google/wiki40b huggingface dataset:
סגנון גותי לוהב

סגנון גותי לוהב, הידוע גם כגותיקה לוהבת, סגנון הלהבות או כ-Flamboyant, הוא תת-סגנון של האדריכלות הגותית שהתפתח בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15. סגנון זה נקרא על שם צורות הלהבות של תחרת החלונות והאבן ונהפך לשם נרדף לראוותנות בעקבות עושר הפרטים והקישוטים שלו.
סגנון הלהבות הוא חלק מהאדריכלות הגותית המאוחרת (Late Gothic) ובא בעקבות הגותיקה הקורנת (Rayonnant). הסגנון היה נפוץ בצרפת, ספרד ופורטוגל. הסגנון המקביל באנגליה (מבחינת הזמן) הוא סגנון גותי ניצב (Perpendicular Gothic) ובגרמניה ה-Sondergotik. בסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 סגנון זה התפתח לגותיקה מנואלינית בפורטוגל וגותיקה איזבלינית בספרד, בסגנונות אלה הועמק השימוש הראוותני והפזרני בקישוטים ותחרת אבן.
הסגנון מאופיין בתחרת חלונות וקישוטי אבן עשירים ומלאי פרטים בצורת להבות אש או עלים מלופפים. צריחים בסגנון זה (האופייניים גם לאדריכלות גותית מאוחרת ולתחייה הגותית) הם בעלי מרקם תחרה.
מבנים נודעים בסגנון זה הם כנסיית סן מקלו ברואן, בית הרוחב של קתדרלת סנלי, חזית קתדרלת טור, קתדרלת מולן, כנסיית סנט אנה (וילנה), בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין וחלון הרוזטה של סנט שאפל.
משה רכס

ביוגרפיה

משה רכס נולד במחנה מעצר בקפריסין, לאם רחל ולאב ניסן, שעלו ארצה מרוסיה דרך פולין לאיטליה, ומשם באוניית המעפילים מורדי הגיטאות במסגרת עליה ב", אשר נתפסה וניגררה לחוף בחיפה, ומשם לקפריסין. בפברואר 1948 שוחררו נוסעי האונייה והועברו לישראל. משה רכס גדל והתחנך בחיפה בני ברק בבית ספר תיכון "דוד רמז".
משה התגייס לצה"ל בפברואר 1966 לחיל השריון, משם יצא להכשרתו בקורס חובשים קרביים בבה"ד 10, ובתום הקורס שובץ לגדוד 82 חטיבה 7 בחיל השריון. עם פרוץ מלחמת ששת הימים, השתתף בקרבות "עמק דותן", ובהמשך ברמת הגולן תוך שהוא מטפל בפצועים רבים. משה השתתף בפשיטה על הכפר הירדני "א- סמוע" בשנת 1966 ובמבצע כראמה בשנת 1968. במלחמת ההתשה תוך כדי טיפול בפצועים, נפצע משה ברגלו, פונה וטופל בבית החולים ברפידים (משם חזר ליחידתו). בשלהי שנת 1968 יצא ללימודים בבית הספר לסיעוד שליד בי"ח בלינסון. סיים לימודיו ב-1971 ויצא לקורס קצינים במסגרת בה"ד 10.
בשלהי מלחמת יום הכיפורים 1973 ,מונה לקצין אגם רפואה בפיקוד הדרום, ובשנת 1976 כמדריך ראשי בבה"ד 10. בשנת 1978 קודם לתפקיד ראש מדור הדרכה חיילי של חיל הרפואה, יצא לקורס מ"פ שריון, לקורס פיקוד ומטה (פו"מ), ובשנת 1980 קודם לדרגת סגן-אלוף. משה שימש ראש ענף חובשים בבה"ד 10 וכעבור שנתיים הוא מלא תפקיד ראש ענף ארגון והדרכה חיילי (או"הד). משה מונה למפקד גדוד רפואה של אוגדה 611 ופורס את פלוגותיו במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1985 נשלח רכס מטעם הצבא ללימודים בפקולטה לרפואה של הצבא האמריקאי במרילנד, וסיים בהצלחה לימודי תואר שני בבריאות הציבור ומינהל רפואי - MPH. עם סיום הלימודים וחזרתו לארץ, שימש כראש ענף אימוני יחידות הרפואה וב-1988 הועלה לדרגת אלוף-משנה. משה מונה לתפקיד עוזר קצין רפואה ראשי לארגון, ב-1988 מונה למפקד בית הספר לרפואה צבאית בה"ד 10 ושימש כיושב ראש הוועדה המקצועית מטעם חיל הרפואה בכתיבת הספר "עזרה ראשונה במצבי חירום" שניכתב על ידי מר אילן ישועה, בהוצאת המרכז לטכנולוגיה חינוכית. כמו כן התחיל לראשונה בהכשרת הרופאים בצה"ל ברפואת חירום על פי תורת CTLS.
עם שיחרורו מצבא הקבע ב-1990 השתלב רכס במגוון תפקידי ניהול בכירים בשירותי בריאות כללית, בין היתר כמנהל מחוז יפו, מנהל אדמיניסטרטיבי בבית חולים מאיר בכפר סבא ומנהל אדמיניסטרטיבי של איחוד בתי החולים בילינסון והשרון בפתח תקווה. בין השנים 1996–2004 שימש כמנכ"ל תל-בר תעשיות למוסדות בריאות. בשנת 2004–2007 מונה למנכ"ל בחברת סרבימד. בשנת 2007 הקים את חברת "מגן שירותים לוגיסטיים", חבר לחברת הדר הדרכה ושירותים רפואיים וניהל את חטיבת ההדרכה. במסגרתה היה הראשון לשלב את שיטת הלימוד המתוקשבת לרפואת חירום ומתן עזרה ראשונה.
בעשור השני של המאה ה-21 שימש רכס כיו"ר הוועדה להעלאת כשירותם המקצועית של סגלי הרפואה בגדוד הלוחם. הוא מעביר הרצאות ומלווה פרויקטים רפואיים מבצעיים עם מפקדי ומדריכי חיל הרפואה להעלאת ולשמירת רמתם המקצועית.
רכס נשוי ואב לשלושה.
חן שכטר

קריירת שחייה

שכטר היה אלוף ושיאן ישראל בשחייה. הוא התאמן במחלקת השחייה של אגודת מכבי תל אביב בהדרכתו של אריק רובין.

1983

באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט 1983 זכה שכטר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:22.88 דקות.

1985

בתחרויות השחייה לנוער של המכביה ה-12 שנערכו ביולי 1985 זכה שכטר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 1:00.54 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.80 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.93 שניות.

1986

בתחרות אירופית לנבחרות נוער שנערכה בליסבון שבפורטוגל באפריל הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.68 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 3:42.84 דקות.

אלוף ישראל עם יד שבורה

שלושה שבועות לפני אליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה, שבר שכטר את ידו השמאלית באימון, שגובסה בבית החולים. למרות המלצת הרופאים להתנזר מכל פעילות ספורטיבית לפחות חודש ימים, הוא הוריד את הגבס באליפות וזכה במדליית הזהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:10.78 דקות.

1987

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכה שכטר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.81 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 2:07.64 דקות ולפני אפרים נגלי מהפועל גליל עליון (2:15.93 דקות) ובמדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר, אחרי נדב שנל (57.70 שניות) ואלון קובל (59.53 שניות).

קריירה אקדמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן חסרה התייחסות לקריירה שלו כפרופסור לחינות באוניברסיטת בר-אילן.
סמיכה לרבנות

היסטוריה

הסמיכה המקורית המוזכרת בחז"ל הייתה רשות מיוחדת להיחשב כדיין ולדון דיני נפשות ודיני קנסות ולקדש חודשים ועוד דינים שצריך בהם דיין מוסמך. אבל בכל דיני איסור והיתר וטומאה וטהרה לא היה צורך בסמיכה וכל מי שידע את ההלכה יכול היה לפסוק. בזמנו של רבי גזרו שתלמיד בחיי רבו אל יורה בכל דבר לאחרים אלא אם כן נטל רשות מרבו. בסוף תקופת הראשונים התחילו לכנות את נטילת הרשות הזאת סמיכה, והיו אף שחידשו אז שמי שאינו סמוך אינו רשאי להתעסק עם גיטין וחליצה.

סמיכה בתורה

בתורה (ספר דברים, פרק ל"ד, ספר במדבר, פרק כ"ז) מסופר שמשה סמך את יהושע ממשיכו. "ויהושע בן נון מלא רוח חכמה כי סמך משה את ידיו עליו".
יש הרואים בהאצלת הרוח ממשה לשבעים הזקנים, המתוארת בספר במדבר פרק י"א, סמיכה של הזקנים. משה עצמו לא היה זקוק לסמיכה כי כוחו בא מאת הקב"ה, אך כאשר קרבו ימיו של משה למות, והוא ביקש מהקב"ה כי "יפקוד איש על העדה", הוא לימד אותו את דרך הסמיכה.

שלשלת הסמיכה

בעבר נמשכה, לפי המסורת, שלשלת של סמיכה ממשה רבנו, כאמור במשנה הראשונה של פרקי אבות: "משה קיבל תורה מסיני, ומסרה ליהושע, ויהושע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה". בסוף תקופת האמוראים לאחר אביי ורבא התבטלה סמיכה זו בעקבות גזירות הרומאים נגד הסמיכה. מאחר שניתן לסמוך רק בארץ ישראל, לא היה אפשר לסמוך בבבל. אומנם מתשובת רב צמח בן פלטוי, גאון פומבדיתא בסוף המאה התשיעית, משתמע שבזמנו עוד דנו דיני קנסות וחבלות בארץ ישראל.במגילת אחימעץ מסופר על החכם בשם רבי אהרן שירד מארץ ישראל לחוץ לארץ ודן שם מספר דיני נפשות.

בתקופת הגאונים

ממצאים אשר נתגלו על ידי חוקרים מסוימים מעידים שעוד בשנת ד'תתנ"ד המשיכה הסמיכה במקומות מסוימים.

הפסקת הסמיכה


לא ברור מתי בדיוק נפסקה שלשלת הסמיכה, איש מפי איש עד למשה רבנו.

הסמיכה כיום

פעולה של סמיכת רב את תלמידו קיימת גם היום. אבל אין לה שום תוקף הלכתי משמעותי, והוא מהווה רק כהמלצה למחזיק התעודה, שהוא יכול לשמש כרב. מלבד סמיכה שסומכים רבנים את תלמידיהם באופן פרטי, הרבנות הראשית לישראל עורכת מבחני הסמכה ומסמיכה רבנים.
אמונת המתנקש (סרט)

עלילה

קלום לינץ' (מייקל פסבנדר) מגלה שהוא כלוא במוסד סגור לאחר שכביכול הוצא להורג על מעשה רצח שביצע, קלום מגלה כי אחד מאבות אבותיו אגילאר היה מתנקש והאדם האחרון שבא במגע עם תפוח העדן, על פי האגדה בתפוח אמורה להיות התרופה לאלימות. לאורך הסרט קלום מתחבר יותר ויותר לאגילאר עד שפורץ מרד אסירים הוא ועוד 3 מחבריו בורחים על מנת להשיג בחזרה את תפוח העדן.

הפקה

סרט לייב-אקשן המבוסס על סדרת המשחקים מתוכנן לצאת בשנת 2016 בהפקה משותפת עם חברת יוביסופט שתכננה להפיקו כבר באוקטובר 2011 ועלילתו תוכננה לתקופת האינקוויזציה הספרדית. יחד עם אולפני סוני יוביסופט החלה במגעים מתקדמים להפקת הסרט וביולי 2012 הוכרז מייקל פסבנדר ככוכב הסרט והוא שותף בהפקה כמפיק. באוקטובר 2012 סוני פרשה מההפקה ובמקומה נכנסו אולפני פוקס המאה ה-20 ו-New Regency. בינואר 2013 נשכר מייקל לסלי כתסריטאי יחד עם סקוט פרנק, אדם קופר, וביל קולייג'. בסוף אפריל 2014 נשכר ג'סטין קורזל לתפקיד במאי הסרט. באוגוסט 2015 נודע כי מייקל פסבנדר יגלם את קלום לינץ', צאצאו של המתנקש, אגיאר, שהוא מתנקש מתקופת המאה ה-15.

צילומים

צילומי הסרט החלו בלונדון ב-31 באוגוסט 2015 ונמשכו עד 16 בינואר 2016 וכללו אתרי צילום במלטה ובספרד.
משפחת כיאט

משפחת כַֿיָאט  (בערבית: خَيَّاط) היא משפחה ערבית נוצרית-יוונית-קתולית עשירה מחיפה. מוצא המשפחה מצור בלבנון, והיא יושבת בחיפה מסוף המאה ה-19. בני המשפחה עוסקים, בין השאר, במסחר ובמקרקעין  ולהם נכסים וקרקעות רבים בעיר. בני משפחה שונים נושאים בתואר דיפלומטי מטעם ספרד.
לבני המשפחה היו זכיונות להפעלת ארבעה קווי אוטובוס בחיפה וסביבתה, שניים אל חוף-הים שבבעלותם. הקווים הפסיקו לפעול במלחמת העצמאות ובשנת 1960 הם העבירו את הזיכיון לידי אגד תמורת פיצוי.

בני המשפחה

הערה: רשימות הצאצאים אינן מלאות בהכרח.

חביב

חביב (נולד ב-1848 בחאצביא). ב-1860 בזמן הטבח שביצעו הדרוזים בנוצרים, ברח עם אמו ואחיו הצעיר לצור. עבד כסנדלר. אב לשלושה בנים ובת. נפטר ב-1954.

עזיז

עזיז (חביב) כיאט (נולד ב-1 בינואר 1875 בצור) בנו השני של חביב. ב-1887 סיים את לימודיו והחל לעבוד לפרנסת המשפחה. את שם המשפחה כיאט אימץ עקב מקצועו של אביו. ב-1892, כשהיה בן 17 בלבד, היגר לארצות הברית ופתח גלריה לעתיקות במנהטן. עסק בחיפוש, איסוף וסחר בינלאומי בעתיקות מהמזרח התיכון, עם התמחות בחפצי זכוכית. ביצע חפירות במאות אתרים בסביבות צור, נצרת וחיפה, וכן בסוריה ובמצרים, עם מאות פועלים בכל אתר.
ב-1896 נישא למֶרי והשתקע בחיפה, אך המשיך את עסקיו בניו יורק. בנה בחיפה את המרכז המסחרי "בתי כיאט", וב-1932 את "בית חברת הנפט" (כיום מוסד סיעודי "נוף הגפן"). עשרות פועלי בניין הכריזו על שביתה בדרישה לקיצור יום העבודה מ-12 וחצי שעות לשמונה שעות; כולם פוטרו ונמצא להם מחליף. בשנת 1936 הקים את בוסתן כיאט שבנחל שיח, כמקום נופש למשפחתו.
אב ללוסי, סוזט, מָרי, ויקטור, פרד (פואד), ליליאן, אליזבת ואוולין. נפטר ב-9 באוקטובר 1943 בחיפה. אחרי מותו התגלע סכסוך ירושה בין בנותיו לבין בניו.

ויקטור

ויקטור (עזיז) כיאט (נולד ב-1901 בניו יורק) בנו של עזיז, הצטרף אליו בביצוע החפירות. היה מהסוחרים העשירים בחיפה. ב-1944 היה לסגן קונסול של כבוד מטעם ספרד בחיפה וצפון הארץ.
נבחר ב-1947 לראש "האגודה הנוצרית" בחיפה. היה חבר בוועד הערבי הזמני בחיפה. היה ראש הוועדה הלאומית הערבית בחיפה בזמן מלחמת העצמאות, ותיווך בין היהודים והבריטים בעניין ההגנה על ערביי חיפה, ועזיבתם את העיר לבסוף. לאחר מכן כיהן בוועדת אספקה לשעת חירום עבור ערביי חיפה שנותרו בעיר.
הקים יחד עם אחיו הצעיר פרד שותפות עסקית: "אחים כיאט", ובהמשך הצטרפו אליה בני משפחה נוספים.  מטרת השותפות היא: "לנהל, לחכור ולהשכיר כל נכסי דניידי ודלא ניידי בחיפה ובסביבותיה; להלוות כספים, להתעסק בעבודות בניין, הובלה, שירות אוטובוסים וכל עסק אחר...".
נישא לקלותילד חבש. אב לד"ר עזיז ויקטור, סלים, ג'ון ו'. מת מהתקף לב ב-10 בספטמבר 1962.

סלים

סלים ר' כיאט (נולד ב-14 בנובמבר 1930), בנו של ויקטור, הוא איל-נדל"ן. נמצא בין 500 האנשים העשירים בישראל בשנת 2008. סגן קונסול של כבוד מטעם ספרד.
נשוי לפאולה. אב לטניה, אדגר וכריסטינה.

אתרים על-שם המשפחה

בתקופת המנדט הבריטי היה בבעלות המשפחה חוף רחצה  אותו פתחה, באזור בו היום בנויים "מגדלי חוף הכרמל". החוף נקרא כיאט ביץ' Khayat Beach; ולאחר הקמת מדינת ישראל נמכר לחברה יהודית והופעל כחוף בתשלום. שם זה השתמר בשמו של בית הקברות הצבאי הבריטי הממוקם שם. על שמה של המשפחה נקרא רחוב כיאט בעיר התחתית של חיפה, הסמוך למתחם "בתי כיאט" המקיפים את "כיכר כיאט". למרכז לקידום למידה בחיפה קיימת שלוחה ערבית ע"ש כיאט (לזכר חביב כיאט).
הארי סאקר

שנים ראשונות

סאקר היה יליד מנצ'סטר, עבד כעיתונאי וכתב מסות עבור הגרדיאן החל מ-1905. במקביל למד משפטים עד שסיים את הכשרתו כפרקליט-טוען (barrister, עורך דין המופיע בבית משפט). סאקר נשא לאשה את מרים, בתו של מיכאל מרקס, מייסד בית המסחר מרקס אנד ספנסר ואחותו של הלורד סיימון מרקס, שהפך אותו למנהל בית המסחר. כך הפך סאקר גם לגיסו של הלורד ישראל זיו, שנשא לאשה את רבקה, אחות אחרת של מרקס. כל האישים היו תומכים נלהבים ברעיון הציוני וזכו לכינוי "חבורת ציוני מנצ'סטר".

פעילות ציונית

החל מפברואר 1917 היה חבר בוועדה המדינית הציונית בלונדון יחד עם האישים וולטר רוטשילד, ג'יימס דה רוטשילד, הרברט סמואל, ישראל זיו, הרברט בנטוויץ', חיים ויצמן ונחום סוקולוב. נציגי הוועדה, וסאקר בהם, נשאו ונתנו עם נציגי הממשלה הבריטית לקראת כיבוש המזרח התיכון במלחמת העולם הראשונה על ידי בריטניה על מנת להגדיר מקום לבית לאומי לעם היהודי, תוצאת המגעים הייתה הצהרת בלפור. טיוטת ההצהרה נוסחה על ידי סוקולוב וסאקר.

פעילותו בישראל

ב-1918 הגיע סאקר לארץ ישראל יחד עם ועד הצירים בראשותו של ויצמן, אך לא נשא בתפקיד רשמי. בשנת 1920 שימש כ"מזכיר הממשלה" של הוועד הלאומי במשך מספר חודשים. בשנת 1923 פתח בירושלים משרד עורכי דין יחד עם שלום הורוביץ ונפתלי ליפשיץ (לימים פוצל למשרד ש. הורוביץ ושות' בירושלים וסלומון, ליפשיץ ושות' בחיפה). המשרד ייצג, בין השאר, את פנחס רוטנברג וחברת החשמל לישראל, את האוניברסיטה העברית ואת הסוכנות היהודית. בשל היכרותו עם מערכת המשפט הבריטית וההנחה ששופטים בריטיים יטו אוזן לפרקליט בריטי, הבקיא בשפה ובניואנסים, ניהל את רוב הערעורים של נושאי היישוב בבית המשפט העליון. בשנת 1927, במסגרת הקונגרס הציוני ה-15 נבחר סאקר לחבר ההנהלה הציונית המצומצמת של הסוכנות היהודית בירושלים יחד עם פרדריק קיש והנרייטה סאלד.
בשנות החמישים עסק בכתיבה והוציא מספר ספרים באנגלית, בנוגע לציונות וליחסי ישראל-ערב.
בשנת 1960  תרם סכום של 20,000 ליש"ט להקמתו של פארק עירוני בירושלים - גן סאקר, בעת שביקר בישראל. שלב א' של הפארק הושלם ב-1962.
סאקר נפטר בשנת 1971. על שמו גם המכון למחקרי חקיקה ומחקר השוואתי ע"ש הארי סאקר בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים שנוסד ב-1959.
עקלתון (מסילה)

עֲקַלָּתוֹן (נקרא לפעמים גם מסילת עיתוק) הוא מסילת ברזל קצרה היוצאת ממסילה ראשית ומשמשת למטרות תפעוליות. עקלתון עשוי להתחבר למסילה הראשית בשני קצותיו או בקצה אחד בלבד באמצעות מסוטים, וממנו יכולים להסתעף עקלתונים נוספים. תנועת ציוד נייד בעקלתון מוגבלת למהירויות נמוכות במיוחד (30-40 קילומטר לשעה) ובמקרים רבים המסילה עצמה היא מאיכות נמוכה ביחס למסילה הראשית.

שימושים

לעקלתון שימושים רבים בתפעול רכבות, ובעיקר הוא משמש לדיור רכבות, עיתוק רכבות, טעינה ופריקה של מטענים, חיוג רכבות וכן לעליה וירידה של נוסעים בתחנות רכבת שבהן מספר הרציפים גדול ממספר המסילות בקו העובר בתחנה.
בתחנה המשמשת לעריכת רכבות עשויים להיות עקלתונים רבים המאפשרים למיין קרונות מסוגים שונים או לסדרם על פי יעדיהם השונים. עקלתונים מרובים נמצאים גם במסופי מטענים, מכרות או נמלים בהם מתבצעות פעולות טעינה ופריקה רבות במקביל.
בתחנת רכבת תפעולית המשמשת רק למפגש רכבות, יהיה עקלתון אחד או שניים. עקלתונים אלו הכרחיים על מנת לאפשר תנועה דו כיוונית על מסילה יחידה. עקלתון בודד ניתן גם למצוא בתחנות נוסעים בהן רכבת מהירה חולפת בתחנה ללא עצירה על המסילה הראשית ועוקפת רכבת מאספת העוצרת ברציף הצמוד לעקלתון. עקלתון כזה גם מאפשר לתחנה להיות תחנת קצה של קו מסוים, ותחנת ביניים של קו אחר בלי שהרכבות המסיימות בתחנה יפריעו לרכבות הממשיכות.
טוברמורי

מקור השם

מקור השם טוברמורי הוא מן השפה הגאלית "טובאר-מוייר", "Tobar Mhoire" שפירושו "הבאר של מרים". השם מתייחס לבאר הממוקמת בסמוך לעיירה שהוקדשה בזמני קדם למרים הבתולה.
פסגת גונג

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1919 על ידי סקר הגבולות הבינפרובינציאלי, והיא נקראת על שם אגם גונג הסמוך.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטפסו על ההר היו א. קרומוול (E. Cromwell), א. קרומוול הבן (E. Cromwell Jr), פ. ס. נורת' (F.S. North) וג'. מונרו תורינגטון (J. Monroe Thorington) בשנת 1936.
בראונשווייג

היסטוריה

תאריך הקמתה של בראונשווייג אינו ידוע בוודאות אולם משערים שנוסדה במאה ה-9. במאה ה-12 הפך הדוכס היינריך הארי את העיר לבירת מדינתו, ובנה את קתדרלת בראונשווייג.
בראונשווייג הייתה חברה בברית ערי הנזה החל מהמאה ה-13 ועד אמצע המאה ה-17. במאה ה-18 בראונשווייג הייתה מרכז תרבות בנוסף להיותה מרכז פוליטי.
רוב הזמן בראונשווייג הייתה חלק מדוכסות בעלת אותו שם, שהייתה חלק מהרייך השני החל מ-1871. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא קיבלה חוקה רפובליקנית והייתה מדינה במסגרת רפובליקת ויימאר. לאחר מלחמת העולם השנייה מדינת בראונשווייג פורקה ונטמעה במדינה החדשה – סקסוניה התחתונה.
בראונשווייג זכתה לתהילה מפוקפקת כאשר העניקה לאדולף היטלר אזרחות גרמנית שאיפשרה לו להתמודד לרייכסטאג הגרמני ולהפוך לראש ממשלת גרמניה (Reichskanzler). היטלר התקבל לעבודה בממשלת מדינת בראונשווייג בפברואר 1932 וכך זכה לאזרחות גרמנית.

בזמן מלחמת העולם ה-2 ולאחריה

במהלך מלחמת העולם השנייה בראונשווייג הייתה מפקדה של תת-אזור (Untergebiet Hauptquartier) של האזור הצבאי 6. בעיר היה הבסיס של הדיוויזיה ה-31 שלקחה חלק בפלישות לפולין, לבלגיה, לצרפת ולרוסיה. כתוצאה מכך העיר נפגעה קשות במהלך ההפצצות מהאוויר של הכוחות הבריטיים-אמריקאיים. התקיפה האווירית של ה-15 באוקטובר 1944 הרסה את רוב שטח העיר העתיקה של בראונשווייג. רק הקתדרלה, ששמה שונה ל"מקדש הלאומי" (Nationale Weihestätte) על ידי הממשלה הנאצית, שרדה את ההפצצה. לאחר המלחמה שבה הקתדרלה להיות כנסייה פרוטסטנטית. חלק קטן מהמרכז העתיק של העיר שרד ועד היום הוא מקום ייחודי. שאר החלקים העתיקים שוחזרו והם נראים היום כפי שנראו לפני המלחמה.
ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית, אוטו גרוטהוול נולד בעיר.
ג'יימס ג'ונס (סופר)

תולדות חייו ויצירתו

ג'ונס נולד וגדל בעיירה רובינסון שבמדינת אילינוי. בשנת 1939 התגייס לצבא ארצות הברית ושובץ לחיל הרגלים. ג'ונס שירת כלוחם ברגימנט ה-27 שבאוגדת חיל הרגלים ה-25. תחילה הוצב ג'ונס  בהוואי, שם חווה על בשרו את המתקפה היפנית על פרל הארבור. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם בגואדלקנאל. ג'ונס נפצע במהלך הלחימה ועוטר בלב הארגמן. בשנת 1944 שוחרר משירות צבאי בדרגת רב-טוראי. כעיתונאי סיקר את מלחמת וייטנאם.  
השפעת שירותו הצבאי ניכרת בספריו ובהם "מעתה ועד עולם", בו עסק במתקפה בפרל הארבור, וה"הקו האדום", שתיאר את הלחימה כנגד היפנים בגואדלקנאל.
יוסף איתן

ביוגרפיה

איתן נולד ב-1909. שירת במשטרת היישובים העבריים ובארגון ההגנה. היה ממקימי קיבוץ עין השופט וממפקדי האזור בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי שירת תחילה בבאפס ולאחר מכן בבריגדה היהודית. ב-1942 קודם לדרגת מייג'ור, פיקד על פלוגה בבריגדה והשתתף בקרבות באירופה. 
לאחר שחרורו מהצבא הבריטי, נשלח במשלחת רכש של ההגנה לארצות הברית שם היה עוזרו של יהודה ארזי ולאחר מכן של אליהו סחרוב. במלחמת העצמאות שימש קצין המבצעים של חטיבה 7, לאחר המלחמה מונה למפקד החטיבה. בהמשך שירותו בצה"ל שימש מפקד בה"ד 4, ראש מטה פיקוד הדרום, וראש מטה פיקוד המרכז. ב-1953, כשיוסף אבידר יצא להשתלמות בבריטניה שימש ממלא מקום מפקד הפיקוד. ביולי 1954 מונה לראש מחלקת מבצעים. בנובמבר 1955 מונה למפקד חטיבה 8. 
לאחר שחרורו שימש מנהל מפעל "חסין אש" בבאר שבע וכיהן כסמנכ"ל במשרד הבריאות לענייני אספקה ובינוי. 
היה נשוי לפסלת תמר איתן.
הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות

הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות פועלת מכוח סעיף 18ב לחוק החברות הממשלתיות, לבדיקת כשירותם והתאמתם של מועמדים לכהונת דירקטור, יושב ראש דירקטוריון או מנהל כללי בחברה ממשלתית. סעיף 18ב נוסף לחוק בשנת 1993, בעקבות דו"חות של מבקר המדינה שעסקו במינויים הפוליטיים בחברות הממשלתיות.
בהתאם לחוק, "יושב ראש הוועדה שיהיה נציג שיקבע היועץ המשפטי לממשלה הכשיר לכהן כשופט של בית משפט מחוזי, והוא יבוא מקרב עובדי המדינה או מקרב עובדי השירות הציבורי, ויכול שיהיה מי שכיהן כשופט או מי שפרש מתפקידו בשירות המדינה או בשירות הציבורי". כן מכהנים בוועדה איש ציבור ונציג של רשות החברות הממשלתיות.
הוועדה מסתייעת במזכירות הוועדה, היושבת ברשות החברות הממשלתיות, ומקבלת ייעוץ משפטי מהלשכה המשפטית של הרשות.

יו"רי הוועדה

1993-1999: השופט (בדימוס) מרדכי בן דרור
1999-2005: השופט (בדימוס) יצחק רביבי (בתקופתו נודעה הוועדה בשם "ועדת רביבי").
דצמבר 2005 - פברואר 2012: עו"ד טנה שפניץ (בתקופתה נודעה הוועדה בשם "ועדת שפניץ").
פברואר 2012 - 2015: השופט בדימוס שלום ברנר (בתקופתו נועדה הוועדה בשם "ועדת ברנר").
2015 - : השופטת בדימוס בלהה גילאור
ארי-פקה ליוקונן

ביוגרפיה

ליוקונן נולד בפיקסמקי.

2011

באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיים ליוקונן במקום 27 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.67 שניות

2012

באליפות אירופה שנערכה בדברצן הונגריה במאי 2012 סיים ליוקונן במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא פינלנד חדש של 22.22 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.62 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים ליוקונן במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.57 שניות.

2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים ליוקונן במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.38 שניות

מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה ליוקונן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת שקבע שיא אליפות חדש של 21.32 שניות וקונרד צ'רניאק מפולין (21.88 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.45 שניות.

2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים ליוקונן במקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.54 שניות ובמקום 48 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.64 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה סיים ליוקונן במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.39 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.39 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.70 שניות, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי משולב (שתי שחייניות ושני שחיינים) בתוצאה של 1:31.93 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:39.53 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.20 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:35.76 דקות.

2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ליוקונן במקום חמישי בתוצאה של 22.01 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא פינלנד חדש של 21.92 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.05 שניות.

חייו האישיים

ב-2 בפברואר 2014 ליוקונן יצא מהארון בראיון לתקשורת.
מרסל קרנה

חייו

קרנה נולד בפריז ברובע בטיניול, בנם של פול קרנה, נגר יוצר רהיטים, שמוצאו מהאזור מורבאן (בורגון) ושל מרי, בת לבית רקואה, ממוצא ברטוני. בגיל 5 התייתם מאמו, ובמשך חלק מילדותו גידלו אותו סבתו ואחת מדודותיו. הוא למד בבית ספר לייצור רהיטים ועבד בצעירותו כעוזר נגר רהיטים. בגיל 17 הפסיק את לימודיו ועבד פרק זמן כפקיד בנק וכפקיד בחברת ביטוח. 
בשנות ה-1920 המאוחרות נכנס לעולם הקולנוע. הוא הוצג על ידי השחקנית המפורסמת פרנסואז רוזה Françoise Rosay ‏ (1891 - 1974) בפני בעלה, הבמאי ז'אק פדר, וכך התקבל לעבוד כעוזר לצלם פרינאל, בעת הפקת סרט אילם של פדר. בגיל 25 יצר סרטו הקצר הראשון - נוז'אן, אלגורדו של יום ראשון" (1929)
בהמשך קרנה עזר לז'אק פדר ולרנה קלר בעבודה על כמה מסרטיהם (הקרמס ההרואי) (1935). בהמשך פדר נסע לאנגליה על מנת לעבוד בשביל אלכסנדר קורדה ב"פרש ללא שריון" (1937), קרנה לקח על עצמו את פרויקט בימוי הסרט שפדר התחיל בצרפת - "ז'ני" (1936) עם פרנסואז רוזה בתפקיד הראשי. בהזדמנות זו התחיל שיתוף הפעולה הפורה שלו עם המשורר והתסריטאי ז'ק פרוור ביצירת סרטים בסגנון ריאליסטי פואטי. 
בימי מלחמת העולם השנייה עבד קרנה באזור שבשליטת המשטר של וישי, תוך ניסיון להתחמק מהסדר החדש שנכפה על ידי השליטים הפרו-נאצים. הוא המשיך, למשל, להעסיק עובדים יהודים, בהם המלחין ז'וזף קוסמה והתפאורן אלכסנדר טארונר.
בתנאים קשים ביים את סרטו המוערך ביותר, "ילדי גן העדן", שהוקרן בבתי הקולנוע אחרי השחרור, בשנת 1945. הסרט נבחר על ידי שש מאות אנשי המקצוע בשנת 1995 כ"סרט הצרפתי של המאה".
"שערי הלילה" היה הסרט השביעי והאחרון המשותף לקרנה ולפרוור. הוא נדרש להפקה יקרה מאוד, והיה לכישלון קופתי.
בשנות 1950 כוכבו דעך. בתקופת הגל החדש בקולנוע הצרפתי מבקרי הקולנוע התחילו להפחית בערכו וליחס את איכות סרטיו יותר לשיתוף הפעולה עם פרוור. רבים מסרטיו שבוימו החל משנות ה-1950 זכו לבקורות 
שליליות, למעט "ז'ולייט או המפתח לחלומות", משל פואטי סוריאליסטי, עם טונים פרוידיאניים, שהקדים את זמנו, אך זכה להערכה מאוחרת.
סרטו האחרון הופק בשנת 1976.
בחייו האישיים היה הומוסקסואל, מבלי לצאת מהארון בצורה פומבית. השחקן רולאן לסאפר, ששיחק ברבים מסרטיו, היה חברו הנאמן ביותר בחייו. הוא זה שדאג לו בימי מחלתו ועד מותו. לסאפר טען שליחסיו עם קרנה היה אופי לא "הומוסקסואלי" אלא "הומוסנזואלי". 
מרסל קרנה נפטר בשנת 1996 בקלמאר (Clamart), במחוז או-דה-סן, ונקבר בבית העלמין סן בנסאן במונמרטר.

לקריאה נוספת

Edward Baron Turk
Child of Paradise: Marcel Carné and the Golden Age of French Cinema  
Harvard film Studies 1989 
(אדווארד ברון טרק - מרסל קרנה ועידן הזהב של הקולנוע הצרפתי, 1989
רולס-רויס 30 כ"ס

חברת רולס-רויס

חברת רולס־רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".