תומאס ברדוורדין

תולדות חייו

יליד ססקס, בן למשפחת אצולה כפרית זעירה או בורגנית. את לימודי התאולוגיה עשה בבליול קולג' באוקספורד וב-1321 קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה (doctor of divinity). באותה עת כתב את חיבורו החשוב בלוגיקה: Insolubles, בו הוא מנתח, לראשונה באופן שיטתי במערב, את פרדוקס השקרן.
לאחר שקיבל הזמנה לכהן כפרופסור, עבר לקולג' מרטון, שם עלה עד לדרגת ראש הפקולטה לתאולוגיה וצ'נסלור הקולג'. בקולג' זה פיתח את הגישה המתמטית לעיסוק בפיזיקה, בעקבות ההיררכיה של רוברט גרוסטסט, המעמידה את העיסוק במדעי הטבע על המתמטיקה. כאשר ציין אייזק ניוטון, 300 שנים מאוחר יותר, שראה למרחוק כיוון שעמד על כתפי ענקים, למרות שלא ציין זאת במפורש, הוא הכיר במסורת הארוכה של המתמטיקאים-פיזיקאים של קולג' מרטון (ה-Oxford Calculators), ובפרט בתרומתו של ברדוורדין.
למרות שמשרתו איפשרה לו לעסוק במדע, היא לא השתלמה מבחינה כלכלית, לפיכך קיבל על עצמו ברדוורדין את תפקיד הכומר המוודה של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, בחצרו והצטרף אליו במסעותיו לצרפת ובמצור על קלה (1346), תוך שהוא ממלא שליחויות דיפלומטיות שונות. 
ב-1349 נבחר לכהן כארכיבישוף מקנטרברי, לאחר שקודמו בתפקיד מת מן המוות השחור בטרם נכנס לתפקידו. ברדוורדין יצא לקבל את ברכת האפיפיור קלמנט השישי באוויניון, אך בדרכו חזרה חלה במחלת הדבר ומת ברוצ'סטר. הוא נקבר בקתדרלת קנטרברי.

תרומתו למדע

כאמור, ברדוורדין הלך בדרכו של רוברט גרוסטסט וביסס את העיסוק בפיזיקה על הניסוי ועל המתמטיקה, במקום על חקירה סכולסטית של הפיזיקה של אריסטו. המקום שהעניק למתמטיקה היה נרחב ומרכזי בתפיסתו. לדבריו:
היא [המתמטיקה] חושפת כל אמת מקורית, כי היא יודעת כל סוד כמוס, והיא בעלת המפתח לכל הדקויות. ידע-נא מי שיש לו חוצפה ללמוד פיזיקה תוך הזנחת המתמטיקה, שלעולם לא יחדור בעד שערי התבונה.
— 
בניסוייו וחישוביו ניסח כללים עבור מקרים פרטיים של מה שנקרא מאז גליליאו, "נפילה חופשית". כך ניסח את כלל המהירות הממוצעת: גוף הנע במהירות קבועה עובר את אותו המרחק כמו גוף מואץ באותו פרק זמן, אם מהירותו היא מחצית המהירות הסופית של הגוף המואץ. בניסיונו לקרב את המהירות הממוצעת הגיע ברדוורדין כמעט לניסוח של מושג הגבול, אך חסרו לו הכלים של החשבון הדיפרנציאלי שינוסחו 300 שנה לאחר מכן.
בספרו Tractatus de Proportionibus ("מאמר על היחסים") דן ברדוורדין בספרו של אאודוקסוס מקנידוס על היחסים בין גדלים ומפתח את הרעיון של פונקציות מעריכיות שפותחו לאחר מכן על ידי ברנולי ואוילר.
ברדוורדין עסק גם במנמוניקה ("אמנות הזיכרון") בספרו De Memoria Artificiali ("על הזיכרון המלאכותי").

תאולוגיה ופילוסופיה

מבחינת בעיית הרצון החופשי ביטא ברדוורדין את העמדה לפיה הידע האינסופי של האל איננו ידע במובן האנושי ואינו יכול לכפות על האדם פעולה ובכך מאפשר לאדם בחירה חופשית לפעול כרצונו.
נושא מרכזי שהעסיק את ברדוורדין הן במישור התאולוגי והן במישור הפיזיקלי והאסטרונומי היה מושג האינסוף. הוא שילב את תפיסת היקום האינסופי בגישתו התאולוגית וקבע שהאל, שחירותו אינסופית, מתקיים ביקום אינסופי המורכב מריק ובו אינסוף עולמות, בהם מנחיל האלוהים את ממשלתו. האל הכל-יכול איננו מוגבל לא בשל הריק ובשל הפרדוקסים. דבר זה הפך את ברדוורדין להוגה פורץ-דרך מבחינה מחשבתית, שניפץ את תמונת העולם האריסטוטלית הסגורה והסדורה ואיפשר מחשבה רחבת-היקף. 
כאשר באותו אדם נפגשו הרעיון התאולוגי של האינסוף האלוהי עם הרעיון הגיאומטרי של האינסוף המרחבי, או-אז נוסחה התפיסה הפרדוקסלית של ממשות המרחב הדימיוני, אותו מרחב ריק, האין האמיתי בגישומו, בו עתידות היו כעבור מאות שנים לטבוע ולהעלם הספירות השמיימיות שנצטרפו יחד בקוסמוס היפה של אריסטו וימי הביניים.
— ז'אק לה גוף מצטט את אלכסנדר קורא

בתרבות

ג'פרי צ'וסר, בסיפורו של כומר הנזירה מתוך סיפורי קנטרברי ממקם את ברדוורדין בין אוגוסטינוס ובואתיוס בדיון על חופש הרצון.