google/wiki40b huggingface dataset:
בליס (תמונה)

בליס (במקור באנגלית: Bliss, "אושר עילאי") הוא תצלום שידוע בעיקר כתמונת ברירת המחדל לתמונת הרקע במערכת ההפעלה Windows XP. התמונה צולמה במצלמת פילם ב-24 ביוני 1996 במחוז סונומה שבקליפורניה על ידי הצלם האמריקאי צ'ארלס או'ריר, צלם לשעבר בנשיונל ג'יאוגרפיק, מיד בתום סופה שפקדה את המקום. לדברי או'ריר, התצלום מקורי ולא עבר עיבוד או מניפולציה בשום דרך.
או'ריר העלה את התמונה למאגר התמונות קורביס, שהוקם על ידי ביל גייטס, ומספר שנים לאחר מכן בחרה מיקרוסופט בגרסה דיגיטלית של אותה תמונה. לדבריו, הוא עד היום אינו יודע מדוע דווקא תמונה זו נבחרה מכל שאר התמונות. סכום הכסף ששילמה מיקרוסופט עבור התמונה שמור תחת הסכם סודיות, אך על פי ההערכות מדובר באחד הסכומים הגבוהים ששולמו עבור צילום בודד.
עומר ורד

קריירה

ורד החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב כשהיה בן 6. בשנת 2009 הושאל לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל חיפה. ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון הפועל חיפה 1–0 על הפועל תל אביב. לקראת עונת 2011/2012 חזר למכבי תל אביב, ושותף במרבית משחקי הקבוצה בעונה זו, בהם משחקיה במסגרות אירופאיות, ואף כבש שער במשחק הליגה האירופית מול דינמו קייב. בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות תחת המאמן אוסקר גארסיה, אך ורד מיעט לשחק ושותף רק ב-9 משחקי ליגה. בתום עונה זו עזב את הקבוצה לאחר שחוזהו הסתיים.
בדצמבר 2013 חתם ורד בבני יהודה תל אביב בהשאלה עד לסיום העונה, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית. ביוני 2014 הושאל שוב להפועל חיפה. ביולי 2015 שוחרר ורד ממכבי תל אביב וחתם על חוזה לעונת אחת במכבי נתניה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בספטמבר 2016 חתם לשנתיים בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, ובתום עונת 2017/2018 עזב את המועדון.
ביוני 2018 חתם ורד לשנתיים בהפועל רעננה.
בינואר 2019 עזב את הפועל רעננה וחתם על חוזה בהפועל פתח תקווה עד תום העונה, ותרם להיחלצות הקבוצה מתחתית הטבלה והישארות בליגה הלאומית.

חיים אישיים

ורד בוגר תיכון אליאנס תל אביב בהצטיינות, במגמות כימיה וצרפתית. בשנת 2017 הוא השלים תואר במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
קנקן שפת צווארון

קנקן שפת צווארון הוא קנקן שנמצא לרוב באתרים ארכאולוגים של יישובים ישראליים מתקופת הברזל 1 בין השנים 1150 לבין 1000 לפנה"ס, תקופה המוגדרת כתקופת התנחלות השבטים.
הקנקן יועד לאכסון של יין, שמן או מים. הבסיס של הכלי אינו שטוח אלא קוני כך שהיו צריכים לנעוץ אותו בקרקע כדי שלא יישפך. עיצוב זה גם אפשר את הנחתו על גבי אבנים לבישול. צווארו נעשה צר והתרחב מעט בשפתו. דבר זה הזכיר לארכאולוגים את הצווארון של הכומר, כך קיבל את שמו -קנקן שפת צווארון.
קנקן שפת צווארון הוא ממצא חומרי חשוב המסייע לזהות אתר כאתר ישראלי ולא כנעני. בדרך כלל נמצא רק באתרים הישראלים של גב ההר ולא בשאר חלקי הארץ.
כלי זה אופייני לתקופת הברזל 1 ובעיקר לאתרי ההתנחלות בהרים. בהרי הגליל מצוי וריאנט דומה מהתקופה "קנקן גלילי".
מייק שינודה

ביוגרפיה

שינודה נולד וגדל בעיר אגורה, הקרובה ללוס אנג'לס, קליפורניה. אביו, מהגר ממוצא יפני, אימו ממוצא הונגרי – רוסי ובעלת קשר משפחתי רחוק עם המלחין צ'ייקובסקי. יש לו אח צעיר בשם ג'ייסון (שנולד ב-1979).
הוא נישא לאנה במאי 2003, יש לו ילד בשם אוטיס אקיו שינודה.
הוא למד בבית ספר לעיצוב בפסדינה ולאחר מכן עבד כמעצב גרפי. 
כשהיה בכיתה ז', פגש שינודה את בראד דלסון (לימים גיטריסט להקת לינקין פארק). בסוף התיכון הקימו השניים יחד עם חבר נוסף, רוב בורדון, את להקת Xero אשר התפתחה מאוחר יותר ללהקת "לינקין פארק". מייק הוא מנחה ההופעה, זמר-ראפר ומפיק-שותף. יחד עם הדי ג'יי ג'ו האן הוא עיצב את העטיפות לכל הדיסקים של לינקין פארק.
בדומה לגיטריסט הלהקה בראד דלסון, מנגן שינודה על גיטרת פול ריד סמית מדגם CE22, ובקליפ One Step Closer ניגן על גיטרת איבנז מדגם RG120.
ב-2005 שינודה הקים את פרויקט ההיפ הופ "פורט מינור" שהוציא כמה להיטים וזכה להצלחה רבה.
שנה לאחר מכן, שינודה הוציא לאור את תערוכת העבודות שלו הנקראה Diamonds Spades Hearts & Clubs.
ב-2008 הוציא שינודה את תערוכת העבודות השנייה שלו הנקראה (Glorious Excess (BORN.
ב-2009 קיבל שינודה תואר ד"ר לשם כבוד מהמכללה למרכז אמנות העיצוב.
ב-2010 קיבל שינודה פרס איש חזון.
במשך עשר שנים לקח שינודה שיעורי פסנתר קלאסי, ולאחר מכן עבר לנגן סגנונות שונים כגון היפ-הופ וג'אז כיוון שעייף מהסגנון הקלאסי.
חבריו ללהקה נוהגים לקרוא לו "הדבק" משום שהכל מוחזק אצלו ביחד, ישנם כינויים נוספים אבל הם אינם ברורים, כמו: Spike Minoda, Cobra Holda.
חבר דמיוני

חבר דמיוני הוא דמות בדיונית אותה יוצרים בדרך כלל ילדים קטנים, לעיתים על מנת להתמודד עם הבדידות בחייהם. חברים דמיוניים יכולים ללוות את הילד אף עד לתחילתו של גיל ההתבגרות.
לפי מחקר שנערך בארצות הברית בשנת 2004 על ידי חוקרים מאוניברסיטת וושינגטון ומאוניברסיטת אורגון עלה כי לכ-65 אחוזים מכלל הילדים בארצות הברית בין הגילים 3–5 ישנם חברים דמיוניים.
הר הידידות הישראלית–פלסטינית

הר הידידות הישראלית–פלסטינית הוא פסגה בגובה 2770 מ' סמוך לרמת ברוס באנטארקטיקה. בשנת 2004 קיבלה פסגה זו את שמה מקבוצה של שמונה חברים, ארבעה יהודים-ישראלים וארבעה ערבים-פלסטינים, שהיו הראשונים שהעפילו אליה יחדיו והניפו עליה את דגלי ישראל ופלסטין.

רקע והכנות

את המשלחת הקים ארגון בשם "שוברים את הקרח". מייסד הארגון, נתנאל הסקל, רצה להוכיח שפלסטינים וישראלים יכולים לעבוד בצוותא על אף הבעיות בישראל.
חברי המשלחת התאמנו כחודשיים בשיט מפרשיות בתל אביב ובטיפוס בהרי האלפים בתחום צרפת, לפני שיצאו לאנטארקטיקה.

המשלחת

המשלחת יצאה מפוארטו ויליאמס שבצ'ילה ב-1 בינואר 2004, על סיפון היאכטה חוצת-האוקיינוסים "פלאגיק אוסטרליס". היאכטה שייטה כ-960 ק"מ בתנאים קשים ומסוכנים, לרבות הקפת כף הורן.
בהגיעם לאנטארקטיקה, צעדו חברי המשלחת במשך שבוע עד שהגיעו למרגלות ההר. ברוח עזה ובתנאי ראות גרועים, על קרקע משובשת בבתרונים רבים, החלו לטפס. קשורים בחבלים בקבוצות מעורבות של ארבעה, עם קרמפונים מחוברים למגפיהם וגרזני קרח בידיהם, חלקו המטפסים, ישראלים ופלסטינים יחד, באחריות לחיי חבריהם. לאחר טיפוס על גבי קרחון, הגיעו אל הפסגה בשעה 4:00 אחר הצהריים ב-16 בינואר 2004.
על הפסגה, כרעו שלושת הגברים המוסלמים בתפילה, בפניהם לעבר מכה. הישראלים פתחו בקבוק שמפניה. זיאד דרוויש התרגש עד דמעות. הוא אמר: "הרגע הזה יפה כל כך, לראות ישראלים ופלסטינים עושים דבר כזה בצוותא. עם זאת, אינני יכול שלא לחשוב על הדברים המחרידים שאנו מעוללים זה לזה בבית." במרחק 13,000 ק"מ מבתיהם במזרח התיכון הכריזו חברי המשלחת את הצהרת הפסגה, שעליה הסכימו כל השמונה קודם לכן:
אנו, חברי "שוברים את הקרח", המשלחת הישראלית-פלסטינית לאנטארקטיקה, עם הגיענו לסיומו של מסע ארוך ביבשה ובים מבתינו שבמזרח התיכון לקצה הדרומי של כדור הארץ, עומדים עתה על גבי הר זה שאין לו שם. בהגיענו אל פסגתו הוכחנו, שפלסטינים וישראלים יכולים לשתף פעולה אלה עם אלה מתוך כבוד ואמון הדדי. על אף ההבדלים העמוקים הקיימים בינינו, הוכחנו שאנו יכולים לקיים דו-שיח כן ומשמעותי. אנו עושים יד אחת בדחיית השימוש באלימות בפתרון בעיותינו ומצהירים בזאת, שעמינו יכולים וראויים לחיות יחדיו בשלום ובידידות. לביטוי האמונות והשאיפות הללו אנו קוראים בזאת להר זה "הר הידידות הישראלית-פלסטינית"
במשך ימים לפני הגיעם לפסגה, התווכחו הקבוצות בנושא ניסוח ההצהרה שישאו בהגיען לפסגה. בסופו של דבר, הסכימו החברים לדחות כל רמז לאלימות בהצהרה המשותפת.
על אף חילוקי דעות מרים בכל הנוגע לפוליטיקה של המזרח התיכון, התאחדו כל חברי המשלחת וסייעו איש לרעהו בקשיי הדרך.
אנדרה גרייפל

2009 - 2010 (טים קולומביה)

בשנת 2009 גרייפל השיג 4 ניצחונות בוואלטה אספנייה, ואף ניצח את דירוג המאיצים.
הוא ניצח גם את המירוץ החד יומי, פריז-בורגס. ב-2010, גרייפל ניצח 5 קטעים בטור טורקיה,
והוסיף ניצחון בקטע ה18 של הג'ירו ד'איטליה. באליפות העולם לא הצליח להתבלט וסיים במקום ה-43 בלבד.

2011 - 2018 (לוטו סודאל)

בשנת 2011 גרייפל הצטרף לקבוצה הבלגית אומגה פארמה לוטו (נקראת בהמשך לוטו סודאל), והוסיף לרזומה ניצחון בטור דה פראנס לאחר שחצה ראשון את הקו בקטע ה-11, ועוד שני ניצחונות באנקו טור, ובטור של בלגיה. בנוסף לכך, השיג מדליית ארד באליפות העולם. את 2012 פתח גרייפל בכושר שיא כשניצח שלושה שלבים בטור דאון אנדר, שני שלבים בטור עומאן ושלושה קטעים בטור דה פראנס ובנוסף לכך גם ניצח ב-2 קטעים בטור דנמרק. ב-2013 ניצח גרייפל את אליפות גרמניה והוסיף עוד ניצחון בקטע מישור בטור דה פראנס וסיים 3 בדירוג המאיצים. את 2014 פתח גרייפל עם ניצחונות בטור קטר, טור עומאן , וטור דאון אנדר, הגן על תוארו כאלוף גרמניה וניצח עוד קטע בטור דה פראנס והוסיף ניצחונות במירוץ החד יומי בריסל סייקלינג קלאסיק ובספארקאסן מונסטרלנד. ב-2013 גרייפל השתתף שנית בג'ירו ד'איטליה, וניצח את הקטע ה-6. אבל רגעי השיא הגיעו ביולי, כשניצח 4 קטעים בטור דה פראנס, בנוסף לכך השיג ניצחון בקטע בטור בריטניה.
את 2016 גרייפל פתח עם ניצחונות בשני מירוצים חד יומיים ספרדיים,
ועוד 3 קטעים בג'ירו ד'איטליה. הוא החזיר לעצמו את תואר אלוף גרמניה לאחר שהקדים את מקס וואלשיד ומרסל קיטל וניצח את הקטע המסורתי בטור דה פראנס, בשאנז אליזה, שנחשב לקטע היוקרתי ביותר עבור מאיצים. ב-2017 ניצח גרייפל את דירוג המאיצים בוואלטה או אלגראבה וגם את הקטע הרביעי. הוא ניצח את ה5 בפריז - ניס. הוא ניצח את השלב ה2 בג'ירו ד'איטליה ולבש את החולצה הוורודה של מוביל המירוץ משך קטע אחד.
בפעם הראשונה, גרייפל לא הצליח לנצח קטע בטור דה פראנס. משנת 2018 החלה מגמת ההתדרדרות של גרייפל, למרות 2 שלבים בהם ניצח בטור דאון אנדר,
הוא לא הצליח לשחזר את היכולת משנים קודמות. ורשם, באופן יחסי, מעט הישגים.

2019 - היום (ארקאה - סאמסיק)

בשנת 2019 ירד גרייפל לדרג הפרו-קונטיננטל גאשר חתם בקבוצת ארקאה-סאמסיק הצרפתית.
הניצחון היחידי שלו העונה עד כה הוא בטור גאבון.

חיים אישיים

גרייפל חי ומתגורר בהורץ , הוא נשוי עם 2 בנות.
שלמה זרקא

הרב שלמה זרקא (? – 1876) היה סופר ומתרגם מחכמי תוניס.
נולד בתוניס לרב שלום זרקא, וגדל בה. בהמשך הוא השתקע באלג'יר ושימש רב בעיר סוק אחרס, לאחר מכן ישב באוראן, משם עבר לקוסטנטין, ולבסוף עבר לגואלמה, שם נפטר בשנת ה'תרל"ו. נקבר באוראן.
היה רבם של מספר רבנים מפורסמים, שהרבו לצטט מתורתו בחיבוריהם.
ג'ים פולארד

מכללות ושירות צבאי

פולארד נולד בעיר אוקלנד שבקליפורניה, ארצות הברית. בעונת 1942/1943, עונתו היחידה באוניברסיטת סטנפורד, עזר לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לזכות באליפות ליגת המכללות, אם כי לא השתתף במשחק הגמר עצמו בשל מחלה. פולארד היה אחד משני כוכבי הקבוצה, לצד האווי דלמאר, וקלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונה זו גויס למשמר החופים של ארצות הברית ושירת בו עד סיום מלחמת העולם השנייה. בסיום המלחמה שיחק פולארד מספר שנים עבור קבוצות "סן דייגו דונס" ו"אוקלנד ביטנרס" מליגת החובבים האמריקאית.

קריירה מקצועית

בשנת 1947 הצטרף פולארד לקבוצת מיניאפוליס לייקרס בעונת הבכורה שלה, כקבוצה חדשה בליגת ה-NBL. לצד הסנטר ג'ורג' מייקן עזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה כשקלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית העונה. בעונה הבאה עברו הלייקרס לליגת ה-BAA, שבהמשך הפכה לליגת ה-NBA. בשנים הבאות הצטרפו לקבוצה הפאוור פורוורד ורן מיקלסן והרכז סלייטר מרטין, שיחד עם מייקן ופולארד הפכו את הלייקרס לקבוצה הדומיננטית הראשונה ב-NBA: מלבד אליפות ה-NBL בה זכו בשנת 1948, לקחו הלייקרס 5 אליפויות ב-6 העונות הראשונות לקיום ליגת ה-NBA. פולארד עצמו נבחר בתקופה זו ארבע פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף בארבעה משחקי אולסטאר. בסיום עונת 1954/1955 פרש ממשחק, בגיל 32.
לאחר פרישתו אימן פולארד את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לה סאל במשך 3 שנים, במהלכן העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי 48-28. באמצע עונת 1959/1960 מונה למחליפו של מאמן הלייקרס ג'ון קסטלאני, והוביל את הקבוצה עד שלב גמר המערב בו הפסידה מיניאפוליס לסנט לואיס הוקס בתוצאה 4-3. בסיום העונה הודח מהתפקיד לטובת פרד שאוס, ובעונת 1961/1962 אימן את שיקגו פקרס של וולט בלאמי, אשר סיימה את העונה עם המאזן הגרוע בליגה, 18-62. בשנים הבאות אימן את קבוצות מינסוטה האסקיז ומיאמי פלורידיאנס מליגת ה-ABA, ובשנים 1970–1972 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה אטלנטיק שבפורט לודרדייל.

פרופיל כשחקן והישגים

פולארד הוכר כשחקן אתלטי שניחן ביכולות ניתור מרשימות במיוחד, אשר הכנו לו את הכינוי "ילד הקנגורו" ("The Kangaroo Kid"). הודות ליכולותיו האתלטיות, ובשל גובהם הנמוך יחסית של שחקני אותה תקופה, היה פולארד אחד השחקנים הבודדים ב-NBA שהצליחו להטביע לסל. ישנם דיווחים על כך שיכל לגעת בקצה העליון של קרש הסל, ואף להטביע מקו העונשין. כמו כן נחשב פולארד לקלע מצוין, והיה אחד השחקנים הראשונים שזרקו לסל ביד אחת, זריקה אותה למד מ"חלוץ הג'אמפ שוט" האנק לואיזטי, בוגר נוסף של אוניברסיטת סטנפורד. ממוצעיו של פולארד לאורך הקריירה ב-NBA עומדים על 13.2 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק, ב-438 משחקי עונה סדירה בהם שותף. בעת פרישתו דורג במקום ה-12 בטבלת קלעי כל הזמנים ב-NBA, עם 5,762 נקודות, ובמקום ה-13 בטבלת הריבאונדרים, עם 4,530 ריבאונדים. בשנת 1978 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, באותו מחזור בו הוצגו גם פול אריזין, ג'ו פולקס וקליף הייגן.
בשנת 1993 מת פולארד בביתו שבסטוקטון, קליפורניה, בגיל 70.
מריה קרולינה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

מריה קרולינה נולדה ב-8 באפריל 1801 בווינה, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.
היא התחנכה בקפדנות, והצטיינה בציור, כפי שניתן לראות ממספר סקיצות, וציורים בעפרונות צבע שנשמרו באוסטריה. בשנת 1804 קיבל אביה את התואר "קיסר אוסטריה", ובשנת 1806 הוא ויתר על התואר "קיסר האימפריה הרומית הקדושה".
ב-7 באוקטובר 1819 היא התחתנה עם פרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, בנם של מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה וקרולינה, נסיכת פארמה, בדרזדן, אולם לא היו להם ילדים. מריה קרולינה הייתה מתוקה ונעימה, אולם היא סבלה מאפילפסיה, וההתקפות היו כל כך תכופות, כך שהיא בקושי הייתה מסוגלת למלא את חובותיה כנסיכת הכתר. הם גם השפיעו לה על קשר הנישואין, ופרידריך אוגוסט לא היה נאמן לה מספר פעמים. מאחת הפרשיות הללו נולד לו בן מחוץ לנישואים, המוזיקאי תאודור אוהלינג. ב-22 במאי 1832 מתה מריה קרולינה בטירת פילניץ בדרזדן, כתוצאה מהתקף אפילפטי.
א-רקה

בעת העתיקה

העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם. בקרבת העיר נמצאים אתרים ארכאולוגים ובהם תל ביה, שהוא אתר של העיר הבבלית העתיקה תותול, וכן תל זיידאן. 
העיר המודרנית מתבססת  על עיר אשר הוקמה בתקופה ההלניסטית על ידי סלאוקוס הראשון. יורשו, סלאוקוס השני הרחיב רבות את העיר. תחת שלטון האימפריה הרומית, א-רקה הייתה חלק ממחוז אוסרואנה. 
א-רקה מילאה תפקיד מפתח ביחסים בין האימפריה הסאסאנית לזו הביזנטית, כאשר שלטה בעיר. לאחר מלחמות בין האימפריות, העיר מילאה כנקודת מעבר סחורות בין שתי האימפריות.  בשנת 542 העיר נהרסה על ידי השליט הפרסי ח'וסרו הראשון ותושביה הוגלו. העיר שוקמה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.

בימי הביניים

בשנת 639 או 640 העיר נכבשה על ידי הכובש המוסלמי, ומאז היא מופיעה בכתבים תחת השם "א-רקה". הנוצרים הורשו להמשיך בפולחן שלהם, אך צמיחת הנצרות הייתה אסורה. עד המאה ה-12, התקיימו לפחות ארבעה מנזרים בעיר. בנימין מטודלה עבר בעיר  במאה ה-12 ותיאר את הקהילה היהודית בעיר. בתחילת המאה ה-13 ביקר בעיר גם הנוסע והמשורר יהודה אלחריזי בדרכו לבבל.
חשיבותה האסטרטגית של א-רקה התחזקה מאוד עם שלהי בית אומיה ותחילת השושלת העבאסית, כשהייתה בצומת דרכים בין הערים דמשק, אורפה ותדמור. העיר הייתה בירת הח'ליפות העבאסית בשנים 796–809, תחת שלטון הח'ליף הארון א-רשיד. היא הייתה עיר חשובה במחוז ההיסטורי דיאר מודר  והשתייכה גם לחצי האי ג'זירה.  במאות השנים שלאחר מכן העיר שקעה כתוצאה ממלחמות אזוריות, ונותרה לשליטת שבטים בדואים. 
א-רקה פרחה שוב בזמן השושלת האיובית  בשנים 1150-1250. המצביא והשליט הידוע זנגי נקבר בעיר בשנת 1146.
בתקופת האימפריה העות'מאנית העיר הייתה חלק ממחוז איילט.

בתקופה המודרנית

העיר יושבה מחדש בשנת 1864. בתחילה כעמדה צבאית, ולאחר מכן  לערבים, בדואים וצ'צ'נים שברחו ממלחמת הקווקז. ב-1981 הוקם בעיר מוזיאון א-רקה שהציג ממצאים ארכאולוגיים מהמחוז מתקופות שונות וכן אמנות מודרנית. מוזיאון זה נשדד והמבנה נפגע במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
העיר פרחה בשנות ה-50 של המאה ה-20. כותנה הייתה מקור נרחב להכנסות אל העיר. בעשורים שלאחר מכן נחשפו שרידים ארכאולוגיים רבים.
קתדרלת הלסינקי

מבנה

הבניין הוא בסגנון נאו-קלאסי ומהווה אתר ייחודי בנוף העירוני של הלסינקי, עם כיפה ירוקה גבוהה המוקפת בארבע כיפות קטנות יותר. הוא תוכנן על ידי קרל לודוויג אנגל כך שיעמוד בראש כיכר הסנאט שתכנן. כמו כן הוא מוקף בבניינים אחרים, קטנים יותר, שתוכננו על ידי אנגל.
תוכנית הכנסייה היא בצורת צלב יווני (מרכז מרובע וארבע זרועות שוות), סימטרי בכל אחת מארבע רוחות השמים, ובחזית כל זרוע מובלטת אכסדרה וגמלון.

היסטוריה

הקתדרלה נבנתה על אתר של כנסייה קטנה יותר, כנסיית אולריקה אלאונורה, אשר הוקדשה לפטרונית שלה, אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה. מהדורת פקסימיליה של כנסייה זו, עשויה כולה משלג, נבנתה בכיכר הסנאט בהלסינקי בתחילת שנות ה-2000. הכנסייה הישנה של הלסינקי נבנתה בין השנים 1824–1826 בשכונת קאמפי הסמוכה, כדי לשרת את הקהילה בזמן שכנסיית אולריקה אלאונורה נהרסה ועד חנוכת הקתדרלה החדשה.
מאוחר יותר שונה הבניין על ידי יורשו של אנגל, ארנסט לורמן, אשר הוסיף ארבע כיפות קטנות כדי להדגיש את הקשר האדריכלי למודל של הקתדרלה, קתדרלת איסק הקדוש בסנט פטרסבורג. לורמן גם הקים שני מגדלי פעמון, כמו גם פסלי אבץ של שנים-עשר השליחים בקצה ובפינות של קו הגג. מחיצת המזבח צוירה על ידי קארל טימולאון פון נף ונתרמה על ידי הצאר ניקולאי הראשון. הקריפטה שופצה בשנות ה-80, על ידי האדריכלים וילהלם הילנדר ויוהה לביסקה לשימוש הכנסייה ולתערוכות; הילנדר היה אחראי גם על שימור ושיפוץ הקתדרלה בסוף שנות ה-90.
כיום, הקתדרלה היא אחת האטרקציות המתוירות ביותר בהלסינקי. יותר מ-350 אלף אנשים מבקרים בה כל שנה, חלקם משתתפים באירועים דתיים, אך רובם תיירים. הכנסייה נמצאת בשימוש קבוע עבור שירותי פולחן ואירועים מיוחדים כמו חתונות.
רוי ולנסקי

ביוגרפיה

נולד בשם רפאל ולנסקי (Raphael Welensky) בסולסברי, רודזיה הדרומית דאז (הארארה, זימבבואה של ימינו) לאם אפריקאנרית ממוצא הולנדי-נוצרי, ולאב יהודי ממוצא ליטאי. לצד מוצא הוריו תמיד הגדיר עצמו כ"100 אחוז בריטי". הוא עבר לרודזיה הצפונית, יצר קשרים עם איגודים מקצועיים והפך לחבר במועצה המחוקקת הקולוניאלית ב-1938. הוא קרא למיזוג רודזיה הצפונית והדרומית (הדרומית הייתה תחת שליטתה של ממשלה לבנה עצמאית בעוד שהצפונית הייתה תחת שלטונה של בריטניה). למרות שכשל בניסיונותיו, הצליח ולנסקי להקים את הפדרציה של רודזיה וניאסלנד, מדינה בתחומי האימפריה הבריטית, שביקשה לשמור את השלטון בידי המיעוט הלבן ובו זמנית לנוע לעבר הקידמה, בניגוד למשטר האפרטהייד של דרום אפריקה.
ולנסקי הפך לראש הממשלה של הפדרציה ב-1957. הוא התנגד למהלכים של הבריטים נגד הרוב השחור, והשתמש בכוח צבאי על מנת לדכא אלימות פוליטית בטריטוריות. לאחר עלייתם לשלטון של מועמדים שחורים בשתיים מתוך שלוש הטריטוריות, הפדרציה התפרקה ב-1963. ולנסקי פרש מתפקידו ושב לסולסברי, היכן ששב לפוליטיקה וניסה למנוע מרודזיה (לשעבר רודזיה הדרומית) להכריז על עצמאות חד-צדדית. עם קץ השלטון הלבן ב-1979  ועם הכרזת העצמאות של רודזיה ב-1980 (ששינתה את שמה לזימבבואה), תחת הנהגתו של רוברט מוגאבה, עבר ולנסקי לאנגליה, שם מת ב-1991. מעריץ נלהב של בריטניה ושל האימפריה הבריטית, ולנסקי תיאר את עצמו כ"חצי יהודי, חצי אפריקאנר, ו-100% בריטי."
פרנב מוקהרג'י

פרנב קומר מוקהרג'י (בבנגלית: প্রণব কুমার মুখোপাধ্যায়, תעתיק מקורב: פּרוֹנוֹבּ קוּמָר מוּקְהוֹפַּדְהְיַי; נולד ב-11 בדצמבר 1935) הוא נשיא הודו לשעבר.

ביוגרפיה

מוקהרג'י נולד למשפחה בנגלית בהודו הבריטית. אביו היה פעיל בתנועת העצמאות ההודית, והיה חבר המועצה המחוקקת בבנגל המערבית בין 1952 ו-1964 כנציג של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. בשנת 1969 נכנס לפוליטיקה הארצית בתמיכתה של ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, כחבר במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. מאז כיהן בתפקידים רבים במערכת הפוליטית ההודית. מוקהרג'י שימש בין היתר יושב ראש הבית התחתון ויושב ראש הבית העליון של הפרלמנט ההודי, וכיהן לסירוגין כשר האוצר, כשר ההגנה וכשר החוץ בממשלות הודו. ביולי 2012 נבחר לנשיא הודו.
בינואר 2017 הודיע כי לא יתמודד על קדנציה נוספת בבחירות לנשיאות הודו 2017 בגלל בריאותו. ב-25 ביולי 2017 הסתיימה כהונתו של מוקהרג'י.
אות ה"וואו!"

פרשנות של תדפיס הנייר

הקוד המוקף 6EQUJ5 מתאר את השינוי בעוצמת האות. רווח מסמן עוצמה בין 0 ל-1, המספרים 1 עד 9 מסמנים עוצמות מותאמות (מ-1.00 ל-10.00), ועוצמות מעל 10.00 מסמנים באות ('A' מתאים לעוצמות בין 10.00 ל-11.00, 'B' ל-11.00 עד 12.00 וכו'). הערך 'U' (עוצמה בין 30.00 ל-31.00) מתאר את העוצמה החזקה ביותר שנקלטה אי פעם על ידי הרדיו-טלסקופ. בקנה מידה ליניארי זה היה למעלה מ-30 פעמים יותר חזק מרעש חלל עמוק רגיל.
שני ערכים שונים ניתנו עבור התדירות: 1420.356 מגה הרץ ו-1420.4556 מגה הרץ. התדירות 1420 מגה הרץ היא משמעותית בשביל מחפשי חיים תבונתיים מחוץ לכדור הארץ, משום שמימן, היסוד הנפוץ ביותר ביקום, מהדהד בערך ב-1420 מגה הרץ, ולכן חייזרים עשויים להשתמש בתדר כזה כדי להעביר אות חזק. התדירות של אות ה"וואו!" תאמה בקירוב קרוב מאוד את תדירות המימן, שהיא 1420.40575177 מגה הרץ. שני הערכים השונים שניתנו לתדירות (1420.356 מגה הרץ ו-1420.4556 מגה הרץ) נמצאים באותו מרחק לתדירות המימן. הראשון קטן בערך ב-0.0498 מגה הרץ מתדירות המימן, והשני גדול בערך ב-0.0498 מגה הרץ מתדירות המימן. רוחב הפס של האות הוא פחות מ-10 קילו הרץ (כל עמודה בתדפיס מתאימה לערוץ רחב של 10 קילו הרץ; האות נמצא רק בעמודה אחת).

וריאצית זמן

הרדיו-טלסקופ "האוזן הגדולה" היה קבוע והשתמש בסיבוב של כדור הארץ כדי לסרוק את השמים. במהירות הסיבוב של כדור הארץ ורוחב החלון של הרדיו-טלסקופ, הוא יכול היה לצפות בכל נקודה בשמים למשך 72 שניות בלבד. אות מתמשך צפוי להימשך 72 שניות בדיוק, והעוצמה הייתה צריכה להגיע לשיא אחרי 36 שניות - עד שהאות יגיע למרכז החלון של הרדיו-טלסקופ, ולאחר מכן צריכה להיות ירידה הדרגתית.
לכן, גם משך הזמן של אות ה"וואו!", 72 שניות, וגם הצורה של הגרף שלו, מתאימות לאות ממקור אפשרי מחוץ לכדור הארץ.

חיפושים להופעה חוזרת של האות

האות היה צפוי להופיע בהפרש של 3 דקות מכל קרן, אבל זה לא קרה. אהמן חיפש ללא הצלחה הופעה חוזרת של האות בחודשים שלאחר הגילוי.
ב-1987 וב-1989 נערך חיפוש אחר האות באמצעות מערך META, אבל הוא לא זוהה שוב.
במבחן איתור אות שנעשה ב-1995 עבור SETI, כוון הרדיו-טלסקופ לאותה נקודה בשמיים שממנה הגיע אות ה"וואו!" וסרק אותה כמה פעמים. לא התקבל שום אות.
בבדיקה שנעשתה באמצעות המערך הגדול מאוד לא התקבל שום אות שדומה לאות ה"וואו!".
ב-1999 נערך חיפוש נוסף אחר האות באמצעות רדיו-טלסקופ בקוטר 26 מטר, אבל לא זוהה שום דבר שדומה לאות ה"וואו!".

ספקולציה על מקורו של האות

נצנוץ חומר בין כוכבי של אות מתמשך חלש יותר - יכול להיות הסבר אפשרי לאות, למרות שהסבר זה עדיין לא שולל את האפשרות שהאות הוא מלאכותי. עם זאת, גם על ידי רדיו-טלסקופ עם רגישות גבוהה יותר באופן משמעותי, המערך הגדול מאוד, לא זיהה אות כזה. גם הסבירות שאות מתחת לדרגה של המערך הגדול מאוד יוכל להיקלט בגלל נצנוץ, היא סבירות נמוכה. ספקולציות אחרות כוללות מקור דמוי מגדלור מסתובב, פרץ חד פעמי ועוד.
כמו כן, התדירות 1420 מגה הרץ היא בעייתית, מכיוון שהיא "ספקטרום מוגן": זהו רוחב פס שאסור למשדרים קרקעיים בכל העולם לשדר בו. בגלל זה הוא שמור למטרות אסטרונומיות.
כ-40 שנים מאוחר הוצעה השערה כי מדובר בעקבות של שני כוכבי שביט שחלפו על פני כדור הארץ, השערה זו זכתה לביקורת רבה מצד מדענים.
נס אוסטרליה הלבן

היסטוריה

בשנת 1965, לחמו כוחות אוסטרליים לצד ארצות הברית במלחמת וייטנאם, מלחמה שבה הממלכה המאוחדת לא לקחה כל חלק. חבר פרלמנט אוסטרליים העלו את הסוגיה האם מתאים הדבר שספינותיהם יפליגו תחת דגל ימי של מדינה זרה. באותו זמן דווח בפרלמנט כי הצי תר אחר דגל ימי אוסטרלי חדש. בהתחשב במצב ב-1 בינואר 1966, ועדת הצי המליצה לממשלת אוסטרליה "כי לצי המלכותי האוסטרלי ראוי שיהיה נס לבן מיוחד משלו... נס לבן, עם דגל האיחוד בקנטון ושישה כוכבים כחולים על פי עיצובו של הדגל האוסטרלי". לנס החדש ניתנה הסכמה מלכותית ב-7 בנובמבר 1966 והוכרז על ידי ראש הממשלה ב-23 בדצמבר 1966. כניסתו לשימוש הוקדמה מה-1 במאי 1967 ל-1 במרץ 1967 כאשר הספינה אאה"מ בונרו הפכה לספינה הראשונה עליה הונף הנס החדש.
תותח נגד טנקים

תותח נגד טנקים הוא דגם מיוחד של תותח שמטרתו העיקרית היא פגיעה ברק"ם כבד ובמיוחד בטנקים. לצורך כך יורה תותח זה פגזים במהירות לוע גדולה מתותחים רגילים ובזווית הגבהה המקבילה כמעט לאופק כדי לבצע ירי בכינון ישיר. מאפיין חשוב נוסף הוא שימוש בתחמושת שאינה דורשת טיפול מורכב כדי להגביר את קצב הירי ולהגביר את סיכוי הפגיעה במטרה נעה.

היסטוריה

הצורך בתותח מסוג זה הופיע במלחמת העולם הראשונה עם הופעתו של הטנק הראשון בשדה הקרב. עם זאת, היו הטנקים הראשונים איטיים ושריונם דק כך שעוצמתם של תותחי השדה הרגילים הספיקה כדי להשמיד טנקים אלה.
תותחים נגד טנקים פותחו בתקופה שבין שתי מלחמות העולם מתוך מגמה ליצירת תותחים קומפקטיים וניידים בעלי קליבר נמוך יחסית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והופעתם של טנקים כבדים גדל גם קליבר התותחים שהתמודדו עמם.
הגדלת קוטר הקנה דרשה את הגדלת משקל התותח ודרשה ציוד הנדסי כבד כדי לנוע על שדה הקרב או צוות של סוסים רבים. חיסרון זה פגע ביעילות התותח וגרוע מכך חשפה אותו לפגיעת האויב. כדי להתמודד עם הבעיה הורכבו תותחים אלה על תובת רק"ם וכך הומצא משחית הטנקים.
תותחים מסוימים אשר לא פותחו במקור לשימוש של ירי נגד טנקים הוכיחו עצמם במהלך מלחמת העולם השנייה גם כתותחים נגד טנקים מעולים. היו אלו למשל תותח הנ"מ הגרמני בקוטר 88 מילימטר ותותח השדה הבריטי מדגם 25 ליטראות.
השימוש בתותחים נגד טנקים פחת אחרי מלחמת העולם השנייה ולכן פחתה גם שכיחותם בסכסוכים מזוינים. העלמותם מנוף הלחימה נבעה בעיקר בגלל פיתוחם של כלי נשק קלים ומדויקים יותר לצורך פגיעה ברק"ם, כגון טילי נ"ט המופעלים על ידי חייל בודד ופלטפורמות תקיפה ניידות וזריזות, כגון מסוקי קרב ורכבי קרב.