google/wiki40b huggingface dataset:
הרברט ארהרדט

קריירת מועדונים

ארהרדט העביר את רוב הקריירה שלו במועדון הבווארי גרויטר פירט, והעביר במועדון 14 שנים, לפני הקמת הבונדסליגה. בשנת 1962 חתם ארהרדט בבאיירן מינכן, שם שיחק שנתיים עד לפרישתו בשנת 1964. ארהרדט שיחק בכל עמדות ההגנה ובקישור האחורי, והצטיין בכולן.

קריירה בינלאומית

לארהרדט 50 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שער אחד. ארהרדט ייצג את גרמניה המערבית בשלושה מונדיאלים. במונדיאל 1954 היה חלק מהסגל של גרמניה המערבית שזכה בטורניר לאחר ניצחון 3-2 במשחק הגמר על נבחרת הונגריה, אך לא שיחק כלל במונדיאל זה. מאמנו ספ הרברגר תכנן להפתיע ולהשתמש בו במשחק הגמר במקום ורנר קולמאייר, אך זנח את הרעיון ונשאר עם הרכב זהה להרכב שפתח בחצי הגמר מול נבחרת אוסטריה. במונדיאל 1958 הפך ארהרדט לשחקן משמעותי הרבה יותר, אך ספג תשעה שערים במצטבר בחצי הגמר בהפסד 3-1 לנבחרת שוודיה ובמשחק על המקום השלישי בהפסד 6-3 לנבחרת צרפת. במונדיאל 1962 ארהרדט שוב היה בסגל של גרמניה המערבית, אך הנבחרת הודחה ברבע הגמר מול נבחרת יוגוסלביה לאחר הפסד 1-0. לאחר מונדיאל 1962, ארהרדט לא שיחק עוד בנבחרת. בין השנים 1959 ל-1962 שימש ארהרדט כקפטן הנבחרת, תפקיד בו החליף את הלמוט ראן. לאחר פרישתו של ארהרדט מהנבחרת, מונה במקומו האנס שפר לקפטן.
ארמיית המשמר המשוריינת הראשונה

הקמה ראשונה ופירוק

הוקמה לראשונה ביולי 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה על בסיס מפקדת הארמייה ה-38, ומפקדה היה קיריל מוסקלנקו. עם הקמתה כללה הארמייה שני קורפוסים משוריינים (13 ו-28), בריגדת טנקים עצמאית ה-158 ושתי דיוויזיות חי"ר (131 ו-399). בנוסף לכך כללה הארמייה יחידות הנדסה קרבית, חיל קשר, חיל רפואה ועוד. בסוף יולי היא קיבלה תחת פיקודה קורפוס טנקים נוסף, ה-23 ומספר יחידות נוספות.
הארמייה הוטלה למערכה באזור הדון בסוף יולי, לפני שהושלם הליך הקמתה, במסגרת המאמץ לבלום את התקדמות הצבא הגרמני לכיוון העיר סטלינגרד, וסופחה לכוחות חזית סטלינגרד החדשה. היא ספגה אבידות כבדות במהלך נסיונותיה הכושלים לבלום את התקדמות הארמייה השישית הגרמנית ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון, והפיקוד הסובייטי נאלץ לפרק את מפקדתה בראשית אוגוסט, ולספח את מה שנותר מיחידות הארמייה לארמיות האחרות של החזית.

הקמה מחודשת

הארמייה הוקמה מחדש בראשית פברואר 1943 על בסיס מפקדת הארמייה ה-29 תחת פיקודו של מיכאיל קטוקוב, ששימש כמפקדה עד לתום המלחמה. היא כללה בעת הקמתה את קורפוס הטנקים ה-6, את הקורפוס הממוכן ה-3, בריגדת טנקים עצמאית, 4 רגימנטים משוריינים עצמאיים, 3 חטיבות סקי ויחידות נוספות.
ב-28 באפריל 1943 סופחה ארמיית הטנקים הראשונה לחזית וורונז' ולקחה חלק פעיל בקרב קורסק עד סוף יולי 1943. היא מילאה תפקיד מרכזי בבלימת המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק. בראשית אוגוסט הועברה הארמייה לחזית האוקראינית הראשונה והשתתפה במתקפה הסובייטית בצפון אוקראינה במערכת החורף של 1943/1944. בעקבות הצטיינותה בקרבות קיבלה הארמייה באפריל 1944 את עיטור הדגל האדום ושמה שונה לארמיית המשמר המשוריינת הראשונה.
במערכת הקיץ של 1944, לקחה חלק במבצע לבוב-סנדומייז' בצפון מערב אוקראינה, שהחל זמן קצר לאחר פתיחת מבצע בגרטיון בבלארוסיה. הארמייה התקדמה 300 ק"מ, הבקיעה דרך כוחות הוורמאכט שהוצבו מולה, והגיעה עד לנהר הוויסלה מדרום לוורשה.
לאחר מנוחה והצטיידות מחדש, הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית הבלארוסית הראשונה ובשלבי הסיום של המלחמה השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות, ובכלל זה במבצע ויסלה-אודר ובקרב ברלין.
במהלך הקרבות כ-80,000 מחייליה קיבלו עיטורי גבורה ו--117 חיילים קיבלו את אות גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה, נותרה בגרמניה ככוח כיבוש שהפך עם הזמן לחיל מצב קבוע של כוחות ברית ורשה.
תחרות העל בבילבאו

תחרות העל בבילבאו הייתה תחרות על בשחמט שנערכה מדי שנה החל מ-2008 בבילבאו, שבספרד. מטרתה הייתה ליצור סדרת תחרויות שחמט בדומה לתחרויות גראנד סלאם בטניס. 
 לאחר משא ומתן שנמשך מעל לשנה סוכם על סדרה של תחרויות שתכלול את בילבאו, לינארס, M-Tel בסופיה, בירת בולגריה, וטאטא סטיל בהולנד.
התחרות התקיימה בשיטת ליגה הכוללת מפגש כפול בין שישה שחמטאים. בהתאם לחוקים היה אסור להציע תיקו לפני שהסתיימו 30 מהלכים. ניתנו 3 נקודות עבור ניצחון ונקודה בודדת עבור תיקו.
בשנים 2011 ו-2012 התחרות פוצלה בין בילבאו לבין סאו פאולו, שבברזיל.
גבינה צהובה

גבינה צהובה (מגרמנית: Gelberkäse) הוא שם גנרי המקובל בישראל למספר סוגי גבינות קשות, בעלות צבע אחיד הקרוב לצהוב (באופן טבעי או בשל הוספת צבעי מאכל), כגון מותגי הגבינות "עמק", "גלבוע", "נעם" ועוד. בגבינות אלה שיעור הלחות 40%–50% מים. הן מוצקות, אך נחתכות בקלות בסכין וניתנות לפריסה במכונת חיתוך.
המונח "גבינה צהובה" מקורו בתרגום מילולי מגרמנית], ונעשה שגור בעברית הישראלית, ונפוץ במתכונים בעברית, אך אינו בשימוש בשפות אחרות, למעט גרמנית.

מקור הצבע

פרות הרועות עשב מניבות חלב המכיל בטא-קרוטן, חומר מסיס בשומן ובעל צבע כתום. לחלב פרה צבע צהבהב בהיר משתי סיבות: אחוז השומן בחלב וריכוז הבטא-קרוטן בתוכו נמוכים; השומן בחלב מצוי בטיפות זעירות (globule) עטופות קרום המחזיר אור ומעניק לחלב את צבעו. גבינות קשות מכילות שיעור שומן גבוה, וכן מבנה טיפות השומן בהן נהרס בתהליך הייצור, ולכן צבען עז יותר.
פרות הניזונות מתערובת מניבות חלב לבן, והגבינות העשויות ממנו לבנות גם כן, על-כן מוספים לגבינות הקשות המיוצרות בישראל צבע מאכל - אנאטו או בטא-קרוטן. גבינות מחלב תאו, עז וכבשה לבנות בכל מקרה.

היסטוריה

גבינת "עמק" (גבינה מסוג אדם מתוצרת תנובה), הייתה הגבינה הקשה הראשונה שיוצרה בישראל, ונחשבה למוצר בסיסי לפחות עד שנות השמונים של המאה ה-20. היא נמכרה בפרוסות ובגושים והייתה נפוצה במטבחים קיבוציים וצבאיים ובמרכולים השיתופיים שדרכם בעיקר שווקו מוצרי מזון. היא נקראה "גבינה צהובה" כדי להבדילה מסוגי גבינות אחרים שהיו זמינים (כגון גבינה ניגרת המוכרת כגבינה לבנה, גבינת קוטג', גבינה מותכת). כינוי זה ממשיך להיות בשימוש גם לאחר כניסת מגוון רחב של סוגי גבינות מייצור מקומי ומייבוא לשוק הישראלי.
נמכרים גם תחליפי גבינה צהובה, הדומים בטעמם ובמראם לגבינה צהובה, אך מיוצרים מרכיבים צמחיים או מחלב רזה בתוספת שמן צמחי.
נועם קניאל

נועם קניאל (מחוץ לישראל מוכר בשמו הפרטי "נועם"; נולד ב-18 באוגוסט 1963 בישראל) הוא זמר ומלחין ישראלי החי היום בצרפת, שנחשב בילדותו לילד פלא. הוא הילד הראשון בישראל שהוציא תקליט אריך-נגן.

קורות חייו

קניאל נולד בתל אביב. אביו היה הפסנתרן והמלחין אלי קניאל, יליד מצרים. קניאל התחיל לשיר ב-1971 בגיל 8 והתפרסם כשזכה במקום השני בפסטיבל שירי ילדים השני באותה שנה עם השיר "גלי", שכתבו אהוד מנור וקובי אשרת, והפך בביצועו ללהיט גדול. 
בעקבות הצלחתו בפסטיבל הוא החל לשיר כילד במועדונים, שיחק בהצגה "אני שאיש לא מכיר" וביצע את השיר "מודה אני לפניך" בפסטיבל הזמר המזרחי של 1973, שיר שזכה גם לגרסה של עדנה לב שגם זכתה להצלחה.
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים, נקרא קניאל לשיר מול החיילים יחד עם מייק בראנט, שהצליח מאוד בצרפת. בראנט האמין כי קניאל יכול לפתח קריירה מצליחה בצרפת, ושכנע את המפיק חיים סבן להביאו לשם כדי להקליט שירים. למרבה הפלא, השיר הראשון שהקליט בצרפת, "Difficile de Choisir", נכנס היישר לפסגת המצעדים. בשנים 1972–1978 הוציא קניאל בצרפת כמה סינגלים, הבולטים שבהם "Viens Maman on Va Danser" "Une Maman", "Lollipop", וכן שני אלבומים.
ב-1973 הוא הוציא בארץ תקליט בעברית שכלל את הלהיט "אמא שלי".
בשנת 1975 הוציא קניאל אלבום ביפן שבו שר 12 שירים ביפנית. הוא החל בסדרת מופעים, הראשון בטוקיו, וכן ביוהנסבורג ובמקומות אחרים בעולם.
בשנת 1978 ביצע את שיר הנושא של סדרת האנימה Goldorak, הראשונה ששודרה בצרפת. השיר זכה להצלחה גדולה והסינגל נמכר ביותר מ-4 מיליון עותקים עד תום שידור הסדרה.
בסוף אותה שנה עבר קניאל עם הוריו ללוס אנג'לס שבארצות הברית, למד שם בבית ספר למוזיקה וכתב פסקולים לסדרות טלוויזיה. קניאל עבד יחד עם חיים סבן ושוקי לוי, שעברו גם הם לארצות הברית. סבן ולוי הפיקו שורה של סדרות אנימציה וקניאל ביצע עבורן את שירי הנושא.
בשנת 1980 כיכב קניאל בסרט הישראלי "כוכב השחר", שבו שיחק נער-זמר שאפתן שמנסה לעזור לאביו הדייג העני. הסרט, בבימויו של עקיבא ברקין, והשירים שבו לא זכו להצלחה.
בשנת 1988 הקליט את השיר "הפרפר שלי", לזכר אשתו קירה שמתה מסרטן בהיותה בת 23 ב-1987. לאחר מכן הפסיק כמעט לשיר ולהקליט.
לאחר היעדרות של יותר מעשור חזר קניאל לתחום המוזיקה כמלחין לאמנים ולסדרות טלוויזיה, אך הקריירה שלו דעכה והוא לא הצליח בקריירה מוזיקלית כמבוגר. הוא עבר לפריז ועוסק כיום בהלחנה וכתיבת שירים לזמרים בצרפת. ב-1998 חבר עם ג'וני ויליאמס ולואיס אלמנט להרכב בשם "מירנדה", תערובת של טכנופופ ודאנס פיוז'ן.
הוא תרם את קולו לפתיח של סדרת הטלוויזיה קוד ליוקו.
קניאל מתגורר בפריז עם בת זוגו.
יהודית ברוניצקי

יהודית (דיתה) ברוניצקי (נולדה ב-29 בדצמבר 1941) היא יזמת ומנהלת ישראלית, מייסדת חברת אורמת, כלת פרס ישראל לתעשייה לשנת 2018.

ביוגרפיה

ברוניצקי נולדה בישראל, בתם של מרים ומדרכי וונדר שעלו מפולין. אמה עבדה בבית חרושת עלית ואביה היה מנהל ייצור במפעל ועבד בחנות ברגים בבעלות המשפחה. היא גדלה בשכונת בורוכוב בגבעתיים, הכירה את בעלה, מהנדס המכונות יהודה ברוניצקי כששירתה כחיילת במהלך צעדת ירושלים והם נישאו ב-1961.
ב-1965 הקימו בני הזוג את מפעל אורמת טורבינות ביבנה. בשנת 1966 הצטרף לחברה יוסף שידלובסקי שרכש 50% ממניותיה. המפעל ייצר טורבינות אותן ייצא למדינות רבות ברחבי העולם, בהמשך נהנתה החברה מגידול בפעילות ייצוא טורבינות השמש כתוצאה מהגידול במחירי האנרגיה בעקבות משבר האנרגיה העולמי. במקביל לפעילותה הקימה החברה את בית הספר המקצועי אורט-אורמת מרשת אורט. ברוניצקי כיהנה כמנכ"לית אורמת בשנים 1991 עד יוני 2014, בשנות כהונתה הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וחברת הבת אורמת טכנולוגיות הונפקה בבורסת ניו יורק, ברוניצקי הובילה אסטרטגיה של רכישת תחנות כוח ומכירת אנרגיה בעיקר על בסיס אנרגיה גאותרמית והצטיינה בנושא מימון פרויקטים. ב-2014 פרשה מכהונתה כמנכ"ל הקבוצה, היא המשיכה לכהן כדירקטורית עד פרישתה בנובמבר 2015. ברוניצקי כיהנה לאורך השנים בדירקטוריון של חברת אורבוטק שצמחה מהחממה הטכנולוגית של אורמת, בדירקטוריון מנועי בית שמש וכיהנה בתפקידי ניהול שונים בקבוצות הבת של החברה.
בשנים 1994 עד 2001 הייתה חברה בוועדה המייעצת לבנק ישראל. ב-1978 זכתה יחד עם בעלה בפרס התעשייה, היא הקימה עמו את מרכז ברוניצה ליזמות וחדשנות בטכניון ולשניים הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מהמוסד.
ברוניצקי בוגרת תואר ראשון במדע המדינה וספרות צרפתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אם לשלושה ילדים.
ויירושוב

תולדות היישוב

במאה ה-15 הוענקו לויירושוב זכויות עיר, ובשנת 1676 נבנו בה כנסייה ומנזר. בשנת 1870 הורדה העיירה למעמד של כפר, אך בשנת 1919 הושבו לה זכויות העיר.

יהודי ויירושוב

יהודים ראשונים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-16, כאשר התבצע גירושם של יהודי ויילון הסמוכה. בשנת 1857 היוו יהודי היישוב כ-41% מכלל תושביו. מהמאה ה-19 פעלו בעיירה חסידויות שונות. משנת 1891 ועד 1914 כיהן כרב בעיירה שאול משה זילברמן, אשר הפעיל ביישוב ישיבה נודעת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרגו 13 יהודים מהעיירה כתוצאה מהפגזות הצבא הגרמני, ובמהלך ביזה שערכו הפולנים המקומיים בבתי ובחנויות היהודים בעיירה, חולל גם בית הכנסת בה. בין מלחמות העולם הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, וחלקם הגיעו לכדי פת לחם. בד בבד, התגברה בעיירה הפעילות הציונית, כאשר המפלגה הבולטת ביישוב הייתה המזרחי. זאת, לצד פעילות של אגודת ישראל. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, למעלה ממחצית מתושביה.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רצחו כמה עשרות מיהודיה, וביצעו מעשי שוד ביתר האוכלוסייה היהודית בה. בנובמבר 1939 נאסרו נכבדי הקהילה היהודית, ושולחו לבית סוהר ליד לודז'. בד בבד, מונה בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר להם תשלומי כופר. מאביב 1941 החלו להישלח יהודים מהעיירה למחנות עבודה באזור פוזנן.
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל. לגטו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-2,000 איש, ובמקביל שטחו צומצם בהדרגה, תוך התפתחות תנאי צפיפות ורעב בו.
ב-21 עד 23 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה כוחות ס"ס ומשטרה. יהודי הגטו רוכזו בתוך הכנסייה המקומית ובמבנה נוסף, תוך רצח 107 יהודים בשעת האקציה. לאחר סלקציה נלקחו מספר מיהודי העיירה לגטו לודז', והיתר נלקחו במשאיות למחנה ההשמדה חלמנו.
מלתעות (סרט)

העלילה

הסיפור, המבוסס על תקיפת הכרישים בניו ג'רזי בשנת 1916 , מתאר את האימה האוחזת בתושבי עיירת נופש באי אמריקני (הסרט צולם על חופי האי מרתה'ס ויניארד) בקיץ לנוכח התקפותיו הקטלניות של כריש לבן ענק ממדים הפוקד את חופיה. מרטין ברודי, השריף של העירה, מנסה להגן על המתרחצים בחוף באמצעות סגירתו אך נתקל בסירוב מועצת העירייה, אשר חוששים להזהיר את האנשים בנוגע לסכנה, מהפחד לאבד תיירים ואת מקור ההכנסה העיקרי שלהם בתקופה זו של השנה. מרטין לוקח על עצמו את המשימה להרוג את הכריש, בעזרתם של מאט הופר, ביולוג ימי צעיר ושל קווינט הזקן, מומחה לכרישים. השלושה יוצאים על סירתו של קווינט כדי לחפש את הכריש, אשר מופיע ומוביל לטביעתה של הסירה. ניסיונו של הופר להחדיר לחיה רעל קטלני נכשל כשהכריש הורס את כלוב ההגנה שלו. אולם לבסוף, לאחר מאבק ארוך ומורט עצבים שגובה את חייו של קווינט, ברודי מצליח להכניע את הכריש, והציד מסתיים בניצחון האדם על החיה.

פסקול

ג'ון ויליאמס הלחין את פסקול הסרט וזכה בפרס אוסקר על כך. הפסקול נהפך לפופולרי במיוחד ודורג במקום השישי ברשימת הפסקולים הטובים ביותר על ידי המכון לקולנוע אמריקאי.
הלחן המרכזי של הסרט המבשר את בואו של הכריש מורכב משני תווים בלבד (E ו- F) ובוצע על ידי הנגן טומי ג'ונסון.
כשוויליאמס השמיע לסטיבן ספילברג את הלחן (בעל שני התווים) בפעם הראשונה על פסנתר, ספילברג צחק וחשב שזו בדיחה.

רווחים

עם צאתו לאקרנים הפך הסרט להצלחה גדולה בקופות הקולנוע, עם הכנסה של למעלה מ-100 מיליון דולר. בכך שבר את שיאו של הסרט הסנדק שהכנסותיו היו כ-85 מיליון דולר. הישג זה נשמר עד צאתו לאקרנים של הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" בשנת 1977. כיום, נחשב הסרט לאחד מסרטי האימה הרווחיים ביותר בכל הזמנים.

פוסטר הסרט

פוסטר הסרט עוצב על ידי האומן רוג'ר קאסטל ובו רואים את כריסי, הקורבן הראשון של הכריש מסצנת הפתיחה, שוחה בעירום ומתחתיה כריש עמלץ לבן, רגע לפני שהוא תוקף אותה.
עם השנים הפוסטר נהפך לאייקוני ונחשב לאחד הפוסטרים המפורסמים בעולם.
אסתר פיין

אסתר פיין (מנקובה) (1918 – 15 באוגוסט 2012) הייתה סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

פיין נולדה בשם אסתר מנקובה בשנת 1918 בלטביה. במלחמת העולם השנייה שירתה כאחות בצבא האדום.
עם קום המדינה ב-1948 עלתה לישראל והייתה לחברת קיבוץ עין גב עד מותה.
למדה ספרות באוניברסיטת בר-אילן, קיבלה תואר ראשון ובשנת 1989 קיבלה תואר שני. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא "השפעת גיבור דורנו ללרמונטוב על אצל של גנסין: עיון משווה בין גיבור דורנו ללרמונטוב לאצל של גנסין".
ספרה "הדס", המספר על המרד הגדול בסוסיתא וגמלא, זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
הייתה נשואה לגרשון, אם לארבעה בנים, סבתא לנכדים ונינים. בנה הוא השר וחבר הכנסת לשעבר אפי איתם.
פיין נפטרה בקיץ 2012, בגיל 94.
יקב נח

יקב נח הוא יקב בוטיק הנמצא ברמת ממרא בקריית ארבע. נוסד בשנת 2000 ומייצר 150,000 בקבוקים בשנה. היין משווק ללקוחות יהודים דתיים ברחבי העולם. בעלי היקב הם קבוצת משקיעים שומרי מסורת מצרפת מחברת ANTIPODE ובהם פנחס מורצ'יאנו. יינני היקב הם ז'ק הומאו (Humeau) ופרנסואה ריינל (Francois Raynal) מצרפת.
ליינות שלושה הכשרים: ההכשר הבסיסי של מרא דאתרא, הרב דב ליאור מחברון, השגחה המקובלת על הספרדים של הרב מחפוד מבני ברק, ועבור חו"ל - ההשגחה של הרב ווסטהיים
היינות מיוצרים ביקב מהזנים קברנה סוביניון, מרלו, פרנץ' קולומבר ומלבק.
דיה זנב סנונית

מאפיינים

אורכה 50-68 ס"מ, מוטת כנפיה 1.12-1.36 מטר ומשקלה 310-600 גרם. היא בעלת נוצות לבנות עם קצוות כהים לכנפיה וזנב-סנונית שחור לגמרי, ארוך ודק. הדיה בעלת עיניים ומקור שחורים וראש לבן ועגלגל.
היא חיה בביצות ויערות מדרום ארצות הברית עד לפרו וצפון ארגנטינה. היא חיה ביחידות או בזוגות ומקננת על העצים הגבוהים.
הטרף העיקרי של דיה זו מורכב מזוחלים כמו לטאות ונחשים קטנים אותם ומגוונת בדוחיים, חרקים גדולים, ביצים ועופות קטנים. יונקים נדירים יותר בתפריט וכוללים בעיקר עטלפים. לעיתים תאכל גם פירות.
שאנן שיא

עלילה

הסרט עוקב אחר מצבים רגשיים, על רקע מלחמת המפרץ בתל אביב. בסרט מרואיינים תושבי תל אביב, על תחושותיהם בתקופת המלחמה והשתלשלות האירועים באולפני הרדיו המאוחדים של קול ישראל וגלי צה"ל, בעת שנפלו הטילים הראשונים. אחד המרואיינים, שהפגין ביטחון רב, כונה על ידי היוצרים "שאנן שיא", וכך ניתן השם לסרט.

פרסים

הסרט נחל הצלחה רבה, וזכה בפרס אופיר, בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובמספר פרסים בינלאומיים.
לימים נמנו פולמן וסיוון עם הבולטים שבאנשי הקולנוע בישראל. שניהם היו שותפים, בין היתר, ליצירת סדרת הטלוויזיה בטיפול, שנמכרה לחברת HBO, וליצירת סרט הקולנוע ואלס עם באשיר, שהיה מועמד מוביל לזכייה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2009.
דייוויד בולה

דייוויד בולה (בצרפתית: David Bouley; נולד ב-27 במאי 1953) הוא שף ומסעדן אמריקאי, בעל מסעדות בטרייבקה, בעיר ניו יורק. הוא ידוע במיוחד בשל מסעדת הדגל שלו "בולה" (Bouley).
דייוויד בולה נולד בסטורס, קונטיקט. בראשית הקריירה שלו הוא עבד במסעדות בקייפ קוד, סנטה פה, ניו מקסיקו ולבסוף בצרפת ושווייץ. בעת שהותו באירופה, אחרי שסיים את לימודיו בסורבון, עבד בולה עם רוז'ה ורז'ה, פול בוקיז, ז'ואל רובישון, גסטון לנוטר ופרדי ז'ירארדה. אחרי שרכש ניסיון, שב בולה לעבוד בעיר ניו יורק במסעדות מובילות באותה עת כמו "לה סירק", "לה פריגור", "לה קוט באסק", כמו גם שימש כסגן שף במסעדה שפתח רוז'ה ורז'ה בסן פרנסיסקו. משם, בולה נעשה השף של מסעדת "מונראשה" מזמן פתיחתה בטרייבקה ב-1985. המסעדה משכה תשומת לב מהר מאוד וזכתה בניקוד של שלושה כוכבים מהניו יורק טיימס. ב-1987 פתח בולה מסעדה משלו בשם "בולה" בטרייבקה, המשקיפה על Duane Park.
ב-1991, מדריך זגאט שאל 7,000 סועדים, "איפה היית רוצה לאכול את הארוחה האחרונה של חייך ?" תשובתם הייתה "בולה". בולה זכה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום עד שהוא שינה את מיקומה של המסעדה ב-2008. מסעדה אחרת של בולה בניו יורק, "דאנוב" (Danube), זכתה בכוכב אחד במדריך מישלן. 
"דאנוב" עברה שינוי בעיצובו של הארכיטקט SuperPotato או טקאשי סוגימוטו ונקראה 'brushstroke Restaurant' (מסעדה בתנועת מכחול). מסעדת "בראשסטרוק" שוכנת ברחוב הדסון 30, נפתחה באפריל 2011, משלבת כוחות בין בולה לטסוג'י קולינרי אינסטיטיוט באוסקה, שמשלבת בין תרבות אוכל יפנית ברמה גבוהה לבין מרכיבים אמריקאיים מובחרים.
Bouley Test Kitchen הוא אירוע פרטי ומעבדת בישול לשפים אורחים ולפיתוח מתכונים עבור מסעדותיו של בולה. במתקנים השתמש צוות אמריקאי עבור תחרות בוקיז ד'אור ב-2011, שבראשה עמדו דניאל בולו ותומאס קלר. 
בקיץ 2008 הוא נשא לאישה את עמיתתו, ניקול ברתלם, מראשוני פסטיבל הסרטים טרייבקה, אמנית וצלמת.
תגובה כימית

תרמודינמיקה

האטומים בתגובות הכימיות אינם משנים את מקומם ואת קשריהם באופן שרירותי, אלא לפי חוקים פיזיקליים נוקשים. ה"שאיפה" היא תמיד ליצירת קשרים כימיים יציבים, בעלי אנרגיה נמוכה (האוצרים בתוכם פחות אנרגיה).
תגובה כימית יכולה להיות תגובה אֶקסֶרגוֹנִית, שבה נפלטת אנרגיה (בדרך-כלל בצורת חום, אז היא מכונה תגובה אקסותרמית, ולעיתים גם בצורת אור, אז מתרחשת זהירה), כלומר: אנרגיית התוצרים קטנה מזו של המגיבים; או תגובה אֶנדֶרגוֹנִית - תגובה הצורכת אנרגיה מהסביבה בדומה לתגובה אנדותרמית, אז אנרגיית התוצרים גדולה מזו של המגיבים.
לעיתים, לשם הפעלתה של תגובה כימית נדרשת השקעה של אנרגיה ראשונית, המכונה אנרגיית שפעול, או אנרגיית הפעלה. ישנם חומרים, המכונים זרזים, המסוגלים להאיץ באופן ניכר את מהירותן של תגובות כימיות, על ידי הפחתת אנרגיית השפעול של התגובה.
יוזף הרפה

קריירה מוקדמת

הרפה נולד ב-21 בספטמבר 1887 בביר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-56 (וסטפאליה ה-7 - פוגל פון פלקנשטיין). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת הרגימנט בחזית המערבית, וב-18 באפריל 1915 קודם לדרגת אובר לוטננט. במהלך מתקפת האביב נפצע הרפה, וב-18 באפריל 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הרפה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 3 ביחידה הממונעת, בשנת 1928 הועבר לתפקיד מטה במשרד המלחמה, וב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת מיור. בסוף אפריל 1931 נשלח לבית הספר לשריון הגרמני-רוסי בקאזאן, שם שהה עד ה-1 בנובמבר 1933. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד היחידה הממונעת ה-1 בצוסן, וב-1 במאי 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 עם ההכרזה הרשמית על הקמת חיל השריון הגרמני, מונה הרפה למפקד רגימנט הפאנצר ה-3, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2. ב-1 בינואר 1937 הועלה הרפה לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1939 מונה למפקד חטיבת הפאנצר הראשונה, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה הרפה מפקד חטיבת הפאנצר ה-1, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין. ב-15 בפברואר 1940 מונה הרפה למפקד בית הספר לשריון, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-5 באוקטובר 1940 מונה הרפה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2, שהפכה תחת פיקודו ב-10 בינואר 1941 לדיוויזיית הפאנצר ה-12. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39. ב-13 באוגוסט 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר הועבר יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 לארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. בתחילת נובמבר כבש את העיר טיכווין, ועל כך קיבל ב-31 בדצמבר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בינואר 1942 הועלה הרפה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-41 שהיה חלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. על פעולותיו בקרבות קיבל הרפה ב-19 בפברואר 1943 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. הרפה לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסק, ועל כך קיבל ב-15 בספטמבר 1943 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-4 בנובמבר 1943 מונה הרפה למפקד הארמייה התשיעית, וב-20 באפריל 1944 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-1 במאי מונה למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, ונסוג עימה לעבר נהר הויסלה. ב-28 ביוני 1944 מונה לסגן מפקד קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, וב-16 באוגוסט מונה למפקד קבוצת הארמיות, ששמה שונה ב-28 בספטמבר לקבוצת ארמיות A. ב-16 בינואר 1945 הודח הרפה מתפקידו על ידי היטלר, בעקבות כשלונו בבלימת הרוסים במבצע ויסלה-אודר. ב-9 במרץ 1945 מונה הרפה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה בכיס הרוהר עד ה-17 באפריל, אז נכנע בראש כוחותיו לאמריקנים.

לאחר המלחמה

הרפה שוחרר מהשבי ב-14 באפריל 1948. לאחר שחרורו התגורר הרפה בנירנברג עד למותו ב-14 במרץ 1968.
בית משפט של מוצא אחרון

בית משפט של מוצא אחרון (court of last resort) הוא הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר במערכת משפטית מסוימת. בית משפט כזה אמור לספק צדק במקרים בהם כל סעד אחר מוצה, ולתקן טעויות כבדות-משקל בפירוש החוק. השופטים החברים בבית משפט כזה נחשבים, בדרך כלל, כבין המשפטנים הטובים ביותר באותו מקום או ארץ.
במקומות שונים נקרא בית משפט זה בשמות שונים. לרוב הוא מכונה בית משפט עליון.
גנאדי בוגולובוב

קורות חיים

בוגולובוב נולד ב-1962 למשפחה יהודית, רחוקה מהמסורת, ורכש את השכלתו במכון ההנדסה והבנייה של דנייפרופטרובסק. בשנות ה-80, לאחר הפרסטרויקה, החל לעשות עסקים וזכה להצלחה רבה. ב-1990 הקים עם חברו איגור קולומויסקי עסק למכירת טכנולוגיות מחשב, שנה לאחר מכן רשמו את החברה שלהם "סנתוזה" במרשם החברות של משרד המשפטים האוקראיני. ב-1995, הגיע לבית הכנסת הישן בעיר דנייפרופטרובסק, שנבנה עוד לפני המהפכה, שם פגש לראשונה את שליח חב"ד בדנייפרופטרובסק, הרב שמואל קמינצקי. לאחר מכן חווה התדרדרות גדולה מאוד בעסקיו, אך חווה כעבור זמן צמיחה מחודשת.
הוא הקים את קבוצת "פריבאט" אחת מחברות ההשקעות הגדולות במזרח אירופה, המתעסקת בכריית מתכות והקימה שלוחות בארצות הברית, רומניה, רוסיה ופולין. הוא שלח את ידיו גם לעסקי הנפט ולצורך כך הקים את חברת AZS. באמצעות חברת פריבאט, הוא הקים את פריבאט בנק שהיה לאחד הבנקים הגדולים ביותר באוקראינה ולאחד הספונסרים של קבוצת הכדורגל דינמו קייב. 
בשנת 2015 דורג במקום 1369 ברשימת עשירי העולם של פורבס, עם הון מוערך של 1.3 מיליארד דולר. גנאדי הוא נשיא בנק פריבאט, חבר מועצת המנהלים של בנק מוסקומפריבאט, והבנק המוסקבאי למסחר. יחד עם איגור קולומויסקי, גנאדי מחזיק ב-44% ממניות בנק פריבאט ומפעלי הרכבים של סטאחאנוב וז'פורוז'יה.
בוגולובוב נשוי, אב לחמישה ילדים. מתגורר בזנ'בה שבשווייץ.
נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות

נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות היא יחידה במשרד המשפטים הממלאת פונקציה של נציב קבילות הציבור על מייצגי המדינה במערכת המשפט בישראל, ובהם עורכי דין בפרקליטות המדינה, התביעה המשטרתית, תביעה מוניציפלית ועורכי דין פרטיים הפועלים במסגרת מיקור חוץ מטעם משרדי הממשלה והרשויות המקומיות. הנציבות פועלת מכוח חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, שחוקק על ידי הכנסת באוגוסט 2016, וממשיכה חלק מהפעילות של נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, שקדמה לה. בראש הנציבות עומד דוד רוזן.