google/wiki40b huggingface dataset:
אריה לייב שמעוני-מקלר

ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר (1872–1949) היה מראשוני רופאי העיניים ואף אוזן גרון במדינת ישראל.

ביוגרפיה

אריה לייב שמעוני-מקלר נולד בעיר אופה שלרגלי הרי אורל, למד רפואה בדורפאט, בעבר באסטוניה והיום ברית-המועצות. 
סיים את לימודיו בשנת 1900, התמחה בניו יורק בעיניים ואף-אוזן גרון (1904), עלה לארץ ישראל בשנת 1912 והתיישב בירושלים.
פרט לשמעוני-מקלר היה בארץ ישראל באותן שנים רק רופא א.א.ג נוסף אחד, ד"ר משה שרמן שעבד ביפו  ובתל אביב .
ב-1911 החל שמעוני-מקלר לעבוד ב"תחנת הבריאות העברית" שנפתחה בשנה זו על ידי נתן שטראוס, עבד ביחד עם ד"ר אריה פייגנבאום בבית מרפא לעיניים בעיר העתיקה.
ב-1913 היה בין מייסדי האגודה הרפואית הירושלמית "אגודת רופאים מדברי עברית" (ארמ"ע), (אחד מ"ארבעת האריות" עם ד"ר אריה בהם, ד"ר אריה גולדברג וד"ר אריה פייגנבאום ויחד עם ד"ר זאב ברין וד"ר מרים נופך ). היו"ר שנבחר היה ד"ר אהרן מאיר מזי"א, ד"ר אברהם אבושדיד נבחר לגזבר, והמזכיר ד"ר א. ל. שמעוני-מקלר.
ב-1914 היה ממארגני הוועידה הראשונה של רופאי הארץ, (ועידת הגרענת).
הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, וביניהם: משולם ליבונטין, אריה גולדברג, יהודה לייב פוחובסקי ו-דב מאיר קרינקין מיפו, אברהם אבושדיד, משה וולך, חנה ו-נפתלי וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אהרן יוסף ירמנס, אריה פייגנבאום וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל. בין ההרצאות בלטה הרצאתו של שמעוני-מקלר על : "היחס בין מחלות האף ובין המחלות המדבקות של העין". 
ב-1914 מילא את מקומו של ד"ר אברהם טיכו בבית המרפא "למען ציון", עם יציאתו לאירופה.
ב-1921 נשלח לעבוד כרופא עיניים ואף-אוזן-גרון בבית החולים הדסה בצפת, לאחר שנה פוטר בשל קיצוצים שהנהיגה "הדסה" במוסדותיה. מחלקת העיניים ואף-אוזן-גרון נסגרה.
ב-1921 התקיימה בביתו של ד"ר הלל יפה בחיפה הישיבה המדעית הראשונה של רופאי חיפה, ומקלר-שמעוני היה בין המשתתפים. היה בין מייסדי סניף ההסתדרות הרפואית בעיר, ד"ר הלל יפה נבחר ליו"ר הסניף, ד"ר נחום שימקין לסגנו, ושמעוני-מקלר לגזבר.
ב-1922  עבר להתגורר בחיפה, פתח מרפאה פרטית ועבד בקופת חולים כללית.
מקלר-שמעוני היה חבר המערכת הראשונה של כתב העת הרפואה שיצא לראשונה בשנת 1924, ומאמרים פרי עטו פורסמו בעיתון הארץ עם יציאתו לאור כיומון בשנת 1919.
שמעוני-מקלר כתב בשנת 1919  את המחזה: "פילגש בגבעה" שהוצג בהבימה.
ספרו "על הכנרת", דרמה מחיי הארץ הומחז והוצג ברחבי ישראל על ידי שחקני "הבימה הדרמטית חיפה", שהוא עמד בראשה.
בשנת 1931 נבחר למועצת קרן היסוד.
בראשית שנות השלושים עבר להתגורר במושבה ירקונה בשרון.
במאי 1937  התאלמן מאשתו שושנה שהייתה רופאה  אם כי לא עסקה במקצוע.
נפטר ב-1949.
ולודז'ימייש סמולארק

קריירת מועדונים

סמולארק החל בשנת 1976 את קריירת הבוגרים שלו בוידז'ב לודז' מליגת העל הפולנית, ולמעט אפיזודה קצרה בלגיה ורשה, שיחק בוידז'ב לודז' במשך כמעט עשור. בתקופה זו, בה שיתף פעולה בוידז'ב לודז' עם זביגנייב בונייק, זכה סמואלרק בשתי אליפויות, בשנים 1981 ו-1982, ובגביע אחד בשנת 1985. בשנת 1983 סייע לוידז'ב לודז' להגיע לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, כאשר כבש שער ברבע הגמר מול ליברפול שהתברר בדיעבד כשער מכריע בסיכום שני המשחקים. לודז' הודחה בחצי הגמר על ידי יובנטוס. בשנת 1986 עזב סמולארק את וידז'ב לודז', לאחר שהבקיע 61 שערי ליגה ב-181 הופעות, וחתם באיינטרכט פרנקפורט, מעבר שבשנת 1986 נחשב לחריג מאחר שסמולארק קיבל אישור לעבור את מסך הברזל. בעונתו השנייה בפרנקפורט, זכה סמולארק בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 על בוכום בגמר, בו שיחק 90 דקות. סמולארק שיחק בסך הכל שתי עונות בפרנקפורט, בהן הבקיע 13 שערים ב-63 הופעות, ובשנת 1988 עבר לפיינורד ההולנדית, שם שיחק שתי עונות, ובשנת 1990 עבר לאוטרכט, שם שיחק שש עונות והבקיע 33 שערים ב-166 הופעות. בשנת 1996 פרש סמולארק ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

סמולארק החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1980, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה, בו הפסידה פולין בתוצאה 2-1. הטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה מונדיאל 1982, בו היה חלק משמעותי מהישג השיא של הכדורגל הפולני, המקום השלישי במונדיאל, לאחר הפסד 2-0 לנבחרת איטליה בחצי הגמר, וניצחון 3-2 על נבחרת צרפת במשחק על המקום השלישי. סמולארק כבש שער אחד במונדיאל זה, בניצחון 5-1 בשלב הבתים על נבחרת פרו. סמולארק השתתף עם נבחרת פולין גם במונדיאל 1986, בו כבש שער ניצחון בשלב הבתים מול נבחרת פורטוגל. סמולארק ופולין הודחו במונדיאל זה בשמינית הגמר מול נבחרת ברזיל, לאחר הפסד 4-0. סמולארק המשיך לשחק בנבחרת פולין עד לשנת 1992, וסיים את הקריירה הבינלאומית עם 60 הופעות ו-13 שערים.

לאחר הפרישה

בשנת 2000 חזר סמולארק לפיינורד כמאמן נוער, תפקיד אותו ביצע במשך כמעט עשור. בשנת 2009 מונה סמולארק על ידי התאחדות הכדורגל הפולנית כאחראי על נבחרות הנוער.

מותו

ב-7 במרץ 2012 נפטר סמולארק בעיר מגוריו אלכסנדר לודז' בגיל 54.
Æ

אֱש (אות גדולה: Æ, אות קטנה:æ. שם האות נכתב æsc או ash) היא ליגטורה של האותיות a ו-e אשר שימשה כאות באנגלית עתיקה ובלטינית ומשמשת כיום כאות בנורווגית, איסלנדית, דנית ופארואזית.
מקור שם האות הוא משם של הרונה האנגלו-סקסית ᚫ, ששמה הוא æsc, שמשמעותו "עץ המילה". בהגייה אנגלית בימינו יותר מקובל לקרוא לאות ash. האות הייתה בשימוש גם בשוודית עתיקה, עד שהוחלפה באות ä. באנגלית עתיקה, האות ייצגה את התנועה בין a ו-e, אשר ידוע בתור תנועה קדמית, כמעט-פתוחה, בלתי-מעוגלת, אך השימוש בה הופסק בעקבות מעתק הגאים. כיום האות מייצגת תנועה זו ב-IPA. באיסלנדית ובלטינית, האות מייצגת את הדיפתונג /ai/, ובחלק המערבי של דנמרק (ראו איור), משתמשים באות לציון יידוע. קיימת גם גרסה קירילית של האות, אשר קיימת באוסטית.
מרדכי טברסקי (שפיקוב)

רבי מרדכי משפיקוב (ה'תר"ח – י"ח בניסן ה'תרע"ד), היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת שפיקוב.

ביוגרפיה

נולד בשפיקוב לרבי מנחם נחום טברסקי משפיקוב ולשיינדל בת רבי דוד טברסקי מטולנה. נישא לחוה בתו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה.   
לאחר פטירת אביו הוכתר רבי מרדכי לממלא מקומו. בתקופת כהונתו דאג רבות לרווחתם הכלכלית  של לומדי התורה בעירו. כמו כן ייסד בעיר חברת ביקור חולים ופדיון שבויים והתאפיין באהבת ישראל נדירה.
בחורף תרע"ד חלה ומצב בריאותו הלך והדרדר. בליל הסדר ירד בקושי רב ממיטתו לערוך את שולחן הסדר, וביום י"ח בניסן נפטר בגיל 66.
התקשרות (שבועון)

התקשרוּת היא חוברת שבועית בהוצאת צעירי אגודת חב"ד היוצאת לאור מאז חודש אב ה'תשנ"ד. עורך הגיליון מאז היווסדו ועד שנת תשע"ג היה הרב מנחם ברוד. משנת תשע"ג העורכים הם לוי יצחק שייקביץ ובהמשך גם יוסף יצחק אולידורט, אליהו קניג ואברהם מרינבסקי.

היסטוריה ועמדות

הגיליון הראשון יצא לקראת כ' באב תשנ"ד, יום השנה של הרב לוי יצחק שניאורסון, בעקבות פטירת הרבי מלובביץ' בג' בתמוז באותה שנה, במטרה לחזק את ההתקשרות של החסידים אליו.
העלון מופץ למנויים, בבתי כנסת ובבתי חב"ד. מצורף גם לעיתון כפר חב"ד.
בסוף שנת תשע"ח שונה העיצוב של הגיליון ונוספו לו מדורים.
בתמוז תשע"ט, לרגל 25 שנה לפרסום, הוא הורחב ל-32 עמודים, ונוספו מדורים חדשים.
אפרים בורודיאנסקי

ביוגרפיה

נולד בקייב לרב בן ציון וללאה. בבחרותו למד בישיבת גרודנה ובישיבת מיר והיה מתלמידיו של הרב שמעון שקופ. כן למד בישיבת "בית יוסף" נובהרדוק בניז'ין. עלה לארץ בשנת תרצ"ט. לאחר עלייתו לארץ למד בהיכל התלמוד. בשידוכו של הרב יעקב ניימן נישא להניה לבית כץ, ילידת לידא שאביה נרצח בפרעות. 
משנת תש"ג ואילך שימש כר"מ בישיבת עץ חיים בירושלים. בשנים תש"ה-תש"ט לימד בישיבת מיר. משנת תש"ט לימד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בשנת 1950 בהמלצת החזון איש, התמנה לראש ישיבת באר יעקב ושימש בתפקיד זה תקופה קצרה. בשנים תשי"ב -תשי"ח לימד בישיבת היישוב החדש בתל אביב. לאחר מכן, משנת תשי"ט ואילך כיהן כראש הכולל "שבט מיהודה" להכשרת דיינים, בתל אביב, שאותו הקים הרב איסר יהודה אונטרמן כשכיהן בתפקיד הרב הראשי לישראל. בשנת תשט"ז החל הצטרף אל מערכת האנציקלופדיה התלמודית, ומאז פטירתו של הרב שלמה יוסף זווין בשנת תשל"ו, יחד עם הרב אברהם פרבשטיין, שימש כראש המערכת. 
שנים רבות שימש כאחד מחברי ועדת פרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב, כנציגה של הרבנות הראשית בעיר. בשנת ה'תשנ"א זכה הרב בורודיאנסקי בפרס מוסד הרב קוק לספרות תורנית מקורית.
זמן קצר לפני פטירתו, סיים הרב בורודיאנסקי את כתיבת הספר "בנין אפרים", חידושי תורה בעניינים שונים, מאמרים ומכתבים.  הספר יצא לאור שנה לאחר פטירתו. לאחר מכן הוציאו בני משפחתו עוד ספר מתוך כתביו, "משכנות אפרים" על ענייני שבת וחנוכה.
בסוף ימיו התגורר בשכונת בית וגן בירושלים, בסמוך לישיבת קול תורה.

משפחתו

בנו הרב יצחק ירוחם בורודיאנסקי, חתנו של הרב שלמה זלמן אוירבך, מכהן כמשגיח בישיבת קול תורה. בנו הרב בן ציון בורודיאנסקי, חתנו של הרב יחיאל מיכל שלזינגר, הוא מראשי ישיבת קול תורה.
זן טהור

זן טהור (באנגלית: True breeding organism) הוא זן של אורגניזם כלשהו, בו כל הפרטים זהים גנטית.
זן זה נוצר על ידי צומח או בעל חיים שעבר סדרה של הכלאות עצמיות או תוך משפחתיות כך שהאללים שלו זהים. זנים טהורים הם זנים שכל הפרטים המשתייכים אליהם (הורים וצאצאים) הם היו אחידים בתכונה או בתכונות הנבדקות.                                                       זן (טקסונומיה) מונח בעברית המתייחס לכמה מושגים, שהמשותף להם הוא תיאור של רמה טקסונומית מתחת למין.                                                                                                             טהור (pure) - נקי, זך, לא מעורבב עם אף זן שאינו זהה לו.  
במקרה זה ניתן לגדל כמות בלתי מוגבלת של פרטים. זן טהור מתאפיין בכך שהוא הומוזיגוט בכל הגנום. על מנת ליצור זן טהור מזן שאינו טהור יש לבצע הכלאות של בין אחים ואחיות לאותם הורים, או הכלאות עצמיות במשך כ-20 דורות, כך שבסוף התהליך מתקבלים פרטים זהים. 
זנים טהורים מהווים כלי מרכזי במחקר הגנטי מאחר שבעזרתם ניתן לזהות את השפעתם של גנים שונים על תופעות שונות. 
ישנם כיום ארסנלים של מאות זנים טהורים, המשמשים למחקר מדעי, של מספר מינים דוגמת עכבר, ארבידופסיס (צמח), סי אלגנס (תולעת) זבוב דרוזופילה ועוד. זנים אלו מהווים בסיס למחקר גנטי רב ופורה.
לוח אם

לוח האם הוא המעגל המודפס הראשי של מחשב או מכשיר אלקטרוני מורכב אחר.
ארץ עיר

ארץ עיר (ידוע גם בשם "חי צומח דומם") הוא משחק ידע כללי הבוחן את יכולתו של המשתתף למצוא מילים המתחילות באות נתונה עבור כל אחת ממספר קטגוריות כלליות. ברוב המקרים כולל המשחק את הקטגוריות הבאות: ארץ, עיר, חי, צומח, דומם, שם פרטי של בן, שם פרטי של בת, מקצוע ואישיות. על אלה אפשר להוסיף כהנה וכהנה.

כללי המשחק

המשחק מיועד לשני משתתפים ומעלה. הוא מתחיל בבחירת אות באופן אקראי (בדרך כלל על ידי כך שאחד המשתתפים מדקלם את האלפבית בלב והשאר אומרים לו מתי לעצור על ידי המילה "סטופ"). אחרי בחירת האות, המשתתפים מנסים למצוא במהירות האפשרית מילים שונות שמתחילות באות שנבחרה, בהתאם לקטגוריות שנקבעו מראש. כל משתתף כותב את המילים בטבלה שלו.
ברגע שאחד המשתתפים מצליח לסיים את הרשימה, סיבוב המשחק נעצר (גם אם יתר המשתתפים טרם סיימו למלא את הטבלה) ומתחילים להשוות בין הרשימות של כל המשתתפים. את הניקוד נהוג להעניק באופן הבא: משתתף מקבל 15 נקודות עבור קטגוריה שבה הוא מצא מילה תקנית, אך אף משתתף אחר לא מצא; 10 נקודות מתקבלות עבור קטגוריה שבה המשתתף מצא מילה תקנית - שעה שמשתתפים אחרים מצאו לה מילים אחרות, ו-5 נקודות על קטגוריה שבה משתתף אחד נוסף לפחות מצא את אותה המילה. במקרה שמשתתף לא מצא מילה תקנית בקטגוריה מסוימת, כמות הנקודות שברשותו עד אז לא משתנה.
בשלב זה נבחרת אות חדשה, ומתחיל סבב חדש, עם אותם הכללים. המשחק נמשך עד שמחליטים המשתתפים להפסיקו, או אם הסתיימו האותיות באלפבית.
בסיום המשחק מסכם כל משתתף את הניקוד שלו, ובעל הניקוד הגבוה ביותר נקבע כמנצח.
משחק דומה, עם הבדלים קטנים, קיים גם בשפות אחרות. באנגלית נקרא המשחק "Scattegories", והוא מופץ גם בגרסה מסחרית.
ישראל שומאכר

ישראל שוּמַאכֶר (בכתיב יידי: שומאַכער;22 בינואר  1908 – 21 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון יידיש, זמר וקומיקאי יידישאי.

ביוגרפיה

ישראל שומאכר נולד בי"ט בשבט תרס"ח כבן יחיד לפייקה ויעקב  בלודז'. למד בגימנסיה עברית שבעיר. בנעוריו השתתף בחוג הדרמה שבגימנסיה, שם גילם תפקידים דרמטיים מרפרטואר התיאטרון הפולני ורכש ניסיון במשחק. עם תום לימודיו הצטרף ב-1928 לקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון שנה לפני כן. 
שם הכיר את צלינה סטאל שכתבה פזמונים לתיאטרון הפולני וכן תרגמה מיידיש לפולנית את המחזה "בר־כוכבא" מאת אברהם גולדפדן.
שומאכר ביים את המחזה בתיאטרון העממי בלודז' ב-1933.
בתיאטרון של ברודרזון הכיר שומאכר גם את שמעון דז'יגאן. בעקבות סיבוב הופעות של תיאטרון "הבימה" בפולין שהציג את "הדיבוק" החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד צמד קומי – דז'יגאן ושומאכר – שהפך לפופולרי ביותר.
בשנת 1931 עברו דז'יגאן ושומאכר לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא משנת 1936).
עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ב-1939 ברחו השניים עם להקת התיאטרון לברית המועצות והמשיכו בהופעותיהם. כאשר ניסו להצטרף לצבא הפולני הגולה, צבא אנדרס, העלילו עליהם שהם עריקים של הצבא האדום ועל כן נעצרו והושמו במחנה עבודה. ב-1946 זכו לחנינה ושבו להופיע במוסקבה, וב-1948 הורשו השניים לצאת את ברית המועצות ושבו לפולין.
בשנת 1950 עלו השניים לישראל. בארץ המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה, אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפת היידיש נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית, שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. 
בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. שומאכר הקים תיאטרון משלו, ובו העלה את המחזה "קידוש השם" מאת שלום אש. 
שומאכר היה נשוי לצלינה (1912 - 1994) ולשניים הייתה בת יחידה משותפת, לידיה אופיר (1936 - 2018), שהייתה אשתו השנייה של שייקה אופיר. נכדתו היא השחקנית קרין אופיר.
שומאכר נפטר לאחר מחלת כליות בז' בסיוון ה'תשכ"א. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
Live at the Royal Albert Hall (אדל)

רקע והפקה

ב-26 באוקטובר 2011 הכריזה אדל כי היא מתכוונת לשחרר בקרוב את הופעתה באולם אלברט הול כחלק ממסע הופעותיה Adele Live, כאלבום-וידאו שייצא בפורמט Blu-ray, DVD וגם כCD. האלבום יכלול כ-90 דקות מן הקונצרט. 90 הדקות כוללות מופע מאחורי-הקלעים של הופעתה. השירים אשר באלבום הם שירים מהאלבומים "19" ו"21". אלבום הווידאו מתוכנן להיות מוקרן בכ-26 בתי קולנוע ברחבי העולם.
לודי

היסטוריה

לודי הייתה כפר קלטי, ומיקומה היה בעמדה חשובה על דרך רומית חיונית שחצתה את הנהר אדה.
לודי הפכה למרכז דוכסות במאה ה-3 והבישוף הראשון שלה, בסיאנוס הקדוש, הפך לקדוש הפטרון של העיר.
מאז תחילת המאה ה-11 לערך, לודי הייתה קומונה חופשית והיוותה יריבה להוטה לעיר מילאנו החזקה ממנה, אך בשנת 1111 החריבו המילאנזים את העיר. בשנת 1158, פרידריך הראשון בנה את לודי הנוכחית כמספר קילומטרים מזרחית ללודי העתיקה.
החל מהמאה ה-14 לודי נשלטה בידי משפחת ויסקונטי, שבנתה כאן טירה. ב-1423, האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה השיק את הבולה האפיפיורית שכינסה את ועידת קונסטנץ מהדואומו של לודי. הוועידה סימלה את סופו של הקרע המערבי.
ב-1454 נציגים מכל רחבי איטליה באו ללודי וחתמו על ההסכם הידוע גם בתור הסכם לודי במטרה לאחד את איטליה, אך ההסכם הופר ב-1482 כשוונציה והאפיפיור נלחמו נגד מילאנו.
מאז העיר נשלטה בידי בית ספורצה, צרפת, ספרד ואוסטריה. בשנת 1786 הפכה העיר לבירה של פרובינציה שבשנים 1815–1859 כללה את העיר קרמה.
ב-10 במאי 1796 נפוליאון בונפרטה הצעיר השתתף בקרב הגדול הראשון שלו כגנרל, והביס את האוסטרים בקרב על לודי. במחצית השנייה של המאה ה-19, לודי החלה להתרחב מחוץ לחומות העיר.
הרנוש ארשגיאן

ביוגרפיה

הרנוש ארשגיאן נולדה במחוז בשיקטאש של קונסטנטינופול, באימפריה העות'מאנית, בשנת 1887. אביה האגופ, אשר נפטר כשהיא הייתה בת 3, היה פעיל חברתי בולט בקהילה הארמנית. כאשר מלאו לארשגיאן 10 שנים, היא התחילה ללמוד בבית ספר צרפתי לבנות. לאחר שנה וחצי, היא המשיכה את לימודיה בבית הספר הארמני של בשיקטאש. המורים שלה התרשמו מכתיבתה, אך השכלתה הופרעה בשל בעיות בריאות, כשהרופאים הציעו שתחייה מחוץ לעיר. היא עברה לגור בחווה בפאתי ידיקולה, שם שאבה השראה מהסביבה הטבעית. זה היה במהלך השנים האלה שארשגיאן החלה לכתוב שירה.
היא כתבה סדרה של שירים לירים, רומנים, וסיפורים קצרים, שהתפרסמו רק לאחר מותה, ראשית בכתב העת הספרותי "צאגהיג" (פרח). ב-1910, ידידה הראנד נזריאנץ, פרסם ספר על החיים שלה ועל עבודתה, בקונסטנטינופול. מאז, נכללו שיריה וכתביה בספרי לימוד, בכתבי עת, ובאוספים רבים. מספר ספרי שירתה יצאו לאור מטעם המועצה הממלכתית של ארמניה, ב-1956, ומאז פורסמו עוד אוספים של כתיבתה.
ארשגיאן נפטרה משחפת בשנת 1905, בגיל 17.
מריה גאטנה אנייזי

ראשית חייה

אנייזי נולדה במילאנו למשפחה עשירה ומשכילה שעשתה את הונה ממסחר במשי. אביה, פייטרו אנייזי, התחתן ב-1717 עם אנה פורטונטה בריוויו, כדי להשתלב באצולה המילאנזית. 
בגיל צעיר זוהתה מריה כילדת פלא. היא דיברה איטלקית וצרפתית בגיל חמש; עד גיל אחת עשרה למדה גם יוונית, עברית, ספרדית, גרמנית ולטינית, וכונתה "הנואמת בשבע השפות". בגיל תשע נשאה בפני כמה אינטלקטואלים בולטים נאום בן שעה. הנאום, שחובר על ידי אחד ממוריה ותורגם על ידיה ללטינית, עסק בזכותן של הנשים להשכלה גבוהה.
בגיל שתים עשרה התגלתה אצל אנייזי מחלה לא ברורה, שיוחסה ללימודיה המרובים, והטיפול שהוצע לה היה ריקודים נמרצים ורכיבה על סוסים. הטיפול לא הועיל, והיא החלה לסבול מפרכוסים עזים, שלאחריהם עברה לחיים מתונים יותר. בגיל ארבע עשרה החלה ללמוד  גאומטריה ובליסטיקה. שנה לאחר מכן החל אביה לכנס בביתו בקביעות חוג משכילים בולונזים בולטים, והיא הציגה לפניהם סדרה של תזות שעסקו בנושאים פילוסופיים עמוקים. הספר Propositiones philosophicae, שהוא תיעוד הפגישות, שבהן הגנה אנייזי על 191 תזות, פורסם על ידי אביה ב-1738 לאחר הרצאתה האחרונה.
אביה נישא פעמיים נוספות לאחר מות אמהּ, ולמריה היו 20 אחים ואחים למחצה, כולם צעירים ממנה, והיא נשאה באחריות להשכלתם. הדבר מנע ממנה לממש את רצונה להצטרף למנזר. הגם שאביה סירב לרצונה זה, הוא הסכים שמפעם לפעם תחיה כמעט בפרישות, מנותקת מכל אינטראקציה חברתית ומסורה לחלוטין ללימודי מתמטיקה. בזמן זה עסקה בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי. אחותה הצעירה, מריה תרזה אנייזי פינוטיני (Pinottini), הייתה מלחינה ונגנית צ'מבלו.

תרומתה למתמטיקה

לפי היסטוריון המתמטיקה דירק יאן סטרייק (Struik), אנייזי היא המתמטיקאית החשובה הראשונה מאז היפטיה. עבודתה החשובה ביותר היא הספר "Instituzioni Analitiche Ad Uso Della Gioventù Italiana", שפורסם ב-1748 ותורגם לשפות אחדות. ספר זה הוא העבודה המתמטית הראשונה בידי אישה, שנמצאת בידינו. בעבודה זו שילבה אנליזה מתמטית ואלגברה. עבודתה, שתורגמה בהמשך לאנגלית ולצרפתית, הוקדשה לקיסרית מריה תרזה, שהודתה לאנייזי במכתב אישי ובמתנות.

סוף חייה

ב-1750, עם מחלתו של אביה, מונתה על ידי האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר לראשות המחלקה למתמטיקה, פילוסופיה של הטבע ופיזיקה בבולוניה, אך לא כיהנה בתפקיד זה. אנייזי היא האישה השנייה אי פעם שזכתה למשרת פרופסור באוניברסיטה. קדמה לה רק לאורה באסי. ב-1751 חלתה שוב, ורופאיה הורו לה לחדול ממחקריה. עם מותו של אביה שנה אחר כך, הקדישה עצמה ללימודי תאולוגיה ובפרט התמקדה באבות הנצרות. כן החלה לתמוך בעניים, בחסרי הבית ובחולים, חילקה להם את המתנות שקיבלה וגייסה תרומות כדי שתוכל להמשיך לסייע להם. ב-1783 ייסדה וניהלה את "אופרה פיה טריולזיו", בית אבות לקשישי מילאנו, שם חייתה לצד הנזירות שעבדו בו.

הנצחה

על שמה של אנייזי נקראים מכתש על נוגה, אסטרואיד, ועקומה בשם "עקומת אנייזי" או "המכשפה של אנייזי". בערים מילנו, מונצה ומשאגו (Masciago) שבאיטליה נקראו רחובות על שמה במלאת מאה שנים לפטירתה. ליום הולדתה ה-296 הוקדש לה דודל, שהציג את תמונתה ואנימציה של יצירת "המכשפה של אנייזי".
שמעון ענתבי

שמעון ענתבי (1927 – 2004) היה סופר ילדים ופעיל חברתי ישראלי.

ביוגרפיה

ענתבי נולד בשנת 1927 בקהיר שבמצרים. מילא בעירו תפקידים בתנועה הציונית, התגייס ל"הגנה" במצרים ואיבד עין במהלך השירות. לאחר החלמתו המשיך בתפקידיו, עד שנעצר על ידי השלטונות. נכלא למשך שנה וחצי, ונשלח לחצי שנה לגלות בסיני. עם שחרורו גורש ממצרים. 
ב-1950 עלה לישראל.
בארץ הקים חברה לייבוא וייצוא טכני.
קיבל את עיטור לוחמי המדינה (על"ה). 
ב-1971 איבד את עינו השנייה והיה לנכה צה"ל.
לאחר פרישתו לגמלאות החל לכתוב סיפורים.
בשנת 1998 קיבל מעיריית חיפה תעודת הוקרה על התנדבותו למען הקהילה. 
בתשס"א (2001) קיבל את אות הנשיא למתנדב.
ספרו "האיש של הכלבה הלבנה" נבחר כספר מוצע וכספר אהוב ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" (תלמידי כיתות ד–ו) ע"ש מרים רות בשנת תש"ע.
נפטר בישראל בשנת 2004. הותיר אחריו שלוש בנות, טלי, דיקלה ואיילת, ונכדים.
סיכון כפול (סרט)

תקציר העלילה

ליבי פארסונס (אשלי ג'אד) ובעלה ניק (ברוס גרינווד) הם זוג צעיר ואמיד הגרים באי וידבי  במדינת וושינגטון עם בנם בן ה-4, מאטי.
ניק מפנק את אשתו בשיט במי האוקיינוס. את מאטי הם משאירים בהשגחת ידידת המשפחה, אנג'לה גרין (אנבת' גיש), מורה בבית הספר המקומי. ליבי נוהגת להנאתה ביאכטה. בלילה הם מקיימים יחסים סוערים וליבי נרדמת. כאשר היא מתעוררת היא מוצאת את עצמה מרוחה בדם וניק איננו. היא מוצאת על הרצפה סכין וכשהיא מרימה אותה היא נעצרת על ידי ספינת משטרה ותוך זמן קצר מואשמת ברציחת בעלה שגופתו לא נמצאה.
המניע לרצח לפי התביעה הוא גביית שני מיליון דולר ביטוח חיים שניק עשה. המושבעים קובעים שהיא אשמה והיא מועברת לבית סוהר. ליבי מבקשת מאנג'לה שתאמץ את מאטי. בתחילה הם באים לבקר אותה אבל לבסוף מפסיקים. ליבי מצליחה בעורמה לקבל ממזכירת בית הספר את מספר הטלפון של אנג'לה ומשוחחת עמה ועם מאטי. השיחה נפסקת כאשר מישהו נכנס ומאטי קורא לו "אבא". ליבי מבינה שניק בחיים.
היא מספרת זאת לאסירה שהייתה מקודם עורכת דין וזו מייעצת לה להגיש בקשת חנינה שלאחר שחרורה תוכל להרוג את ניק ולא להיענש תחת הקביעה של סיכון כפול.
ועדת השחרורים מחליטה לשחרר אותה לתקופת מבחן של שלוש שנים. היא עוברת לגור בבניין של אסירות משוחררות המנוהל על ידי טרביס להמן (טומי לי ג'ונס). למרות ההגבלות החלות עליה, היא פורצת למשרד בית הספר, שולפת את הפרטים של אנג'לה אך נתפסת לאחר מרדף מותח עם השוטרים.
להמן מחזיר אותה לבית הסוהר במכוניתו. בדרך הם מעלים את המכונית על מעבורת וליבי מצליחה לברוח ולהתחמק מלהמן. היא מגיעה לכתובת של אנג'לה אבל מתברר לה שהיא נהרגה מפיצוץ גז (מתוכנן?) וניק ומאטי לא גרים שם כבר יותר.
ליבי מוצאת את הכתבה בעיתון על האסון ורואה בצילום תמונה של וסילי קנדינסקי. היא מערימה על בעל הגלריה המקומית שמגלה לה שקונה התמונה הוא ג'ון דברו מניו אורלינס. היא מגיעה לשם ומתברר לה שהוא כעת מנהל מלון יוקרתי. ליבי מתעמתת עם ניק המופתע בעת מכירה פומבית שהוא עורך במלון ואומרת לו שאינה רוצה ממנו דבר רק שיחזיר לה את מאטי.
כל אותו הזמן נמצא להמן בעקבותיה וכעת הוא מאמין לסיפורה. ניק קובע פגישה בינה למאטי בבית הקברות לפאייט בעיר. כשהיא מגיעה לשם מצביע ניק על ילד ששילם לו כפיתיון ואומר לה שזה מאטי. היא מתקרבת אבל הילד בורח ממנה ונעצר על יד מאוזוליאום קטן. באותו רגע מתנפל עליה ניק, חונק אותה, מכניס אותה למאוזוליאום ונועל אותה בארון קבורה. כשהיא מתעוררת היא מצליחה לירות באקדחה במנעול ומשתחררת. היא ממהרת לבית המלון שבו מתעמת להמן עם ניק, מקליט אותו ודורש ממנו דמי סחיטה בסך מיליון דולר.
ליבי נכנסת לחדר, ניק יורה בלהמן ופוצע אותו אך ליבי הורגת אותו ביריות מאקדחה. לבסוף נפגשת ליבי עם מאטי שהוא כעת בן 11 אך עדיין מזהה אותה.
יחסי ישראל–ליטא

היסטוריה

ב-1995 ביקר בישראל נשיא ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס, וביקש מעל בימת הכנסת סליחה מהעם היהודי על מעשיהם של אותם ליטאים אשר הרגו באכזריות, ירו, גירשו ושדדו יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה. 
בשנת 2007 זומן יצחק ארד, לשעבר יושב ראש הנהלת יד ושם, אשר לחם במחתרת כנגד הנאצים, לחקירה בליטא על פעולותיו כפרטיזן והריגת ליטאים לא-יהודים, בזמן מלחמת העולם השנייה. ליטא חשדה בארד שהשתתף במעשי טבח כנגד ליטאים במלחמה. עם זאת, ישראל סירבה לבקשת ליטא.
במהלך חודש אפריל 2012, מינתה ליטא לראשונה נספח מסחרי רשמי במדינת ישראל, זאת במטרה לקדם את יחסי הסחר בין ליטא וישראל, ובנוסף, לקידום השקעות ישראליות בליטא.
בחודש יולי 2013, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, קיים ביקור רשמי בליטא, אשר במהלכו קיים פגישה עם נשיאת ליטא, דליה גריבאוסקאיטה. במהלך הביקור, הדגישה הנשיאה כי "היחסים עם מדינת ישראל חשובים ביותר לליטא ולאיחוד האירופי", וכן אמרה כי "לישראל ולליטא יחסים בילטרליים חזקים מזה 20 שנה, אנו רואים בישראל מודל של חדשנות ונפעל לחיזוק היחסים בין המדינות".
ב-23 באוגוסט 2018 נסע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור מדיני בליטא. הביקור נערך במטרה לאתגר את הקונצנזוס באיחוד האירופי בנוגע לסוגיה הפלסטינית והאיראנית, ובנוסף, לצבור תמיכה למהלכים שמקדמת ממשלתו באיחוד ובאומות המאוחדות, כמו עידוד העברת השגרירויות הזרות לירושלים. במסגרת הביקור השתתף נתניהו בפסגת המדינות הבלטיות. בווילנה נועד עם ראש ממשלת ליטא סאוליוס סקוורניאליס, נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה, ראש ממשלת לטביה מאריס קוצ'ינסקיס וראש ממשלת אסטוניה יורי רטס.