google/wiki40b huggingface dataset:
הוגו יונקרס

שנים ראשונות - מהנדס תרמי

נולד למשפחת תעשיינים אמידה בחבל הריין הפרוסי. למד בפוליטכניקום המלכותי בשרלוטנבורג (כיום, האוניברסיטה הטכנית של ברלין) ובאוניברסיטה הטכנית באאכן, ממנה בגר ב-1883 כמהנדס. יונקרס פיתח עניין בתרמודינמיקה והחל לעבוד כמתנכן מנועים במפעלו של מורו, אדולף שלאבי (Adolf Slaby), בדסאו. במסגרת תפקידו הוציא פטנט על קלורימטר שפיתח ועסק במחקר ופיתוח של משאבת חום. בשנת 1893 הציג אישית בתערוכה העולמית של שיקגו וזכה במדליית זהב. ב-1895 רשם פטנט על דוד החימום לשימוש ביתי ("בויילר") והקים מפעל לייצור המצאותיו Junkers & Co (הוא מפעל יונקרס הידוע, שעל שמו נקרא סוג מסוים של  הסקה מרכזית). בין השנים 1897-1912 שימש גם כפרופסור באוניברסיטה הטכנית באאכן והמשיך להמציא מתקני הסקה.

מתכנן מטוסים

עניינו של יונקרס בתעופה החל רק כשמלאו לו חמישים, כאשר הציג לו עמיתו באאכן, המהנדס הנס רייזנר (Hans Reissner), תכנון למטוס בעל גוף עשוי מתכת והציע שאת כנפי המטוס, העשויות פח גלי ייצרו מפעלי יונקרס. יונקרס בנה לצורך כך מנהרת רוח ורשם שני פטנטים, על ייצור הכנף ועל בלם הידראולי. 
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיתח וייצר מטוסים עבור הצבא ושירות האוויר הגרמני, בראשם המטוס הראשון בכל גוף עשוי כולו מתכת לשימוש מעשי, היונקרס J 1, שטס לראשונה ב-1915. בהמשך ייצר המפעל דגמים נוספים, בהם מטוס הקרב החד-מושבי, יונקרס D.I ‏(J 9), שהוצג לראשונה ב-1918. כל עיצוביו היו של מטוסים חד-כנפיים בעלי כנף קבועה ממתכת ולא מטוסים דו-כנפיים שהיו נפוצים אז. 
ב-1919 תכנן וייצר לראשונה מטוס נוסעים, יונקרס F.13, מטוס הנוסעים הראשון בעל גוף מתכת, ששימש כאב טיפוס ל-יונקרס Ju 52 והיה למטוס הדגל של לופט האנזה בראשיתה. בנוסף לתפקידו בחברה, סייר יונקרס ברחבי העולם ויצר יוזמות עסקיות שאיפשרו לחברה לבנות מטוסים שלא על אדמת גרמניה (בהתאם לתנאי הסכמי ורסאי, שאסרו על גרמניה להקים תעשיית מטוסים) וכך הקים מפעלים במוסקבה ובבוליביה. בנוסף סייעו קשריו הבינלאומיים למימון ומכירת המטוסים, תוך התמודדות עם המשבר הכלכלי העולמי של 1929. אחד מעיצוביו הנועזים היה היונקרס G.38‏ "Der Grosse Dessauer" (הדסאואר הגדול), בדוגמה של כנף טסה ענקית (44 מטר מוטת כנפיים על 23 מ' אורך) בעל ארבעה מנועי דיזל, שטס לראשונה ב-6 בנובמבר 1929 וקבע בטיסתו הבודדת שיא מהירות, מרחק וזמן שהייה באוויר עבור מטוס הנושא למעלה מ-5,000 ק"ג מטען. על-אף שהמטוס לא היה כמעט מבצעי, הוא הוכיח את יכולתו של יונקרס כמהנדס ואת רוחק-ראותו (מטוסי "כנף טסה" נסיוניים פותחו על ידי בואינג עבור נאס"א בשנות האלפיים).

סוף ימיו

ב-1931 עמדה החברה על סף פשיטת רגל. יונקרס, שהיה סוציאליסט, פציפיסט ושבע-ימים, התקשה להתמודד עם ניהול המפעל באווירה הפוליטית הסוערת של שלהי רפובליקת ויימאר והפקיד את ניהולו השוטף בידי אדולף דטמן (Adolf Dethmann). ב-1933 הלאים הרמן גרינג (שנכשל להתקבל לחברה כטייס ניסוי בשנות ה-20) בתפקידו כממונה על סוכנות התעופה את החברה וסילק את הוגו יונקרס מניהולה, תוך השתלטות על הפטנטים שלו ועל מניותיו. יונקרס הושם במאסר בית וסולק גם מדסאו. הוא נפטר ביום הולדתו ה-76.
מיהאי סילאגי

מלחמה פנימית בטרנסילבניה

ב-16 במרץ 1457 הוצא להורג בנו של יאנוש הוניאדי על ידי אנשים קרובים למחנה היריב מסביב המלך, בראשות שליט טרנסילבניה מיקלוש אוילאקי והפלטין לאסלו גאראי, הדליק עימות פתוח בין אלו והמחנה של משפחת הוניאדי בראשותו של מיהאי סילאגי ואלמנתו של יאנוש, אליזבט. 
בקיץ 1457 דיכא סילאגי מרד של העיר ביסטריצה אבל בהמשך, נאלץ להתמודד עם כוחות הסקלרים בראשות עם אוזבאלד רוז'גוני, שנתמך על ידי המלך ההונגרי ועל ידי הערים הסקסוניות. ב-9 באוקטובר 1457 הטיל סילאגי מצור זמני על סיביו, אחר כך קבע את מושבו בסיגישוארה.
ולאד המשפד תמך בסילאגי, במיוחד שבערים הסקסוניות מצאו מקלט ותמיכה יריביו, טוענים לכתר ולאכיה.
בסופו של דבר, נחתם ב 23 בנובמבר הסכם שביתת נשק בסיגישוארה בנוכחות נציגים של הסקסונים ושל משלחת מוולאכיה.

העלאתו של מתיאש הוניאדי לכס המלכות

אחרי שבדיוק ב-23 בנובמבר 1457 מת מלך הונגריה, אולאסלו החמישי (ולדיסלב החמישי), בשנת 1458 התמנה מיהאי סילאגי לעוצר ממלכת הונגריה, עד שאחיינו, מתיאש הוניאדי עלה על כס המלכות. סילאגי הציל את מתיאש בן ה-16 מהכלא של משפחת גאראי בבודה. כמו כן העביר את שאריות גופתו של יאנוש הוניאדי מבלגרד לקתדרלה ע"ש מיכאל הקדוש באלבה יוליה, בה נקברו על יד קבר אביו, ואיק (וויקו).
מתיאש הכיר לסילאגי תודה ומינה אותו רוזן של ביסטריצה.

חידוש המאבק בטורקים. הסכסוך עם מתיאש

ממשיך של יאנוש הוניאדי במאבקו בטורקים, בשנת 1458, יחד עם המלך מתיאש הצעיר, יצאו לקראת האקינג'י שפלשו לדרום הונגריה וגרש אותם. שניהם נכנסו לבלגרד בראש שלושת אלפים לוחמים וניסו לגייס באזור צבא של צלבנים, שהיו ברובם במצב מרושל ובלתי מאורגנים.
בחדשים הבאים המלך מתיאש מרד בחסות דודו והדיח אותו מתפקיד המושל של הונגריה שהעניק לו עם העלייה לכס המלכות. סילאגי ניסה להתמרד ונעצר בתחילת אוקטובר 1458.
בשנת 1460 נבחר מיהאי סילאגי לוויבוד (שליט) של טרנסילבניה. כרת ברית עם ולאד המשפד 
ובאביב 1460 פלש לבולגריה עד וידין. אולם הובס ונלכד על ידי מיכאלולו עלי ביי, הסנג'ק-ביי של סמדרבו יחד עם לוחמיו. 
נשלחו על ידי שוביהם לאיסטנבול, שם הואשמו בהפרת הסכם השלום. אנשיו עונו עד שנפחו את נשמתם, בעוד הוא עצמו הוצא להורג כשניסרו את גופו לשתיים באמצעות מסור.
ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

ויקטוריה לואיזה נולדה ב-13 בספטמבר 1892 בעיר פוטסדאם בקיסרות הגרמנית, בת לקיסר גרמניה וילהלם השני ולאוגוסטה ויקטוריה משלזוויג הולשטיין. היא נקראה ויקטוריה על שם סבתא רבה שלה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ולואיזה על שמה של לואיזה, מלכת פרוסיה רעייתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. בפי משפחתה כונתה "סיסי". היא הייתה השביעית והאחרונה מבין צאצאיו של וילהלם השני והיחידה מביניהם שהייתה נקבה. על לידתה כתבה אמה ביומניה "אחרי שישה בנים קיבלנו את הילד השביעי בת קטנה אבל חזקה". סיסי הייתה ילדה פיקחית ויפה כאמה, קשוחה עקשנית וחסרת פשרות כאביה. היא נהגה לריב עם אחיה יואכים, נסיך פרוסיה והייתה האהובה ביותר על אביה מבין כל ילדיו. אחיה הבכור וילהלם, יורש העצר של גרמניה אמר מאוחר יותר ש"רק היא הצליחה בילדותה לתפוס מקום בלבו של אבינו". האומנת האנגלית שלה אן טוואם תיארה מאוחר יותר שהנסיכה העריצה את אביה וציטטה אותו בכל הזדמנות.
ב-1912 ביקר ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר, בברלין כדי להודות לקיסר על המחווה שגילה בכך ששלח את שני בניו הגדולים וילהלם ואייתל פרידריך, נסיך פרוסיה להלווייתו של אחיו. במהלך ביקורו פגש בנסיכה ויקטוריה לואיזה והשניים התאהבו. אולם הנישואים התעכבו בשל סכסוך פוליטי בין בית הוהנצולרן לבית הנובר, ששורשיו נעוצים עוד במלחמת שבעת השבועות, שבסופה סיפחה ממלכת פרוסיה את ממלכת הנובר כעונש על כך שתמכה באוסטריה. לבסוף הוצעה פשרה ארנסט אוגוסט יהפוך לשליט דוכסות בראונשווייג במקום הנובר. הפשרה מצאה חן בעיני הקיסר ויורש העצר ששאפו לסיים את הקרע בין שני הבתים.
החתונה התקיימה ב-24 במאי 1913 בברלין ונערכה בפאר רב. הוזמנו אליה כל אנשי האצולה מגרמניה אך גם מרוסיה ובריטניה. עיתון הטיימס תיאר את החתונה כ"רומיאו ויוליה רק עם סוף טוב יותר". במהלך נישואיהם הביאו השניים חמישה ילדים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בוטל התואר דוכס בראונשווייג, וויקטוריה לואיזה ובעלה איבדו את מעמדם. עם עליית הנאצים לשלטון היו הדעות חלוקת במשפחת המלוכה. הקיסר לשעבר ראה זאת כהזדמנות לחזור ולתפוס את השלטון. אחרים, כגון אחיה אדלברט, נסיך פרוסיה ווילהלם, יורש העצר של גרמניה, טענו שעדיף לא להתערב ולהניח לעניינים להתגלגל. לעומת זאת אחיה אוסקר, נסיך פרוסיה ואייתל פרידריך, נסיך פרוסיה ואחיינה לואיס פרדיננד, נסיך פרוסיה התנגדו לנאציזם בכל דרך אפשרית בעוד שאחיה אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ואחיינה וילהלם, נסיך פרוסיה תמכו במשטר החדש והיו חברים באס אה ובוורמאכט. ארנסט אוגוסטוס ואשתו לא התערבו בנושא. הם חיו בגרמניה ופעלו לשיפור היחסים בין גרמניה לבריטניה. היטלר אף הציע להם לשדך בין בתם פרדריקה לבין הנסיך מוויילס אולם הם סירבו בטענה שפער הגילים גדול מדי.
לאחר מלחמת העולם השנייה השקיעה הנסיכה את זמנה בציד, מסיבות וסיוע לנזקקים. היא פרסמה כמה ספרים על חייה שזכו להצלחה רבה.
אלדד זיו

ביוגרפיה

מגיל צעיר עוסק זיו באמנות ומוזיקה. בגיל 12 החל לצייר בצבעי שמן. בגיל 15 ניגן בגיטרה ובגיל 16 הקים להקה עם חברו אלון אולארצ'יק, "הצבר הדוקרני". לאחר מכן חזר לתחום האמנות הפלסטית ועשה תואר ראשון באמנות, לאחריו התגורר במשך מספר שנים בניו יורק.
ב-1986 שב לישראל והחל מציג מעבודותיו בגלריות. ב-1987 עיצב את עטיפת האלבום "שעשועי כאילו" של אלון אולארצ'יק. ב-1988 נבחרה כרזה שעיצב, בה נראה "נמרוד" של האמן ה"כנעני" יצחק דנציגר בצבע ורוד עם סקסופון על גבו, לכרזת פסטיבל ישראל של שנה זו; הכרזה כונתה לעיתים "נמרוד הוורוד". בתוכנית האמנות "כרטיס ל-2" שהגיש בערוץ 2 חזר על משפט שהגה והפך מזוהה עמו: "באמנות כמו באמנות, אין דבר כזה שאין דבר כזה". 
בתחום המוזיקה, שיתף פעולה ועבד בין היתר עם רועי הראבן ועם ניר פרידמן ולהקתו השוונג של הפיתה (כתב והלחין את "אוכלת מהצד").
ב-2007 היה שופט בתוכנית הטלוויזיה "גריז".
החל מסוף שנת 2007 מגיש לצידו של גיא מרוז את תוכנית הרדיו ציפורי לילה המשודרת בגלי צה"ל. התוכנית עוסקת מדי שבוע בשנה מסוימת, באירועים שקרו בה ובמוזיקה של אותה שנה.

תיאטרון

במקביל, פיתח קריירה כמחזאי וכבמאי תיאטרון. ב-1984 הופיע עם אולארצ'יק בפסטיבל עכו במופע בשם "מוציא את הראש ומכניס חזרה" בו השתתפו 40 צבים, אותם צבע בצבעים זרחניים. 
זיו כתב וביים את המחזה "על החיים ועל המוות", שהוצג בתיאטרון הבימה במאי 1997. בשנות ה-90 ביים לתיאטרון החאן בירושלים את "ינתי פרזי" (יחד עם עתי ציטרון) ואת "לס מואה טמה" שנכתב על בסיס חייו של מייק בראנט. בנוסף ביים בתיאטרון החאן את המחזה "אהבת מוות" שחיברה ענת גוב. ב-2001 ביים את "אילוף הסוררת" של ויליאם שייקספיר בהפקה של תיאטרון חיפה. ב-2002 ביים את המחזה "רווקים ורווקות" של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי. בשנים אלו ביים גם את הצגת היחיד הפופולרית של אבי קושניר, "להציל את איש המערות". 
זיו ביים 4 ממחזותיו של יהונתן גפן: "נומה עמק" (תיאטרון בית ליסין), "קפריסין", "פטרה" ו"ג'וני הלך" - כולם בתיאטרון הקאמרי.
בנוסף ביים בתיאטרון חיפה את "האישה שבישלה את בעלה". 
באפריל 2006 ביים והעלה לבמה את "מקום אחר ועיר זרה", מחזמר בתיאטרון הקאמרי בהשראת ספרה של מאיה ערד באותו שם.
החל מאביב 2014 הצטרף לסגל מורי האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב.

טלוויזיה

זיו היה בפאנל התוכנית "אין עם מי לדבר" והגיש את התוכנית "כרטיס ל-2" בערוץ 2.
ב-2004 הגיש פינה וערך את תוכנית הבוקר של רשת "הבוקר השביעי".
בערוץ "אגו" ערך את התוכנית "אגו באגו".
בשנת 2006 שימש חבר בצוות השופטים של תוכנית המציאות "דה שואו".
ב-2007 חיבר תסריט לסדרת הדרמה "מסכים", "לורנצו ואוזי".
הנחה את התוכנית "דיוקן" בערוץ הראשון.
בוב קרומפטון

קריירת משחק

קרומפטון, יליד העיר בלקברן, החל את הקריירה במדי בלקברן רוברס מעיר הולדתו בשנת 1896. בתחילת דרכו שיחק כבלם, אך הצטיין כשעבר לעמדת המגן הימני. כדורגלן העבר צ'ארלי באקן, שהיה שחקן פעיל בתקופת קריירת המשחק של קרומפטון, תיאר אותו כמגן הימני הטוב ביותר בדורו. בשנת 1900, כשהיה בן 22 בלבד, כבר קיבל את סרט הקפטן של המועדון.
בין 1896 ל-1920 ערך קרומפטון 530 הופעות במדי בלקברן רוברס, וכיום הוא ממוקם שלישי בטבלת ההופעות במועדון בכל הזמנים. בעונת 1911/1912 הוביל קרומפטון את קבוצתו כקפטן לזכייה באליפות אנגליה הראשונה בתולדותיה, ושנתיים לאחר מכן שחזר עמה את ההישג. 
בעונת 1915/1916 הושאל לבלקפול לכבוד משחקיה בליגות האזוריות שארגנה הפוטבול ליג עקב מלחמת העולם הראשונה. עם הגעתו התמנה לקפטן המועדון. 
קרומפטון פרש ממשחק פעיל ב-1920, בגיל 41.

נבחרת אנגליה

קרומפטון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אנגליה ב-3 במרץ 1902, בשוויון 0-0 מול ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית. שנה אחר כך, בהופעתו החמישית במדי אנגליה, כבר עלה לראשונה עם סרט קפטן הנבחרת.
החל משנת 1910 היה לקפטן הקבוע של הנבחרת, ובסך הכול שימש כקפטן ב-21 מתוך 41 הופעותיו. משחקו האחרון של קרומפטון במדי אנגליה היה במסגרת אליפות הבית הבריטית, בהפסד 3-1 לסקוטלנד ב-14 באפריל 1914.
41 ההופעות של קרומפטון בנבחרת נותרו כשיא ההופעות במשך 38 שנים מאז משחקו האחרון, עד שבילי רייט עקף אותו ב-1952.

קריירת אימון

בשנת 1921, סמוך לפרישתו ממשחק, הצטרף קרומפטון כחבר הנהלה בבלקברן רוברס. בשנת 1926 החל במקביל לשמש כמאמן הקבוצה. בעונת 1927/1928 הוביל אותה לזכייה בגביע ה-FA לראשונה מזה 37 שנים, אחרי ניצחון 3-1 בגמר על האדרספילד טאון. קרומפטון רצה להפוך את בלקברן לכוח משמעותי בצמרת הכדורגל האנגלי, ולשם כך רצה לאמץ סגנון משחק מהיר והתקפי יותר. הוא נתקל בבעיה עקב ריבוי השחקנים הוותיקים בסגל, שהתמרד כנגדו על השינוי הטקטי, עד שבפברואר 1931 פוטר קרומפטון מתפקידו כמאמן בלקברן הן מתפקידו בהנהלת הקבוצה.
בעונת 1935/1936 הדריך את בורנמות' מהליגה השלישית, למשך עונה אחת בלבד. באותה עונה בדיוק ירדה בלקברן רוברס לליגת המשנה. כאשר היא על סף ירידה לליגה השלישית, ובלחץ האוהדים, הושב קרומפטון לתפקיד מאמן בלקברן רוברס ב-1938, והציל אותה מירידה. בעונת 1938/1939 כבר הוביל קרומפטון את קבוצתו לאליפות ליגת המשנה ולחזרה לליגה הבכירה. 
ב-16 במרץ 1941 נפטר קרומפטון כתוצאה מהתקף לב. הוא הלך לעולמו זמן קצר לאחר שבלקברן, אותה עוד אימן באותו הזמן, ניצחה 3-2 את ברנלי.
בשנת 2015 נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
חטיפות בריטים על ידי האצ"ל

חטיפות בריטים על ידי האצ"ל נעשו לשם ביטול עונש מוות שנגזר על לוחמי אצ"ל והמרתו למאסר עולם.

חטיפת הקצינים הבריטים

ב-13 ביוני 1946 דן בית הדין הצבאי את לוחמי האצ"ל יוסף שמחון ומיכאל אשבל, למוות בתלייה. הם נתפסו לאחר שנפצעו בהתקפת אצ"ל על מחנה סרפנד לשם החרמת נשק.
בצהרי ה-18 ביוני 1946 פרצה חוליית לוחמי אצ"ל למלון "הירקון" בתל אביב שם שוכנו קצינים בריטים והיה להם מועדון. תוך זמן קצר הופרדו הקצינים מהחיילים. הכוונה הייתה לחטוף קצינים בכירים אבל הקצינים באותו הזמן במקום היו בדרגת סרן בלבד. שלושה הוסעו לבית ערבי מבודד ברחוב סלמה ושנים הוסעו למרתף ברחוב ישראלס.
אותו זמן נעצר בירושלים קצין צבא בכיר שהיה בדרכו לפגישה עם גנרל בארקר. הוא הוחזק במקום מסתור בשכונת הבוכרים אך כעבור יומיים הצליח להימלט.
הפעולה זיעזעה את הממשלה הבריטית. דוד בן-גוריון ששהה באותו זמן בלונדון, התבקש לעשות לשחרורם המיידי של הקצינים.
נציגי ההגנה נפגשו עם נציגי אצ"ל בתנועת המרי העברי וניסו לשכנע אותם כי הבריטים לא יירתעו מתליית שני הנידונים למוות, מטעמי יוקרה אימפריאלית, גם אם יעלה הדבר בחייהם של הקצינים ואילו שחרורם של אלה עשוי להיות פתח להצלתם. נציגי אצ"ל לא קבלו הערכה זו.
בינתיים הסתבר שמקום המסתור ברחוב ישראלס עומד להתגלות והאצ"ל שחרר את שני הקצינים שהיו כלואים שם. לאחר שההגנה הודיעה שהקצינים שוחררו על פי הוראה מטעם מפקדת תנועת המרי, הבהיר האצ"ל בהודעה ששודרה ב"קול ציון הלוחמת" כי שני הקצינים שוחררו בתוצאה של שיקול והחלטה של אצ"ל בלבד.
נסיון נוסף לשדל את אצ"ל לשחרר את הקצינים נעשה על ידי ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב, אך ללא תועלת.
לבסוף, ב-3 ביולי 1946 שידר קול ירושלים הודעה כי מפקד הצבא בארץ ישראל אישר את חיובם בדין של אשבל ושמחון וגזר דין המוות שהוצא נגדם אבל ה.מ. הנציב העליון בתוקף הסמכויות שניתנו לו לפי סעיף 16 של דבר המלך במועצתו מהשנים 1922–1940, החליף את גזר דין המוות במאסר עולם.
אצ"ל מיהר לשחרר את הקצינים כי רצה לסיים את הפרשה היות שהקצינים החלו בשביתת רעב ולא היה עניין לאצ"ל שייגרם להם נזק. הם הושמו בתוך ארגז גדול. משאית הביאה אותם לשדרות רוטשילד פינת שד"ל. הארגז הורד וממנו יצאו הקצינים. אחד מהם ניסה לרוץ אחרי המשאית אך מעד ונפל לעיני רבים שהתקהלו מסביב לארגז.
עיריית תל אביב קבעה לוחיות זיכרון על קיר הבית בו עמד קודם מלון "הירקון" ממנו נחטפו חמשת הקצינים הבריטים ברחוב הירקון 64 ועל קיר הבית בו הוחזקו שלושת הקצינים הבריטים, בדרך שלמה 162.
יחסי הממלכה המאוחדת–יוון

היסטוריה

בריטניה תמכה ביוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית מהאימפריה העות'מאנית בשנות ה-20 של המאה ה-19, ובאמנת קונסטנטינופול אושרר הסכם לונדון, ונקבעו גבולותיה של יוון.
בשנת 1850 שלח שר החוץ הבריטי לורד פלמרסטון שייטת מהצי המלכותי ליוון בעקבות תקרית פסיפיקו.
כאשר הודח אותון, מלך יוון בשנת 1862, נבחר בנה של המלכה ויקטוריה - הנסיך אלפרד נבחר לרשת אותו על ידי משאל עם של העם היווני, אולם ממשלת בריטניה לא אפשרה לו לקבל את ההצעה. בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת -הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הוא נכדו של יורשו של אותון - גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
בריטניה השתלטה על האיים היוניים לאחר נפילת הקיסרות הראשונה של נפוליאון בשנת 1815, וארצות הברית של האיים היוניים נותרו תחת שליטה בריטית, גם לאחר העצמאות היוונית. עם זאת, בשנת 1864 העניקה בריטניה את השליטה על האיים ליוון, כמתנה על בחירתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
בשנת 2000, סטיבן סונדרס, הנספח הצבי הבריטי באתונה, נרצח על ידי חמושים רכובים על אופנוע, חברי ארגון ה-17 בנובמבר. החקירה בעקבות הרצח הובילה לרמה חסרת תקדים של שיתוף פעולה בין המשטרה היוונית למשטרה הבריטית, והביאה למעצרם של חברי הארגון.
כנס ההידרה התקיים באי הידרה במרץ 2000, במטרה להגביר את הידידות בין בריטניה ליוון. הדיונים בוועידה הדגישו את ההיבט הכלכלי של היחסים הללו, ואת הדרכים להגביר את הסחר בין בריטניה ליוון.

שיתוף פעולה תרבותי

ישנם בין 40 ל-45 אלף יוונים המתגוררים באופן קבוע בבריטניה, ולנצרות היוונית אורתודוקסית יש נוכחות חזקה בבריטניה. הנוכחות התרבותית הבריטית ביוון מקודמת בעיקר באמצעות המועצה הבריטית . יש נוכחות משמעותית של תלמידים יוונים בחינוך העל-תיכוני בבריטניה. קהילה קפריסאית גדולה, המונה 250-300 אלף - מאוגדת על ידי הפדרציה הלאומית של הקפריסאים בבריטניה ואיגוד הקהילות היוונית האורתודוקסיות של בריטניה.

שיש אלגין

בשנת 1801 קיבל השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, תומאס ברוס, הרוזן מאלגין, "פירמן" (אישור) מהסולטאן להעתיק ולצייר את בנייני האקרופוליס, להסיר מבנים קיימים על מנת לאפשר צפייה של העתיקות, ולהסיר פסלים מהם. הוא ראה אישור זה כאישור לקחת כמה פסלים שיכול. חלק מן הפסלים הוא לקח מהפרתנון עצמו, אחרים הוא אסף מהקרקע, ואחרים הוא קנה מהאוכלוסייה המקומית.
היום נמצאים פסלים אלה במוזיאון הבריטי, שם הם ידועים כ"שיש אלגין". פסלים אחרים מהפרתנון נמצאים במוזיאון הלובר בפריז ובקופנהגן. שאר הפריטים נמצאים במוזיאון האקרופוליס שנמצא בסמוך לפרתנון. מקצת הפסלים והעיטורים עדיין מצויים על הבניין עצמו. הממשלה היוונית מנסה זה כמה שנים להשיב את הפסלים מהמוזיאון הבריטי ליוון. המוזיאון סירב לבקשות, וממשלות בריטיות לא ניסו לכפות זאת על המוזיאון.

יחסים דיפלומטיים

בריטניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-6 קונסוליות בקורפו, הרקליון, פטראס, רודוס, סלוניקי וזקינתוס. מאידך, יוון מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-4 קונסוליות בבירמינגהם, אדינבורו, גלאזגו ולידס.
פרננדו דוש סנטוש

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן אפריקה.
דוש סנטוש הצטרף ל-MPLA בשנת 1971. לאחר קבלת העצמאות של אנגולה בשנת 1975 הצטרף דוש סנטוש לכוחות המשטרה והתקדם לתפקיד בכיר. בשנת 1981 החל לעבוד במשרד הפנים. ב-1984 מונה לסגן השר במשרד זה.
לאחר שכיהן כשר הפנים מונה דוש סנטוש לתפקיד ראש ממשלת אנגולה בפברואר 2002 ונכנס רשמית לתפקיד ב-6 בדצמבר באותה שנה. הוא ראש הממשלה הראשון במדינתו מאז 1999. סיים את כהונתו לאחר היבחרו לפרלמנט בספטמבר 2008. כיוון שמפלגתו זכתה ברוב גדול מונה דוש סנטוש ליושב-ראש האספה הלאומית והחזיק בתפקיד זה עד 2010. בשנת 2010 תיקנה האספה הלאומית את חוקת אנגולה, והנשיא שנבחר בהתאם לחוקה החדשה (ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, דודנו של פרננדו דוש סנטוש) מינה את פרננדו דוש סנטוש לסגנו.
שביט סוויפט-טאטל

איום אפשרי על כדור הארץ

מסלולו של שביט סוויפט-טאטל מביא אותו לקרבה יחסית לכדור הארץ. כאשר נצפה בשנת 1992, תאריך המעבר של השביט בפריהליון סטה מהמועד המשוער ב-17 יום. אסטרונומים זיהו אז כי אם מעברו הבא של השביט בפרהיליון, הצפוי ל-11 ביולי 2126, יסטה אף הוא ב-15 יום - השביט יחלוף בקרבה מסוכנת לכדור הארץ בתאריך 14 באוגוסט 2126. בהתחשב בגודלו של השביט (26 ק"מ), גילוי זה עורר חשש בקרב האסטרונומים, ועודד אסטרונום אמריקאי חובב בשם גארי קרונק לחקור את מופעיו של השביט בעבר. קרונק גילה כי השביט נצפה ככל הנראה על ידי אסטרונומים סינים בשנים 69 לפנה"ס ו-188 לספירה. ממצאים אלה הובילו לחישוב מחדש של מסלולו של השביט, והתגלה כי מסלולו של השביט יציב לחלוטין וכי אין כלל איום להתנגשות עם כדור הארץ ב-2000 השנים הקרובות לפחות. החישובים המחודשים הראו כי ב-5 באוגוסט 2126 יחלוף השביט במרחק של 0.153 יחידות אסטרונומיות (כ-23 מיליון ק"מ) מכדור הארץ. הדיווחים בשנת 1992 אודות התנגשות אפשרית של שביט סוויפט-טאטל עם כדור הארץ היו אחד הגורמים להגדרת סולם טורינו, המדרג את הסיכון לפגיעת גופים קרובי-ארץ בכדור הארץ.
בעתיד הרחוק אכן צפוי השביט לעבור בקרבת כדור הארץ. האירוע צפוי להתרחש בשנת 4479, בסביבות 15 בספטמבר, אז יתקרב השביט עד כדי 0.03-0.05 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ (כ-5-7 מיליון ק"מ, כעשירית מהמרחק של מאדים מכדור הארץ), וההסתברות לפגיעה בכדור הארץ נאמדת כ-0.0001%. שביט סוויפט-טאטל הוא גרם השמים הגדול ביותר במערכת השמש שמתקרב באופן מחזורי לכדור הארץ במהירות גבוהה (כ-60 ק"מ/שנייה). התנגשות של השביט בכדור הארץ תהיה חזקה פי כ-27 מפגיעת המטאוריט בכדור הארץ לפני כ-65 מיליון שנה, פגיעה שיצרה את מכתש צ'יקשולוב והביאה להכחדת קרטיקון-שלישון (הכחדת 80% מכלל היצורים על פני כדור הארץ, בכללם הדינוזאורים). לאור נתונים אלה, וחרף הסיכוי הקלוש לפגיעה, תואר בעבר שביט סוויפט-טאטל כ"עצם השמימי המסוכן ביותר הידוע לאנושות".
טירת קנוסה

טירת קנוסה (באיטלקית: castello di Canossa) ממוקמת בקרבת העיירה בעלת אותו השם במחוז אמיליה-רומאניה, צפון איטליה. 
הטירה מוכרת בעיקר בשל הפגישה בין היינריך הרביעי קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור גרגוריוס השביעי שנערכה בין כתליה בשנת 1077 במהלך מאבק האינווסטיטורה בעניין הזכות למנות אנשי דת לכהונות כנסייתיות, ואשר ממנה נגזר הביטוי הליכה לקנוסה.

המבנה

טירת קנוסה ממוקמת במרכזה של שרשרת טירות וביצורים בשיפולי הרי האפנינים, בין בולוניה ופארמה, כ-18 קילומטרים מדרום מערב לבירת המחוז רג'ו אמיליה ועל גבול ממלכת טוסקנה.
הטירה נבנתה בשנת 940 לערך על ידי אדלברטו אוטו, בנו של זיגיפרדו מלוקה נסיך לומברדיה, בפסגתה של גבעה סלעית בגובה 576 מטרים. המתחם כלל מבנה מגורים, כנסייה, ומנזר ל-12 נזירים בנדיקטינים. הטירה הייתה מוגנת בחומה משולשת כאשר בין השתיים התחתונות נבנו מגורי השומרים והמשרתים.

כיום

בשנת 1846 התמוטט ונהרס חלק מן המבנה כתוצאה ממפולת סלעים. בשנת 1878 נרכשה הטירה על ידי ממלכת איטליה אשר הכריזה עליה כעל אתר מורשת לאומי. כיום הטירה עדיין עומדת בהריסותיה אם כי מספר פעולות שימור מנעו את המשך התדרדרות המבנה. במתחם פועל מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הטירה וממצאים ארכאולוגים שהתגלו בשטחה ובין הריסותיה.
מרצדס-בנץ SLR מקלארן

רקע

המרצדס-בנץ SLR מקלארן קיבלה השראה מהמרצדס-בנץ SLR 300 משנת 1955, שהייתה רשומה כמכונית מרוץ מרצדס-בנץ W196 F1. היא הוצגה לראשונה ב-17 בנובמבר 2003. ב-4 באפריל 2008, מרצדס הודיעה שהם יפסיקו את ייצור ה-SLR. דגמי הקופה האחרונים יוצרו בסוף 2007 ודגם הרודסטר (גג נפתח) הופסק בתחילת 2008.

נתונים טכניים

ל-SLR מנוע V8 בעל נפח של 5,400 סמ"ק. המנוע מפיק 617 כ"ס ב-6,500 סל"ד ובעל מומנט של 79.8 קג"מ ב-5,000 סל"ד. 
למרות שימוש בחומרים קלים, המכונית שוקלת 1,750 ק"ג. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.4 שניות.

השוואה

למרות משקלה, צריכת הדלק שלה טובה מזו של הלמבורגיני מורצ'יילאגו הקלה יותר, ומשל אחותה הפחות יוקרתית, למבורגיני גאיארדו, עוד יותר. בתוכנית טופ-גיר הבריטית השוו בינה לבין ה-למבורגיני מורצ'יילאגו LP670-4 SV בעלת משקל של 1,565 ק"ג ובעלת 20 כ"ס יותר מהמרצדס. המרצדס גברה עליה בקצת. באותה תוכנית גם היא התחרתה מול הפורשה קאררה GT, אך היא הגיעה שנייה אחריה. אולם, במסלול ישר ה-SLR מהירה יותר מעל 160 קמ"ש.

722

גרסה חדשה זו הוצגה בשנת 2006. ה-722 מתייחס לניצחון של סטירלינג מוס, נהג מירוצים בריטי ידוע, במכונית מרצדס-בנץ 300SLR עם המספר 722 במירוץ בשנת 1955. 
ה-722 כוללת מנוע עם 640 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 83.7 קג"מ ב-4,000 סל"ד. 
נוספו לה צמיגי 19 אינץ' בעלי חישוקים קלים, נעשו שינויים במתלים, הבלמים הקדמיים הוגדלו וכן נעשו שינויים קלים באורות הקדמיים והאחוריים. 
גרסה זו מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.6 שניות, ולהגיע למהירות מרבית של 336 קמ"ש.

Roadster

גרסת רודסטר (גג נפתח) של ה-SLR הוצגה בספטמבר 2007. הגרסה משתמשת באותו מנוע מוגדש V8 כמו הקופה, עם 617 כ"ס. המכונית מגיעה למהירות מרבית של 334 קמ"ש, ומאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות. 
הגג של גרסה זו עשוי מחומרים חדישים, ואין להם קיפול מתכת בדומה לגרסאות רודסטר של מכוניות אחרות. קיפול הגג לוקח 10 שניות.

Roadster 722 S

זוהי גרסה מוגבלת של 150 מכוניות של ה-722 רודסטר. הגרסה החלה להימכר בשנת 2009. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.6 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 334 קמ"ש.

SLR 722 GT

זוהי גרסה מחוזקת של ה-722. הגרסה נועדה למירוצים. לצורך כך השילו מהגוף שלה 398 ק"ג, והורידו את המשקל שלה ל-1,300 ק"ג. המנוע מפיק 670 כ"ס ובעל מומנט מרבי של 84.7 קג"מ.

סטירלינג מוס

זוהי גרסה מוגבלת של 75 מכוניות, שנקראה של שמו של נהג המרוצים סטירלינג מוס. הדגם עושה שימוש בשיטת נהיגה פתוחה שאינה כוללת גג או חלון קדמי לנהג. ההשראה לגרסה זו הגיעה ממכונית המירוץ 300SLR. זהו הדגם האחרון שנבנה תחת שיתוף הפעולה מרצדס-בנץ ומקלארן, עד שמקלארן הודיעו על גרסה עצמאית משלהם של ה-SLR בשלהי 2010. 
למכונית מנוע מוגדש V8 המספק 640 כ"ס. המהירות המרבית שלה היא 300 קמ"ש עם תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.5 שניות. הגרסה שוקלת כ-200 ק"ג פחות מהגרסה המקורית.
רשימת שימור

רשימת שימור הנה רשימה בה נכללים ניירות-ערך של החברות אשר אינן עומדות בכללי השימור של הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כללי השימור הנם דרישות מינימליות המחייבות חברה ציבורית לעמוד בהן, כתנאי להמשך רישום החברה בבורסה. מטרתם של כללי השימור הוא לעודד את החברות להגדיל ולשמר את ההון העצמי שלהן ואת פיזור מניותיהן בקרב ציבור המשקיעים. אי עמידה באחת מהדרישות הכמותיות למשל, מהווה עילה להעברת נייר הערך לרשימת השימור, ועשויה בשלב מתקדם יותר, אף להביא למחיקתו מהמסחר בבורסה. כללים מסוג זה מקובלים בבורסות רבות בעולם, והונהגו בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 1998. ניירות ערך אשר נכללים ברשימת השימור מסומנים על ידי הוספת האות "ש" לשם החברה ולשם נייר הערך. כאשר החברה מוסרת הודעה, מתווספת המילה "בשימור" לשם החברה.
בנוסף, ניירות ערך המצויים ברשימת השימור נסחרים במסחר רב צדדי פעמיים ביום: בתחילת יום המסחר (שלב הפתיחה) ובסיום יום המסחר (שלב הנעילה) ואינם נסחרים במסחר הדו צדדי הרציף.
רשימת ניירות הערך שברשימת השימור מתפרסמת באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב.