google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרה מסנה

רקע

מסנה נולד לסוחר זעיר בעיר ניס, אז חלק מממלכת סרדיניה. למשפחתו שורשים יהודיים, שם משפחתו המקורי הוא "מנשה". בגיל 13 הצטרף מסנה לצוות ספינה שבה שהה ארבע שנים בים התיכון, הבין שהים אינו בשבילו והחליט להצטרף לצבא הצרפתי, כחלק מהלגיון המלכותי האיטלקי. ההחלטה השתלמה, שכן הוא הצליח להתקדם עד לדרגה הגבוהה ביותר האפשרית עבור מי שאינו בן אצולה. לאחר שהבין שלא יוכל להתקדם עוד עקב מוצאו הנחות, פרש מהצבא. ב-1789 עסק תקופה קצרה בהברחה, וב-1791 הצטרף לצבא צרפת המהפכנית, שם מוצאו לא היווה מכשול והוא מונה לקצין.

קריירה צבאית

באותה תקופה נהוג היה שהחיילים בוחרים את קציניהם, ולכן אדם בעל ניסיון כמסנה קודם מהר, וכבר ב-1793 נעשה מפקד דיוויזיה. במהלך השנים 1796–1797 ניצח במספר קרבות שהחשוב שבהם הוא קרב ריבולי. ב-1799 השתתף בקרבות בשווייץ, בקרב ציריך השני הנחיל תבוסה מוחצת לאלכסנדר רימסקי-קורסקוב. במהלך המצור על גנואה הצליח להתגונן די זמן וריתק אליו די כוחות אוסטריים כדי לאפשר לנפוליאון לנצח בקרב מרנגו. בסיום המצור הוא הפסיד את גנואה, אולם השיג לצבאו אישור מעבר בטוח לאדמות בשליטת צרפת. זמן קצר לאחר מכן פוטר מהצבא באשמת ביזה. ב-1804 חזר לצבא ופיקד על הגיס ה-IV של הגרנד ארמה. הוא שירת שנתיים בלבד, וחזר לצבא בעת הקרבות במרכז אירופה כנגד הקואליציה החמישית. בקרב אספרן-אסלינג, הגם שנתסיים בניצחון אוסטרי, הצטיין הגיס שבפיקודו, עת עמד כנגד התקפות אוסטריות עזות בכפר אספרן, במשך יומיים. בהמשך אותה שנה עמד בראש צבא צרפתי במטרה לפלוש לפורטוגל: "להדיר את רגלי האנגלים לים". הוא לא זכה בהצלחה רבה, וב-1810 נאלץ לסגת חזרה לצרפת. באותה שנה פרש סופית מהצבא, ומת כמה שנים מאוחר יותר.
אדוארד ריץ

חייו

ריץ נולד בברלין ומורו הראשון היה אביו, כריסטיאן ריץ, כנר בתזמורת החצר של ברלין. בהמשך למד אצל רודה. בשנת 1818 סיים את לימודיו, ושנה אחר כך הצטרף לתזמורת החצר של ברלין והיה לקונצרטמייסטר שלה, אך סכסוך עם הקאפלמייסטר של התזמורת, גספרה ספונטיני, הביא לפיטוריו בשנת 1825. 
בשנת 1826 ייסד את האגודה הפילהרמונית של ברלין, שהגיעה להישגים נאים אם כי נגניה היו חובבים. ריץ היה הכנר הראשון בביצוע ההיסטורי בשנת 1829 של מתאוס פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך, שפליקס מנדלסון השיב לחיים לאחר שנים רבות של שיכחה. אדוארד ריץ ואחיו יוליוס העתיקו את תפקידי המבצעים מן הפרטיטורה של הפסיון לביצוע זה. אדוארד ריץ היה ידידו של מנדלסון. הוא ואחיו הצעיר יוליוס ניגנו רביעיות מיתרים עם מנדלסון עוד בשנת 1820. מנדלסון למד נגינה בכינור אצל אדוארד ריץ והקדיש לו את הקונצ'רטו שלו ברה מינור, את הסונאטה לכינור אופוס 4 ואת השמינייה אופוס 20. אהבתם של ריץ ומנדלסון למוזיקה של באך הביאה אותם לשיתוף פעולה עם קרל פרידריך צלטר באקדמיה לשירה, שם הרבה ריץ לשיר כטנור סולו. 
ריץ, שהיה בפתחה של קריירת ניצוח מזהירה, מת בברלין משחפת בגיל 29. לאחר מותו, הקדיש מנדלסון את פרק האנדנטה של החמישייה אופוס 18 שלו לזכר ידידו.
טרון: המורשת

עלילה

סאם, בנו של קווין פלין (גיבור הסרט הקודם), הוא הבעלים של חברת המחשבים ENCOM, אותה ירש לאחר היעלמותו של אביו.
בעת ביקורו במתחם ארקייד נטוש של ENCOM,  נשאב סאם לעולם עתידני חשוך שנקרא "הרשת". שם הוא נתפס בידי המשטר המקומי ונשלח לשחק עם אסירים אחרים בקרב עד המוות, לעיני קהל. קטע זה מציג במלוא הדרו את הקונספט של טכנולוגיית עולם הרשת: אופנועים שבדהירתם משאירים מאחוריהם שובלי אור שהופכים לקיר מוצק, ומטרת המשחק היא להימנע מהפגיעה הקטלנית בשבלים ויצירת שבלים במסלולו של האויב, על מנת שזה יתנגש בהם.
לזירת הקרב פורץ רכב ובו בחורה הקוראת לסאם. סאם מצטרף אליה והם בורחים למקום מחבוא.
שם פוגש סאם את אביו, שמספר לו כי עולם זה הוא מעשה ידיו. אך כעת עולם הרשת מונהג בידי קלו העריץ, אשר מעוניין במותם של קווין וסאם.
סאם יוצא למאבק במשטר קלו ולוקח את אביו ואת בת בריתם למסע אל עבר פתח היציאה מעולם הרשת.

תגובות

הסרט קיבל ביקורות בינוניות על מחסור בהתפתחות הדמויות ובעומק עלילתי. לעומת זאת הסרט קצר שבחים על האפקטים, העיצוב האומנותי והפסקול.

סרט ההמשך

באפריל 2015 אולפני דיסני הודיעו כי סרט ההמשך, טרון 3, ייצא לאקרנים בשנת 2017 וייקרא "Tron: Ascension", ובסוף חודש מאי 2015 נודע על ידי אולפני דיסני שבוטלה הפקת סרט ההמשך.
פיטר מאנדי

ביוגרפיה

מאנדי נולד בפנרין שבממלכת אנגליה וב-1609 נלווה לאביו ריצ'רד שהיה סוחר דגים במסע עסקים לרואן. בהמשך למד צרפתית וב-1611 עבד כנער סיפון בספינת סוחר ובהמשך התגורר לתקופה מסוימת בעיר סביליה. ב-1617 תועד כספן מן המניין בספינת סוחר מלכותית ושנה מאוחר יותר הגיע לקונסטנטינופול ועסק במסחר. בהמשך שב לאנגליה ובראשית מאי 1620 יצא שוב לרגל עסקיו לשטחים העות'מאניים. הוא הגיע לבלגרד, ביקר בשכ' יאלייה של יהודי בלגרד וציין ביומן מסעו, כי בעיר יש בין 60 ל-70 בתים של יהודים. מאנדי אייר ותיעד גם את הקהילות היהודיות בערים אליהן הגיע, והיו אלו מן האיורים המוקדמים שנותרו מאותן קהילות. מבלגרד המשיך לסרייבו וממנה לספליט. בהמשך הגיע לוונציה ולטורינו, משם נסע לפריז ובספטמבר 1620 שב לאנגליה.
ב-1628 עבד עבור חברת הודו המזרחית הבריטית ויצא בשליחותה לסוראט אשר בשטחי האימפריה המוגולית (בשטחי הודו המודרנית) וממנה המשיך לאגרה והגיע עד לגבול בנגל. ב-1634 שב לאנגליה. ב-1636 הפליג מהדאונס בראש שתי ספינות סוחר לכיוון סין. מאוחר יותר הגיע לרוסיה הצארית ונותר בממלכה עד 1648. כתבי היד והאיורים הרבים ממסעותיו מצויים בבספרייה הבודליינית. ב-1663 פרש מחיי המסעות והתגורר בפאלמות' אשר בקורנוול. ב-1667 פסק התיעוד לגביו ומניחים שנפטר בשנה זו או בסמוך אליה.
אכבר גנג'י

ביוגרפיה

אכבר גנג'י תואר כ"מתנגד המשטר הפוליטי איראני הדגול ביותר", וכ"עיתונאי פרו-דמוקרטי פופולרי" החוצה את ה"קווים אדומים" של הצנזורה העיתונות באופן קבוע. כנער היה תומך נלהב של המהפכה האסלאמית, אך שינה את גישתו באמצע 1990. לאחר שפרסם סדרת סיפורים על רצח סופרים מתנגדי-משטר, הידועים כרציחות השרשרת באיראן  בין השנים 2001-2006 נכלא בכלא אווין שבטהראן. בעודו בכלא הוא הוציא מנשר שביסס אותו כראשון "מתנגדי המשטר הבולטים, מוסלמי מאמין ומהפכן לשעבר" לבקש להחליף את המערכת התיאוקרטית של איראן ב"דמוקרטיה".
לאחר שזכה גנג'י בתואר אזרח כבוד בערים רבות באירופה, ומאמריו וכתביו זיכו אותו באותות כבוד, זכה גנג'י במספר פרסים בינלאומיים עבור עבודתו.
הר מוגנסן

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקיים. 
הפסגה נקראת על שם פאלה מוגנסן (Palle Mogensen) שעמד בראש מחלקת המחקר בתחנה האנטארקטית אמודסן-סקוט בין השנים 1958–1957.
עד מומחה

עד מומחה הוא עד המביא לבית המשפט את מומחיותו בנושא הספציפי המופיע בתביעה משפטית. בניגוד לעד רגיל, שעדותו מתמקדת בעובדות הידועות לו, עד מומחה מתמקד במשמעות של העובדות שהוצגו לבית המשפט. כל צד לדיון יכול להביא עד מומחה משלו, ולפעמים נשכרים שירותי המומחה על ידי השופט. חוות דעתו של העד המומחה אמורה להיות עצמאית ומשוחררת מהתשלום ("דמי עד מומחה") שהוא מקבל מהצד ששכר את שירותיו. 
עד מומחה נדרש בתביעות המצריכות ידע מקצועי (להבדיל מידע משפטי), כזה שאין לצפות מהשופט להתמודד אתו בכוחות עצמו. בתביעות העוסקות בנושאים רפואיים, למשל, מובא פעמים רבות עד מומחה שהוא רופא שהתמחה בתחום הרפואי הנדון. בתביעות העוסקות בנושאי טכנולוגיה מובא מומחה טכני רלוונטי.
ככלל, עדות מומחה מוגשת כחוות דעת כתובה, ולבעל הדין הנגדי יש זכות להגיש חוות דעת נגדית. בדומה לעדות רגילה, הצדדים רשאים בדרך כלל לחקור מומחה על חוות דעתו. במקרים רבים ממונה מומחה "נייטרלי", על ידי בית המשפט, בהסכמת הצדדים או בלעדיה. מומחה כזה מכונה מומחה מטעם בית המשפט. מומחה שחוות דעתו נדרשת לשם הכרעה בין חוות דעת סותרות מכונה מומחה מכריע, ואם הוא ממונה בהסכמת הצדדים חוות דעתו באה במקום חוות הדעת המנוגדות. השימוש במומחים נפוץ באופן מיוחד בתביעות מסוגים מסוימים, כגון בתביעות רשלנות מקצועית או רשלנות רפואית. בתביעות נזיקין על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים יש חשיבות לחוות דעת רפואית, ומשום כך נקבעו סדרי הדין המיוחדים לפיהם הצדדים אינם מביאים עדויות מומחים מטעמם, אלא ממונה מומחה רפואי מטעם בית המשפט, זאת כדי לחסוך בעלויות ולייעל את ההליך.
השופט אליקים רובינשטיין הביע ביקורת על השיטה בה שני הצדדים מביאים חוות דעות של מומחים, לאור ההבדלים הגדולים בין חוות הדעת של שני הצדדים: 
"אפתח בהערה, כי תיק זה מדגים באופן שכמעט אין למעלה הימנו את מה שבעיני הוא כשל קשה בשיטה הנוהגת בתביעות מעין אלה, של חוות דעת רפואיות משני הצדדים. מבלי לפגוע באיש, אין בר דעת יכול שלא להתרשם בתיקים רבים, כי תוכן חוות הדעת קשור במזמין. בולט הפער בין חוות הדעת ש"במקרה" באו מטעם צד אחד, והתומכות בגישתו, אל מול אלה ש"במקרה" באו מטעם צד אחר והתומכות בגישתו. ועוד, האם וכיצד ניתן מניה וביה להידרש להתייחסותם הקוטבית של מומחים רפואיים לפרקטיקות במחלקות ליולדות? האם וכיצד ניתן מניה וביה להידרש לכך שאף האבחנה באשר למחלה ממנה סובל המשיב אינה מוסכמת בין המומחים, מומחה המשיב מגדירה כדיפלגיה ספסטית ואילו מומחה המערערת מגדירה כפרפלגיה ספסטית? האם ניתן מניה וביה – בשכל הישר הפשוט והבהיר – לקבל שרופא אחד ישקיף על המשיב, רחמנא ליצלן, כמעט כשבר כלי, ואילו האחר יציג אותו כאדם מן היישוב הכשיר לעבודה במידה רבה מאד?"
— ע"א 4330/07 מוזס נ' מדינת ישראל
בעקבות זאת הוא ביקש להרחיב את השיטה של מומחים מכריעים אשר פרנסתם מגיעה רק מייעוץ לבית המשפט באופן בלתי תלוי בצדדים.
זרז

זרזים ביולוגיים

בתאיהם של כל היצורים החיים קיימים זרזים ביולוגיים; אלו הם האנזימים. כמעט כל האנזימים הם חלבונים; ברבים מהאנזימים מצויים אטומי מתכת, כגון: ברזל, נחושת, אבץ וסלניום, המכונים קופקטורים והמשתתפים באופן פעיל בתהליך הזרוז.
האנזימים מזרזים את התגובה על ידי הבאת שני המגיבים האחד אל עבר השני, באופן המאפשר התאמה מרחבית מרבית, כך שהקבוצה הפעילה במגיב האחד נמצאת קרוב לקבוצה הפעילה במגיב השני. התאמה מרחבית זו מתרחשת בתדירות נמוכה בלבד באופן טבעי (ספונטני), וכך מצליחים האנזימים להאיץ באופן משמעותי את התגובה. בנוסף, האנזימים מספקים סביבה נוחה להתרחשות הריאקציה. למשל, לאנזימים מסוימים שיירים חומציים באתר הפעיל התורמים יוני מימן למגיב ובכך מערערים את יציבותו, ואחרים מספקים סביבה הידרופובית המקטינה את אנרגיית ההפעלה הדרושה לשם התרחשות התגובה.
חשיבותם של האנזימים לחיים היא קריטית והחיים אינם מתקיימים בלעדיהם. מחלות רבות, התוקפות גם בני אדם, נובעות מפגם באנזים כלשהו.
חקר זרוז התגובות בכימיה נחקר בענפי הקינטיקה והתרמודינמיקה. הללו חוקרות גם את האנזימים, לצד הביוכימיה.

זרוז שלילי

זרז שלילי (בלועזית: אינהיביטור) מאט את התגובה הכימית.
נענע הכדורים

מאפיינים

נענע הכדורים היא צמח בעל שורשים מעובים המפתחים גבעולים מעל פני הקרקע. הגבעול בעל חתך מרובע, העלים נגדיים ומעוגלים בעלי ריח אופייני לנענע.
הפרחים מסודרים בתפרחת כדורית בגוון ורוד בהיר, עם מספר כדורי תפרחת על כל גבעול עם רווחים ביניהם. הפריחה מתרחשת בין יוני לספטמבר בארץ ישראל.
לייף

היסטוריה

במקור היה "לייף" מגזין הומוריסטי שיצא לראשונה בשנת 1883 והופץ עד 1936, אז נרכש על ידי הנרי לוס, מייסד "טיים מגזין", על מנת להחזיק בזכויות היוצרים על השם המסחרי. בהמשך הפך לשבועון שיצא לראשונה ב-1936 על ידי לוס, ובו היה דגש רב על צילום עיתונות. המגזין הופץ כשבועון עד שנת 1972, כמהדורה מיוחדת עד 1978, וכירחון עד שנת 2000. משנת 2004 עד 2007 הופץ שוב כשבועון המצורף כנספח לעיתונים אמריקאיים שונים.
מגזין לייף זכה להצלחה רבה במשך שני דורות, בטרם דעכה תדמיתו היוקרתית בעקבות שינויים במצב הכלכלי ובטעם הקוראים. מאז 1972 הופסקה והוחזרה הפצת המגזין פעמיים, והמהדורה האחרונה הופצה ב-20 באפריל 2007. שם המותג ממשיך להתקיים באינטרנט, והתמונות, שרבות מהן בעלות חשיבות היסטורית וחלקן אף לא פורסמו מעולם, הועלו לארכיון מיוחד על ידי גוגל והן ניתנות לצפייה בחינם.
בין הצלמים המפורסמים שתמונותיהם הופיעו במגזין ניתן למנות את דורותיאה לאנג, רוברט קאפה, יוג'ין סמית' ואלפרד אייזנשטאדט.
התחנה המרכזית של אשקלון

היסטוריה

התחנה נחנכה בשנת 1965 בעת שאוכלוסיית אשקלון מנתה כ-40,000 נפש; בעת הקמתה היה שטח התחנה 17,000 מטר רבוע; התחנה תוכננה על ידי האדריכל נחום שני והמהנדס ב. רוזנסקי ונבנתה על ידי סולל בונה; עד לשנת 2005 הקווים העירוניים בעיר הופעלו על ידי חברת אגד, ובשנת 2005 הוקמה חברת "אגד פלוס תעבורה". בשנת 2006 התאחדה חברת "אגד פלוס תעבורה" עם חברת "אגד אישי" והוקמה חברת "אגד תעבורה" שהפעילה את הקווים העירוניים בעיר עד סוף יוני 2016. החל מיולי 2016 הקווים העירוניים מופעלים על ידי חברת "דן בדרום".

שירותי התחנה

התחנה המרכזית של אשקלון היא תחנת האוטובוסים המרכזית בעיר; בתחנה עוברים קווים של החברות אגד, אפיקים ודן בדרום. 
באשקלון קיים מסוף תחבורה נוסף - "מסוף רמז" אשר נמצא בשוק העירוני.
ב־2015 תוכננו עבודות לשיפוץ התחנה, ריצוף וקירוי מלא, והוספת של רציפים תת־קרקעיים וקומות מסחר ובילוי, אך נכון ליוני 2016 טרם החלו העבודות.
ב־12 בפברואר 2016 הועברו לדן בדרום הקווים האזוריים והבינעירוניים שהופעלו על ידי אגד תעבורה וב-1 ביולי 2016 הועברו לדן בדרום הקווים העירוניים שגם הופעלו על ידי אגד תעבורה במסגרת מכרז אשכול צפון הנגב.

שירות עירוני

קווי האוטובוס הפנימיים באשקלון מופעלים על ידי חברת דן בדרום.
Dark Horse (קייטי פרי)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דר. לוק, מקס מרטין, שרה הדסון, ג'סי ג'יי, וקירקוט. השיר הגיע למקום הראשון ב-iTunes של ארצות הברית ושהה שם למשך חודש שלם, למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד, ולמקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, שם שהה במשך ארבעה שבועות, כל אלו לפני שחרור הקליפ.
פרי הופיעה עם השיר יחד עם הראפר Juicy J בטקס הGrammys 2014,
ובטקס הBrits Awards 2014 ב-19 בפברואר, יום לפני שחרור הקליפ, ללא הראפר.

וידאו קליפ

בריאיון בטקס הGrammys סיפר הראפר Juicy J כי הקליפ הולך להיות "גדול כמו כל הדברים שעשתה". זמן קצר לאחר מכן חשף כי החלו הצילומים לקליפ.
מאוחר יותר אדם המשתתף בקליפ העלה תמונה לחשבון האינסטגרם שלו, ובה היה לבוש בלבוש מצרי עתיק, ובכך חשף את סגנון הקליפ. לאחר מכן, פורסמה באינטרנט גם תמונה מהסט לצילומי הקליפ, בו נראתה פרי במקדש מצרי, מה שאימת את סגנון הקליפ.
ב-13 בפברואר 2014 הועלה לחשבון היוטיוב של הזמרת סרטון טריילר לקליפ, אשר אישר סופית את סגנון הקליפ, בו קייטי היא קלאופטרה מלכת מצרים, אשר נסיכים מגיעים לכבוש את ליבה.
ביום שחרור הקליפ, ה-20 בפברואר 2014, פורסמו מספר תמונות גיף בתור טיזרים לקליפ. מאוחר יותר, שוחרר הקליפ.
הקליפ הגיע ל-100 מיליון צפיות תוך פחות מחודש, ב-22 ימים, ובכך הפך לקליפ הנצפה ביותר השני שלה, לקליפ הראשון של אישה שעבר את רף המיליארד צפיות, לסרטון השני הנצפה ביותר באותה שנה והרביעי הכי נצפה באתר.
ארמון האמיר פעור

ארמון האמיר פעור הוא מבנה חרב גדול הנמצא ברמת הגולן בצומת וואסט (צומת האמיר), על כביש 959.
הארמון הזה היה שייך לאמיר מחמוד אל פעור, ראש שבט אל-פאדל שהתיישב ברמת הגולן ובעמק החולה במאה ה-19.
האמיר בנה ברמת הגולן ארמון קיץ גדול במקום שהיה מרכז התיישבות השבט (וואסט בערבית - מרכז). בארמון היה חלק לקבלת אורחים, חלק למגוריו של האמיר וחלק למגורי נשיו. המקום נכבש במלחמת ששת הימים וכל אנשי השבט נמלטו לסוריה.
היה לו שטח גדול בעמק החולה, שם הקים ארמון חורף. בנו שמעון, הסתבך בכספים ומכר את אדמותיו לקרן הקיימת לישראל ב-1940 ועליהם הוקמו מצודות אוסישקין -  דן, דפנה, בית הלל והמושב הדתי נחלים (שנאלץ להתפנות ובמקומו עלה קיבוץ הגושרים). ארמון החורף של האמיר משולב כיום בחדר האוכל של בית המלון הגושרים.
ארמון הקיץ משולב היום ב"פארק עורבים". מהגן נשארה בריכת שכשוך קטנה. צמוד אליו גן פסלים מבזלת. בצומת וואסט הסמוך הוקם ב-2011 מרכז תיירות.
מטען קלע

מטען קלע הוא מטען חבלה בעל מבנה מעוגל המוצב לרוב בצדי דרכים או אל מול המטרה. הפאה המופנית לעבר המטרה היא בעלת מבנה כיפתי קעור; בעת הפעלת החנ"מ שבתוך המטען היא מתנתקת ומועפת במהירות קדימה בצורת קלע כבד העשוי מתכת.
טווח הקלע עשוי להגיע לעשרות מטרים ולחדור גם רכב קרבי משוריין שאיננו ממוגן בכבדות. בשתי זירות ידוע שנעשה בו שימוש רב, בלבנון על ידי ארגון החזבאללה נגד כוחות צה"ל, ובעיראק על ידי אנשי אל-קאעידה נגד הכוחות האמריקניים.
אורה (זן קלמנטינות)

אוֹרה הוא זן קלמנטינות ישראלי שנוצר במכלוא הזנים טמפל וקינו על ידי הצוות בראשות דוקטור עליזה ורדי. מאורה פותחו בהמשך הזנים אור ואודם. מאור פותח בהמשך הזן אורי
אורה בורר כזן ב-1978 ונרשם כפטנט ב-1984. מועד הבשלת הפרי בזן זה הוא בחודשים ינואר-פברואר. הזן מתאפיין בפרי עגול בעל קליפה חלקה בצבע צהוב-כתום המתקלפת בקלות. בפרי יש כעשרה זרעונים ורמת החמצון בפרי יורדת לאחר הקטיף, דבר הפוגם בטעמו. הפרי משתמר על העץ זמן רב יחסית.
אברהם וכמן

אברהם וַכְמן (Wachman;‏ 1931 – 22 באוקטובר 2010) היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, פיתח יחד עם נועה אשכול את שיטת כתב התנועה אשכול-וכמן.

אודות

וכמן נולד בעיר לובלין שבפולין בשנת 1931, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בתל אביב ושירת במחזור הראשון של הנח"ל. הוא למד תיאטרון ולאחר מכן השלים שני תארים באדריכלות בטכניון, השתלב בסגל והשלים דוקטורט. וכמן לימד מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה) בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, ומינויו לסגל ההוראה הקבוע, אחרי ששימש במשך למעלה מחמש שנים במשרת מרצה ללא קביעות, לווה במאבק קשה בין הנהלת הפקולטה לסנאט הטכניון. משנת 1982 היה וכמן פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה. בין השנים 1982 ל-1986 כיהן כדקאן הפקולטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
בסוף שנות החמישים פיתח עם נועה אשכול את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים.
ב-1975, כאשר מפעל ההתנחלות היה עדיין בחיתוליו, הציע וכמן את "תוכנית השִדרה הכפולה", על פיה יש להוסיף לרצועת ההתיישבות היהודית לאורך החוף רצועה חדשה לאורך בקעת הירדן, מרמת הגולן בצפון ועד אופירה בדרום. ראש הממשלה באותם ימים, יצחק רבין, לא אימץ את התוכנית, אך השר ישראל גלילי ויועצו של רבין אריאל שרון התלהבו ממנה.
וכמן היה ממייסדיה של המועצה לשימור אתרים.
היה נשוי לרחל (רליק) ואב לשלושה בנים, שאחד מהם נפטר בגיל 26. התגורר בחיפה. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ דגניה א'.
חיים אורמיאן

ד"ר חיים יוסף אוֹרְמיאן (Ormian; כ"ז בכסלו תרס"ב, 8 בדצמבר 1901 – א' בתמוז תשמ"ב, 22 ביוני 1982) היה פסיכולוג ומחנך, מראשוני הפסיכולוגים בישראל. נודע בעבודותיו החינוכית בתחום הפסיכולוגיה. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשל"א.

קורות חיים

חיים יוסף (הנריק) אורמיאן (בפולנית: Henryk Ormian) נולד ב-1901 בטרנוב שבגליציה, אוסטרה (כיום בפולין). בילדותו קיבל חינוך מסורתי וכללי, ובנעוריו החל לפעול בתנועת "השומר הצעיר" ונבחר להנהגת התנועה בגליציה. את לימודיו האקדמיים בתחום הפסיכולוגיה עשה באוניברסיטת וינה, שבה הוסמך ב-1925 לדוקטור. באותה תקופה למד גם מדעי היהדות בסמינר העברי בווינה תחת צבי פרץ חיות. בשנת 1924 שב לפולין והחל להרצות בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת לודז' (1924–1936) ולהורות בבית הספר העברי בלודז' (1925–1936). בשנת 1931 נישא לרות יַארבּלוּם (אחייניתו של מארק יארבלום, מראשי ציונות צרפת בין מלחמות העולם).
פעילותו הציבורית החלה בפולין במסגרת תנועת "השומר הצעיר". בנוסף פעל להרחבת פעילות קרן קיימת לישראל ותנועת "החלוץ". בלודז' נבחר לעמוד בראש סניף "תרבות" והיה פעיל במסגרת "איחוד קיבוץ בורוכוב". בתחום המקצועי נמנה עם חברי האגודות הפולניות לפסיכולוגיה ולחינוך.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. תחילה התגורר שנים אחדות בתל אביב והורה בגימנסיה שלווה. אחר כך עבר לירושלים, שם היה מורה בבית המדרש למורים בית הכרם ומשנת 1945 מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. היה ממייסדי האגודה הישראלית לפסיכולוגיה (שבמסגרתה נבחר לכהן כיו"ר ועד סניף ירושלים וכיו"ר הוועד הארצי) וייסד את התחנה להדרכה מקצועית של "ההסתדרות הציונית הדסה", שאותה גם ניהל במשך שנה. בין פעילויותיו האחרות: חבר ארגון "ההגנה", חבר מועצת המורים למען קרן קיימת לישראל (1937–1942), חבר המרכז לחינוך ותרבות של הסתדרות העובדים הכללית, חבר המחלקה להוצאות ספרותיות של מרכז המורים (אוצר המורה), וכן חבר הוועדות למונחים בחינוך ובפסיכולוגיה של האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1950 הצטרף אורמיאן למשרד החינוך והתרבות. במהלך השנים כיהן כמפקח על הסמינרים להוראה, ובין השנים 1956–1959, ובשנית בין 1965–1966, עמד בראש המחלקה להכשרת והשתלמות מורים.
חיבר וערך שורת ספרים בנושאי חינוך ופסיכולוגיה.
ערך את 'שעלים: ספריה פידאגוגית למדריכים' בהוצאת המחלקה לענייני הנוער של ההסתדרות הציונית ואת ספריית 'מקראות פדגוגיות' של אוצר המורה.
כמו כן עסק בעריכה מדעית של ספרים שונים בפסיכולוגיה, בהם כתבי זיגמונד פרויד (דביר, מ-1966), מבוא לפסיכולוגיה של הילגרד ואטקינסון (בסדרת "אוצר המורה") ו"הפסיכולוגיה ההתפתחותית של ז'אן פיאז'ה" מאת ג'ון פלאבל בתרגום עמשי לוין (אוצר המורה, תשל"א).
בשנת תשל"א זכה בפרס ישראל לחינוך על מפעל חייו.
היה אב לשניים: נדי אורמיאן (חבר קיבוץ יטבתה, כתב מדריך טיולים לאירופה) ודלית אורמיאן (עורכת רדיו ב"קול ישראל").
דיוויד רייך

ביוגרפיה

רייך גדל במשפחה יהודית בוושינגטון הבירה. אמו היא הסופרת טובה רייך (אחותו של הרב אבי ווייס, מוביל הפלג הליברלי של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית). אביו הוא וולטר רייך, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, שכיהן כמנהל הראשון של מוזיאון השואה בארצות הברית. רייך התחיל בלימודי סוציולוגיה אך מאוחר יותר הפנה את תשומת לבו לפיזיקה ולרפואה. לאחר סיום הלימודים למד באוניברסיטת אוקספורד, במקור מתוך כוונה להתכונן לבית הספר לרפואה. בשנת 1999 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה.
רייך הוא גנטיקאי ופרופסור במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של הרווארד.
צוות המחקר של רייך באוניברסיטת הרווארד הראה גנום האדם שהגנום האנושי התרחק לאורך ארבעה מיליון שנה בהדרגה מהגנום של השימפנזים. הפיצול בין שושלת האדם והשימפנזה התרחש מיליוני שנים מאוחר יותר ממה שהיה ידוע בהסתמך על ממצאי עצמות. העדויות הגנטיות מצביעות על כך שגם אחרי ההפרדה ההתחלתית בין שני המינים, הם המשיכו להתרבות זה עם זה במשך כמה מיליוני שנים. הפיצול הגנטי הסופי התרחש לפני 6.3-5.4 מיליון שנה.
מאמרו של רייך משנת 2009, ששחזר את היסטוריית האוכלוסייה ההודית היה מחקר פורץ דרך בהבנת הודו ומקורות אוכלוסייתה. רייך ועמיתיו בדקו גנום באורך 560,000 פולימורפיזם חד-נוקלאוטידים (SNP), זאת לעומת 420 SNPs שנבדקו בעבודות קודמות. הם גם השוו אותם עם הגנום שמאפיין תושבי אזורים אחרים הקיים במאגר הגנום העולמי. באמצעות מחקר זה הם הצליחו להבחין בשתי קבוצות גנטיות ברוב האוכלוסיות בהודו, שכונו "הודים צפון קדמוניים" (ANI) ו"דרום הודו קדומים" (ASI). הם גילו כי הגנים של ה-ANI קרובים לאלו של תושבי המזרח התיכון, מרכז אסיה ואירופה ואילו הגנים של ה- ASI ייחודיים להודו ושונים מכל שאר האוכלוסיות הידועות. שתי הקבוצות הנבדלות הללו, שהתפצלו בקירוב לפני 50,000 שנה היוו את הבסיס לאוכלוסייה הנוכחית בהודו.
מחקר המשך של מורג'אני ועמיתים חשף כי שתי הקבוצות התערבבו בין 1,900 ל -4,200 שנה (2200 לפני הספירה - 100 לספירה). לאחר מכן התבססה בהודו אנדוגמיה והתערובת הפכה נדירה. ההודים התחתנו רק בתוך הקאסטה שלהם. רייך הסביר הממצאים באומרו שלפני 4,200 שנה היו הקבוצות לא מעורבות. מתישהו בעבר, לפני 1,900 עד 4,200 שנה, התערבבו הקבוצות. רייך ציין כי עבודתם אינה מראה כי הגירה משמעותית התרחשה במהלך תקופה זו.
צוות המחקר של רייך תרם משמעותית לגילוי כי האדם הניאנדרטלי וההאדם הדניסובי התערבבו באוכלוסיות אנושיות מודרניות כאשר התפזרו מאפריקה לאירואסיה לפני 70,000-30,000 שנה.
מחקרי הגנטיקה של רייך מתמקדים בעיקר במציאת דפוסים גנטיים מורכבים הגורמים לרגישות למחלות שכיחות בקרב אוכלוסיות גדולות. המעבדה של רייך גילתה סמן גנטי המקושר לסיכוי מוגבר להתפתחות סרטן הערמונית.
רייך מעריך שמקור השפות ההודו-אירופיות דרומית לקווקז, באיראן של ימינו או בארמניה. האנשים שדיברו את שפת המקור התפתחו מאוחר יותר לבני הימאניה, רועי צאן נוודים ממערב אסיה, ולתושבי אסיה הקטנה הקדומים. בשלב מסוים, לפני כ-4,000 שנה, בני היאמניה נדדו לאירופה. ייתכן שבמסע כיבוש והשמדה, אם כי הדבר אינו ברור לגמרי. הדנ"א שלהם ניכר באחוזים גבוהים במטען הגנטי של בני מערב אירופה בימינו. הם הביאו את השפה שלהם איתם. בכך נמצא פתרון אפשרי לחידה שהטרידה את הבלשנים שנים רבות - הדמיון בין הלשונות ההודיות הקדומות ללשונות האירופיות.
ב-2018 פרסם רייך מאמר בניו יורק טיימס שבו גרס כי על המדע להתייחס להבדלים הגנטיים בין הגזעים השונים ופקפק בתפיסת התקינות הפוליטית, שמבטלת את ההבדלים הללו ורואה בגזעים הגדרה תרבותית בלבד. דעותיו עוררו תגובות ביקורתיות ופולמוס .
בנא

תקציר העלילה

עמוס (שמואל וילוז'ני) הוא אלמן שמגדל לבדו בדירה קטנה את בנו המפגר יוריק (מיכאל מושונוב), שהוא גאון מוזיקלי. עמוס מפחד לשלוח את בנו למוסד סגור, בו מתעללים בו ויוריק גדל לבד, ללא חברים. עיסוקו של עמוס הוא פינוי בכפייה של אנשים לבתי חולים לחולי נפש. יום אחד עמוס מנסה לפנות מביתו אדם שמנסה להצית עצמו, בביתו של האיש הוא פוגש את בנא (רייצ'ל סנטילאן), עובדת זרה תאילנדית, ומציע לה להתאכסן בביתו. בין עמוס, יוריק ובנא מתרחשת מערכת יחסים שתחילתה בידידות שהולכת ומתהדקת בין בנא לאב ובנו. עמוס מנסה לסייע לבנא לאתר את בעלה פייסאן (ריוג'י שירקוובה), בתחילה במטע בננות בגליל ובהמשך בבית הסוהר, שם הוא מוצא אותו. יוריק מאוהב בבנא ויום אחד כשעמוס בעבודה הוא אונס אותה. כשעמוס מגלה זאת הוא כועס מאוד על יוריק וכולא אותו בחדרו.
סלנוחלבון

סלנוחלבון הוא כל חלבון שבו יש חומצה אמינית סלנוציסטאין, כלומר ציסטאין בה יש סלניום במקום גופרית. קיימים חלבונים בהם יש חומצה אמינית סלנומתיונין, אך מקובל שלא להגדיר אותם כסלנוחלבונים. לסלנוחלבונים תפקיד חשוב כנוגדי חמצון מסוג גלוטתיון וכחומר מחזר. בנוסף, סלנוחלבונים נמצאים גם בפלזמה, כאשר הנפוץ בסלנוחלבונים אלה הוא סלנוחלבון P. תפקידו של סלנוחלבון P הוא לנייד סלניום ולשמור על הומאוסתזיס שלו בגוף.‏
סלנוחלבונים קיימים בכל היצורים החיים: באיקריוטיים, בחיידקים ובחיידקים קדומים. חלבונים אלה נפוצים בבעלי חיים, אך נדירים בצמחים. בחיידקים ובחיידקים קדומים, סלנוחלבונים קיימים בחלק מהמשפחות אולם לא נמצאו כלל במשפחות אחרות. בנוסף לסלנוחלבונים, לחלק מהחיידקים יש סלניום הקשור בצורה שאינה קוולנטית לחלבון כליגנד.
לסלנוחלבונים תפקיד מטאבולי חשוב. חומצה אמינית זו נמצאת באתר הפעיל של חלבונים רבים. בתנאים פיזיולוגים, החומצה האמינית הזו מיוננת, ועל כן יש לה חשיבות גדולה כזרז. החלבון הראשון בו נמצאה חומצה אמינית עם סלניום היה גלוטאתיון פראוקסידאז (glutathione peroxidase או GPx1), חלבון המשמש כנוגד חמצון על ידי חיזור ישיר של H₂O₂. לאחר מכן, נמצאו סלנוחלבונים בנוגדי חמצון נוספים.
סלנומתיונין קיים אף הוא, ושימוש בו נעשה בשיטות מחקר ביוכימיות שונות, כאשר מחליפים מתיונין בסלנומתיונין. השימוש בסלנוציסטאין למטרות אלו פחות נפוץ בשל רעילותו. ניתן לזהות חלבונים המכילים סלנוציסטאין מבין חלבונים זהים המכילים ציסטאין היות שסלניום כבד יותר מגופרית, ולכן החלפת הגופרית בסלניום יוצרת חלבון כבד יותר. החלפה זו משמשת גם בקריסטלוגרפיה בקרני X. באמצעות הקרנה בכמה אורכי גל ניתן למצוא באיזו פאזה נמצא המתיונין.