google/wiki40b huggingface dataset:
אולנזאפין

פרמקולוגיה

לאולנזפין מבנה כימי הקומה לקלוזפין והיא מוגדרת בין השאר, כטיינובנזודיאזפין.

פרמקוקינטיקה

85% מן התרופה נספג במערכת העיכול, וכ־40% מן התרופה עוברת אינאקטיבציה על ידי פירוק בכבד. התרופה מגיעה לרמות שיא בדם כעבור 5 שעות, וזמן מחצית החיים שלה הוא בממוצע 31 שעות (נע בין 21 ל-54 שעות). התרופה ניתנת אחת ליום.

פרמקודינמיקה

יש לו זיקה גדולה לקולטן של סרוטונין 5HT2A ולקולטן דופמין D₂.בנוסף האולנזפין הוא אנטגוניסט של קולטנים D₁, D₄, α1, 5HT1A מוסקריניM₁ -M₅ ו-H₁.
בדומה לתרופות נוגדות פסיכוזה אחרות מן הדור השני (אטיפיות) יש לה גם זיקה מסוימת לקולטני היסטמין., לקולטנים מוסקרינים ואלפא-אדרנרגים.
אופן הפעולה האנטיפסיכוטית אינו ידוע. הוא יכול לערב את ההשפעה האנטגונית ביחס לקולטנים של סרוטונין. ההשפעה האנטגונית על הקולטנים של דופמין עלול, במיוחד במינונים גבוהים יותר, לגרום לתופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות. האנטגוניזם לקולטני היסטמין 1 עלול לגרום לסדציה.

תופעות לוואי נוספות

כוללות נמנום, יובש בפה, סחרחורות, עצירות, אי-נוחות בקיבה (דיספפסיה), עלייה בתיאבון, אקתיזיה ורעד. עד 2% מהחולים נאלצים להפסיק את השימוש בתרופה לאור עליה של טרנס-אמינזות בכבד. לאור האמור קיימת המלצה למדידת רמות הסוכר ורמות טרנס-אמינזות בדם מדי תקופה, בעת השימוש בתרופה זו. כמו כן, קיימות תופעות לוואי אקסטרה-פירמדיליות שהן קשורות במינון התרופה. קיים סיכון לשבץ בשימוש בתרופה זו אצל חולים עם דמנציה ויש לשקול אותו כנגד התועלת הטמונה בתרופה. ניתן להשתמש בהתנהגויות מסוכנות.
בקרב התרופות נוגדות פסיכוזה לאולנזפין (בדומה לקלוזפין) יש יתרון בכך שגורם פחות להיפרפרלוקטינמיה, תופעה המלווה לאלווסת, הפרשת חלב מהשדיים (גלקטוראה), גינקומסטיה, אין אונות.

דרך מתן

התרופה קיימת בצורת טבליות של 2.5 מ"ג, 5 מ"ג, 7.5 מ"ג, 10 מ"ג, 15 מ"ג ו-20 מ"ג. כמו כן בצורת טבליות נמסות במים (divitabs או Zyprexa Zydis) (בישראל - olanzapine odt, zappa odt ) של 5, 10, 15 ו-20 מ"ג.
קיימות גם אמפולות של 5 מ"ג או 10 מ"ג.
זריקות לשחרור מושהה ניתנות בעזרת אמפולות Zyprexa Relprevv או Zypadhera של 210 מ"ג, 300 מ"ג, 405 מ"ג (פעם לחודש)

מינון

זיפרקסה בדרך פומית ניתנת במינונים שנעים בין 2.5 מ"ג ועד 20 מ"ג ליום.
המינון הראשוני במצבים של פסיכוזה נע בין 5 מ"ג ל-10 מ"ג, והטיפול במאניה חריפה הוא בין 10 מ"ג ל-15 מ"ג לרוב.
התרופה גם נמכרת גם בצורה של הזרקה (10 מ"ג) למצבים בהם קיים קושי לתת את התרופה בבליעה (קושי להשתלט על מטופל במצבי אגיטציה קיצוניים הקיימים בסכיזופרניה או בהפרעה דו קוטבית).
מינון התחלתי של 5 מ"ג עד 10 מ"ג מומלץ במרבית המקרים הסטנדרטיים. לאחר שבוע ניתן לשקול את העלאת המינון. בהתחשב כי זמן מחצית החיים של התרופה הוא ארוך יחסית, יש להמתין לצורך הגעה לשיווי משקל חדש של ריכוז התרופה בדם.
המינון במצבים של אשפוז יכול לנוע לפעמים גם עד מתן של 30 מ"ג ואף 40 מ"ג, אצל מטופלים העמידים לטיפול. עם זאת, מינונים גבוהים אלו מעלים את הסיכון לתופעות לוואי כפי שצוינו לעיל ועל כן יש לשקול זאת בהתאם להמלצות הרופא המטפל.
הזריקה לטווח ארוך ניתנת אל תוך השריר פעם בשבועיים או במינון הגבוה פעם בחודש.
אביגדור יצחקי

ביוגרפיה

יצחקי יליד ראשון לציון, היה מ"פ בשריון ופיקד במילואים על פלוגת טנקים במלחמת יום כיפור. לאחר מכן שימש כראש לשכתו של האלוף מוסה פלד ובמילואים שירת כמג"ד טנקים, סמח"ט ומפקד אגד תחזוקה. היה מראשי עמותת "יד לשריון".
את שנות הראשונות במקצוע ראיית החשבון עשה במשרד ראיית חשבון קטן. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 גדל המשרד בעקבות קבלתו של משה ליאון למשרד ועבודה כרואה חשבון של הליכוד. בתחילת 1996 שילם המשרד כופר מס בעקבות ראיות לעבירות מס בדיווח על הכנסות. ב-2005 החליט יצחקי שלא לחזור למשרד רואי החשבון משה ליאון, ובינואר 2006 עזב באופן סופי את המשרד.
שימש בתפקידים ציבוריים רבים, כגון: חבר בוועדות למיסוי בשוק ההון והנדל"ן, מנהל הרשות לעסקים קטנים ובינוניים, יושב ראש מכון התקנים הישראלי ועוד. בממשלות אריאל שרון שימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה (2001-2004). בתפקיד זה פעל להורדת נטל המס ולהקמת קזינו בעיר אילת, במטרה לפתח את כלכלת העיר. במאי 2004 פרש מתפקידו ופנה לעסקים פרטיים.
בבחירות לכנסת השבע עשרה כיהן כראש מטה הבחירות של מפלגת קדימה, ברשימתה הוצב במקום ה-24, נבחר לכנסת וכיהן כיושב ראש הקואליציה.
בעקבות פרסום מסקנות הביניים של ועדת וינוגרד, ב-2 במאי 2007 הודיע על התפטרות מתפקידו, ועל כוונתו העתידית לפרוש מהכנסת ומהחיים הפוליטיים.
ב-10 בפברואר 2008 התפטר מהכנסת בעקבות פרסום הדו"ח הסופי של ועדת וינוגרד, ובעקבות כישלון המרד שארגן בסיעת קדימה במטרה להדיח את ראש הממשלה אהוד אולמרט. לאחר פרישתו מהכנסת הוחלף בשלמה מולה.
לאחר פרישתו, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אמר יצחקי כי לפי דעתו לאחר הבחירות "קדימה תתפורר" וכי הוא מעביר את תמיכתו למפלגת הליכוד ולבנימין נתניהו, ואף מונה לצוות שיתכנן את פעולותיה הראשונות של הממשלה מטעם הליכוד.
ב-8 במרץ 2009 הוגש נגד יצחקי כתב אישום בבית משפט השלום בתל אביב. סעיפי האישום הם קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ושימוש במרמה עורמה ותחבולה, במזיד ובכוונה לעזור לאחר להתחמק ממס. בספטמבר 2014 זוכה מכל אשמה.
ב-2015 שימש יצחקי כחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של מפלגת "כולנו". לאחר הקמת הממשלה הוא מונה על ידי שר האוצר, משה כחלון לתפקיד ראש מטה הדיור הלאומי.
בשנת 2018 מונה יצחקי ליו"ר דירקטוריון מפעל הפיס.

חיים אישיים

יצחקי הוא בעל תואר ראשון בראיית חשבון מאוניברסיטת תל אביב, מתגורר בראשון לציון, הוא גרוש ואב לשני ילדים.
אגמי המלח של לרנקה

אגמי המלח של לרנקה (ביוונית: Αλυκή Λάρνακας, בטורקית: Larnaka Tuz Gölü) הם קבוצה של ארבעה אגמים מלוחים, השוכנים דרומית לעיר לרנקה בקפריסין, סמוך לחוף הים התיכון. ארבעת האגמים הם אליקי, אורפאני, סורוס וספיירו.

מיקום וגאוגרפיה

אגם אליקי שמשמעות שמו הוא "מלוח", הוא הגדול בין הארבעה, ושטחו 1.58 קמ"ר. שלושת האגמים האחרים, ששטחם הכולל קטן משלו, מחוברים ביניהם, ונמל התעופה הבינלאומי בלרנקה חוצץ בינם לבין אגם אליקי. עוד שוכנים בין האגמים מתקן טיהור שפכים המשרת את העיר ומאגר מים. לחופו המערבי של אגם אליקי שוכן המסגד העות'מאני האלה סולטאן טקה, הנחשב לפי המסורת למקום קברה של אום חראם, המינקת של הנביא מוחמד. מצפון ומדרום לאגם הוכשרו שני פארקים קטנים - פארק אגם המלח בפאתי העיר לרנקה ופארק טקה הסמוך לנמל התעופה. שטח כל האגמים הוא 2.2 קמ"ר, ועומקם הממוצע הוא כמטר. האגמים הם הגדולים בקפריסין לאחר אגם המלח של לימסול, והם שוכנים בליבה של צמחיית הלופיטים.
האגמים נוצרו כתוצאה מכך שמי המלח מחלחלים אל הקרקע החלולה בין הים והסלע. לפי האגדה הנוצרית הם נוצרו כתוצאה מקללה שהטיל לזרוס, לאחר שבקשתו מאישה מקומית כי תיתן לו אוכל ושתייה נענתה בסירוב. לפי האגדה ענה לה לזרוס "מי יתן וכרמיך יתייבשו ויהיו לעד לאגם מלח". במהלך עונת החורף האגמים מתמלאים במים ובקיץ הם מתייבשים ונסוגים, וחושפים שכבת מלח ואבק המצטברים על הקרקע.

חשיבות ומאפיינים

האגמים נחשבים לאחד מאתרי הקרקע הלחה (Wetland) החשובים באי, והם הוכרזו כאתר לשימור לפי אמנת ראמסאר (Ramsar Convention) העוסקת בשימור אתרי קרקע לחה; במסגרת נטורה 2000, הרשת האקולוגית של האיחוד האירופי; לפי אמנת ברצלונה מ-1975; וכן הם מוגדרים כ"אזור עופות חשוב" (Important Bird Area - IBA).
האגם משמש כביתם של 85 מיני עופות ימיים, שמספרם מוערך בעשרות אלפי פרטים. עם המינים המצויים במקום נמנים העגור האפור, שחף האגמים והסיקסק. עוד משמשים האגמים כתחנה חשובה בנתיבי נדידת העופות, ובהם גם פלמינגו שחלקם לפחות אף עושים במקום את עונת החורף.
בעבר שימש המלח שנאסף באגמים כמוצר ייצוא חשוב של האי, אך הענף הלך והתדלדל עד שפסק לחלוטין ב-1986.
סמל טקסס

צידו הקדמי של הסמל

עיצוב צידו הקדמי של הסמל עונה להגדרות שנקבעו בחוקת מדינת טקסס ב-1839 וכולל כוכב מחומש המוקף בעיגול המורכב משני ענפים - אחד של עץ זית והשני של עץ אלון. ענף עץ זית, שניתן לזהותו בכך שנושא עליו מספר זיתים שחורים, נמצא בצידו הימני של הסמל, מסמל שלום בעוד שענף עץ האלון, שניתן לזהותו בכך שנושא עליו בלוטים, נמצא בצידו השמאלי של הסמל, מסמל עוצמה.

היסטוריה

סמל טקסס שונה 5 פעמים מאז עצמאותה של טקסס ב-1836. סמלה המקורי, שאומץ על ידי קונגרס רפובליקת טקסס ב-10 בדצמבר 1836 בחוק שקבע כי "בעתיד סמלה הלאומי של הרפובליקה יכלול כוכב בודד, עם המילים 'רפובליקת טקסס' בצורה מעוגלת בראש הסמל, שגם הוא יהיה עגול. אחרי שהתעכב סיפוחה של הרפובליקה לארצות הברית שינה הקונגרס השלישי של הרפובליקה את עיצוב הסמל ויצר את סמל האצילות של הרפובליקה ב-1839. והוסיף את ההגדרה כי צבע הרקע של הסמל יהיה בצבע תכלת. לאחר הצטרפותה של טקסס לאיחוד ב-1845, אימצה המדינה החדשה את ניסוח עיצוב הסמל לחוקתה, עם שינוי המדינה "רפובליקה" ל"מדינה". במהלך קיומה של המידנ ההיו גרסאות עצמאיות שונות ורבות לסמל של המדינה עד שהוסדר רשמית בחוק ב-1992.

סמלי מחוזות

אין חוק המחייב אימוץ סמל מחוזי, אך הוא מספק סמלים לבתי המשפט המחוזיים, לפקידות המחוז ולשאר משרדי המחוז. עד שנת 1975, סמל בתי המשפט המחוזיים הכילו כוכב מחומש, ואת המילים "Commissioners Court, ---- County, Texas" (בית המשפט המחוזי, מחוז ----, טקסס). בתי משפט מחוזיים כיום רשאים לעצב לעצמם את הסמל, באישור מזכירות מדינת טקסס. עם זאת, נפוץ שלמחוזות שונים יהיה חותם או סמל המאומצים באופן לא רשמי. מחוזות רבים אימצו סמל המכיל כוכב מחומש בודד ועלי עץ זית/אלון במרכז. בחלק מסמלי המחוזות מופיעה הכתובת "The State of Texas" (מדינת טקסס) בראש הסמל, ושם המחוז מתחת. אחרים החליפו את הכיתוב "מדינת טקסס" בשם המחוז, ומתחתיו מופיעה שנת ייסוד המחוז.
יוצא דופן הוא מחוז האריס, שסמלו מכיל את דגל טקסס ומעליו שם המחוז.
משוואת וילר-דה ויט

משוואת וילר-דה ויט עוסקת בסיכוי למצוא את היקום כולו במצב מסוים מתוך אינספור מצבים אפשריים, ומהווה ציון דרך בפיתוח תורת כבידה קוונטית.
את המשוואה פיתחו בצוותא ג'ון ארצ'יבלד וילר וברייס דה ויט. הפירוש המקובל של המשוואה מתאר מספר אינסופי של היסטוריות אפשריות ליקום, אבל מסיבות שעדיין אינן ברורות, הסיכוי שרוב ההיסטוריות הללו תתגשמנה הוא כמעט אפסי, ורק סיכוייה של היסטוריה אחת גדולים במיוחד על מנת שתתקיים.
פרנסיסקו סולואגה

ביוגרפיה

סולואגה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1948, אותה שנה שבה הקימה הדימיור את הליגה המקצוענית בקולומביה. הוא החל לשחק בקבוצת מיונאריוס בתקופת "הזהב" של הכדורגל הקולומביאני, וזכה לשחק עם שחקנים כמו אלפרדו די סטפנו, אדולפו פדרנרה, נסטור ראול רוסי, חוליו קוסי וגבריאל אוצ'ואה אוריבה. מכיוון שלא הייתה הגבלה על כמות הזרים שכל קבוצה יכולה להביא, סולואגה היה הקפטן והקולומביאני היחידי שהיה שחקן משמעותי בקבוצה הכחולה של אותם הימים. בנוסף, הוא השחקן שזכה בהכי הרבה תארים בהיסטוריה של מיונאריוס - שש אליפויות סך הכל ועוד גביע אחד.
ב-1962 שיחק סולואגה עם נבחרת קולומביה במונדיאל 1962 שנערך בצ'ילה, הראשון בו השתתפה. הוא שיחק במשחק הראשון מול אורוגוואי וכבש שער בפנדל, השער הראשון אי פעם של קולומביה בטורניר גביע העולם. באותה שנה עבר לקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה, לאחר 14 שנים שבהן לבש את המדים של היריבה העירונית, מיונאריוס.
 
סולואגה פרש ממשחק פעיל ב-1966 במדי קבוצת אתלטיקו נסיונל והפך להיות עוזר המאמן של נסטור ראול רוסי תחילה בהוראקן הארגנטינאית ואחר כך במיונאריוס. ב-1968 מונה למאמנה של מיונאריוס ולאור הצלחתו, קיבל את אימון הנבחרת למוקדמות מונדיאל 1970. קריירת האימון הקצרה שלו הסתיימה שנה מאוחר יותר, לאחר שאימן את אתלטיקו נסיונל. 
נפטר ב-8 בנובמבר 1993 כשהוא נחשב לאחר מהשחקנים הגדולים ביותר ששיחקו במיונאריוס בפרט, וכן לאחד הגדולים בכדורגל הקולומביאני בכלל.
הורטוס פלטינוס

הרקע לבניית הגן

הגן נחנך ביוזמתו והובלתו של המלך פרידריך החמישי, שליט נסיכות הבוחר מפפאלץ, אשר היווה דמות מפתח באימפריה הרומית הקדושה וראש האיחוד הפרוטסטנטי. בחורף 1612, בילה פרידריך את זמנו באנגליה ושם נשא את ידה של אליזבת' סטוארט בתו של המלך ג'יימס הראשון. למרות המניעים הפוליטיים שעמדו בבסיס החתונה אשר יצרו בריתות בין בתי מלוכה שונים באירופה, אהבתם של השניים אחד לשני היה נודע ברבים. לאחר נישואיהם, פרידריך החמישי חזר בגפו לטירתו בהיידלבורג ושם לעצמו כמטרה להמיר את טירתו כדי שימצא חן בעיני אשתו הטרייה. כחלק מתהליך מתיחת הפנים שעברה טירתו, הוסיף פרידריך מספר אגפים לארמונו אשר עוצבו בהשראת הרנסאנס ואף ייסד גן חיות אקזוטי בתחומי הטירה.
במהלך שהותו באנגליה במועד נישואיו, נפגש פרידריך עם האדריכל איניגו ג'ונס והמהנדס הצרפתי סלומון דה קאוס אשר היו חלק מחצרו של המלך ג'יימס הראשון. לאור חיבתה של אשתו לאיניגו וסלומון, בחר פרידריך להזמינם לטירתו ולהוביל את בנייתו של הגן הראוותני.
אחד מן הקשיים שעימם התמודדו מתכנני הגן הייתה הקרקע הגבעית אשר הקשתה על הנחת יסודות לגן העתידי. כדי להתמודד באופן מיטבי עם קושי זה בחרו אנשיו של המלך לשטח את המרחב הסובב את הטירה ובכך ליצור משטח מישורי בצורת L אשר ישמש לצורכי הגן.
הגן כלל מגוון עצום של עצים ושיחים אקזוטיים אשר הובאו מהמרחבים הטרופיים מחוץ לאירופה. החל ממטע תפוזים וכלה במגוון בוטני עצום אשר טרם נראה באירופה. בנוסף לצמחייה, היה ניתן לחזות בגן במיני ציפורים וחיות ייחודיים אשר טרם נראו בריכוז שכזה על אדמת אירופה. הגן היה עמוס בשלל פינות חמד, תצפית ואף במבוך אשר היה עשוי כולו מקירות שיח סבוכים. לאור כל זאת, שמו של הגן יצא למרחקים ובעלי מעמד ואצילים רבים נהרו על מנת לחזות "בפלא השמיני".

חורבן הגינה

ב-1619 אף שהגן נחשב כשיא תפארתה של אדריכלות הרנסאנס בגרמניה, טרם הושלמה בניינו בעיניי פרידריך. למרות רצונו להשלים את בניין הגינה, המלחמה שפרצה נגד הפרקציה הקתולית בראשות פרדיננד השני- מלחמת שלושים השנים, הביאה לעצירה מוחלטת של העבודות. במלחמה שבסופה נחל פרידריך תבוסה קשה בקרב "ההר הלבן" וגלה להאג שבהולנד, נעשה שימוש בטירת היידלברג ובגינתה כבסיס ארטילרי ונגרם נזק כבד, פרידריך מגלותו לא המשיך לקיים את הגינה והיא נהרסה לחלוטין. בנו של פרידריך חזר לשלוט בחבל ארץ זה ב-1648, אך קשיים כלכליים רבים, הביאו לזניחת הגינה והיא לא שוקמה מעולם.
ארבייטר-צייטונג

היסטוריה

"ארבייטר-צייטונג" הופיע לראשונה בווינה ב-12 ביולי 1889. הוא הוקם על ידי ויקטור אדלר כיורש של כתב העת "גלייכהייט" (Gleichheit = השוויון). תחילה פורסם פעם בשבועיים והחל מאוקטובר 1889 פעם אחת, אחר כך פעמיים בשבוע. החל מ-1 בינואר 1895 הפך ליומון. העיתון הודפס בשנים 1934-1910 ושוב בשנים 1986-1945 בבית ההוצאה לאור פורוורטס ברחוב רכטה וינציילה 97 ברובע 5, בניין שהיה עד שנת 1934 גם מושב המזכירות המרכזית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לפני מלחמת העולם הראשונה דגל העיתון במלחמת המעמדות. בימי המלחמה הוא פרסם גם מהדורת ערב "AZ אם אבנד" (AZ am Abend). בין מלחמות העולם היה ארבייטר-צייטונג הביטאון הרשמי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי אוסטריה הגרמנית. הוא פרסם גם מהדורות מחוזיות והחל משנת 1927 גם מהדורה בפורמט קטן, "דאס קליינה בלאט" (Das Kleine Blatt).
המשטר האוסטרופאשיסטי שקם באוסטריה בשנת 1934 אסר על הופעת העיתון החל מ-12 בפברואר 1934, כשהחלה מלחמת האזרחים האוסטרית. עד 22 בנובמבר 1936 העיתון המשיך להתפרסם כשבועון בגלות בעיר ברנו שבצ'כוסלובקיה.
מוני ביטן

ביוגרפיה

מוני נולד וגדל בשכונת המעברה בפרדס חנה, כבן רביעי לפורטונה וסעדיה, עולים ממרוקו - משפחה ברוכת ילדים. למד והתחנך בבית הספר הממלכתי דתי "ישורון" ובישיבת בני עקיבא בנתניה. התגייס לצה"ל בשנת 1985 ועבר מסלול הכשרה כלוחם גדוד 13 בגולני.
בשנת 1991, התגייס לשרות בתי הסוהר, לתפקיד סוהר ביטחון בכלא שכם. בהמשך, עבר קורס קצינים ושירת, כקצין זוטר - בתפקידים מבצעיים בשב"ס - מפקד משמרת, קצין ביטחון, מנהל אגף, קצין מודיעין ועוד.
בשנים 2002–2007 כקצין בדרגת רב כלאי וסג"ד, שימש כראש תחום וראש ענף מבצעים בחטיבת הביטחון, אמון על הטמעת תפיסת ההפעלה לטיפול במאוימים (בעקבות רצח השר רחבעם זאבי), ומיסוד נוהלי הביטחון בארגון.
בין השנים 2007–2011 כסגן מפקד בתי סוהר דמון, גלבוע ומגידו.
בין השנים 2011–2019, קצין בדרגת גונדר משנה, שירת כמפקד בתי סוהר במגוון יחידות פליליות / וביטחוניות, מפקד בית המעצר הדרים, מפקד בית הסוהר צלמון ומפקד בית הסוהר דמון, וב-14 בפברואר 2016 קודם לדרגת תת-גונדר, ושירת בתפקיד מפקד מגידו ובהמשך סגן מפקד המחוז הצפוני.
בתקופת שירותו, עבד במגוון יחידות - פליליות וביטחוניות - וחווה התמודדת, מבצעית ותָקוֹנִית (corrections), מול כל סוגי אוכלוסיות האסירים והעצורים המוחזקים במשמורת שב"ס, ובכלל זאת גם מול אוכלוסיות מיוחדות (נוער, שב"ח, נשים, טעוני הגנה, הפרדות, אגפים מיוחדים וכו'). מיסד תורות ההפעלה להחזקת שב"חים, תפיסת ההפעלה של מספר בתי סוהר, הוביל טיפול באירועי קיצון - כגון שביתת הרעב של הביטחוניים, אירועי הפרות סדר המוני, אובדנות וכו'.
באוגוסט 2019, הועלה לדרגת גונדר ונכנס לתפקיד ראש אגף ביטחון ומבצעים בשב"ס.

חיים אישיים

מוני נשוי ואב לשלושה, מתגורר בפרדס חנה.

השכלה

בוגר תואר ראשון (B.A) במנהל עסקים, תואר שני בהצטיינות יתרה במדעי הרוח והחברה (M.A) מהקריה האקדמית אונו, ותואר שני נוסף בהצטיינות בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
ירוק עכשיו

ירוק עכשיו היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2008 הפועלת למען הגנה על ערכי הטבע והמורשת.
Body (שיר)

רקע

בעת שהשתתף בהופעות שונות בהוליווד, הבחין הזמר האמריקאי בראנדו שחלק מהופעותיו נפתחו בהשתתפותם של הצמד. הצמד ובראנדו החלו ביחד לעבוד על הסינגל. תחילה, עבדו הצמד על "Body on My" שאותו כינה בראנדו סינגל טיפשי, אך הצמד אהב את השירה של בראנדו ולכן הם עבדו מחדש על הסינגל והוסיפו לו שינויים קלים.
אוסטין A40 פארינה

אוסטין A40 פארינה

דגם ה-"אוסטין A40 פארינה" יוצר בתצורות של 2 דלתות ו- 3 דלתות.
סך הכול יוצרו 342,162 יחידות.
דגמי "אוסטין A40 פארינה" הורכבו בנוסף לבריטניה, ב-אוסטרליה, מקסיקו, הולנד ו-דרום אפריקה.
חברת המכוניות האיטלקיות "Innocenti" ייצרה ברישיון (משנת 1959) את דגם "Innocenti A40" ודגם "A40 S". דגמי "Innocenti" היו קרויים "Innocenti A40". יוצרו 67,706 יחידות.
תאוצת דגם "אוסטין A40 פארינה" בין 0-100 קמ"ש היא 21.9 שניות (לדגם מנוע 1,098 סמ"ק המפיק 50 כ"ס).
דגם ה-""אוסטין A40 פארינה" יובא ל-ישראל.
אהרן קלאוס

ביוגרפיה

אהרן קלאוס נולד בראשית שנת 1914 בעיירה ז'וסלה (בפולנית: Żośle; בליטאית: Žasliai) שבליטא (כעבור מספר שנים בפולין), בנם של איידל לבית קראייר ומשה יוסף קלאוס (הוריו נספו בשואה, לאחר עלייתו לארץ ישראל). התחנך ב"חדר", בבית הספר שבעיירתו ובפרו-גימנסיה העברית באוטיאן, וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית בווילקומיר בשנת תרצ"א. מנעוריו היה ציוני ופעל בחוגים להפצת השפה העברית. היה חבר בית"ר, תנועת הנוער והצעירים של התנועה הרוויזיוניסטית, ולקח חלק בכינוסיה ובפעילויות התרבות שלה. עם הפילוג בצה"ר ב-1933 עבר לבית"ר א' (האגף שנפרד מבית"ר בליטא), שלאחר מכן היה לחלק מברית הקנאים (בר"ק), ארגון הנוער של מפלגת המדינה העברית שבראשות מאיר גרוסמן. הוא היה חבר מראשוני הארגון, חבר במפקדה הארצית שלו ומזכירו הכללי. באותה תקופה השתתף בעיתונות של המפלגה, וערך את הדו-שבועון שלה "דער אידנשטאט" (יידיש: 'מדינת היהודים') שיצא לאור בקובנה מאוקטובר 1933.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ של חברי מפלגת המדינה העברית בהרצליה. כעבור מספר חודשים הוזמן לעבור למזכירות המפלגה בתל אביב, ועבד בה עד אמצע שנת 1939. באותה תקופה כיהן כמזכיר המפלגה העליונה של ברית הקנאים.

ב-1939 נישא לחוה לויט, ילידת 1914 שעלתה ארצה ב-1938, ובני הזוג היו הורים לשניים.
את עבודתו המקצועית בעיתונות החל ב-1939, כאשר הצטרף למערכת היומון "המשקיף", ביטאונה של המפלגה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל, ועבד בו כעורך-לילה במשך כעשור.
עם הקמת הבריגדה העברית במלחמת העולם השנייה השתתף בעריכת "במחנה", ביטאונם של חיילי הבריגדה שהשתייכו לתנועה הלאומית, שיצא בשנים תש"ב–תש"ג.
היה חבר מועצת העובדים של הסתדרות העובדים הלאומית (הע"ל) בתל אביב. ערך ביחד עם יוסף מלחי את קובץ ההסתדרות והשתתף בעריכת כתבי עת שונים.

במשך תקופה קצרה בסוף שנות ה-40 היה עורך חדשות ב"ידיעות אחרונות". בסוף שנת 1949 הצטרף למערכת "מעריב" באותו תפקיד, וכיהן בו עד שכרע ליד שולחן עבודתו באמצע שנת 1961. עשרים ושתיים שנה עסק בעריכת חדשות, ו-12 מהן – בעמוד הראשון של מעריב.
במשך שנים רבות היה חבר הוועד של אגודת העיתונאים בתל אביב, ובתקופה שלפני מותו כיהן כסגן יו"ר האגודה. בשנת 1961 נבחר כחבר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.

לקח חלק ב"ספר השנה של העיתונאים" מראשית הופעתו בתש"ב – בתחילה ככותב סקירות, מגיה ומסדר מפתחות, בהמשך כמגיה ולבסוף במערכת. החל בתש"י כיהן כמזכיר מערכת, ומשנת תשט"ו היה חבר מערכת קבוע, ובפועל היה עורכו הראשי.

השתתף בעריכת שני הכרכים הראשונים של האנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו של דוד תדהר.
בשנת תש"ך הופיע בהוצאת ספרית מעריב "אלבום הרצל", שערך עם שמואל שניצר.
על פי עדותם של רבים מעמיתיו, אחת מתכונותיו הבולטות הייתה צניעותו הרבה. כך, לדוגמה, על אף שהיה העורך הראשי בפועל של ספר העיתונאים, דחה את הצעתם של חבריו למערכת, א. ב. יפה ואברהם שאנן, ששמו יופיע כעורך הראשי ושמותיהם כעורכי-משנה.
באמצע שנת 1961 כרגע ליד שולחנו ב"מעריב", והובהל לבית החולים. כעבור מספר שבועות, בחודש יוני, נפטר לאחר מחלה קשה. בן 47 במותו. הותיר את אלמנתו חוה קלאוס (נפטרה ב-1993) ושני ילדיו: זאבה (חסונה) לב ועמירם קלאוס (בעת פטירתו תלמיד כיתה י"ב בגימנסיה גאולה), וכן שתי אחיות.

נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
לאחר מותו קבע "מעריב" את פרס אהרן קלאוס לספורטאי השנה ולכדורגלן העונה בישראל.
בתו זאבה (חסונה) נישאה ב-1960 לחבר מערכת "מעריב" יגאל לב, ובשנת 1963 נולד בנם הראשון.

בנו עמירם קלאוס היה מנהל השירות לנוער וצעירים במשרד הרווחה.
חומר הזגה

חומר הזגה (באנגלית: Glazing agent או polishing agent) הוא חומר טבעי או סינתטי המשמש כתוסף מזון בתעשיית המזון. חומר הזגה מספק מעטפת שעוותית אחידה לזיגוג מוצרי מזון, על מנת לשמור מאובדן לחות ולתת ברק. למשל, פירות רבים מצופים בשעווה להארכת חיי המדף שלהם, בתהליך הקרוי ״דינוג״.

חומרי הזגה טבעיים

ניתן למצוא חומרי הזגה טבעיים בצמחים או מיוצרים על ידי חרקים, כבשים ובעלי חיים אחרים. בטבע, חומרים אלה משמשים לשמירת הלחות של האורגניזם, אך האדם מנצל תכונה זו לציפוי מזון. חומרי ההזגה הטבעיים מיוצרים מחומרים שונים המסווגים כשעווה. שעווה טבעית מוגדרת כימית כאסטר בעל שרשרת פחמימנית ארוכה מאוד הכוללת גם שרשרת כוהלית ארוכה.

דינוג

דינוג (באנגלית waxing) הוא תהליך של ציפוי או הזגה של פירות וירקות בשעווה (דונג). ראשית מסירים את השעווה הטבעית של הפרי, לרוב בשטיפה, ולאחר מכן מצפים את הפרי בשעווה טבעית או סינתטית מבוססת-נפט.
הסיבות העיקריות לדינוג הן מניעת איבוד לחות (המתרחשת, למשל, לאחר שטיפת השעווה הטבעית של פירות הדר ותפוחים) לצורך עיכוב התכווצות וריקבון, ושיפור מראה הפרי. לעיתים מוסיפים לשעווה קוטלי מזיקים או צבע לשיפור המראה. דינוג פירות ידוע כבר מהמאה ה-12 או ה-13, למטרת עידוד תסיסת הפרי. דינוג מסחרי של פירות הדר לצורך הארכת חיי המדף החל בשנות ה-20-30 של המאה העשרים, ומאז אסתטיקה הפכה לאחת הסיבות העיקריות, כשצרכנים מעדיפים פירות מבריקים. בנוסף לפירות, לעיתים מדנגים גם ירקות, כגון ירקות השורש מניהוט (קסאווה) ולפת, מלפפון ועגבניותירוקות. ניתן להבחין בין שעווה למטרת אחסון, לשעווה למטרת מכירה מיידית ולשעווה עם דרגת ברק גבוהה לצורך אסתטי.
חומרי ההזגה המשמשים לדינוג תלויים בחוקי הרגולציה במדינת היצרן והייצוא: משתמשים הן בשעווה טבעית (למשל מצמחים או חרקים) הן בשעווה סינתטית מבוססת-נפט. השעווה ניתנת לריסוס בצורת ממס נדיף מבוסס-נפט, אך כיום נפוצה יותר בתחליב מבוסס-מים. על ירקות מקובל להשתמש בשעוות פרפין בצורת שמן או משחה.
אדוארד ויטן

קורות חיים

ויטן נולד בבולטימור שבמרילנד, בן ללוריין, בת למשפחה יהודית, וללואי ויטן, פיזיקאי עיוני שעסק בכבידה ובתורת היחסות הכללית.
קיבל תואר ראשון בהיסטוריה (מקצוע משני בלשנות) מאוניברסיטת ברנדייס. ויטן חלם להיות כתב פוליטי ופרסם מאמרים ב"ניו ריפבליק" וב"דה ניישן" (The Nation).
עבד תקופה קצרה בקמפיין הבחירות של ג'ורג' מקגוורן. השתתף במשך סמסטר אחד בלימודי כלכלה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ופרש.
אחר כך עבר לאוניברסיטת פרינסטון שם התחיל במחלקה למתמטיקה שימושית, עבר ללימודי פיזיקה עשה את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של דייוויד גרוס (לימים חתן פרס נובל לפיזיקה) וקיבל תואר דוקטור בשנת 1976. בשנים 1976 – 1977 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. שימש פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בשנים 1980–1987. משנת 1987 משמש כפרופסור לפיזיקה מתמטית, כחבר קבוע במחלקת מדעי הטבע במכון למחקר מתקדם. היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) למשך כשנתיים (1999-2001).

פועלו המדעי

עבודתו של ויטן משלבת ראייה נרחבת בפיזיקה ושליטה יוצאת דופן במתמטיקה מודרנית. הוא היה פעיל בעיקר בתחום תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים, ובתחומים קשורים בטופולוגיה. בין תרומותיו הרבות נמצאות ההוכחה למשפט האנרגיה החיובית ביחסות הכללית, עבודתו ביחס לסופר-סימטריה ותאוריית מורס, מבואותיו לתורת טופולוגית השדות הקוונטית ועבודתו סביב שדות הכיול לסימטריית ראי וסופר-סימטריה, והנחתו בנוגע לקיום תורת ה-M.
ויטן הוא בעל מדד הירש הגבוה ביותר מבין הפיזיקאים החיים (נכון לשנת 2005).]
לרגל קבלת פרס הארווי הגיע לסדרת הרצאות בטכניון (בין 31 בינואר ל-2 בפברואר 2006) שם הרצה בעיקר בנושאים הנוגעים לתורת המיתרים.

משפחתו

ויטן נשוי לפיזיקאית (ממוצא איטלקי) קיארה נאפי המשמשת כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון. לזוג שתי בנות ובן.
אחיו, מאט ויטן, הוא תסריטאי ומפיק של מספר סדרות טלוויזיה פופולריות, כולל "פרקליטי אל איי" ו"האוס".

השפעות תרבותיות

בסדרת האנימציה פיוצ'רמה הוזכר ויטן על ידי פרופסור פרנסוורת' בהסבירו על תורת מיתרים עתידנית "סופר דופר סימטרית" כאשר הוא עושה שימוש במודל "כלבו של ויטן" כדי לפשט את הרעיון. (הובא כפארודיה להקבלות מדעיות לנושאים מופשטים באמצעות חיות למיניהן כגון: החתול של שרדינגר והפינגווין של ריצ'רד פיינמן) כמו כן בסדרת הפנטזיה "אנג'ל" מוזכר כאחד מבין שני ענקים שביניהם פרד מקבלת להרצות על רעיונותיה בתורת העל מיתרים.
מעשה גנז'י

על התקופה

בתקופת הייאן היוותה האצולה ביפן רק כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה בעיר. הספר מתאר בעיקר את חייהם של שכבה זו. מבחינה דתית בתקופה זו הבודהיזם היווה את הדת העיקרית ביפן, אם כי בעיקר הכתות האזוטריות שלו. הרוח הבודהיסטית מופגנת מאוד בספר, על אף ההתנהגות הבלתי מוסרית של הדמויות. בתקופה זו ישנה פריחה תרבותית, ולאצולה יש זמן פנוי וכסף רב, ורבים מהם פונים לעיסוק בכתיבה ובאמנות.

ביפנית מודרנית

מורכבויות הסגנון מקשות על הקריאה על ידי יפני ממוצע אלא אם כן חקר בקפידה את לשון הסיפור. על כן תרגומים ליפנית של ימינו ולשפות אחרות עוזרים להתגבר על קשיים אלה על ידי מודרניזציה של השפה. תוך כדי איבוד חלק מהמשמעויות, ועל ידי מתן שמות לגיבורים, בדרך כלל שמות מסורתיים היוצרים לפעמים אנכרוניזמים. 
הרומן תורגם על ידי מלומדים וסופרים כאחד. התרגום הראשון לשפה מודרנית נעשה על ידי המשורר יוסאנו אקיקו. תרגומים ידועים אחרים נעשו על ידי הפרוזאיקנים ג'וניצ'ירו טניזאקי ופומיקו אנצ'י.
נהוגה הקריאה של מהדורות בקורתיות עם הערות. מהדורות כאלה חיברו סופרים כמו סייקו טנאבה, אוסאמו השימוטו וג'קוצ'ו סטוצ'י.
על בסיס "מעשה גנז'י" נוצרו גם סדרות מנגה - לפחות ארבעה עיבודים - וכמה סדרות טלוויזיה.
הסדרה של ואקי יאמטו - Asakiyumemishi נפוצה מאוד בקרב הנוער היפני, בעוד שגרסה אחרת, מאת מיאקו מאקי, זכתה בפרס שוגאקוקאן מנגה בשנת 1989.
רוב תלמידי התיכון ביפן קוראים קטעי מקור מ"מעשה גנז'י" בבתי הספר במסגרת שיעורי יפנית.