google/wiki40b huggingface dataset:
נוער מזרחי

נוער מזרחי (נע"ם) הייתה תנועת הנוער של תנועת המזרחי.

היסטוריה

בשנת 1941 יזמו שני צעירים דתיים, ישראל סדן (אז: קוז'ניצקי) ומיכאל צור (אז: ליברמן), הקמת תנועת נוער של המזרחי, כמשקל נגד לבני עקיבא של הפועל המזרחי. התנועה קיימה פעילויות בבית הספר בילו בתל אביב. ביולי 1941 קיימו בבני ברק סמניריון מדריכים ראשון. באפריל 1943 התקיימה ועידה ארצית ראשונה של הארגון.
התנועה הוציאה כתב עת בשם "חזון", ובו פרסמו קוז'ניצקי וליברמן מאמרי הגות והשקפה. אחד המוטיבים המרכזיים של התנועה היה הרצון לשמור על הזהות הדתית והתורנית ועל הקשר לעולם התורה ולרבניו. מדורו של קוז'ניצקי נקרא "על הסדן", וממנו הוא אימץ את שמו "סדן".
בשנת 1939 הקימה בני עקיבא את ישיבתה הראשונה - ישיבת כפר הרא"ה. היעד של הישיבה לא היה הנחלת השכלה כללית אלא טיפוח הרוח החלוצית. מסיבה זו בשנים הראשונות הייתה הישיבה בכפר הרא"ה מושתתת על לימודי קודש בלבד. נע"ם, לעומת זאת, דגלה בהקמת מוסד תורני שיושתת על לימודי קודש ברמה גבוהה וישלב בו לימודים כלליים, מתוך מטרה לטפח דור של בני תורה משכילים. במחצית הראשונה של שנות ה-40 ערכה התנועה כינוסים וועידות ובהם הועלה הצורך בהקמת מוסד כזה. מדי שנה בחופשת הקיץ נערך כינוס התנועה בפרדס חנה, והמקום היה מוכר היטב לראשי התנועה. בשנת 1945 הקימה נע"ם את מדרשיית נעם והמקום שנבחר לשכן בו את המוסד החדש היה פרדס חנה. התלמידים הראשונים היו חניכי תנועת הנוער.
פעילות נוער מזרחי כתנועת נוער לא האריכה ימים, ועיקר התמקדותה היה בטיפוח מוסדות המדרשייה בפרדס חנה.
דידייר מורנו

קריירה

מורנו נולד בבאחו באודו שבמחוז צ'וקו שבקולומביה, אך עבר בגיל צעיר לבוגוטה. הוא שיחק במועדון הנוער של קבוצת אמריקה קאלי, ובשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
ב-2011 עבר לאינדפנדיינטה סנטה פה, אך שיחק מעט, וב-30 ביולי 2013 חתם באתלטיקו וילה. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, וב-30 באוגוסט 2013 כבש את שערו הראשון בקריירה המקצועית שלו, בהפסד קבוצתו 1–2 לפטריוטס בויאקה.
ב-30 בדצמבר 2014 עבר לדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, איתה זכה בשנת 2016 באליפות קולומביה (אפרטורה).
ב-16 באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת לדפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית השנייה, שהפכה לקבוצתו הראשונה מחוץ לקולומביה. בסוף העונה הפסידה הקבוצה במשחק המכריע על העלייה ללה ליגה, ונשארה בליגת המשנה.

קריירת נבחרת

ב-12 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קולומביה בניצחון נבחרתו 4–2 על נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
בית האופרה העירוני בשיקגו

בית האופרה העירוני בשיקגו (באנגלית: Civic Opera House of Chicago) הוא בית אופרה הממוקם ברחוב ווקר דרייב 20 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בית האופרה העירוני מהווה חלק מגורד שחקים בעל 45 קומות בחלקו המרכזי ו-22 קומות באגפים הצדדיים שלו, המוכר בשם בניין האופרה העירוני.
הבניין תוכנן בסגנון האר דקו ונפתח לציבור ב-4 בנובמבר 1929.
בית האופרה העירוני מכיל 3,563 מושבים ובזכות כך הוא אולם האופרה השני בגודלו באמריקה הצפונית. כיום מהווה את ביתה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו.
Everyway That I Can

הקליפ

קליפ השיר הצטלם בטירה בסגנון עות'מאני. הקליפ "חקר" את הטירה ואת מאפייניה, נראו בו גני הוורדים הענקיים האופייניים לטירות מהתקופה העות'מאנית, החמאם, והאולמות הענקיים. בקליפ מופיעים הרבה מאוד ורדים, והם מנסים להצביע על הפאר שבחיים בטירה. ארנר לבושה בלבוש עות'מאני מסורתי לאורך כל השיר. הצבע השולט בקליפ הוא אדום.

גרסאות כיסוי

בשנת 2010 ביצעה הזמרת האלבנית אלהיידה דני את השיר במופע למען הסניף האלבני של ארגון וראייטי. דני הייתה הנציגה האלבנית באירוויזיון 2015 עם השיר "I'm Alive".
ויטאלי מוטקו

השכלתו

ויטאלי מוטקו רכש את השכלתו המקצועית במכון מקצועי כמומחה למנועים בעיר פטרוקרפוסט הסמוכה למבצר שליסלבורג שבמחוז לנינגרד וכן השתלם גם במכון הלנינגרדי לנהרות.
בבגרותו כיהן כיו"ר המועצה האזורית של רובע קירוב בלנינגרד ולמד במקביל במכון הלנינגרדי לתחבורת ימים והתמחה כמהנדס מכונאי בכלי שיט, לימודים אותם השלים בשנת 1987. הוא גם סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג במקביל לעבודתו כנשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ב-1999.
ביוני 2006 השלים דוקטורט באוניברסיטת סנקט פטרבורג הממלכתית לכלכלה ופיננסים וכתב עבודה על השפעתם ויחסם של הרגולטורים על כלכלת השוק בתחום הספורט, זאת במקביל לעבודתו כנשיא ההתאחדות לכדורגל.

פעילות פוליטית

בצעירותו מוטקו היה מזכיר הקומסומול והיה חבר המפלגה הקומוניסטית משנת 1980 ועד לפירוקה בשנת 1991.
בשנות ה-80 הוא היה חבר במועצת רובע קירוב בלנינגרד ובשנים 1983–1991 היה יושב ראש ועד הפועל של רובע קירוב בלנינגרד.
בשנת 1990 נבחר כחבר המועצה האזורית של הרובע והיה ראש המועצה עד שנת 1992.
ב-1992 מונה לסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג וראש הוועדה לענייני רווחה. בתקופת כהונתו של אנטולי סובצ'אק היו לו יחסים טובים עמו ולאחר הפסדו של האחרון בבחירות למושל העיר התמקד בתחום הספורטיבי והתמנה לנשיא מועדון הכדורגל זניט.

ביקורת

ויטאלי מוטקו ספג ביקורת על התנהלות מושחתת או לא מקצועית; בזמן אולימפיאדת ונקובר (2010) הוא התלווה לנבחרת הרוסית. מאוחר יותר לשכת החשבון הרוסית, האחראית לפיקוח על התקציב וההוצאות הכספיות של המדינה, ביקרה את ההוצאות המופרזות של 97 ארוחות בזמן שהנבחרת שהתה בקנדה במשך 20 יום בלבד כשעלות הארוחות הגיעו לכדי 4,500 דולרים. על פי הדו"ח מטעמה, עלות שהות לילית בודדת של השר הגיעה לסכום של 1,499 דולרים ללילה. בריאיון לעיתון "ודומוסטי" הגיב מוטקו: "מדוע אלה שרוצים להאשים אותי אינם מתעניינים בהוצאותיו הכספיות של שר הספורט הצרפתי?"
ב-9 בנובמבר 2015 ועדה עצמאית של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט האשימה את מוטקו במעורבות בשיטת סימום מאורגנת של ספורטאים רוסים. ראש הוועדה, דיק פאוהד טען כי בלתי אפשרי עבור מוטקו לא להיות מודע לכך. ואם היה מודע לכך סימן שהיה מעורב בעניין. הסוכנות אף ביקרה את ההשפעה שהייתה למוטקו על הסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט (RUSADA), שאמורה להיות סוכנות עצמאית הפועלת הרחק מהשפעת הממשלה.

משפחתו

ויטאלי נשוי לטטיאנה איוואנובנה ולזוג 2 בנות: ילנה (ילידת 1977) ומריה (ילידת 1985).
פיטר טאצ'ל

פיטר גארי טאצ'ל (באנגלית: Peter Gary Tatchell, נולד ב-25 בינואר 1952) הוא פעיל זכויות אדם ופוליטיקאי בריטי אשר נודע במיוחד עבור פעילותו למען זכויות להט"ב. בשנות ה-80 היה פעיל במפלגת הלייבור ובהעשור הראשון של המאה ה-21 היה חבר במפלגת הירוקים של אנגליה וויילס. מאז שנת 2013 הוא עובד במשרה מלאה בראשות קרן הקרויה על שמו.

ביוגרפיה

טאצ'ל נולד במלבורן, אוסטרליה. אביו היה חרט ואמו עבדה בבית חרושת. הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע ואמו נישאה בשנית זמן קצר לאחר מכן. כתוצאה מבעיות כלכליות במשפחה, הוא נאלץ לעזוב את בית הספר בגיל 16 בשנת 1968. בזמנים אלו החל להתעניין בפעילויות הרפתקניות כגון גלישה וטיפוס הרים. פעילותו החברתית החלה בזמן לימודיו במכללה, כאשר היה פעיל בארגון הסטודנטים ולמען זכויות האבוריג'ינים. בשנת 1968 החל להיות פעיל כנגד מלחמת וייטנאם. בשנת 1969 החל בפעילות למעל זכויות להט"ב.
בשנת 1971 עבר טאצ'ל ללונדון שבממלכה המאוחדת, על מנת להימנע מגיוס לצבא האוסטרלי. בשנת 1972 עזר לארגן את מצעד הגאווה הראשון במדינה. באותן השנים החל לעסוק גם בעיתונאות. בשנת 1978 הצטרף למפלגת הלייבור. בתחילה המפלגה לא קיבלה את רצונו להתמודד בבחירות לפרלמנט, אך הוא מונה לבסוף לפרלמנט כיורשו של חבר פרלמנט שפרש, ובנקודה זו המפלגה קיבלה אותו. בתקופה זו טאצ'ל לא הכחיש או אישר את נטייתו המינית. בבחירות שנערכו בשנת 1983 טאצ'ל הותקף ברחוב, הוא קיבל מכתבי שטנה, רוססו כתובות גרפיטי כנגדו, דירתו הושחתה ואף אוים בחייו לאחר שקליע חי הושם בתא הדואר שלו. הוא לבסוף נוצח על ידי מועמד מהמפלגה הליברלית. בעשור זה החל לכתוב ספרים וכתב גם על נושאים חברתיים כגון איידס, פירוז מנשק גרעיני וכו'. בשנת 2000 עזב את מפלגת הלייבור ובשנת 2004 הצטרף למפלגת הירוקים של אנגליה וויילס. בשנת 2007 היה מועמד בבחירות לפרלמנט.
יצחק אדיג'ס

ביוגרפיה

אדיג'ס נולד בסקופיה שבמקדוניה. במלחמת העולם השנייה נשלחו חלק מבני משפחתו, יחד עם שאר יהודי סקופיה, על ידי שלטונות בולגריה שקיבלה חזקה על שטחי מקדוניה, למחנה ההשמדה טרבלינקה ונרצחו שם. אדיג'ס בן ה-5 ומשפחתו הגרעינית הצליחו לחמוק מהגירוש לאחר שאביו שילם שוחד לאחד מהפקידים שהיו אחראים על הגירוש. הם ברחו מערבה מתחזים כמוסלמים, חצו את הגבול לאלבניה ושם שהו בכפר הררי נידח במשך המלחמה, כשאביו של אדיג'ס התחזה לרופא וטיפל בכפריי האזור. לאחר המלחמה שבו ליוגוסלביה וב-1948 עלו לישראל.
אדיג'ס שירת בצה"ל וסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטה העברית ואת לימודי התואר השני והשלישי במנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה. אחר כך לימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) וב-1982 הקים את "מכון אדיג'ס לייעוץ ארגוני". הוא כתב שבעה ספרים שתורגמו ל-26 שפות, ועבודתו הוזכרה במספר כתבי עת כלכליים חשובים בארצות הברית.]
ב-40 השנים האחרונות עבד אדיג'ס עם אחדים מהארגונים הגדולים בעולם, כגון וולוו, אפלייד מטיריאלס, בנק אוף אמריקה, דומינו'ס פיצה וקוקה קולה, וייעץ לממשלות רבות, כגון שוודיה, יוון וברזיל.]
כיום הוא מתגורר בסנטה ברברה בקליפורניה, וממשיך להרצות ולכתוב על תורתו. הוא מגיע לביקורים והרצאות בישראל במסגרת מכון אדיג'ס ישראל. נשוי לנורית מאן אדיג'ס, ולהם שישה ילדים.
דגל צהוב מעל כנסיית נוטרדם

תיאור

ההדפס "דכל צהוב מעל כנסיית נוטרדם" הודפס בשנת 1991 בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 8 עותקים. העבודה מתארת דגל על תורן ולצידו כיפה, המצוירים בקו דק, עשוי בטכניקה של שעווה רכה, על רקע מרחב ריק בצבה חום-צהבהב, מעין ענן אבק, שנוצר בטכניקה של אקווטינטה. בן צבי מבטל את הפרספקטיבה ואת קו האופק, הממוקם מחוץ ליצירה, לטובת הדגשה של מרחב השמיים.
שמו של ההדפס מזהה אותו עם המתחם הצרפתי בירושלים, שעליו מונף דגל הוותיקן. יורם ורטה קשר בין מבנה "נוטרדם דה פראנס" לבין תחושת לימיניאליות, שמקורה בביקורים באזור לפני מלחמת ששת הימים, אז היה זה אזור חיץ בין ישראל לירדן.
תל מעמר

תל מְעַמֵּר (ידוע גם בשם תל אל-עמר), הוא תל ארכאולוגי הממוקם על גדות נחל קישון ליד פארק העמקים בצמוד לצומת העמקים. השרידים הארכאלוגים בתל כוללים קברים מתקופת הברונזה הקדומה והתיכונה. נמצאו גם חרסים מתקופת הברזל ושרידי חלקלקה.
בשנת 1922 נערכה בתל חפירה ארכאולוגית ברשות ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) וג'ון גרסטנג הממצאים הראו שרידי התיישבות בראשית תקופת הברזל, התקופות הפרסית וההלניסטית, ולאחר פער חודשה בתקופה האסלאמית הקדומה.
בחפירת הצלה שבוצעה בשנת 1959 בשוליו הדרומיים של התל התגלו ארבעה קברים, שלושה היו מתקופת הברונזה התיכונה, הרביעי מהתקופה הפרסית.
בסקר ארכאולוגי שבוצע בתל נמצאו חרסים מתקופות אלה: הברונזה התיכונה ב', הברונזה המאוחרת, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
מיקומו של התל ליד נחל קישון היה כחלק מנתיב דרכים שפנה בעת העתיקה מדרך הים מזרחה, מהנמל של תל אבו הואם דרך תל מעמר, תל קשיש יקנעם לכוון מגידו.
השערת החוקרים היא שבתל שכנה העיר גבע שמן המוזכרת בכתביהם של תחותמס השלישי ואמנחותפ השני מלכי מצרים מתקופת הברונזה המאוחרת אשר יצאו למסעות מלחמה בערי כנען. על פי המסופר אמנחותפ השני לאחר אחד הקרבות חוזר לסביבות מגידו כדי לקבל את הבטחות הנאמנות של מלכי כנען ולוקח את נסיך העיר "גבע-שמן" שהובא אליו עם ילדיו ועם מקורביו, ובמקומו הוא ממנה נסיך אחר. צבי גל זיהה את התל עם חֶלְקַת המופיעה בספר יהושע כעיר השוכנת על גבול נחלת שבט אשר "וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי לְמַטֵּה בְנֵי-אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם. וַיְהִי, גְּבוּלָם חֶלְקַת וַחֲלִי וָבֶטֶן וְאַכְשָׁף" (יהושע יט, כה).
ויליאם פוקסוול אולברייט הציע לזהות כאן את חרושת הגויים, עירו של סיסרא (ספר שופטים, פרק ד', פסוק ב'). הוא ביסס את זיהויו על השתמרות השם ב-אל ח'ארתייה, הסמוכה לקיבוץ שער העמקים וכן על סמיכות התל לאפיק נחל קישון.
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק בילוש!

עלילת הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסרט עוקב אחרי לוטננט פרנק דרבין, שוטר מצליח, שבתחילת הסרט נשלח לביירות שבלבנון בתחילת הסרט, לישיבה של קבוצה מנהיגים אנטי-אמריקאים המתכננים פעולת טרור אולטימטיבית, אך דרבין מכה ומנטרל אותם. בת זוגו של פרנק בגדה בו וברחה מהארץ.
בינתיים, בלוס אנג'לס, קצין המשטרה נורדברג (או. ג'יי. סימפסון) נכשל בניסיון לטרפד עסקת הרואין משמעותית, המאורגנת על ידי וינסנט לודוויג (ריקרדו מונטלבן), והוא נורה מספר פעמים על ידי אנשיו. לאחר דיווח על המקרה על ידי עמיתו וחברו קפטן אד הוקן (ג'ורג' קנדי), פרנק מבקר את נורדברג בבית החולים. נורדברג כמעט מעולף, ומספק מספר רמזים המחשידים ספינה בבעלותו של לודוויג כמקום ביצוע העסקה. פרנק נפגש עם מדען המשטרה טד אולסן (אד ויליאמס), אשר המציא חיצי הרדמה הנורים מתוך חפתים. פרנק מגלה כי המשטרה חושדת כי נורדברג הוא שוטר מושחת המעורב בעסקאות הסמים, והוקן נותן לו 24 שעות על מנת שיוכל לנקות את שמו של נורדברג.
בעת ביקורו של פרנק בביתו של לודוויג, הוא מתאהב בעוזרת הצעירה שלו, ג'יין ספנסר, שאינה מודעת לפעולותיו הבלתי חוקיות של המעסיק שלה. לאחר שפרנק עוזב את המקום לודוויג נפגש פאפסמיר, ממשתתפי הישיבה שנוטרלה בידי פרנק בביירות, והם מתכננים פעולת התנקשות במלכה אליזבת', בעת ביקורה בארצות הברית, באמצעות ביפר אשר מהפנט אנשים להרגה באמצעות אקדח המונח בקרבת מקום, וכך גם נעשה ניסיון להרוג את נורדברג, אך פרנק מציל אותו.
בינתיים ג'יין מתחילה לצאת עם פרנק והופכת להיות בת זוגו.
בעת ביקורה בארוחה פרנק מבחין בניסיון להרגה, אז הוא נתקל בה בצורה מביכה על השולחן כך שהם גולשים מהשולחן כאשר הם חבוקים. איש אינו מבחין ביורה ופרנק מסתבך ומתפטר מהיחידה המשטרתית. באצטדיון הבייסבול בו מבקרת המלכה, פרנק מתחזה לאחד מהשחקנים, תוך שהוא יודע שאחד מהם יהרוג את המלכה בסיבוב השביעי של המשחק. הוא מציל את המלכה, אך לודוויג בורח עם ג'יין. פרנק דוחף את לודוויג ממקומות הישיבה הגבוהים שבאצדטיון לכביש למטה, והוא נדרס בידי אוטובוס ומכבש ועוברים עליו נגני המלכה. הנגנים לוחצים בטעות על הכפתור שמהפנט אותה להרוג את פרנק, אך פרנק משכנע אותה לא לעשות זאת. בסוף הסרט נורדברג אומר לפרנק שבעוד שבוע ישתחרר מבית החולים ופרנק בטעות מעיף את נורדברג מכיסא הגלגלים שלו אל המגרש.

ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 37 ביקורות.
יום טוב ליפמן הלפרין (קאפולי)

רבי יום טוב ליפמן הלפרין (או: היילפרין; תקט"ז, 1756 - כ"ה בתשרי תקנ"ה, 19 באוקטובר 1794) היה רב ליטאי. נודע על שם ספרו "קדושת יום טוב", ועל שם הערותיו "מלאכת יום טוב" שנדפסו בש"ס וילנא.

ביוגרפיה

נולד בערך בשנת תקט"ז לרב אברהם, רבה של אליק, למשפחת רבנים מיוחסת. בהיותו בן 17 נישא והתמנה כרב בעיירה לאהיסען שליד פינסק, מנישואיו הראשונים לא היו לו ילדים, ובני הזוג נפרדו. הוא נישא בשנית לשרה בתו של רבי בצלאל אב"ד סלוצק, ובשנת תקמ"ה עבר לכהן כרב בקאפולי, על שם עיר זו התפרסם. ריט"ל היה מסתגר בכל ימות השבוע בבית הכנסת המקומי ולומד עם תלמידיו, שם גם כתב את כתביו שמעטים מהם מכונסים בספרו "קדושת יום טוב"; לביתו היה שב רק בשבתות.
היה נחשב מאד בין רבני ליטא, והגאון מווילנא שהיה מבוגר ממנו נסע במיוחד לאושמינא להשתתף במסיבת האירוסין של אחד מילדיו. כשפרצה המחלוקת בווילנה בין הרב המקומי רבי שמואל בן אביגדור וראשי הקהל, היה רבי יום טוב אחד משלושת הבוררים שעסקו ביישוב הסכסוך. לאחר פטירת רבה האחרון של וילנה, קיבל רבי יום טוב כתב רבנות מפרנסי העיר, אך בשל חששו מביטול התורה שייגרם לו בעיר גדולה כווילנה, דחה את המינוי והחזיר את כתב ההכתרה לשולחיו. בעקבות כך, קיבלו ראשי הקהל בווילנה החלטה שלא למנות עוד רב בווילנה. ספר השו"ת שלו מכיל התכתבות ארוכה עם רבי חיים מוולוז'ין.
הוא המשיך לכהן כרבה של קאפולי עד פטירתו בכ"ה בתשרי תקנ"ה, 19 באוקטובר 1794.
נינו הקרוי על שמו הוא הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, רבה של מיר ובעל "מלבושי יום טוב".
נר תקני

נר תקני (באנגלית: Standard Candle) הוא כינוי באסטרונומיה למקור אור שמימי, שהבהירות המוחלטת שלו ידועה. נרות תקניים הם אמצעי חשוב לקביעת מרחקים מכדור הארץ אל גרמי שמים רחוקים מאד.

מדידת מרחקים ביקום

עד שנות ה-20 של המאה ה-20 לא התקבלה הכרעה בשאלה, אם יש גלקסיות נוספות על זו שלנו, הגלקסיה של שביל החלב. הסיבה לכך הייתה, שלא הייתה בנמצא שיטה מוכחת לקביעת המרחקים לכל גרמי השמיים הנראים.

תדירות הפעימה והבהירות המוחלטת

הנרייטה ליוויט, שחונכה לצניעות פוריטנית ולקפדנות, ניתחה תמונות של אלפי כוכבים משתנים. היא מדדה במדויק את בהירותם בתמונה, השוותה תצלומים לאורך ימים רבים כדי לחשב את זמני מחזור הפעימה שלהם, ואז השוותה את הבהירויות לתדירויות הפעימה. בפרט, היא ביצעה את ההשוואה בקרב כוכבים בקבוצת ענן מגלן הקטן, שהיום ידוע שהיא גלקסיה שכנה לזו שלנו. ליוויט הניחה בצדק, שכל הכוכבים בקבוצה נמצאים בקירוב במרחק שווה מאיתנו. מכאן, שבהירותם הנראית פרופורציונית לבהירותם המוחלטת, בהתאם לעובדה שבהירות נראית היא הבהירות המוחלטת מחולקת בריבוע המרחק. תחת הנחה זו, היחס בין הבהירות הנראית לבין זמן המחזור, הוא אותו יחס בין הבהירות המוחלטת לבין זמן המחזור. ליוויט גילתה את התגלית שקבעה את מקומה בהיסטוריה של המדע: היחס הוא יחס ישר, וניתן לקשור בין זמן מחזור הפעימה של כוכב משתנה לבין בהירותו המוחלטת, בנוסחה ליניארית. מכאן, שידיעת המרחק לכוכב משתנה אחד, תאפשר מדידת מרחק לכל כוכב משתנה מאותו סוג, על ידי הצבה של תדירויות הפעימה והבהירויות הנראות בנוסחה. ידיעת המרחק לכוכב משתנה בגלקסיה רחוקה, עשויה להיות הערכה טובה למרחק לכל הכוכבים בגלקסיה. כל שנותר לעשות כעת כדי לדעת את המרחק לענני מגלן, היה לכייל את הנוסחה, על ידי מדידה של המרחק (בשיטה שונה) אל משתנים קפאידים כלשהם.
את המדידה ביצע, באמצעות ניתוח סטטיסטי של היסטים (פרלקסה), האסטרונום איינר הרצשפרונג בשנת 1913, מיד לאחר התגלית של ליוויט. הוא השתמש בקפאידים קרובים יותר.
אמנם, המרחק שמדד הרצשפרונג לענן מגלן הקטן, 10 קילו-פארסק, היה קצר פי 6 מהמרחק הידוע כיום; אך בכל זאת היה זה הישג גדול, בהיותו המדידה הראשונה אי פעם של מרחק חוץ-גלקטי (אם כי איש לא ידע זאת עדיין); והתוצאה הספיקה כדי לקבוע שהמרחק גדול בהרבה מכפי ששיערו, וכדי להוכיח שהשיטה עובדת באופן עקרוני. תוצאות מדויקות יותר התקבלו בעקבות שכלול המדידה. למעשה, כיול הנוסחאות ושיפורן הוא תהליך המתמשך עד ימינו.

המדידה של האבל

אדווין האבל היה הראשון שעשה שימוש בשיטה של נרות תקניים (בשנת 1923), כדי להעריך את המרחק אל גלקסיית אנדרומדה (M31). תוצאת המדידה שלו, 285 קילו-פארסק, הייתה הראיה הראשונה לכך שאנדרומדה מצויה מחוץ לשביל החלב (שקוטרו כ-35 קילו-פארסק בלבד, או 100 אלף שנות אור), כלומר - שאנדרומדה היא גלקסיה בפני עצמה. פירושה של עובדה זו, היה שקיימות גלקסיות נוספות על זו של שביל החלב.

כיול

כדי למדוד מרחק אל נר תקני, יש לדעת את בהירותו המוחלטת בדיוק מספיק. קביעת הבהירות בהקשר של נר תקני היא שלב הכיול, החיוני לדיוק המדידה. במקרה של משתנה קפאידי, פעולת הכיול איננה טריוויאלית, מפני שקיימים טיפוסים שונים של משתנים קפאידים. על כן יש הכרח לזהות בוודאות את סוג המשתנה הקפאידי, ועל ידי כך את בהירותו המוחלטת בהתאם לתדירות הפעימה שלו. במקרה של סופרנובה מסוג Ia, המדידה מסתמכת על ההנחה שהבהירות המוחלטת של הסופרנובה היא זהה במרחקים קטנים וגדולים, הנחה שכיום (2013) אין לה מספיק אישוש. על כן הכיול המדויק של מקורות כאלה עדיין איננו ברמת ודאות מספקת.
אלפווין, מלכת מרסיה

חייה

אלפווין הייתה בתם של אתלרד השני מלך מרסיה ואתלפלדה (אשר מלכה במרסיה בשנת 918 לאחר מותו של בעלה).
הוריה של אלפווין נישאו בשנת 882 לערך (לפי מקורות אחרים הם נישאו בשנת 887) על פי ויליאם ממאלמסברי אלפין הייתה ביתם היחידה של אתלפלדה של אתלרד.
מועד היוולדה לא מתועד בכתובים, אולם ככל הנראה נולדה זמן קצר לאחר נישואי הוריה (ולא מאוחר משנת 888). ויליאם מציין כי לידתה הייתה לידה קשה, וכי אמה נמנעה מקיום יחסי מין לאחר הלידה.
העדות הקדומה ביותר לכהונתה של אלפווין היא צו משנת 904 המתעד חכירה של אדמה ומזכיר את שמה של אלפווין. שמה מוזכר בשני צווי חכירה מאוחרים יותר משנת 915 הנוגעים לאדמות באזור פארנבורו. ייתכן כי היא אותה אלפווין המוזכרת כעדה בצו חכירה משנת 903 הנוגע לחכירת אדמות בבקינגהאמשייר.
לאחר מותה של אימה, אתלפלדה, ב-12 ביוני 918 עלתה אלפווין לשלטון ושלטה בממלכתה לזמן קצר. בניגוד לאמה, אשר זכתה לתמיכה רבה בממלכה ועלתה לשלטון לאחר מות בעלה, אלפווין לא זכתה לתמיכה זו, ולכן לא הייתה התנגדות רבה להחלטתו של אדוארד, מלך אנגליה לתפוס את השלטון מידה ולשלוח אותה לממלכת וסקס בדצמבר 918. מסיבה זו נחשבת אלפווין לאחרונת מלכי מרסיה.
על פי "דברי הימים האנגלו סקסים" נשללו ממנה כל סמכויותיה במרסיה, והיא נלקחה לממלכת וסקס שלושה שבועות לפני חג המולד בשנת 918.
אין תיעוד המתעד את חייה של אלפווין לאחר נישולה מכיסאה. וככל הנראה לא נישאה ונכנסה למנזר.
ליאור שמבדל

חייו

ליאור שמבדל למד בתל אביב נגינה בויולה ובטרומבון, וכמו כן גם קומפוזיציה וניצוח.
היה תלמידו של קרל מלס באוניברסיטת מוצרטיאום שבזלצבורג ולאחר מכן למד ניצוח בווינה אצל המנצחים הנס סווארובסקי, איגור מרקביץ', קרלו מריה ג'וליני, סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה. 
השתלם במוזיקה אלקטרונית בווינה עם דיטריך קאופמן ופרידריך צ'רך. בפריז למד קומפוזיציה אצל סרג'יו נטרא, אחר כך אצל אנרי דיטייה ובאקס-אן-פרובאנס אצל ויטולד לוטוסלבסקי. 
בשנת 1980 היה מנצחה של התזמורת הסימפונית חיפה.
בין השנים 1986–1993 ניצח על תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית. 
ייסד את קבוצת המלחינים למוזיקה מודרנית "אקוסטיק 7/11" ואת אנסמבל מוזיקה נובה.
בשנות ה-90 המשיך את הקריירה כמנצח באירופה. היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת התיאטרון פּפאלץ בקייזרסלאוטרן בגרמניה. בשנים 2000 -2003 ניהל את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הסלובנית בלובליאנה.
ליאור שמבדל הוזמן לנצח על תזמורות באירופה, אמריקה ואסיה, בהן הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הרדיו ההולנדית, תזמורת הרדיו של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של רומא, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הלאומית של קוסטה ריקה, תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס, התזמורת הלאומית של בייג'ינג ואחרות. 
ליאור שמבדל הוא גם מלחין פורה. יצירותיו מבוצעות, מוקלטות ומשודרות ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות אירופה ובישראל. 
משנת 1997 ועד שנת 2019 היה המנצח של התזמורת הסימפונית של ברלין איתה יצא לסיורי קונצרטים בבריטניה, צרפת, סין, קוריאה, יפן, ברזיל ועוד. 
משנת 2003 הוא גם מנצח על התזמורת הקאמרית "נגני מנדלסון" מלייפציג.
ליאור שמבדל התפרסם כמנצח וכמלחין בארצות רבות בזכות הקלטותיו, יצירותיו וסיורי הקונצרטים שערך.
בשנת 1978 זכה בפרס בתחרות לניצוח של רשות השידור הדני בקופנהגן, ובפרס ראשון בתחרות לניצוח ויטוריו גי בפירנצה.
פרחים שבורים

הפקה

הסיפור נותר במכוון ללא פתרון. ג'רמוש ביקש מכל אחת מארבע השחקניות המובילות לכתוב מכתב בנייר ורוד משלהן "באופי הדמות" כדי לשתול במוחן את האפשרות שהיא אם בנו של דון. (המכתב ששימש בסרט היה מורכב מארבעתם). בנוגע לסוף הסרט, ג'רמוש אמר שהסרט עוסק ב"כמיהה למשהו שאתה חסר ולא בהכרח יכול להגדיר מהו".
הסרט מוקדש לבמאי הצרפתי ז'אן אוסטאשה (Jean Eustache). בראיון אמר ג'רמוש שהוא חש קרוב לאוסטאשה בגלל מחויבותו להפיק סרטים בצורה ייחודית ועצמאית.

תביעה משפטית

ריד מרטין תבע את ג'רמוש במארס 2006 וטען כי הבמאי גנב את הרעיון של הסרט מתסריט דומה מאוד שהופץ בין כמה אנשים שבסופו של דבר היו מעורבים בהפקה.  ג'רמוש הכחיש את ההאשמות וקבע בתגובה כי לטענתו של מרטין "אין כל זכות". ב־28 בספטמבר 2007, שופט בית משפט מחוזי פדרלי ביטל את התביעה של מרטין לפיה ג'רמוש ופוקוס פיצ'רים גנבו ממנו את התסריט.

שחרור

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן ב-16 במאי 2005. ב-5 באוגוסט 2005 הסרט יצא בארצות הברית בהפצה מוגבלת. ויצא לווידאו ב-3 בינואר 2006.

קופות

הסרט הוקרן באולמות הקולנוע בארצות הברית במשך 15 שבועות, וגרף 13,744,960 דולר. הסרט הצליח יותר מחוץ לארצות הברית, שם גרף 32,975,531 דולר נוספים, בסך הכל הרוויח 46,720,491 דולר.

קבלה וביקורת

בפסטיבל קאן ב-2005, הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב וזכה בפרס הגדול של צוות השופטים (Grand Prix). על פי מאגר הביקורת באתר Rotten Tomatoes 87% מבין 194 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, עם דירוג ממוצע של 7.49/10. הקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב: "הסגנון העדין והמאופק של ביל מוריי משלים היסטוריטלינג המינימנליסטי של הבמאי ג'ים ג'רמוש, בקומדיה המושנה וחסרת ההבעה הזו." 
פיטר ברדשאו (Peter Bradshaw) כינה זאת "יצירתו המהנה והנגישה ביותר של ג'רמוש מזה זמן, אולי סרטו הנדיב ביותר מבחינה רגשית - כמו קרוננברג, הוא לקח מיזם נועז אל תוך הזרם המרכזי, עם סרט שיוצר ענן עדין של אושר. הסרט, יש לומר, הרבה יותר סלחני לגברים מזדקנים מאשר סרטי הדרכים של אלכסנדר פיין אודות שמידט או דרכים צדדיות, אבל זה עדיין קטע אטרקטיבי מאוד של עשיית סרטים, מגובה בהופעות נהדרות של צוות שחקני-על, בראשם ביל מוריי הרגיש בלי קץ, הרגיש באופן מפתה."

פסקול

פסקול הסרט הוא תערובת אקלקטית של סגנונות מוזיקליים. רובו מכיל בעיקר קטעים אינסטרומנטליים שהולחנו על ידי אמן הג'אז האתיופי מולטו אסטטקה, ועל ידי קליף אידלמן. בנוסף, נכללים בפסקול קטעים של מוזקאים אחרים, מז'אנרים מגוונים: גראז' רוק, סטונר רוק, מוזיקת נשמה, רוקסטדי, רגאיי ומוזיקה קלאסית.
איצ'י דה קילר

עלילה

שוטר לשעבר משסה את בכירי היאקוזה אלה באלה באמצעות נער מזוכיסט ומעורער נפשית, שמתגלה כרוצח שכיר מטורף וסאדיסטי, שמותיר אחריו נהרות של דם.
הסרט רווי דם וטירוף וכולל כמה סצנות זוועתיות במיוחד, בהן ריטוש איברים, אכזריות חסרת מעצורים ומיניות פרוורטית.
ברווז כחול

מאפיינים

אורכו של הברווז הכחול 55 ס"מ בממוצע והוא בעל נוצות כחולות-אפורות, ראש כהה מעט יותר מהגוף ומקור מרובע בצבע צהוב ושחור בקצה ומסביבם פיסות עור קטנות ורדרדות-לבנות. העיניים צהובות וקטנות, נוצות החזה מנומרות בכתום והרגליים כחולות. ברווזים אלה משמיעים קול שרקני וצפצפני.
ברווז זה יחידי בסוגו ואין לו קרובי משפחה. בעבר החשיבו אותו כשייך לתת-משפחת ברווזים מצויים (Anatinae) אך כיום הוא נחשב ליותר קרוב לברווזי צדפות (Tadorninae) כמו הטדורנה. למין זה גם אין תת-מינים למרות שיש הבדלים קטנים בין אוכלוסיית האי הצפוני והדרומי.
הוא חי בנהרות הרריים ומקנן בגזעים חלולים, במערות ובאתרים מוגנים אחרים. הוא מעופף איטי וחלש אך שחיין מהיר הצולל כדי להשיג את מזונו המורכב בעיקר מחרקים וזחליהם וכן מצמחייה. ברווזים אלה חיים בזוגות נאמנים לכל החיים.
מצב השימור של הברווז הוא בסכנת הכחדה ובטבע נותרו בערך 2,500 פרטים בוגרים. הם בסכנה מטריפה על ידי סמורים שהובאו לניו זילנד, תחרות עם דגי טרוטה הצדים גם הם חרקים במים וסכירה של נהרות לתחנות כוח.
במהלך השנים חלו מספר תוכניות שימור והצלה לברווז זה מטעם ממשלת ניו זילנד וארגוני חיות.