google/wiki40b huggingface dataset:
עאדל עבד אל-מהדי

ביוגרפיה

עבד אל-מהדי נולד בבגדאד למשפחה ממוצא איראני. בשנת 1969 עזב את עיראק לגלות בצרפת, שם עבד בעיתונות הערבית-צרפתית. לאורך צעירותו קיבל עבד אל-מהדי חינוך שיעי אליטיסטי. משנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-80 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית והחל לגבש לעצמו עמדה "קומוניסטית-אסלאמית". בתקופה זו חזר לעיראק והחל להיות מעורב פוליטית.
ב-26 בפברואר 2007 הוא שרד ניסיון התנקשות בו נהרגו עשרה אנשים. ב-2 באוקטובר 2018 מונה לתפקיד ראש הממשלה - מינוי שנכנס לתוקף כשלושה שבועות לאחר מכן.
בריסטול סיטי

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1897. בשנת 1900 הוא אוחד עם הקבוצה היריבה, בדמינסטר אפ.סי (Bedminster), שהוקמה בשנת 1887. הקבוצה הצטרפה ל"דה פוטבול ליג" בשנת 1901. הופעתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה הייתה בשנת 1906, לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה. היא סיימה במקום השלישי בליגה הבכירה באותה עונה. באותה תקופה קיבלה הקבוצה את הכינוי "התינוקות של בריסטול", שבו כונתה עד שנות השלושים. בשנת 1909 הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA, שבו הפסידה למנצ'סטר יונייטד. בשנת 1911 חזר המועדון לליגת המשנה. בשנות ה־20 שיחקה הקבוצה בעיקר בליגה השנייה והשלישית. בשנות השלושים ירדה הקבוצה לליגות הנמוכות. בשנת 1949 מונה הארי דולמן ליו"ר, ובשנת 1950 נבנה אצטדיונה הביתי אשטון גייט. בשנת 1967 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה עם המאמן אלן דיקס. בשנת 1980 חזרה הקבוצה לליגה השנייה. בשנת 2008 הייתה הקבוצה קרובה להעפיל לפרמייר ליג אחרי שהקבוצה העפילה לגמר הפליאוף על העלייה לפרמייר ליג אך הקבוצה הפסידה להאל סיטי. בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה מהליגה השנייה לליגה השלישית באנגליה. בעונת 2015 זכתה באליפות הליגה השלישית וחזרה לצ'מפיונשיפ.
בנימין לנדאו

שירים נוספים

מלבד השירים שבאלבומיו, לנדאו כתב, הלחין ושר שירים רבים נוספים.
עוד בתקופת נערותו הלחין וכתב שיר על מיכל בת שאול שבזה בליבה לדוד המלך המפזז לפני ארון ה'. השיר הוקלט ואף שודר ברדיו המקומי של קריית ארבע, אך שידורו הופסק בשל מחאת רבנים מהיישוב, שראו בשיר זלזול בגדולי האומה.
כמו כן כתב והלחין את השיר "אבאל'ה". השיר הוקלט והופק באלבום של אמני היישוב בת עין.
בתקופת החטיפה של שלושת הנערים הוציא לנדאו שיר (תחילה בעילום שם) בשם "ופדויי השם ישובון".
בשנת תשע"ה (2015) פרסם שיר בשם כנפי רוח (למילותיו של הראי"ה קוק, אורות הקודש א', ס"ה) יחד עם תלמידי ישיבת ירושלים לצעירים לזכר שמונת התלמידים שנרצחו בפיגוע בישיבת מרכז הרב. השיר זכה לפרסום רב וזכה לגרסאות כיסוי שונות.
כמו כן הוציא במסגרת פרויקט ניגון ישראלי את השיר שירו של אבא ("יבנה המקדש"), שכתבה נעמי שמר.
בשנת תשע"ט השתתף לנדאו בפרויקט 'צמאה' ושר באלבום צמאה 5 את השיר "ניגון לשבת קודש", והצטרף להופעה שנערכה בבנייני האומה כחלק משבוע החסידות של צמאה.
בלפור חקק

בלפור מידד חקק (נולד ב-1948), משורר וסופר ישראלי. לשעבר יושב ראש אגודת הסופרים העבריים.

ביוגרפיה

נולד בבגדאד שבעיראק ועלה עם משפחתו לישראל ב-1950. לחקק 2 אחים ושתי אחיות. בילדותו התגורר בבתי סיידוף בירושלים. כבר בילדותם החלו הוא ואחיו הרצל לפרסם את יצירותיהם בעיתוני הילדים, ובהם "הארץ שלנו".
ב-1965 נבחר לחתן התנ"ך העולמי לנוער (אחיו התאום הרצל זכה בסגנות). היה כתב נוער של "מעריב לנוער" (1964–1966). הקים ב-1988 את "קבוצת הסופרים הציונים" שיוזמת ימי התנדבות של סופרים בערי פיתוח ובכפרי ילדים. עסק בחינוך, תחילה כמורה בבתי ספר בירושלים ואחר כך ככותב תוכניות לימודים במשרד החינוך וכמפקח במזכירות הפדגוגית, עד פרישתו (2015).
במשך עשור ניסה עם אחיו להתקבל לאגודת הסופרים, אך ללא הצלחה. לבסוף התקבל לאגודה ובין השנים 2005–2011 כיהן כיושב ראש אגודת הסופרים העבריים (החליף בתפקיד את אחיו התאום הרצל חקק).
בעל תואר ראשון ושני בהצטיינות באוניברסיטה העברית. נשוי ואב לשלושה בנים.
מיתריל

מיתריל (במקור: Mithril) היא מתכת בדיונית מתוך כתבי הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין.
מתכת זו מתוארת כדמוי כסף. לדברי גנדאלף יופי המיתריל אינו גדול מיופיו של הכסף המצוי, אך מאידך יופיו אינו נפגם או נגרע. המיתריל חזקה יותר מפלדה אך הרבה יותר קלה ממנה במשקל. הגמישות של המתכת, כמו גם השימוש שנעשה בה לצורך יצירת תכשיטים, עשויים לרמוז כי קיים דמיון בין מיתריל לבין פלטינה, בעוד חוזקה של המתכת וקלילותה דומים יותר לטיטניום.

מוצאה

המקום היחיד בארץ התיכונה בו ניתן היה לחצוב את המיתריל הוא במוריה, הגמדאים מעם דורין שמוריה הייתה משכנם חפרו עמוק יותר ויותר אל עומק האדמה בניסיון להשיג את המתכת הנדירה. בשנת 1980 לעידן השלישי העירו הגמדים במהלך חפירותיהם בלרוג שחי במעמקי האדמה מאז מפלת מורגות, הבלרוג הרג את מלך מוריה דורין ואת בנו נין הראשון הניס את עם הגמדים ממוריה והחריב את ממלכתם האדירה. כפי שגנדאלף העיר, המיתריל הייתה סיבת עושרם של הגמדים ולכך גם סיבת חורבנם. בסיפורים שלא נשלמו טולקין כותב כי ניתן למצוא את המתכת גם בנומנור ומלך נומנור טר אנקלימון חיפש אחר המיתריל ככל יכולתו.

שריון המיתריל

בספר ההוביט מסופר כי לאחר השתלטות חבורת הגמדים ובראשם תורין צינת-אלון על ארבור (ההר הבודד), העניק תורין לבילבו בגינס "שריון שהיה עשוי פלדה מצופה ועטור פנינים". בשר הטבעות מסופר כי שריון זה עשוי ממיתריל, לאחר חזרתו לפלך, לא השתמש עוד בילבו בשריון זה ולפני צאתו של פרודו מריבנדל אל עבר מורדור נתן לו בילבו את השריון. שריון זה יציל את פרודו כמה פעמים ממות בטוח, פעם במכרות מוריה כאשר טרול מערות התקיף את פרודו עם חנית, ושוב כאשר סארומן תקע בו את סכינו במהלך "טיהור הפלך" שלאחר מלחמת הטבעת. השריון נלקח מפרודו במסעו במורדור על ידי אורקים ובעזרתו ניסה דוברו של סאורון ("פי סאורון") להוכיח כי פרודו בידי סאורון, גנדאלף חילץ את השריון מידיו והחזירו לפרודו לאחר המלחמה.

שימושים

כאמור, המיתריל נדירה מאוד ולאחר חורבן מוריה כמעט ונכחדה מן העולם, אך יש מדי פעם אזכורים לשימושים בה: קסדותיהם של שומרי המצודה אשר במינאס טירית עשויות ממיתריל והן שריד לעוצמה של נומנור משכבר הימים, הכתר אשר רקום על דגלו של אראגורן שהורם על נס בקרב במישורי הפלנור - עשוי אף הוא ממיתריל.
מסופר כי לאחר מפלת סאורון, חישלו גימלי וגמדים מיושבי ארבור, שערי מיתריל לעיר גונדור מינאס טירית במקום השערים שניפץ המלך המכשף.

פשר השם

מקור השם "מיתריל" מגיע משתי מילים בשפת הסינדארין: מית, כלומר "אפור" או "ערפל", ו-ריל, משמעותו "נצנוץ". בשפת הקווניה שמה של המתכת הוא מיסטארילה (במקור: mistarillë). מיתריל נקראת גם "כסף-אמיתי" או "כסף-מוריה". לגמדים ישנו שם נוסף וסודי עבור מתכת זו.
שיער שחור

שיער שחור הוא השיער בעל הצבע הכהה ביותר והנפוץ ביותר, אצל בני אדם. למעשה, זהו צבע השיער של כל האוכלוסיות הילידיות, שאינן צפון אירופאיות או מרכז אירופאיות. אצל יונקים רבים אחרים, מלבד האדם, צבע שיער זה קיים גם כן ואצל חלקם גם שכיח. השיער השחור הוא תכונה דומיננטית מבחינה גנטית (אצל כל היונקים).
באדם, שיער שחור מכיל כמות גבוהה של הפיגמנט אומלנין (בלעז: Eumelanin, סוג של מלנין).
שיער שחור יכול להופיע במגוון מרקמים, לדוגמה חלק או מתולתל. הוא יכול להופיע אצל אנשים בעלי צבעי עור ועיניים מגוונים.

צביעה מלאכותית של שיער לשחור

צביעה מלאכותית של שיער לשחור, מקובלת מסיבות של טעם אישי או אצל מי שמנסה להסתיר שיער שיבה. ישנם גוונים מעט שונים של צבע מלאכותי שחור, אך בניגוד לאנשים שעוסקים בשיער באופן מקצועי (כדוגמת ספרים), מרבית האנשים אינם מבחינים בהבדלים קלים אלה.
שחור סיני הוא גוון שחור ביותר עם ברק כחול שמנסה לחקות את גוון השיער הייחודי למזרח הרחוק.

במקרא ובהלכה

בהלכה, גבר הצובע שיער לבן לשחור לשם התייפות (כמו גם גבר המלקט שיער לבן מתוך שערותיו השחורות) עובר על האיסור "לא ילבש גבר שמלת אשה" (דברים כב,ה). 
בשיר האהבה התנכ"י מופיע השיער השחור כמרכיב ביופי הגברי. הרעיה מתארת לחברותיה את יופיו של דודה-אהובה כשהיא אומרת בין השאר "קוצותיו תלתלים שחורות כעורב" (שיר השירים ה, יא).
במקרא שיער שחור מופיע כאינדיקציה לטהרת נגעי ראש וזקן המכונים נתקים. "ואם בעיניו עמד הנתק ושיער שחור צמח בו, נרפא הנתק טהור הוא" (ויקרא יג,לז).

תשחרת

מהמשנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה י"ב: "הוי קל לראש ונוח לתשחרת", ובהמאירי המוקד כא' נאמר: "מיטב תשחרתי הזוהרת".

על פי אבן שושן, מילה זו סתומה במקורות, ומקורה משוער בלבד. בהקשרים אלה, המשמעות הרווחת מקורה ב"שחור" או ב"שַחַר". כך למשל "בן תשחורת" משמעותו בחור צעיר, ששיערו עדיין שחור וטרם הלבין.

בתרבות

בתת-התרבות הגותית שיער שחור נחשב למאפיין רצוי עקב הסמליות של הצבע השחור. נערות גותיות רבות צובעות את שיערן לשחור או ג'ינג'י.
משפט ברירת זמן העצירה

שימוש

ממשפט זה ניתן להסיק למשל שהילוך מקרי פשוט על \mathbb{Z} הוא נשנה, באופן הבא:
נניח כי ההילוך הוא \left\{ S_n \right\}_{n=1}^{\infty} ומתחיל בנקודה S_0 = 1. נרצה להראות כי בהסתברות 1 ההילוך יגיע לנקודה 0 תוך זמן סופי.
לכל k \in \mathbb{Z} נגדיר זמן עצירה מתאים לו, על ידי \tau_k = \inf \left\{n \in \mathbb{N} \mid S_n = k \right\}. עבור k>0 שלם כלשהו, נחשב את ההסתברות שההילוך המקרי יפגע ב-k לפני שיפגע ב-0. לשם כך נגדיר זמן עצירה חדש \tau = \min \left\{ \tau_0, \tau_k \right\}, ונשים לב כי מהמשפט נובע שמתקיים \mathbf{E} \left[ S_\tau \right] = \mathbf{E} \left[ S_0 \right] = 1.
מצד שני, על ידי חישוב ישיר של התוחלת,
ולכן נובע בסך הכל,
מכאן נובע כי לכל k>0,
ולכן בהכרח \mathbb{P} \left( \tau_0 < \infty \right) = 1, כלומר ההילוך נשנה.
מיילס איירוואן

מיילס M.57 איירוואן (באנגלית: Miles M.57 Aerovan) היה מטוס תובלה דו-מנועי לטווח קצר וזול להפעלה מתוצרת חברת מיילס איירקראפט הבריטית. המטוס תוכנן למשימות תובלה ונוסעים. המטוס זכה הן לשימוש אזרחי והן לשימוש צבאי.

תכנון ופיתוח

המטוס היה בעל כנף עילית ושני מנועים, ומורכב מעץ לבוד, עם חלקים מאשוחית ומתכת. המטוס צויד בכן נסע קבוע בתצורת תלת-אופן ושלושה מייצבים אנכיים (בדומה למיילס מסנג'ר). שני הטייסים ישבו תחת חופת פרספקס גדולה. בצד המטוס ארבעה או חמישה חלונות לנוחות הנוסעים. האיירוואן היה יכול לשאת מכונית משפחתית, אותה ניתן היה להעמיס דרך דלתות דמויות קונכייה בחלקו האחורי. המטוס תוכנן בשנת 1944 ונבנה במפעלי חברת מיילס בוודלי שבברקשייר, ושם הוטס לראשונה על ידי טומי רוז ב-26 בינואר 1945. המטוס יכול היה להגיע למהירות מרבית של 175 קמ"ש ולשאת כטון של מטען. 
הייצור הסדרתי החל בשנת 1946, בעיקר לצרכים אזרחיים, אם כי חילות האוויר של ישראל וניו זילנד עשו בו שימוש צבאי. יצור המטוס הסתיים בסוף שנת 1947. החברה העניקה רישיון לייצר את המטוס בצרפת, אך בסופו של דבר לא הוחל בייצור שם. שני מטוסים שהיו בשימוש חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוסבו, ללא הצלחה, לפיזור דשן מן האוויר. מטוס אחד מדגם 6 שימש למחקר יחס ממדי כנף גבוה של הורל-דובואה בשנת 1957 וסומן HDM.105. באב טיפוס זה הותקנה מאוחר יותר גרסה מוקטנת ביחס 5/6 של מנוע ארמסטרונג סידלי ממבה שיועדה למיילס מרתון.
המטוס האחרון מדגם זה בשירות היה מטוס מדגם 6 שטס באיטליה בשנת 1968.

שירות מבצעי

רוב מטוסי האיירוואן מדגם 3 ו-4 שימשו להטסת נוסעים ומטען, טיסות שכר וטיסות כיף בממלכה המאוחדת ובמזרח הקרוב. חברת Meridian Air Maps הפעילה מטוס שסימנו G-AISF למטרת סקר מן האוויר מאוקטובר 1955 עד שהתרסק בהמראה משדה התעופה של מנצ'סטר ב-29 באפריל 1957.
חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי בדק שני מטוסי איירוואן מדגם 4 בשנת 1950.

בחיל האוויר הישראלי

עמנואל צור רכש באנגליה תמורת 3,500 ליש"ט מטוס איירוואן בריטי שסימונו G-AJWI עבור חיל האוויר הישראלי אשר נכנס לשירות בחיל בטייסת א' ביוני 1948. המטוס, שיכול היה לנחות על מסלולי נחיתה קצרים שאורכם כ-300 מטרים, שימש לתובלה והטסת נוסעים ליישובים נצורים ולעמק המצלבה בירושלים, תוך שהוא חשוף לירי צלפים. בשל צורתו המוזרה כונה המטוס בחיל "הברווזה ההרה".
אומייה אבו חנא

ביוגרפיה

אבו חנא נולדה למשפחה נוצרית בחיפה, בתו של המחנך, המשורר והסופר חנא אבו חנא. למדה בבית ספר קתולי ובתיכון יווני-אותודוקסי. היא למדה באוניברסיטת חיפה ובשנת 1991 סיימה תואר שני באומנות מבית הספר האוניברסיטאי אלטו לאמנויות, עיצוב ואדריכלות  בפינלנד.
שימשה כראש המחלקה לעיתונאות אודיו-ויזואלית בסטדיה הפוליטכנית של הלסינקי  וכמתאמת לענייני רב-תרבותיות במחלקת המחקר של הגלריה הלאומית של פינלנד . היא בעלת טור ב"הלסינגין סנומט" , העיתון הגדול ביותר בפינלנד, ובעבר הייתה מגישת חדשות בערוץ TV2 הפיני.
היא הייתה חברה במועצת העיר של הלסינקי מטעם המפלגה הירוקה של פינלנד. היא אם לבת מאומצת מאפריקה.
בין 2004 ל-2009 הייתה חברה המועצות האומנות של פינלנד. כמו כן הייתה יועצת הגיוון התרבותי של הגלריה הלאומית של פינלנד שכוללת שלושה מוזיאונים. ספרה הראשון פורסם ב-2003.
הסנאט (מצרים)

היסטוריה

מועצת השורא הוקמה בשנת 1980 באמצעות תיקון חוקתי. המועצה הורכבה מ-264 חברים מתוכם 176 חברים נבחרו ישירות על ידי הציבור כחלק מהבחירות ו-88 מונו באופן אישי על ידי נשיא הרפובליקה לתקופה של כ-6 שנים. אך כל 3 שנים חצי מחברי המועצה התחלפו.
במשך השנים עלה לדיון ציבורי דבר חוקיות המועצה והדבר גרם לדיון משפטי בנוגע לחוקתיות של מועצת השורא, הדיון המרכזי בנוגע למועצת השורא היה אמור להתקיים ב-2 בדצמבר 2012 על ידי בית המשפט החוקתי הגבוהה אשר היה אמור להכריז אם לבטל את המועצה או להכשיר את הקמתה, אך בית המשפט דחה את פסק הדין בתגובה למחאות ההמוניות כנגד צעדיו של הנשיא מורסי לאחר פיטורי התובע הכללי, זאת לאחר ההכרזה החוקתית של הנשיא מוחמד מורסי שפורסמה בנובמבר 2012 אשר מונעת את פירוקה של מועצת השורא על ידי הרשות השופטת, בכך מנע מורסי מבית המשפט לבטל את המעמד של מועצת השורא. בית המשפט החוקתי הגבוהה החליט להפנות את התביעה לבית הנציבות של המדינה, שהוא המועצה המייעצת והסמכות הבכירה של בית המשפט החוקתי הגבוה. ב-15 בינואר 2013 מועצת המנהלים של בית הנציבות החלה לבחון את התביעה, ב-10 בפברואר 2013 לאחר שעורכי דין הגישו את המסמכים הדרושים, מועצת המנהלים יצרה דו"ח על המעמד החוקי של חוק הבחירות והחוקית של מועצת השורא. הדו"ח התקבל ב-22 באפריל 2013. ההחלטה הסופית של בית הנציבות היא שהקמתה של מועצת השורא היא בניגוד לחוקה. ביולי 2013 במקביל לההפיכה הצבאית התפטרו 30 חברים ממועצת השורא, ב-5 ביולי 2013 פורקה מועצת השורא ובוטל הבית העליון בפרלמנט.

מבנה המועצה וסמכות

מועצת השורא מנתה כ-264 חברים, שני שלישים (176) מהם נבחרו בהצבעה ישירה, והשליש הנותר מונה על ידי נשיא הרפובליקה. על מחצית מכל החברים נדרש להיות חקלאים או עובדים.
הקיסר האחרון

עלילה

הסרט נפתח בשנת 1950, עם הגעתו של פויי לכלא פושון ברפובליקה העממית אשר הוקמה לאחרונה, כאסיר פוליטי ופושע מלחמה, לאחר שנתפס על ידי הצבא האדום כשברית המועצות נכנסה למלחמה באוקיינוס ​​השקט בשנת 1945. זמן קצר לפני הגעתו לכלא ביצע ניסיון התאבדות.
כעת אנחנו חוזרים בפלאשבק לשנת 1908, כאשר פויי (אז ילד בן 3) מזומן לעיר האסורה, ושם פוגש את הקיסרית הגוססת צה שי, אשר מודיעה לו שהוא יהיה הקיסר הבא. לאחר הכתרתו, פויי מתקשה להתרגל לסביבתו המלכותית, ומבטא את רצונו לחזור הביתה פעמים רבות.
בחלק הבא של הסרט, אנו רואים את חייו של פויי - חלקים מילדותו ומנעוריו, תחת הדרכתו של מורהו, רג'ינלד ג'ונסטון (פיטר או'טול). חלק אחר הוא תקופתו כמלך בוגר יותר, המתאר את שלטונו במדינת החסות היפנית מנצ'וקוו. בנוסף, אנו רואים חלקים מתקופת השבי של פויי בשלטון הקומוניסטי (שם הוא עובר תוכנית של "חינוך מחדש") עד אשר הוא משתחרר בשנת 1958.
החלק האחרון של הסרט מתרחש באמצע שנות ה-60, בשנות המהפכה התרבותית. בשנה זו פויי הוא גנן בעיר הבירה. לאחר יום עבודה, הוא מבקר בעיר האסורה כתייר רגיל ומבקר בארמון. לאחר מכן אנו רואים קבוצת תיירים עוברת בארמון. מדריך הקבוצה מדבר על חייו של פויי בכמה משפטים קצרים ומדבר על כך שמת בשנת 1967.

הפקה

הסרט הופק על ידי ג'רמי תומאס, וצולם בסין (לרבות בעיר האסורה- שם ניתן להפקה חופש אומנותי מוחלט) ובאיטליה בתקציב של 25 מיליון דולר.

הכנסות והפצה

הסרט הוקרן לראשונה ב-18 בנובמבר 1987, והכנסותיו בכל העולם עד פברואר 2007 הן מעל 44 מיליון דולר. בשנת 2009 יצאה גרסת Blu-ray לסרט.
ישעיה ברלין

קורות חיים

ברלין נולד בריגה בירת פלך ליבוניה של האימפריה הרוסית (כיום בירת לטביה) למשפחה יהודית מחסידי חב"ד, בנו של מנדל ברלין, סוחר עצים, ואשתו מרי (לבית וולשונוק). בילדותו חי בריגה ובפטרוגראד (סנקט פטרבורג), כשהוא עד למהפכה הרוסית ב-1917, והגיע עם משפחתו לבריטניה ב-1921. בבריטניה למד בבית ספר פרטי – סיינט פול'ז סקול, ואז בקורפוס קריסטי קולג' באוקספורד, שם למד לימודים קלאסיים, פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה. הוא נשאר באוקספורד כל חייו, מלבד בתקופה שבה עבד בשביל שירותי המודיעין הבריטי בניו יורק (1940–1942), בשגרירות הבריטית בוושינגטון הבירה (1942–1945) ובמוסקבה (1945–1946). ב-1956 נשא לאשה את אלין האלבאן.
ישעיה ברלין היה היהודי הראשון שקיבל מלגת הצטיינות מ"אול סולס קולג'", אוקספורד. הוא היה הנשיא המייסד של קולג' וולפסון באוקספורד, ומ-1957 ל-1967, שימש כפרופסור לתאוריה חברתית ופוליטית באוניברסיטת אוקספורד. הוא נעשה לאביר ב-1957, קיבל את אות מסדר ההצטיינות (Order of Merit) ב-1971, והיה הנשיא של האקדמיה הבריטית מ-1974 ועד 1978. בשנת 1979 זכה בפרס ירושלים, המוענק לסופר העוסק בחירות הפרט בחברה. מכותבי האנציקלופדיה העברית.
בול העימות פולין-גרמניה הנאצית

ערב מלחמת העולם השנייה הנפיקה פולין בול דואר שעורר את זעמה של שכנתה, גרמניה הנאצית, וחייב את פולין לבטל את הבול ולתקן את ההנפקה.

מעמדו של בול דואר

בול דואר הוא מסמך רשמי המונפק לרוב על ידי מדינה ריבונית ומשקף את עמדותיה הפוליטיות, התרבותיות והדתיות. הנפקת בול כמוה כפרסום של הצהרה רשמית ופומבית, ותוכנו עלול להיתקל בתגובה נזעמת של מדינה אחרת הרואה עצמה נפגעת מהמסר המובע בבול. קיימות דוגמאות רבות להנפקות פוגעניות שכאלו, ובאחד מאירועים אלו היו מעורבות פולין וגרמניה.

הנפקת הבול

ביום 11 בנובמבר 1938, לרגל מלאת 20 שנה להכרזת עצמאותה של פולין, הנפיקה ממשלת פולין סדרה בת 13 בולים שהוקדשו לאירועים מרכזיים מן ההיסטוריה הפולנית. על אחד מן הבולים, שערכו הנקוב היה 15 גרושי, שולבו דמויותיהם של המלכה ידוויגה ושל המלך ולדיסלב השני. בתחתית הבול, על הרצפה למרגלות הזוג המלכותי, שולבו שתי חרבות מצולבות ועליהם מוטלת קסדה. חפצים אלו נועדו לסמל את ניצחונו של המלך הפולני ולדיסלב השני על אבירי מדינת המסדר הטבטוני בקרב גרונוולד. בקרב זה, שנערך בשנת 1410, נחלו האבירים הגרמנים תבוסה מוחצת, שבעקבותיה נאלצו להחזיר שטחים נרחבים לשליטה פולנית.

העלבון הגרמני

הנפקת הבול התקבלה בגרמניה הנאצית בתחושת עלבון צורב. הנאצים החשיבו את עצמם כיורשיהם של האבירים הטבטונים, וראו בבול איום מצד ממשלת פולין והצהרה על כוונתם להשתלט על שטחים גרמניים. סביר כי ה"עלבון" הגרמני היה חלק משורה של ניסיונות לצייר את פולין כמדינה תוקפנית שיש להתגונן מפניה, ונועד להצדיק את מרוץ החימוש של גרמניה הנאצית. הנאצים פנו בתלונה רשמית אל איגוד הדואר הבינלאומי ודרשו לפסול את הבול הפוגעני של הפולנים.

ההנפקה המתקנת

ממשלת פולין חששה מאוד משכנתה התוקפנית, והעדיפה שלא להצטייר כמי שמתגרה בגרמניה הנאצית. הפולנים ביטלו את הבול המעליב, והנפיקו במקומו בול חדש בעיצוב דומה, תוך הסתרת החרבות והקסדה שלמרגלות המלך והמלכה. פריטי השלל שעוררו את זעמם של הגרמנים כוסו בבול החדש בפס מעוטר שהסתיר את רצפת החדר. 
הבול החדש הונפק ב-2 במרץ 1939, כחצי שנה לפני המועד בו פלשו הגרמנים לתוך פולין ופתחו בכך את מלחמת העולם השנייה.

אחרית דבר

בתום מלחמת העולם השנייה, כחודש לאחר כניעתה של גרמניה הנאצית, שבה והנפיקה ממשלת פולין בול שהוקדש לניצחון הפולני בקרב גרונוולד. בהנפקה זו לא הסתפקו הפולנים בשתי חרבות וקסדה כרמז לטבטונים שנהרגו בקרב, אלא ציירו במפורש לוחם פולני הרומס ברגלו את גווייתו של לוחם טבטוני השרוע הרוג על גבו. 
בשנת 1960, לרגל מלאת 550 שנה לקרב גרונוולד, הנפיקה פולין מספר בולים נוספים שנועדו להדגיש את חשיבותו של קרב זה בתולדות המדינה הפולנית.
אלווירה מטורו

ביוגרפיה

אלווירה נולדה בשנת 1038 או 1039 בעיר לאון. אביה היה פרננדו הראשון, מלך לאון. אמה הייתה סאנצ'ה מלאון, בתו של אלפונסו החמישי, מלך לאון. הייתה לה אחות מבוגרת בשם אוראקה אח גדול בשם סנצ'ו ושני אחים צעירים: גרסיה ואלפונסו.
ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו. אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה. סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה. ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה. הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד. לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. כעת הכריז סנצ'ו מלחמה על אלווירה וכבש את עירה טורו. נדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. אולם בקרב נגד אוראקה סנצ'ו הובס ואלפונסו חזר ותפס את השלטון. אלווירה חזרה לשלוט בטורו בשמו.
מקורות מסוימים מציינים שאלווירה הייתה נשואה, אולם הדבר אינו ודאי. אלווירה נפטרה ב-15 בנובמבר 1099 והורישה את מרבית רכושה לכנסייה. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אוראקה ואחיה גרסיה.
תרומת דם

תרומת דם היא לקיחה של דם מאדם לשם נתינתו או נתינת תוצריו, באמצעות עירוי דם, לאדם אחר. תרומת הדם מתבצעת במנות של 450 מ"ל + 3 מבחנות לבדיקת סוג הדם וכן שהדם אינו נגוע באיידס, בצהבת, או בעגבת.
עירוי דם הוא תהליך שבו מבוצעת העברת דם או מרכיביו מאדם בריא אל אדם הזקוק לתוספת לנפח הדם בשל דימום או למרכיבי דם מסוימים בשל ירידה באיכות הדם. מנות הדם לעירוי נלקחות מאנשים אחרים, באמצעות תרומת דם.

שמירה על בריאות התורם

כדי שלא לפגוע בבריאות התורם, ניתן לתרום מדי שלושה חודשים.
תרומת הדם מותנית ברמת המוגלובין בין 12–16 לנשים ובין 13–18 אצל גברים, הנבדקת באמצעות דקירת אצבע. בעבר נערכה הבדיקה רק אצל נשים וצמחונים משום שנשים מאבדות דם במהלך הווסת וצמחונים אינם אוכלים בשר וכתוצאה מזאת יכולה להיות ירידה ברמת המוגלובין.]

ההליך

במהלך תרומת הדם (ומעט לאחריה) מוצב התורם בשכיבה. לקיחת הדם לוקחת כ-12 דקות בממוצע. על התורם להרבות בשתיית מים ושתייה מתוקה, וכן לאכול לפני התרומה ואחריה, כדי לשמור על נפח הדם והנוזלים בגוף, על רמת הסוכר בדם וכן גם על לחץ דם תקין לפני התרומה ובמהלכה. מנת דם סטנדרטית מכילה 420 מ"ל.
על מנת שלא יורגש מחסור במנות דם, נדרשים 40 תורמים לכל 1,000 איש באוכלוסייה.

תועלת רפואית

עוד בעת העתיקה הייתה הקזת דם נחשבת כמועילה לבריאות.
תרומת הדם מעודדת את מח העצם להפיק תאי דם חדשים בקצב מוגבר, כדי לפצות על החוסרים שנגרמו מתרומת הדם. במהלך חידוש החוסרים נוצרים תאים שמטרתם לספק לגוף הגנה מפני וירוסים ובקטריות, ולכן מי שתורם דם בקביעות חסין יותר למחלות ובעל מערכת חיסונית עמידה יותר. בנוסף, הסיכוי של מי שתורם דם בקביעות להישאר בחיים לאחר שטף דם מאסיבי גבוה יותר משל מי שאינו תורם, מכיוון שהגוף כבר "מאומן" במצבים של איבוד דם ויודע להתמודד איתם באמצעות מילוי מואץ של החוסרים.
נמצא כי אלו שתרמו דם לפחות פעם בשנה הראו תוצאות טובות יותר בבדיקות להעמסת סוכר לאבחון סוכרת, וכן כי תרומת דם מפחיתה את הסיכון ללקות במחלות לב. אלה שתורמים דם בקביעות חיים בממוצע חמש שנים יותר מאלו שאינם תורמים, מכיוון שהמערכת החיסונית שלהם חזקה יותר ומכיוון שתאי האורגניזם שלהם חדשים יותר בזכות הזרמת כדוריות הדם החדשות.
סורג (בית המקדש)

הסורֵג היה מחיצת אבנים נמוכה שניצבה סביב אזור בית המקדש, בבית המקדש השני, ושובצו בה כתובות אזהרה - איסור כניסה בשפות שונות לגויים שביקשו להיכנס אל התחום המקודש. פנימה לסורג עבר החיל - חומת העזר לחומת העזרה במקדש. מכל הכתובות שרדו רק שתיים - אחת שלמה, שהתגלתה על ידי שארל קלרמון-גנו ומוצגת במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול, ואחת שבורה במוזיאון ישראל בירושלים.

מטרת הסורג

הסורג נועד לסמל את הגבול בין אזור הר הבית, שאליו מותר לטמאי מת וללא-יהודים להיכנס, לבין אזור החיל, שאליו אסור להם להיכנס. על מנת לאכוף חוקים אלו, הוצבו סביב הסורג עמודים ועליהם כתובות בלטינית ויוונית, המודיעות שאין ללא-יהודים להיכנס למקדש, ודינו של הנכנס הוא מוות. הידיעות על כתובות אלה מגיעות מספרי יוסף בן מתתיהו, אשר מדבריו גם עולה כי הרומים איפשרו לקיים גזר דין זה הלכה למעשה. כך מובא בנאומו של טיטוס, מעט לפני חורבן בית שני :
וטיטוס כעס מאוד על הדבר הזה והרבה לדבר קשות אל אנשי יוחנן, בקראו אליהם לאמור: הוי נבלים טמאים, האם לא הקימו ידיכם את הסורג הזה מסביב לקודש? האם לא העמדתם בסורג את העמודים האלה אשר נחרט עליהם בכתב יווני ובכתבנו, כי לא יהין איש זר לעבור את המחיצה הזאת? והאם לא מילאנו אנו את ידיכם להמית את כל העובר על הדבר הזה, אף אם יהיה אזרח רומא?...
— מלחמות היהודים ו, ב, ד
בעבר, פקפקו החוקרים בנכונותו של מידע זה, אך בשנת 1871 גילה המלומד הצרפתי שארל קלרמון-גנו אבן מעין זו שסיפר עליה יוסף. על האבן יש כתובת ביוונית, האומרת: "איש נוכרי לא ייכנס לפנים מן המחיצה המקיפה את המקדש ולחצר המוקפה, ומי שייתפס יתחייב בנפשו ודינו למיתה". קטע מלוח נוסף מעין זה נמצא בשנת 1935, אגב סלילת כביש בירושלים.

צורת הסורג

לא ברור מה הייתה צורתו של הסורג. על פי עדות יוסף, הוא היה עשוי מאבנים, והמחיצה הייתה "כלילת יופי במלאכתה". היו שפירשו שהוא היה עשוי בצורה מסוימת של אבנים לסירוגין, כעין מעשה רשת, כמרומז מן השם "סורג", וכמרומז אצל יוסף, שהיה ייחוד בעשיית המחיצה.
על הסורג היו שלטים בשפות רבות בנוסח: "איש נכרי לא יכנס לפנים מן המחיצה המקיפה את המקדש ולחצר המוקפה. ומי שיתפס יתחייב בנפשו ודינו למיתה"

גובה הסורג

על גובה הסורג ישנן עדויות סותרות. ברור שהיה נמוך, אך על פי המשנה במסכת מידות היה גובהו רק עשרה טפחים (כ-75–100 ס"מ), ואילו על פי יוסף היה גובהו שלוש אמות (כמטר וחצי). ייתכן כי חז"ל רצו למסור רק על הגובה המינימלי מבחינה הלכתית, בעוד יוסף מסר על הגובה בפועל.

הפרצות בסורג

על פי המשנה, היו בסורג שלוש-עשרה פרצות שפרצום מלכי יוון, ושאותם חזרו וגדרו מאוחר יותר. היו ששיערו שהיוונים פגעו דווקא בסורג, משום שהוא מסמל את ההגבל של כניסת גויים לתחום המקדש, דבר שלא ראו בעין יפה. דבר דומה מסופר בספר חשמונאים א' (ט, נד):
...ובשנת שלוש וחמישים ומאה, בחודש השני ציווה אלקימוס (כהן גדול מתיוון) להרוס את חומת חצר המקדש הפנימית, ויהרוס את מעשי הנביאים. ויחל להרוס... וייבטלו מעשיו...
.
היו שפירשו שמדובר על הריסת הסורג ("מעשי הנביאים"), ועל כך שהוא התחיל להרוס אך לא הצליח לסיים.
אגודת הסטודנטים אוניברסיטת חיפה

מאבקים בולטים

אגודת הסטודנטים החיפאית הייתה אחת האגודות הבולטות במאבק החברתי של קיץ 2011 והייתה חלוצה בהקמת גזרתה הצפונית של המחאה.
פעולת מחאה בולטת נוספת הייתה בנובמבר, 2011, עם ייקור מחירי הקפיטריות באוניברסיטת חיפה. האגודה יזמה מחאה שזכתה לשם "חרם הקפיטריות", במהלכה הציבה דוכני חלוקת קפה ומזון לצד כל קפיטריה בקמפוס. המחאה זכתה להצלחה ומחירי הקפיטריות ירדו. בנוסף קיבלה האגודה אישור מהנהלת האוניברסיטה להפעיל קפיטריה במחירי עלות לסטודנטים, אשר בשנת הלימודים 2013-2012 הורחבה למתחם הסעדה שלם. בעקבות פרסום המחאה בערוצי התקשורת, אגודות סטודנטים רבות פתחו במחאות דומות ברחבי הארץ.

החברה הכלכלית "יוזמה"

"יוזמה", החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים, הוקמה על מנת ליצור ערוץ הכנסות שישמשו את האגודה בפעילותה למען סטודנטים. החברה הכלכלית עוסקת בתחומי השיווק וההפקה ומופקדת בין היתר על הפקת אירועי האגודה כמו יום הסטודנט. כמו כן, מפעילה החברה הכלכלית את בית הקפה ובית הדפוס של האגודה, ואחראית על תפעול אולם האירועים שהושק ב-2014 בבית הסטודנט.