מישה אלכסנדרוביץ נולד ב-23 ביולי 1914 בכפר קטן על יד ויטבסק בלטביה. בהיותו בן חמש עברו הוריו להתגורר בבירה ריגה. כבר בגיל 6 ניכרו בו כשרונות שירתו ובגיל 8 כבר הופיע בקונצרט פומבי בו שר יצירות מאת שוברט, שומאן, גריג ואחרים. בשנות ילדותו היה מוכר כילד פלא והופיע קונצרטים בלטביה, ליטא, אסטוניה, פולין וגרמניה, בהם זכה לפופולריות גבוהה. בשנת 1934, בהיותו בן 20 בלבד, עבר למנצ'סטר שבאנגליה, שם קיבל משרה קבועה של חזן בבית כנסת בעיר. לאחר כשנתיים, בשנת 1936 בא לקובנה וכיהן כחזן בבית הכנסת הגדול, בו קיים גם מופעי אופרה לקהל יהודי ונוכרי.
בשנת 1940 עבר להתגורר במוסקבה והחל לפעול שם. כאשר פלשו הגרמנים לרוסיה במלחמת העולם השנייה עזב את מוסקבה ועבר לטשקנט, שם הופיע באופרה עם החזן משה קוסביצקי. ב-1942 עבר לקווקז, ובשנה זו הרבה להופיע באזורי החזית. בשנת 1943, לאחר תקופה קצרה ששהה במוסקבה למטרת הופעות, עבר להתגורר בלנינגרד שהייתה נתונה במצור, שם הופיע עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה שב למוסקבה שם התגורר עד לשנת 1971. במשך השנים בהן התגורר בברית המועצות ערך אלפי קונצרטים ברחבי המדינה והיה אחד האמנים הבולטים במדינה באותן שנים.
ב-3 במרץ 1971 הגיש בקשה להגר לישראל, ולמרות היד הקשה שננקטה נגד מבקשי אישור יציאה, התקבלה בקשתו מיד. הוא נחת בישראל בנובמבר 1971 יחד עם בני משפחה. במשך שהותו הקצרה בארץ היה חזן בבית הכנסת הגדול ברמת-גן.
בשנת 1973 היגר לארצות הברית, והתגורר שם עד לאמצע שנת 1990, אז עבר להתגורר במינכן שבגרמניה, שם חי עד יום מותו ב-2002.
ביאטה שידלו

ביוגרפיה

ביאטה שדלו נולדה באושוויינצ'ים בשם ביאטה מריה קוסינסקי. אביה היה כורה במקצועו. היא בוגרת האוניברסיטה היגלונית, שם רכשה את השכלתה. היא למדה שם אתנוגרפיה. סיימה תואר שני במנהל עסקים בוורשה.
בשנים 1995-1989 הייתה דוקטור בפקולטה לפילוסופיה והיסטוריה של פולין באוניברסיטה היגלונית. בשנת 1997 סיימה את הלימודים לתארים מתקדמים למנהלים בבית הספר לכלכלה בוורשה.

קריירה פוליטית

בגיל 35 נבחרה לכהן כראש עיריית בז'שצ'ה. החל משנת 2005 היא חברת הסיים, הבית התחתון של פולין. שידלו חברת מפלגת חוק וצדק. עזרה בבחירתו של אנדז'יי דודה כנשיא פולין ב-2015.

ראש ממשלת פולין

במהלך הבחירות הכללית בפולין שנערכו באוקטובר 2015, מפלגת "החוק והצדק" המייצגת את הימין הלאומני בפולין ניצחה בבחירות הכללית. לאחר שניהלה את תעמולת בחירות עבר המועמד של מפלגתה לנשיאות, אנדז'יי דודה, מונתה על ידו לכהן כראש ממשלת פולין. ב-16 בנובמבר 2015 הקימה שדלו את ממשלתה .
לאחר פיגועי מרץ 2016 בבריסל, שידלו הודיעה כי פולין לא תקבל פליטים לשטחה למרות הסכמי האיחוד האירופי עם טורקיה שקבעו כי מדינות האיחוד האירופי יעניקו מחסה לאלפי הפליטים המגיחים מהמזרח התיכון. בדצמבר 2016 נערכו הפגנות קשות נגד מדיניותה של הממשלה בראשות שידלו לאחר שמפלגת החוק והצדק חוקקה חוקים שמרניים ששינו את מדיניות הפנים של פולין.
ב-7 בדצמבר 2017, התפטרה שידלו מתפקידה יחד עם כל חברי ממשלתה. התפטרותה התקבלה למחרת על ידי הנשיא אנדז'יי דודה, אשר בעת ובעונה אחת מינה תחתיה את מתאוש מורביצקי לראש הממשלה החדש, גם הוא ממפלגת חוק וצדק. מאז משמשת שידלו כסגניתו של ראש הממשלה החדש.

חיים אישיים

שידלו נשואה לאדוורד שידלו, להם שני ילדים. שידלו היא קתולית.
יום הניצחון

במדינות שונות, יום הניצחון הוא כינוי ליום בו הושג ניצחון צבאי או אסטרטגי משמעותי שהכריע או סיים מלחמה בעלת חשיבות במהלך ההיסטוריה של אותן מדינות.

יום הניצחון בווייטנאם

בווייטנאם מציינים ב-30 באפריל את יום הניצחון על ארצות הברית וסיום מלחמת וייטנאם. יום הניצחון מסמל את נפילתה של סייגון, בירת דרום וייטנאם. יום זה מצוין בווייטנאם כ"יום הניצחון", Ngày Chiến thắng, או כ"יום האיחוד", Ngày Thống nhất.

יום הניצחון בטורקיה

בטורקיה מציינים ב-30 באוגוסט את "חג הניצחון ויום הצבא הטורקי" (Zafer Bayramı), היום בו הסתיים קרב דומלופינר, הקרב שסימן את סיום מלחמת העצמאות הטורקית, ב-1922.

יום הניצחון בהודו ובבנגלדש

בהודו מציינים ב-16 בדצמבר את יום הניצחון על פקיסטן, במלחמת הודו-פקיסטן שהתחוללה ב-1971. יום הניצחון נקרא Vijay Diwas. גם בבנגלדש מציינים באותו יום את הניצחון על פקיסטן ב-1971.

יום הניצחון במלטה

במלטה מציינים ב-8 בספטמבר את יום הניצחון של אבירי מסדר ההוספיטלרים, או בשמו המלא "מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים", על צבא האימפריה העות'מאנית במצור הגדול של שנת 1565. באותו תאריך מציינים גם את כניעת איטליה במלחמת העולם השנייה, ב-1943.

יום הניצחון במצרים

במצרים מציינים ב-6 באוקטובר את יום הניצחון על ישראל במלחמת יום הכיפורים. תאריך זה מציין את יום ה-6 באוקטובר 1973, בו כבשו כוחות צבא מצרים את קו בר-לב.

יום הניצחון בקרואטיה

יום ההודיה לניצחון ולמולדת (קרואטית Dan pobjede i domovinske zahvalnosti) נחוג בקרואטיה מדי 5 באוגוסט לציון שחרור העיר קנין ב-1995 במבצע סופה (Operacija Oluja) במלחמת העצמאות של קרואטיה שהתנהלה בין השנים 1991-1995, נגד הצבא היוגוסלבי.
קוקוס

מקור הקוקוס

מקור העץ אינו ברור. השערה מקובלת היא שמקורו בדרום-מזרח אסיה, אולם יש הסבורים כי מקורו בצפון-מערב דרום אמריקה. מאובנים של דקל שהתגלו בניו זילנד ובראג'סטאן שבהודו מעידים על קיומו של העץ כבר לפני יותר מ-15 מיליון שנה.
בשל כושר הציפה הגבוה של פרי הקוקוס הוא התפשט מאזור גידולו הטבעי לאורך חופי הים של האזורים טרופיים גם לכל האזורים הטרופיים, ואף לאזורים שאינם טרופיים. ישנן עדויות על אגוזי קוקוס שהגיעו לחופי נורווגיה שם גדלו לעצים מניבי פרי.
עץ הקוקוס גדל בעיקר בקרקע חולית, אבל מסוגל לגדול גם בסביבה מליחית. העץ צומח באזורים שבהם יש אור שמש רב, ונחוצה לו כמות משקעים של בין 750-2,000 מילימטרים גשם בשנה. כמו כן, תנאי גידול אופטימליים כוללים גם לחות של 70%-80%, מה שמונע את תפוצתם של דקלי קוקוס באזורים מדבריים ובאזורי הים התיכון, על אף שמתקיימים בהם יתר תנאי הגידול (ולכן הקוקוס לא גדל בארץ ישראל).
על עץ קוקוס מצויים הן פרחים זכריים והן פרחים נקביים. לחלק ממיני דקל הקוקוס כושר הפריה עצמית.

הפרי

הקוקוס ("אגוז הודו") אינו אגוז אמיתי - מבחינה בוטנית הוא בית גלעין, בדומה לאפרסק. הקליפה מורכבת משכבה חיצונית של סיבים ומתחתיה קליפה קשה שבה שלושה נקבים שמהם יכול השורשון לצמוח. בהסתכלות מקרוב, הקליפה הקשה ושלושת הנקבים מזכירים פנים של קוף. קוף בפורטוגזית הוא "מקאקו", שמקוצר לעיתים ל"קוקו", ומכאן שם הפרי. משמעות השם הלטיני של המין, nucifera, היא "מניב אגוזים".
כל עוד נתון האגוז בקליפתו, הוא צף על פני המים. משערים שאגוז הקוקוס הגיע לארצות רבות לא רק על ידי האדם אלא גם כשהוא נישא על גלי האוקיינוס.
בתאילנד משתמשים בקופים על מנת לאסוף את אגוזי הקוקוס, ובתי ספר מיוחדים לאימון קופים קיימים בדרום המדינה. חלק מהקופים מאומנים לקטוף קוקוס ירוק צעיר, בעוד שאחרים מאומנים לקטוף קוקוס חום ובשל.

היבטים תרבותיים

לפרי הקוקוס תפקיד חשוב בדתות ההינדיות. קוקוס הוא פרי המוענק לאלים כמנחה בטקסים דתיים רבים. מקליפות הקוקוס ניתן לבנות ריהוט, רצפת פרקט, לבנים לבניה אקולוגית ומשטחי שיש אורגני.
בית אלישבע

אדריכלות

את הבניין תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון, בסגנון מודרניסטי - מינמליסטי. המבנה מורכב משני אגפים מאונכים היוצרים את צורת האות L, אגף נמוך לאורך הרחוב ואגף גבוה הממשיך לתוך המגרש. בנקודת המפגש בין האגפים מוקמו הכניסה, אולם המבואה, המדרגות ואולם המופעים. חלק מקירות המבואה הם קירות מסך עשויים זכוכית, שמאפשרים קשר עין בין הרחוב למבנה ולחצר הפנימית שמאחוריו. בהצטלבות האגפים ממשיך חלק מהאגף הגבוה ו"מרחף" בחלל הרחוב, מעל מדרגות הכניסה הראשית לבניין. באגף הנמוך שכן גן הילדים ובאגף הגבוה הכיתות של מרכז התרבות וההכשרה המקצועית.  
המבנה מועצב על פי עקרונות הסגנון הבינלאומי, עם השפעות מאוחרות יותר, לקראת המעבר לברוטליזם. העיצוב מינימליסטי ו"נקי", הבניין מחופה באבן נסורה וכולל חלונות פס אופקיים ארוכים והעמדה חלקית על קומת עמודים ("פילוטי", בהתאם לעקרונות שקבע לה קורבוזיה). עקב הפרשי גבהים הוא ניצב על מסד בגובה משתנה. לבניין שלוש כניסות, שנועדו לשלושה השימושים העיקריים בו. שטח הבניין הכולל הוא 2,300 מ"ר.  
כיום סובל המבנה מהזנחה - על קירותיו נתלו מזגנים, נבנו תוספות בנייה שפוגמות בצורתו המקורית, וחצרו הוזנחה.
החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית

החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית (בצרפתית: front homosexuel d'action révolutionnaire או FHAR) הייתה תנועה צרפתית שנוסדה בשנת 1971 ופעלה בעיקר בפריז. התנועה נוצרה מתוך הדברות בין פעילים הומוסקסואלים רדיקליים לבין פמיניסטיות לסביות. בין הפעילים הבולטים בתנועה אפשר למנות את פרנסואז דובון, גיא הוקנגם, כריסטין דלפי ודניאל גורין. ה-FHAR פעלה במקביל לתנועות הפוליטיות שפעלו בצרפת אחרי התקוממיות הסטודנטים במאי 1968, וחתרה תחת מה שהגדירו כמדינה הבורגנית וההטרו-פטריארכלית, כמו גם לדחיית הערכים השובניסטיים וההומופוביים שהיו נפוצים בתנועות השמאל והשמאל הרדיקלי.

היסטוריה

הארגון יוסד בידי קבוצה של פמיניסטיות שהיו חברות בארגון "התנועה לשחרור האישה" (MLF) ולסביות מהארגון ההומופילי ארקידאה. בפברואר 1971 הצטרפו לארגון מספר פעילים הומוסקסואלים, הקבוצה נפגשה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. מכיוון שלא יכלו לרשום את שם הארגון באופן רשמי כחזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית, הם נרשמו כ"חזית ההומניסטית האנטי-גזענית", שם ששמר על ראשי התיבות הצרפתיים FHAR.
ב-5 במאי 1971 הקבוצה הפריעה לכנס שהתנגד לזכותן של נשים לעבור הפלות, וב-10 במרץ פרצה הקבוצה לתועדת הציבור כשעצרה שידור שעסק בהומוסקסואליות ברדיו לוקסמבורג. בהמשך אותה שנה התפרצה הקבוצה לכנס הסקסולוגיה בסן רמו בגינוי למה שכינו "ההטרוסקסיזם והמדיקליזציה של ההומוסקסואליות". הקבוצה ניסתה להשפיע גם על כנסים קומוניסטיים וכנסים של השמאל הרדיקלי.
ביוני 1971, לאחר הצטרפותם של גברים הומוסקסואלים רבים לארגון, קבוצה של נשים עזבה את החזית ההומוסקסואלית לפעולה מהפכנית לאחר שהרגישו שנושאים הנוגעים לנשים נדחקים לשוליים בידי הגברים. הנשים הקימו את ארגון "הלסביות האדומות" דרכו ניסו להתמקד במאבק לסבי נגד סקסיזם, ובשנים שלאחר מכן הארגון הלך וקטן, עד שבשנת 1974 אסרה המשטרה על פגישות הארגון בבית הספר הלאומי הגבוה לאומניות יפות והקבוצה נעלמה כמעט לחלוטין.
ג'ף לוב

משפחתו

בשנת 2005 נפטר בנו, סם לוב, מסרטן העצמות, בגיל 17, לאחר שלוש שנים של התמודדות עם המחלה. למרות גילו הצעיר של סם לוב, הוא היה יוצר ואמן קומיקס בזכות עצמו.
הפרק הראשון בעונה החמישית של הסדרה סמולוויל הוקדש לזכרו של סם. בסוף הפרק לפני הקרדיטים הופיעה כתובית:
"לזכרו של סם לוב
(1988 – 2005)
סופרבוי אמיתי"
גיבור העל סם אלכסנדר נוצר לזכרו של סם.
שרון אפק

ביוגרפיה

אפק גדל בנתניה, בנם של דליה ואורי אפק, אנשי ספורט וחינוך. אביו של אפק שימש כמנכ"ל הוועד האולימפי בישראל.
אפק למד משפטים באוניברסיטת תל אביב כעתודאי. בשירותו הצבאי שימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה בפרקליטות הצבאית, ובהם ראש ענף ביטחון וקשרי חוץ, סגן ראש מחלקת הדין הבינלאומי (2002–2004), עוזר הפרקליט הצבאי הראשי ופרקליט חיל האוויר (2004–2007).
בשנים 2007–2009 שימש אפק כיועץ המשפטי לאזור יהודה ושומרון, ובהמשך כיהן כסגן הפרקליט הצבאי הראשי (2009–2012) וכמפקד מגמת אפק במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה של צה"ל.

כפרקליט הצבאי הראשי

ב-22 באוקטובר 2015 נכנס אפק לתפקידו כפרקליט הצבאי הראשי.
בתפקידו זה הורה אפק על העמדתו של החייל אלאור אזריה לדין פלילי בעבירה של הריגה. משפטו של אזריה התנהל במהלך כהונתו של אפק, ובסופו הורשע החייל בעבירות המיוחסות לו ונגזר עליו עונש מאסר. בריאיון שנתן בשנת 2017 לביטאון לשכת עורכי הדין בישראל, "עורך הדין", התייחס אפק למשפט אזריה כ"ציון דרך משפטי וערכי בתולדות המשפט הצבאי". בתקופת כהונתו של אפק התנהל גם משפטו של תת-אלוף אופק בוכריס, שבסופו הורשע בוכריס על פי הודאתו בהסדר טיעון בבעילה אסורה בהסכמה ובהתנהגות שאינה הולמת והורד בדרגה.
ב-12 ביולי 2018 קודם שרון אפק לדרגת אלוף.
בתקופת כהונתו אימצה הפרקליטות הצבאית מדיניות חדשה בנוגע לאכיפת החוק כלפי חיילים שנכשלו לראשונה בעבירות מסוימות, כגון עבירת השימוש בסמים בנסיבות אזרחיות. מטרתה של מדיניות זו להעניק לחיילים אלה הזדמנות שנייה, לעודדם להשלים שירות צבאי תקין, ולאפשר את שיקומם.
בתקופה זו גם הקימה הפרקליטות הצבאית מערך ליווי משפטי לחיילים ולחיילות שחוו פגיעה על רקע מיני.
באוקטובר הורה למשטרה הצבאית החוקרת לפתוח בחקירה פלילית בנוגע למותה של רזאן א-נג'אר שנהרגה במהלך ההפגנות בגבול רצועת עזה ביוני 2018.
בנובמבר 2018 הותקף על ידי שר החינוך נפתלי בנט שאמר כי "הלוחמים שלנו פוחדים יותר מהפרקליט הצבאי מאשר מיחיא סינוואר", שגונתה על ידי היועץ המשפטי לממשלה והרמטכ"ל.
ביולי 2019, החילה התביעה הצבאית מדיניות של הסדרים מובנים בעבירות תעבורה, המאפשרת למשרתי קבע להודות בעבירות תעבורה קלות כשההשכלה היא הרשעה וקנס, חלף משפט פלילי העלול להסתיים גם בפסילה בפועל. למשרתי חובה ניתנה גם האפשרות האפשרות לתשלום קנס מופחת, אך לצידו פסילת רישיון נהיגה על תנאי. מטרת המדיניות לאפשר אכיפה יעילה ומרתיעה יותר.

השכלה וחיים אישיים

לאפק תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים בהצטיינות יתרה מטעם אוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר שני בביטחון לאומי בהצטיינות מטעם אוניברסיטת חיפה במסגרת המכללה לביטחון לאומי, ובוגר התוכנית לבכירים בשירות הציבורי- מטעם קרן וקסנר, באוניברסיטת הרווארד.
אפק הוא הקצין הבכיר ביותר בתולדות צה"ל הנמנה עם הקהילה הגאה, עם העלאתו לדרגת אלוף ב-12 ביולי 2018. אף שלא הסתיר זאת קודם לכן, בריאיון שנתן בשנת 2017 יצא מהארון בתקשורת. באותו ריאיון ציין אפק כי חשוב מבחינתו לשמש מודל לחיקוי לצעירים ולצעירות מקהילת הלהט"ב המתגייסים לצה"ל ולשדר להם מסר שצה"ל כצבא העם יידע להעריך אותם לפי יכולותיהם וכישוריהם.
אפק הוא רץ חובב, שנטל חלק במספר ריצות מרתון, ושיאו האישי, שאותו השיג במרתון פריז, עומד על 2:45:53 שעות.
קזרקה חלודית

מאפיינים

אורכו של ברווז זה 58-70 ס"מ, מוטת כנפיו 110-135 ס"מ ומשקלו 1-1.6 ק"ג. הם בעלי נוצות בצבע הקינמון וכנפיים בגוונים ירוקים, לבנים, כחולים ושחורים. הראש והצוואר בהירים והעיניים והמקור שחורים ועדינים. הזנב שחור. הזכר והנקבה דומים אחד לשני. 
הברווז מצוי ברחבי מרכז אסיה ודרום אסיה, צפון אפריקה עד לאתיופיה ודרום אירופה ונפוץ גם בישראל. הם נמצאו גם במזרח אמריקה הצפונית. הוא שוחה בנהרות, גדות, ביצות, בריכות ואגמים. הם גם רועים ביבשה עשבים צעירים. לפעמים הם נמצאים במים מליחים ואף בכמה חופים וגם באגמים הרריים מעל גובה 5,000 מטר.
הם ניזונים בעיקר מעשבים ודגנים וכן משורשים, רכיכות, חרקים ואצות ברווזים אלה אינם צוללים טובים.
טוריט

מיקום

העיר טוריט נמצאת בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם אוגנדה. העיר מרוחקת כ-150 ק"מ מזרחית מהעיר הגדולה במדינה ובירתה, ג'ובה.
הקואורדינטות של העיר הם: 4° 24' 28.80"N, 32° 34' 30.00"E והגובהה הממוצע מעל פני הים הוא 615 מטר.

רקע

העיר טוריט נמצאת בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן. בעיר קיים שדה תעופה, מספר בתי ספר יסודיים, שני בתי ספר תיכוניים ושני בתי חולים.
העיר נמצאת באמצע הדרך המקשרת בין ג'ובה הבירה לעיר לוקיצ'וגיו שבקניה.

אוכלוסייה

אוכלוסיית העיר טוריט מוערכת בכ-20,050 נפש נכון לשנת 2004.
קינג קרטיס

קריירה

קרטיס, שנולד בפורט וורת', טקסס, החל לנגן בראשית שנות ה-50 בהרכבו של ליונל המפטון. בשנת 1952 עבר לניו יורק והחל לעבוד כנגן אולפן. הוא ניגן עם מגוון אמנים ובמגוון סגנונות מג'אז עם הפסנתרן וינטון קלי ועד רוקנרול עם באדי הולי. ההקלטה הידועה ביותר והמזוהה ביותר משנים אלה היא הריף הקצבי הסוחף בביצועו בשירה של להקת ה-Coasters מ-1958 "יאקידי יאק".
בשנת 1965 החל לעבוד עם ג'רי וקסלר בחברת אטלנטיק רקורדס בתחומי העיבוד וההפקה. באותה שנה גיבש את ההרכב הקבוע שליווה (החל מ-1967) את ארית'ה פרנקלין שנקרא "The Kingpins" והוביל אותו. The Kingpins נבחרו לחמם את הקהל לפני הופעת הביטלס באצטדיון שיי ב-1965 וליוו גם את להקת השירלס (The Shirelles). משנים אלה בולט במיוחד ליווי וסולו הסקסופון שלו בשיר "Respect" של פרנקלין.
הסינגל "Games People Play" בביצועו זכה בפרס גראמי להופעת הרית'ם אנד בלוז המוקלטת הטובה ביותר לשנת 1970.
קרטיס נרצח בפתח ביתו בדקירת סכין לאחר שהעיר לנרקומנים שסחרו בסמים בפתח ביתו במנהטן. בהלוויתו, שנוהלה על ידי הכומר ג'סי ג'קסון ביצעה ארית'ה פרנקלין את השיר "Never Grow Old" וסטיבי וונדר שר את "Abraham, Martin and John" (שיר המנציח את הנרצחים אברהם לינקולן, מרטין לותר קינג וג'ון פיצג'רלד קנדי) והוסיף - ועתה גם קינג קרטיס.
פרוטו-כתב

פרוטו-כתב הוא מערכת סמלים המייצגת אידאוגרמה או נמוניקה אשר קדמה לכתב. מערכת הסמלים נועדה להעביר מידע אך כנראה לא הייתה מסוגלת להעביר מידע ישיר כמו בשפה טבעית ולכן אינה ניתנת להגדרה ככתב, אך דומה לו במובנים רבים. עדויות לפרוטו-כתב ניתן למצוא כבר בתחילת התקופה הנאוליתית בסביבות האלף ה-7 לפנה"ס.
הכתב שהופיע באירואסיה בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס לא הופיע יש מאין אלא התפתח בהדרגה מהפרוטו-כתב, וממנו התפתחו כמעט כל סוגי הכתב בעולם הישן.