google/wiki40b huggingface dataset:
חגי הנצרות

לוח החגים הנוצרים

בנצרות ישנם מספר סוגים של חלוקת חגים, חלוקה ראשונה היא ל"חגי שמש" ו"יום זיכרון", כאשר חגי שמש מציינים חגים הקשורים לחיו של ישו, בעוד ימי זיכרון קשורים לחגי הקדושים ומרטירים. בנצרות אורתודקסית מציינת שנים עשר חגים גדולים בשנה שנקראים לפיכך חגי השמש בעוד בנצרות הקתולית מציינים גם את שנים עשר החגים אך נוהגים להוסיף חגים הקשורים למרים אימו של ישו כחגי שמש. הבדלים נוספים בין חגים נוצרים הוא חג נייד שכולל מספר של חגים או תעניות אשר תאריכם אינו קבוע בשנה כדוגמה חג הפסחא.

יום ראשון

יום ראשון הוא יום מקודש כמעט בכל העדות הנוצריות. ביום זה קם על פי האמונה הנוצרית ישו לתחייה. בימינו, הכללים לציון יום ראשון בנצרות משתנים מעדה לעדה. במרבית העדות הנוצריות מתקיימת ביום זה תפילה חגיגית בכנסייה ובהם נערך טקס המיסה או האורכיסטיה לזכר הסעודה האחרונה, ומקובל להפחית מהעבודה הרגילה.

יום שישי

עבור הנוצרים יום שישי הוא יום אֵבֶל. על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו. אצל רוב הנוצרים הקתולים מקובל להימנע מאכילת בשר ביום שישי.

חגי הנצרות המרכזיים

במדינות בעלות רוב נוצרי ישנם חגים שיש דמיון עיקרי ביניהם, אך המסורות והחגים העממים שונים אחד מהשני הן במנהגים המסורתיים והן בתאריכי החג. לוח השנה הנוצרי מחולק לשתי תקופות עונת חג המולד ועונת חג פסחא, ומרבית החגים הנוצרים עוסקים סביב שני מאורעות אלו כאשר עונת המולד עוסקת בהולדת ישו ועונת הפסחא עוסקת בצליבת ישו.

עונת חג המולד

עונת חג המולד מתחילה חודש עד חודשיים לפני חג המולד, ומסתיימת אצל מרבית הכנסיות בחג ההתגלות אשר בהתאמה נמשך 12 יום לאחר חג המולד. בקרב הכנסייה הקתולית ידוע התקופה כזמן הציפייה לבוא של ישו לעומת אצל האורתודקסים שידוע כתקופת צום המולד. מבחינה תרבותית עונת המולד נתפסת כהחשובה ביותר בעולם המערבי מבחינה כלכלית ותרבותית בתקופה זאת מרבית החנויות יוצאות במחירים הנחות מרובים לכבוד החג ללקוחותיה כדוגמה נפוצה היא בלאק פריידיי בארצות הברית.

עונת הפסחא

עונת הפסחא היא העונה החשובה ביותר מבחינה דתית בקרב עדות נוצריות עונת הפסחא חלה בין יום רביעי של האפר בכנסיות מערביות וביום שני הנקי בכנסיות מזרחיות, לבין חג העלייה אופייה של עונת הפסחא ידוע כתקופתם של חג נייד, שכן אין תאריך קבוע בלוח השנה שבוא חלים אותם חגים נוצרים. מבחינה דתית מציין החג את חיו של ישו בבגרות עד צליבתו ועלייתו לשמיים מנהגי עונת הפסחא שקודמים לחג נקראים התענית. בכנסייה הקתולית מציינים בתקופה זאת חגים נוספים פרט לאלו שנרשמו להלהן אשר קשורות מבחינה דתית לטענת הכנסייה לחיו של ישו בהם חג שבועות הנוצרי שנקראה הפאנטקוסט חג הלחם והיין הקדושים וחג השילוש הקדוש.
אנדריאה קרוננברגס

ביוגרפיה

קרוננברגס נולדה בעיר גרק שבבלגיה.
מ-1989 ועד 1998 שרה בהרכב המוזיקלי "La Piovra".
ב-1993 שיחקה בסרט הטלוויזיה "De wereld van Ludovic", אודות ילד הנזנח על ידי הוריו.
ב-1995 דיבבה את אמו של אנדי בדיבוב לפלמית של צעצוע של סיפור.
ב-1995 שיחקה גם בסרט הקומדייה הבלגי-הולנדי "Brylcream Boulevard".
באירוויזיון 1998 לקחה חלק בפרשנות לטלוויזיה הבלגית.
מ-1999 ועד 2009 שיחקה בסדרת המשטרה "Flikken", העוסקת בתחנת המשטרה של גנט. היא גם התארחה בסדרת ההמשך שלה "Flikken Maastricht".
ב-2002 הייתה שופטת ב-Eurosong, קדם האירוויזיון של בלגיה.
ב-2004 דיבבה את דבי במוצאים את נמו.
ב-2006 שיחקה בפרק של הסדרה הגרמנית "Tatort".
ב-2007 שיחקה באחד התפקידים הראשיים של הדרמה היומית "Emma".
ב-2011 שיחקה במספר פרקים של אופרת הסבון "Thuis".
היא התפרסמה כמגישה ב-Eén, ערוץ טלוויזיה ציבורי בלגי דובר הולנדית.
בנוסף היא השתתפה במספר הפקות לתיאטרון, וביניהן סינדרלה ואליס בארץ הפלאות.
מכתש טיכו

מיקום ותכונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היווצרות

בעקבות דגימות שנלקחו במשימת אפולו 17, הוערך זמן היווצרות המכתש לפני כ-108 מיליון שנים, גיל צעיר יחסית לעומת מכתשים אחרים בירח. הערכות מצביעות על כך שהאסטרואיד שיצר את המכתש הוא חלק ממשפחת בפטיסטינה, קבוצת אסטרואידים שאחד מהם אחראי להיווצרות מכתש צ'יקשולוב, פגיעה שככל הנראה גרמה להיכחדות הדינוזאורים.
פולדה (עיר)

היסטוריה

ראשיתה של העיר במנזר פולדה אשר הוקם בשנת 744 על ידי סטורמיוס הקדוש, תלמידו של בוניפציוס הקדוש, מבשר הנצרות בגרמניה. העיר מוזכרת לראשונה כעיר בשנת 1114, עד שבשנת 1208 קיבלה פולדה מעמד של עיר, למרות התנגדות ראשי המנזר שטענו שהשטח הוא בבעלותם.
בעת מלחמת האיכרים הגרמנית שהתחוללה בין השנים 1524–1526, השתתפו מבין גברי העיר כ-10,000 לוחמים בקרבות, תחת פיקודו של הנס דאלהופף. נסיך המדינה, פיליפ מהסן, מזכיר צבא חזק ומאורגן שהשתתף בלחימה על ההר פראון.
במהלך המאה ה-18 עברה העיר תנופת בנייה בסגנון הבארוק, בין השאר בשיפוץ קתדרלת העיר וארמון המבצר על ידי יוהאן דינצנהופר. גם כנסיית העיר, נבנתה בין השנים 1771 - 1785.
בשנת 1764, נפתח בעיר מפעל חרסינה תחת בעלותו של הנסיך והבישוף הנריך פון ביברה, אך זמן קצר לאחר מותו, בשנת 1789 נסגר המפעל. בעקבות איכותה ונדירותה, מוערכת החרסינה על ידי אספנים בשווי רב.
לעיר וסביבתה נודעה חשיבות במהלך המלחמה הקרה, עקב קרבתה של העיר לגבול עם מזרח גרמניה, והיותם של הכוחות האמריקניים פרושים לאורך גבול זה.

מקור השם

העיר נקראת על שם הנהר הזורם בקרבתה. מקור השם פולדה אינו ברור. השם fulda מוזכר במסמכים החל משנת 751. המקור הסביר ביותר הוא מסקסונית עתיקה folda (ארץ, אדמה), והמילה 'אהה', מלטינית "מים" (aqua).
מכיוון שההברה pol/pel נפוצה מאוד בקרב השפות הודו-אירופאיות, ניתן להניח כי מקור השם הוא Polota.
בשל העובדה כי מספר רב של ההודו אירופי מילים עם השורש * pel-/pol- שם, אפשר גם כי Fulda גרסה של ההודו אירופי היה Polota. שם של פולדה ולכן יכול גם כמה מערכות יחסים במזרחה של אירופה המרכזית, ראה: ב לטביה יש Palt, palte (שלולית, שלולית), אלא גם את הנהר או Peltew Pelta.

יהדות פולדה

הקהילה היהודית בפולדה הייתה מן הקהילות הוותיקות ביותר בגרמניה. 
בשנת 1235, הואשמו היהודים ברצח חמשת ילדי טוחן מקומי בחג המולד, ובשמירת דמם עבור שימוש לאפיית מצות לפסח. לאחר שלושה ימי חקירה ממושכים ועינויים הודו שני יהודים מתושבי העיר בהאשמות. בפרעות שנערכו על ידי קבוצת צלבנים ואזרחים מקומיים ששהו בעיר, נרצחו 34 יהודים. רק בזכות הגנת חברי מועצת העיר על היהודים בגופם, נעצרו הפרעות.
בעקבות האירועים, הורה פרידריך השני קיסר גרמניה, על הקמת ועדת חקירה, שהורכבה בעיקר מיהודים מומרים שאינם מגרמניה. הוועדה קבעה, כי על פי המידע המתקבל בתנ"ך, בהברית החדשה ובתלמוד, ליהודים נאסר השימוש בדם לצורכי אכילה. ולפיכך, העלילה היא מופרכת ושקרית.
בעקבות מסקנת הוועדה, הוציא הקיסר הצהרה ביולי 1236, בה הוא שולל את עלילת הדם מכל וכל, וקבע כי נוצרים שיהרגו יהודים מפני אשמה זו, יחשבו כמורדים במלך.
כרב העיר וראש הישיבה שפעלה בעיר כיהן הרב אליהו לואנץ בעל שם טוב אשר ייסד את קבוצת "מחנה הנסתרים" שבישרה את תנועת החסידות.
בעיר כיהן כרב הרב מאיר שיף מחבר חידושי מהר"ם שיף על התלמוד.
יוהאן השלישי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

יוהאן נולד בשנת 1374 בלה קנסואה, לאלברכט הראשון, דוכס בוואריה ולמרגרטה מבריג, בתם של לודוויג הראשון, דוכס בריג ואגנס מזאגן.
בשנת 1389 מונה יוהאן לבישוף לייז', בתמיכת האפיפיור בוניפקיוס התשיעי. אולם שלטונו עורר מרידות, ובשנת 1408 גורש יוהאן מהעיר. בתגובה קרא יוהאן לסיוע מאחיו וגיסו, וב-12 בספטמבר אותה שנה הובסו תושבי העיר על ידי צבאו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, ויוהאן חזר לשלטונו.
בשנת 1417 מת אחיו וילהלם השני, דוכס בוואריה, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו ליוהאן. עד מהרה השתלט יוהאן על דוכסות בוואריה-שטראובינג, והביס את קובה ובעלה יוהאן הרביעי, דוכס בראבנט. בשנת 1418 התחתן יוהאן עם אליזבת הראשונה, דוכסית לוקסמבורג, בתם של יוהאן מגרליץ וריכרדיס קתרינה ממקלנבורג, אולם לא היו לו ילדים ממנה. ב-6 בינואר 1425 נרצח יוהאן השלישי, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה, ואילו יקובה, רוזנת אנו קיבלה את הרוזנויות בארצות השפלה, אותם נאלצה למסור בשנת 1432 לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה.
איימון סאליבן

ביוגרפיה

סאליבן נולד בפרת' במערב אוסטרליה, שם הוא חי עד היום. 
באולימפיאדת אתונה סיים סאליבן במקום שישי במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי.
את אליפות העולם בשחייה ב-2005 החמיץ סאליבן בשל פציעה. באליפות העולם בשחייה 2007 שנערכה במלבורן הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי. 
באליפות הפתוחה של ניו סאות' ויילס בפברואר 2008, קבע סאליבן במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 21.56 שניות, שיפור ב-8 מאיות השנייה לשיא בן 8 השנים של אלכסנדר פופוב. כחודש לאחר מכן הוא איבד את השיא לאלן ברנאר מצרפת, אולם כעבור שלושה ימים שבר אותו פעמיים במסגרת המבחנים האולימפיים של אוסטרליה והעמיד אותו על 21.28 שניות. שם הוא גם קבע את התוצאה השנייה בטיבה בעולם במשחה ל-100 מטר חופשי, 47.52 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר סאליבן לראשונה את שיא העולם של אלן ברנאר במשחה ל-100 מטר חופשי כששחה בזמן של 47.24 שניות, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי, בו נבחרת אוסטרליה זכתה במדליית ארד. שיאו העולמי החזיק מעמד שלושה ימים עד שברנאר שיפר אותו בארבע מאיות השנייה במקצה הראשון בשלב חצי הגמר, אולם דקות ספורות לאחר מכן הוא החזיר לעצמו את שיא העולם כשניצח במקצה השני בתוצאה של 47.05 שניות. בשלב הגמר הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו וזכה במדליית כסף לאחר שהפסיד לברנאר. הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה את סגנון החופשי. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי.
באליפות צרפת באפריל 2009 נשברו שיאיו העולמיים במשחה ל-50 מטר ול-100 מטר חופשי על ידי פרד בוסקה וברנאר בהתאמה, אולם השיא ב-100 מטר נפסל על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית בשל חליפת שחייה לא תקנית. באליפות העולם בשחייה 2009 ברומא, בה לא השתתף בשל מחלה, נשבר שיאו במשחה ל-100 מטר חופשי על ידי סזאר סיילו מברזיל.
באליפות אוסטרליה ב-2011 זכה רק במדליית הארד במשחה 100 מטר חופשי (בזמן של 48.89 שניות), אחרי השחיינים הצעירים ג'יימס מגנוסן וג'יימס רוברטס ובמקום החמישי ב-50 מטר (22.40 שניות) , ובשל כך איבד את המקום במשחים האישיים באליפות העולם בשחייה 2011. אולם הוא שולב בנבחרת עבור משחי השליחים. והשתתף, יחד עם מגנוסן, מט טרגט, ומתיו עבוד במשחה 4x100 מטר חופשי. הוא שחה את החלק האחרון במשחה, ולמרות שיריביו צימצמו את הפער שקודמיו פתחו, הוא הצליח לשמור על היתרון עד הסוף, ולהוביל את אוסטרליה למדליית זהב לפני צרפת וארצות הברית.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים סאליבן במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.98 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.88 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.63 דקות, 22 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 47.68 שניות.
וושינגטון ברטלט

קורות חיים

ברטלט נולד ב-1824 בסוואנה ג'ורג'יה. אביו, קוזם אמיר ברטלט (Cosam Emir Bartlett), היה צאצא למשפחת ברטלט מניו יורק, שאחד מאבות אבותיה, ג'וזייה ברטלט, היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית ואחר כך נשיא מדינת ניו המפשייר העצמאית ומושלה הראשון לאחר הצטרפותה לארצות הברית. אמו, שרה מלאדו (Sarah E. Melhado), הייתה יהודייה, מצאצאי יהדות ספרד, וברטלט עצמו דיבר ספרדית שוטפת.
ברטלט האב היה הבעלים והמוציא לאור של עיתון מקומי בסוואנה, וברטלט הצעיר למד ממנו את מקצוע הדפוס.

עיתונאי, עורך ומוציא לאור בסן פרנסיסקו

בתקופת "הבהלה לזהב" של קליפורניה בנובמבר 1849, בהיותו בן 25, עזב ברטלט את סוואנה והיגר לקליפורניה, כשהוא לוקח עמו מכבש דפוס. בתוך חודשיים הוא הקים בית דפוס והחל להוציא לאור ולערוך, בעיר מגוריו החדשה סן פרנסיסקו, עיתון יומי בשם Journal of Commerce. הגיליון הראשון ראה אור ב-23 בינואר 1850 והעיתון, שהיה העיתון היומי הראשון בחוף המערבי של ארצות הברית, הצליח מאוד. ברטלט הוציא לאור בהמשך עוד כמה עיתונים, ביניהם Daily Evening News, ו-True Californian וכן ספרים שונים. ברטלט היה האיש שהוציא לאור את הספר הראשון שנדפס בקליפורניה באנגלית, California as It Is and as It May Be or a Guide to the Gold Region.

עורך דין ופוליטיקאי

במקביל לעיסוקיו העיתונאיים והספרותיים למד ברטלט משפטים, הפך לעורך דין, הקים עם אחיו קולומבוס ברטלט משרד עורכי דין והצטרף לפוליטיקה המקומית, ולמפלגה הדמוקרטית. הוא היה ידוע ומפורסם ברבים ביושרו יוצא הדופן בפוליטיקה של אותה תקופה.
ברטלט כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית במישרות שונות בממשל המקומי, בין השאר כ"פקיד המחוז" של סן פרנסיסקו (County clerk of San Francisco) ועוד. ב-1872 הוא נבחר לסנאט המדינתי של קליפורניה וכיהן כסנאטור במשך ארבע שנים (ינואר 1873 - ינואר 1877). לאחר מכן רץ וניצח פעמיים בבחירות לראשות עיריית סן פרנסיסקו, ראש העיר ה-20 שלה. כיהן ארבע שנים (1882 - 1886) בתפקיד. 
בבחירות נובמבר 1886 ברטלט רץ למשרת מושל מדינת קליפורניה, וניצח. הוא נכנס לתפקידו כמושל בינואר 1887, המושל ה-16 של קליפורניה. לא הספיק לכהן יותר מתשעה חודשים בטרם קיבל שבץ ב-23 באוגוסט 1887 ומת כעבור כשלושה שבועות, ב-12 בספטמבר 1887.
ברטלט היה רווק ונפטר ללא ילדים. הוא היה הפוליטיקאי האמריקאי הראשון ממוצא יהודי, שנבחר למישרת מושל. קדמו לו אמנם, דייוויד עמנואל, יהודי שהיה יו"ר בית המחוקקים המדינתי של ג'ורג'יה, ומונה (לא נבחר) ב-1801 לתפקיד מושל מדינה זו ואדוארד זליג סלומון, יהודי שמונה ב-1870 למושל טריטוריית (עדיין לא מדינת) וושינגטון. עוד ראוי לציין שברטלט לא היה אדם דתי, לא חי כיהודי, טקס הלוויה שלו התנהל בכנסייה והוא נקבר בבית קברות אזרחי כללי - Mountain View Cemetery שבאוקלנד (קליפורניה).
תחנה סופית אלג'יר

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בעת האינתיפאדה השנייה, זמן קצר לאחר מבצע חומת מגן. לאחר שאהובתו נהרגת בפיגוע טרור במרכז תל אביב, מחליט הצייר מיקי שמחוני, נכד לניצולי שואה, אשר שירת כלוחם וקצין בהנדסה קרבית, להיענות להצעה שמציע לו אודי ברקאי, ולהתגייס למוסד. ברקאי, לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע, משמש כמפקד חוליה ומגייס את שמחוני משום שהלה דומה דמיון מפתיע לרון, צעיר קנדי שדרכונו נמצא בחצי האי סיני ללא דורש. שמחוני עובר הכשרה ואימונים אינטנסיביים וכעבור שנה, מוכשר שמחוני כלוחם מוסד, מקבל את הכינוי המבצעי "בועז" ומצורף לחוליה בפיקודו של אודי, בה חברים גם רונן, יוצא שייטת 13 וג'רי, טייס מסוקים לשעבר. שמחוני טס לקנדה על מנת לבסס את סיפור הכיסוי שלו. שם הוא פוגש בניקי, אהובתו משכבר, בה פגש בשעתו בטיול שערך ביפן, לאחר שחרורו מצה"ל, ואותה לא ראה מאז. עד מהרה מגויסת גם ניקי והופכת ללוחמת בארגון, מקבלת את הכינוי המבצעי "רות", והשניים פועלים במבצעים שונים כאשר זהותם כזוג נאהבים משמשת גם ככיסוי המאפשר להם לבצע משימות שונות. המתח שנוצר בשל הסיטואציה המבצעית בה פועלים השניים מעיב על יחסיהם במקביל להכנות למבצע גדול באלג'יריה כדי לסכל את תוכנית הגרעין האיראנית.
יחיא נפסו

ביוגרפיה

נפסו היה ראש מועצת כפר כמא הראשון שנבחר בבחירה ישירה של תושבי המועצה ולא על ידי חברי המליאה, דבר שהתאפשר לאחר שינוי חוק הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בכנסת בשנת 1975.
במהלך כהונתו פיתח נפסו את קשרי הכפר עם המשרדים הממשלתיים, וגייס אנשי ציבור ובהם חברי כנסת ושרים בממשלה לטובת גיוס תקציבים לכפר ולשיפור תדמיתו. בתקופה זו הוחלף מבנה בית הספר היסודי למבנה חדיש, הופשרו קרקעות בחלק הדרומי של הכפר ונבנה בהן בית תרבות עם מגרשי ספורט משולבים, נפתח חדר כושר, והחברה למתנ"סים החלה את פעילותה בכפר.
כיום נפסו הוא גמלאי, העוסק לעיתים בחקלאות.
עלילות הפרנקים

המחבר

במרץ הכיר את גוטפריד מבויון בדרך מאירופה לקונסטנטינופול רק בזכות לדוח. על אף שהצטרף בהמשך אל רמון הרביעי, הוא לא ציין שום מידע על המסע בדלמטיה]. הוא נכח בקרב דורילאום ובנחל אנטיוכיה (Lake of Antioc) ואחד האנשים שנבחרו להיכנס לאנטיוכיה בלילה. הוא ידע מעט מילים ביוונית והציג בחיבורו דעות קדומות על האימפריה היוונית שהייתה תחת שליטת אלכסנדר. כנראה היה בן ממשפחה דרומית שהמשיך בעקבות טנקרד מאוטוויל (סבאו של בוהמון) לצפון איטליה, בזמן שבו נבחרו שכירי חרב נועזים.

הכרוניקה

הכרוניקה נרשמה במהלך המסע, מתחילה בסיפור הנסיעה של האלמוני תחת הנהגתו של בוהמון ולאחר מכן תחת הנהגתו של רמון הרביעי, רוזן טולוז. לעזרתו לבלר שביצע עריכות משלו. בשנת 1101, אקהארד מאאורה עלה לרגל לירושלים וראה שם את הספר, ה"ספר קטן".תחילה, במאה ה-17 הניחו חוקרים כי מדובר ב-Histiria de hierosolymiatano Itinere של פייר טודבוד (Peter Tudebode) מסיברי (Civray), אולם היא נדחתה באמצע המאה ה-19, כשחוקרים צרפתים וגרמנים הגיעו למסקנה כי "עלילות הפרנקים" היה המקור ממנו שאבו שאר הכרוניקים, כמו פולקו משארטר,ריימון מאגילר, ו'יליאם ממלסברי (William of Malmesbury), קאנון של לה פוי,פייר טודבוד ואלומני שרשם את "Historia Belli Sacri"
בכרוניקה משבח המחבר את בוהמון הראשון
ייחודיותה של הכרוניקה בכך שהיא מספקת נקודת מבט של אביר מדרג נמוך ולא של איש דת. היא מתארת פעילויות יום יומיות של הצלבנים, התקדמותם של הצלבנים, מצבי רוחם, דעותיהם הקדומות על יוון. בני תקופתו ראו בחיבור "כפרית". גיברט מנוז'אן (Guibert of Nogent) כתב בשנת 1108 את "Dei gesta per Francos" כשהוא מתבסס על מקור זה ומספר כי מקור זה "frequently left the reader stunned with its insipid vacuity" ]. לערך בשנת 1106, הנזיר רוברט (Robert the Monk)  של ריימס צוו בידי ראש המנזר שלו לשכתב את "unam historiam" ("היסטוריה") בגלל הסגנון והמחסור בתיאורים.
סטיבן רנסימן:
.... the author was a simple soldier, honest according to his lights but credulous and prejudiced and a strong admirer of Bohemond .... who hawked it round Northern France during his visit there in 1106. .... it was republished by Tudebod .... and about 1130 in the Historia Belli Sacri, a clumsy compilation using other sources eg Radulph of Caen. .... The Gesta was several times rewritten; in about 1109 by Guibert of Nogent, who added personal information and borrowed from Fulcher and who aimed at a more critical and moral tone; in about 1110 by Baudri of Bourgueil, Archbishop of Dol, who sort to improve its literary style; and by Robert of Rheims, whose popular and somewhat romantic version, the Historia Hierosolymitana, appeared in about 1122. It also inspired a short anonymous Expeditio contra Turcos, and the chapters on the Crusades in the chronicles of Hugh of Fleury and Henry of Huntington.
— (The First Crusade; Volume 1 of A History of the Crusades, Appendix I (Cambridge University Press, 1951
מסתערבים

מִסְתַּעַרְבִים הוא כינוי לאנשי כוחות הביטחון המסווים את עצמם כערבים על מנת להיטמע בקרב אוכלוסייה ערבית טיפוסית, בדרך כלל לצורך השגת מטרות ביטחוניות כלשהן. בישראל יש מספר יחידות מסתערבים המשתייכות לגופי ביטחון שונים.
לא כל פעילותן של היחידות המסוערבות נעשית תחת תחפושת חשאית. גם בפעילויות בהם משתמשים בהתחפשות וההיטמעות משמשים חלקים נרחבים מהיחידה הלוחמת ככוחות גיבוי שנכנסים לפעולה רק לאחר היחשפות הכוחות - ומשכך, אינם מתחפשים.
מקור המילה בערבית, שורש ע-ר-ב בבניין עשירי. שם זה ניתן לעדת המסתערבים היהודים שחיו בארצות ערב ולא נבדלו משכניהם. פירושו היטמעות בין הערבים בלבוש, שפה ואורח חיים.

פרשת המסתערבים בשנות החמישים

בשנת 1952 הקים שמואל מוריה, בהוראת איסר הראל, את יחידת המסתערבים בשב"כ. הראל ביקש כי תהיה זו יחידה של צעירים שייטמעו באוכלוסייה הערבית כסוכנים רדומים, ויחיו בקרבה לאורך זמן, לשם הפעלתם בעתיד, לכשיידרש הדבר. מוריה גייס ליחידה כמה עשרות צעירים, רובם עולים חדשים ממדינות ערב. הכשרתם של הסוכנים נמשכה כשנה, בה התאמנו והתגוררו בבסיס הדרכה ברמלה ונשלחו לעבודה במפעלים שונים בארץ, שם למדו ערבית פלסטינית ודרכי התנהגות מקומיים. בתום שנה של הכשרה הוחדרו המסתערבים, בזהותם החדשה, לישובי הערבים בישראל.
מרביתם נישאו לנשים מוסלמיות שלא היו מודעות לזהותם האמיתית. בשנת 1964, כשפורקה היחידה, הוחלט לגלות את הסוד לבני משפחותיהם הערבים וליישב את המשפחות מחדש בסביבה יהודית בישראל. הדבר נפל כתדהמה על הנשים. על פי בקשת השב"כ הקים הרב הראשי לצה"ל, האלוף שלמה גורן, בית דין של שלושה רבנים בראשותו, שהציעו לנשים להתגייר בהליך מהיר. לא כל הנשים הסכימו לכך והתעוררה בעיית יהדותם של עשרות הילדים שנולדו לזוגות המעורבים, האם יוכרו כיהודים או כמוסלמים. לבסוף פסקו שלושת הרבנים, כי על אף שלפי ההלכה דתם של הילדים נקבעת לפי דת האם, הרי שלאור הנסיבות המיוחדות של המקרה, שבו נולדו הילדים כתוצאה משליחות ביטחונית של אביהם היהודי, יש לראותם כיהודים, ללא צורך בהליך גיור.
אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו

ביוגרפיה

אדלהייד-מריה נולדה בדסאו ב-25 בדצמבר 1833, לפרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק.
ב-23 באפריל 1851 התחתנה אדלהייד-מריה עם אדולף, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1866 הצטרף בעלה לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה-פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה ויסבאדן על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה דוכסות נסאו לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, שהיה בנוסף הדוכס הגדול של לוקסמבורג, והותיר אחריו את בתו וילהלמינה, מלכת הולנד. מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג.
בשנת 1905 מת בעלה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ובנה וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1912 מת גם בנה וילהלם הרביעי, ונכדתה-בתו מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג עלתה לשלטון במקומו. בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה ולוקסמבורג נכבשה על ידי צבא הקיסרות הגרמנית, וב-24 בנובמבר 1916 מתה אדלהייד-מריה בקניגשטיין אים טאורוס שבגרמניה.
פרנסואה ז'וזף גוסק

חייו ויצירתו

גוסק נולד בכפר וֶרְנְיֶה בארצות השפלה האוסטריות (כיום בבלגיה), בנו של איכר. כבר בילדותו גילה נטייה למוזיקה והיה לנער מקהלה באנטוורפן. בשנת 1751 נסע לפריז והתקבל כתלמיד אצל המלחין הדגול, ז'אן פיליפ ראמו. גוסק היה למנצחה של תזמורת פרטית קטנה, שהחזיק חובב מוזיקה עשיר בשם לה פופליניה, ובהדרגה גמר אומר לעודד את חקר המוזיקה האינסטרומנטאלית בצרפת.
הסימפוניה הראשונה של גוסק בוצעה בשנת 1754. הוא ניצח על תזמורתו של הנסיך דה קונדה וחיבר כמה אופרות ויצירות אחרות. השפעתו על המוזיקה הצרפתית הייתה ניכרת. הרקויאם שלו בוצע לראשונה בשנת 1760 והביא בן לילה לפרסומו. מוצרט, שנפגש עם גוסק במהלך מסע לא מוצלח ביותר לפריז בשנת 1778, התפעל מן הרקויאם ותיאר את מחברו במכתב לאביו במילים הבאות: "ידיד טוב מאוד ואדם יבש מאוד."
גוסק הקים את "Concert des Amateurs" בשנת 1770 וב-1773 ארגן מחדש את Concert Spirituel יחד עם סימון לדוק ופייר גאוויניה. בסדרת הקונצרטים הציג וניצח על סימפוניות שלו ושל בני זמנו, בייחוד יצירות משל יוזף היידן, שהמוזיקה שלו צברה פופולריות בפריז ועם הזמן גברה אף על יצירותיו הסימפוניות של גוסק עצמו. בשנות ה-80' של המאה ה-18 פיתה התפוקה הסימפונית של גוסק והוא התרכז באופרות. הוא הקים את "בית הספר לשירה" בשנת 1784, יחד עם אטיין מאול, היה מנצח תזמורת המשמר הלאומי במהפכה הצרפתית והתמנה (שוב עם מאול ועם לואיג'י כרוביני) למפקח על קונסרבטואר למוזיקה עם הקמתו בשנת 1795. גוסק היה חבר במכון מאז היווסדו ואביר לגיון הכבוד. בשנת 1815, אחרי מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו, נסגר הקונסרבטואר לזמן מה בפקודת לואי ה-18 וגוסק בן ה-81 נאלץ לפרוש. עד 1817 עבד על חיבורו האחרון, ה"טה דאום" השלישי וחי על גמלה שהקציב לו הקונסרבטואר.
גוסק מת בפרבר הפריזאי פאסי. בהלווייתו השתתפו עמיתיו משכבר הימים, ביניהם כרוביני. הוא נקבר בבית העלמין הפריזאי פר לשז, סמוך לקבריהם של אטיין מאול ואנדרה מודסט גרטרי.
כמה מן הטכניקות שלו מבשרות לכאורה את חידושי התקופה הרומנטית: הוא כתב "טה דאום" ל-1200 זמרים ו-300 כלי נשיפה מעץ; כמה מן האורטוריות שלו כוללות הוראות להפרדה פיזית של מספר מקהלות, ביניהן כמה סמויות מן העין מאחורי הקלעים. גוסק כתב יצירות אחדות לכבוד המהפכה הצרפתית, ביניהן "ניצחון הרפובליקה"
ו"מנחת החירות".
גוסק לא היה מוכר ביותר מחוץ לצרפת ויצירותיו הרבות, הן של קודש והן של חול, עמדו בצל יצירותיהם של מלחינים מפורסמים יותר; אבל הוא היווה השראה לרבים ונתן זריקת עידוד ממשית למוזיקה האינסטרומנטאלית.
ניר חבקין

ביוגרפיה

בשנת 1967 עבר חבקין להתגורר ברמת ישי.  הוא נבחר לתפקיד ראש המועצה בשנת 1998, לאחר שגבר על ראש המועצה זאב שורץ ברוב של 65% מהקולות. בבחירות שנערכו בשנת 2003 נבחר בשנית לאחר שקיבל 51% מקולות הבוחרים. בבחירות 2008 גבר עליו עופר בן אליעזר, בסיבוב השני. לאחר הבחירות המשיך חבקין לשמש חבר מועצה. בבחירות שנערכו בשנת 2013 בחר שלא להתמודד, ולקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 שב והגיש את מועמדותו לראשות המועצה.
חבקין נשוי ואב לשניים. הוא משמש לפרנסתו כמזכיר היישוב אחוזת ברק.
ברקודה

תיאור ואופי

גופו דמוי הטורפדו של הברקודה מסייע לו לנוע מהר, לסתותיו חזקות ומצוידות בשיניים חדות, בעזרתן מסוגל הברקודה לטרוף בבת אחת כמה דגים יחד. לעיתים מצליח הברקודה לחדור אל מבעד לרשתות הדייגים ולטרוף את שלל הדייג.
רוב מיני הברקודות הם דגי ים רגועים הנעים בחבורות גדולות מעל לשוניות אלמוגים וניזונים מדגים קטנים. רק מין אחד הוא תוקפני לאדם - ברקודה ענקית (Sphyraena barracuda) שהיא הגדולה במשפחה ויכולה להגיע לאורך של יותר מ־3 מטרים. היא עלולה לתקוף אנשים לעיתים נדירות (מתוך טעות בזיהוים כטרף).

הברקודה בישראל

בחופי ישראל ישנם 5 מיני ברקודה: אספירנה חלקה (Sphyraena sphyraena)‏, אספירנה פסוסה (Sphyraena viridensis)‏, אספירנה שחורת־סנפירים (Sphyraena qenie), ‏אספירנה צהובת־זנב (Sphyraena flavicauda) וברקודה ענקית (Sphyraena barracuda; ידועה גם בשם אספירנה ברקודה).
שני המינים אספירנה חלקה ואספירנה פסוסה מקורם הטבעי מהים התיכון.
מינים של ברקודות מים סוף פרצו לים התיכון דרך תעלת סואץ בשנות השבעים. הברקודה כשרה ונחשבת כדג טעים מאוד. הברקודה פעילה בעיקר בתקופת החורף.
ברתולומאו סקאפי

ברתולומאו סקאפי (איטלקית: Bartolomeo Scappi, נולד ככל הנראה אחרי 1500 בוונציה; מת ב-13 באפריל 1577) היה טבח מפורסם בתקופת הרנסאנס. 
קיים מעט מאוד מידע ודאי על קורות חייו. העובדה הראשונה המתועדת היא מאפריל 1536, כשהוא ארגן משתה לכבודו של החשמן לורנצו קמפג'ו. הוא שירת מספר חשמנים נוספים לאחר מכן, ובכללם פאולוס השלישי ויוליוס השלישי ואחר כך היה הטבח האישי של האפיפיור פיוס הרביעי במטבח הוותיקן. הוא המשיך לעבוד כשף גם תחת פיוס החמישי.
עיקר תהילתו היא מספר הבישול שפרסם, Opera dell'arte del cucinare. בספר הוא מפרט כ-1000 מתכונים מתקופת המטבח של תקופת הרנסאנס, טכניקות בישול בנות זמנו וכלי המטבח הזמינים, כולל התמונה הראשונה הידועה של מזלג. הוא טען כי פרמזן היא הגבינה הטובה ביותר עלי אדמות, וציין כי "כבד האווז שמגדלים היהודים גדול וכבד במיוחד - ושוקל בין שתיים לשלוש ליטרות" (דבר המעיד כי היהודים בסביבתו נהגו לפטם את האווזים). הספר פורסם שוב בין 1570 ו-1643.
סקאפי התעניין במטבחים זרים ובניסיון לפתח מתכונים חדשים ולמעשה חולל מהפכה במטבח של תקופתו, כששילב מצרכים חדשים שיובאו מיבשת אמריקה במאכלים. הוא גם הביע עניין רב במטבח הספרדי, הצרפתי והגרמני, ואף תיאר הכנת מאכל עם קוסקוס.