google/wiki40b huggingface dataset:
גרמניום

תכונות

זהו יסוד חזק, בצבע אפור-לבן מבריק עם המבנה הגבישי של יהלום. בנוסף לכך, גרמניום הוא מוליך למחצה עם תכונות ביניים של מתכת וחומר מבודד. גרמניום גבישי אינו מושפע מהאוויר ונשאר מבריק גם בנוכחותו.

שימושים

למרות מראהו המתכתי, הוא אינו מוליך טוב של חשמל, ולכן משמש בתעשיית האלקטרוניקה לייצור טרנזיסטורים ומוליכים למחצה. תעשיית הסיבים האופטיים היא צרכנית גדולה של גרמניום. היסוד משמש גם כזרז בתעשיית הפולימרים (בעיקר PET - פוליאתילן טרפתלאט), ובשל שקיפותו לקרינה תת-אדומה הוא משמש בייצור ציוד אופטי תת-אדום.
לסגסוגת צורן-גרמניום יישומים חשובים בתעשיית המוליכים למחצה והמעגלים המשולבים. מעגלים אלקטרוניים שמכילים גרמניום וצורן מהירים יותר ממעגלים שמכילים צורן בלבד.
טרנזיסטורי גרמניום עדיין פופולריים בפדלים-אפקטים לגיטרה החשמלית, בניסיון לחקות את צליל ה"Fuzz" מימי הרוק של שנות ה-60 - אז הגרמניום היה עדיין בשימוש, לפני שהוחלף על ידי הצורן.

היסטוריה

הגרמניום זוהה בשנת 1886 על ידי הכימאי הגרמני קלמנס וינקלר, שהפריד אותו מהמינרל ארגירודיט. מנדלייב חזה את קיומו עוד בשנת 1871, לפי הטבלה המחזורית, וניבא כי תכונותיו יהיו דומות לאלו של צורן.
התפתחות הטרנזיסטור שמבוסס על גרמניום פתחה אין ספור דלתות ליישומים באלקטרוניקה. משנת 1950 ועד 1970 הדרישה לגרמניום רק גברה. הדרישה פסקה כאשר ניתן היה לייצר צורן טהור. צורן החל להחליף את גרמניום בייצור טרנזיסטורים, דיודות ורכיבים אלקטרונים נוספים. לצורן ישנן התכונות המתאימות ביותר לתעשיית האלקטרוניקה, אך הוא מחייב רמת טיהור גבוהה במיוחד שטכנולוגיית העבר לא יכלה לספק. היום, 85% מהגרמניום המופק מופנה לסיבים אופטיים, מערכות ראיית לילה ותעשיית הפלסטיק (כזרז בייצור פוליאתילן).

צורה בטבע

כיום גרמניום מופק כתוצר לוואי של הפקת אבץ, נחושת ועופרת מעפרותיהן, ולעיתים ממחצבי פחם ואפר פחם. כרבע מתצרוכת הגרמניום העולמית היא של חומר ממוחזר, היתר מופק בעיקר בבלגיה, סין ורוסיה.
ג'ון האנה

ביוגרפיה

האנה נולד במזרח קילברייד, סקוטלנד, לסוזן וג'ון האנה, ולו שתי אחיות בוגרות. בתקופת לימודי התיכון, הוא השתתף במועדון התיאטרון המקומי. בעצת חבר ללימודים, הוא השלים התמחות באלקטרוניקה ולמד באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה. לאחר סיום הלימודים, הוא השתתף במספר הפקות טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון לפני הופעתו הראשונה בתפקיד ראשי בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" משנת 1994, לצד יו גרנט, אנדי מקדואל, קריסטין סקוט-תומאס ורואן אטקינסון. בין היתר, הוא גילם תפקיד של רוצח פסיכופת (Truth or Dare), פתולוג פותר תעלומות בסדרה הבריטית "מק'קאלום", כאתנחתא קומית בסדרת סרטי המומיה ובקומדיה הרומנטית "דלתות מסתובבות", לצד גווינת' פלטרו. האנה הופיע בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה זהות בדויה, פרייז'ר וקרניבל. בשנת 2010 החל להשתתף בסדרת הדרמה ההיסטורית ספרטקוס: דם וחול ובמיני סדרת הספין-אוף, "ספרטקוס: אלי הזירה".
ב-20 בינואר 1996, נישא האנה לשחקנית ג'ואנה רות'. ב-11 בפברואר 2004, לזוג נולד תאומים. במשך שנים, האנה עזר למטרות צדקה שונות. לאחר משחקו כשוטר אפילפטי בסדרת הטלוויזיה הבריטית Out of the Blue, הוא הביע את תמיכתו בארגון האפילפטים בסקוטלנד. כמו כן, הוא שימש כדובר של 'אוקספם', אסופה של 15 ארגונים המציעים פתרונות לעוני ולחוסר צדק חברתי.
כריסטיאן קמרגו

ביוגרפיה

נולד בתור כריסטיאן מיניק בניו יורק, בנם של זוג השחקנים ויקטוריה ווינדהאם וראלף קמרגו.
סיים את לימודיו בהצלחה מ"מכללת הוברט", משם המשיך לבית ספר לאומנויות במה "בית הספר ג'וליארד" ולהופעה אחת בברודוויי.
לאחר מכן נסע ללונדון ושם הרבה להופיע בתיאטרון הגלוב שבסאות' בנק, שם גם הכיר את אשתו, שחקנית התיאטרון ג'ולייט ראיילנס.
כשחזר לארצות הברית לקח חלק פעיל בהצגות תיאטרון בניו יורק בהן הופעה במחזה של ארתור מילר "כולם היו בני".
בשנת 2006 הופיע בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "דקסטר" בתור רוצח סדרתי בשם "רוצח משאית הקרח" אשר רוצח זונות, מרוקן את דמן ומשאיר את גופותיהן חתוכות ועטופות באריזות במקומות ציבוריים, בהמשך הוא מתגלה כאחיו הביולוגי של הדמות הראשית דקסטר (מייקל סי הול).
ב-2009 שיחק בפעם השנייה תחת בימויה של קת'רין ביגלו (הראשונה הייתה בסרט "K-19") במותחן המלחמה "מטען הכאב".
בסרט גילם את קולונל ג'ון קיימברידג', חייל עילית מיחידת סילוק פצצות שנהרג במהלך פעילותו בעיראק ממטען צד. בשנת 2013 ביים וכתב את הסרט "יום וליל", שם כיכב בו לצד אליסון ג'ני וקייטי הולמס. ב-2017 השתתף בסדרת הדוקו-דרמה "לענה" בנטפליקס, בבימויו של ארול מוריס.
מבקר צה"ל

יחידת מבקר צה"ל היא יחידת הביקורת הפנימית של צה"ל. היחידה הוקמה ב-2011, בראשה עומד אזרח עובד צה"ל בדרגת תת-אלוף שחבר בפורום מטכ"ל.
מדצמבר 2011 ועד למאי 2019 כיהן כמבקר צה"ל תת-אלוף במיל. אילן הררי. לאחר פרישתו, תא"ל במיל' עופר שריג מכהן כמבקר צה"ל הזמני עד שימונה מבקר חדש.
עט נובע

עט נובע הוא עט בעל ציפורן ומכל דיו. הדיו מוזרם ממכל הדיו לספק הדיו ומשם לציפורן ועל ידי כך מתבצעת פעולת הכתיבה בעט. הזרימה בעט נובע, מתקיימת הודות לעיקרון הנימיות לפיו מתאפשרת זרימה בצינורות נימיים, ללא סיוע של אביזר, משאבה או כוחות חיצוניים. מילוי מכל הדיו של העט בדיו, יכול להתבצע על ידי החלפת מכלי הדיו, על ידי משאבה שמתחברת לספק הדיו ולציפורן ושואבת דיו מקסת דיו או על ידי משאבת בוכנה, אשר זהה בפעולתה למשאבה רגילה אך ההבדל הוא שמשאבת בוכנה מובנית בתוך העט ולכן מכילה יותר דיו.
פעמים רבות, לעטים נובעים ערך כספי רב ואנשים ידועי שם נוהגים לכתוב בהם. איסוף עטים נובעים הוא תחביב יוקרתי וקיימים עטים נובעים היוצאים במהדורות מוגבלות. טווח המחירים עשוי להגיע לעשרות אלפי שקלים עבור עטים נובעים ממהדורות מיוחדות.
מקלע ויקרס

רקע

היירם מקסים פיתח את המקלע המהפכני שלו בשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-19, ובמהרה הם נכנסו לשרות בצבאות אירופה הגדולים. יותר מכך, בעסקה עם חברת הנשק הבריטית "ויקרס", הבטיח מקסים שהנשק יכנס לייצור המוני. ואכן, מקלע המקסים שיוצר על ידי חברת ויקרס לא רק נמכר לצבא הבריטי, אלא גם נמכר לצבאות רבים ברחבי העולם. 
למרות הצלחת הנשק, ועם פקיעת זכויות הפטנט של ממציאו, היירם מקסים, החליטה חברת ויקרס לייצר גרסה משופרת שלו. הנשק שנוצר היה קל יותר מה"מקסים" המקורי, ובעל ביצועים זהים, ולכן אומץ על ידי הצבא הבריטי ב-1912. הנשק נקרא "מקלע ויקרס".

המקלע ושימושיו

המקלע עצמו היה עדיין כבד, אם כי פחות ממקלע "מקסים", ושקל 50 קילוגרם פחות ממנו, בהתאם למקבע שעליו הותקן ולכמות התחמושת. התחמושת הייתה בקוטר 7.7 מ"מ (0.303 בריטי), דומה לזו של הרובה הבריטי הסטנדרטי לי אנפילד. הכדורים הוזנו בסרט מבד כותנה שהכיל כ- 250 כדורים. 
המקלע התפרסם באמינותו הרבה. באחד מקרבות מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1916, הפלוגה הבריטית ה-100 מקורפוס המקלעים, בה היו 10 מקלעי ויקרס, ירתה במשך 12 שעות רצופות כמיליון כדורים ללא שום תקלות, תוך שהיא מחליפה 100 קנים למקלעים. 
עקב משקלו הכבד יחסית כלל צוות המקלע ביחידות החי"ר מספר אנשים. בדרך כלל כלל הצוות 6-8 איש. אחד להפעלתו, אחד להזנת השרשראות והשאר לנשיאת הציוד והתחמושת. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוא היה נישא על גבי פרדות וסוסים. ביחידות הרכובות האוסטרליות כלל צוות המקלע שישה חיילים כאשר המקלע וחלקיו נישאו על גבי שני סוסים נוספים. בהמשך הוא הותקן גם על גבי רכבים שונים. 
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא הותקן גם על גבי שריוניות בריטיות. 
עקב התבססותו על קירור מים, הפך המקלע לכלי מיושן יחסית למקלעים שהופיעו בצבאות השונים שפעלו כבר על בסיס קירור אוויר כמו למשל המקלע האמריקני מסוג M1919 בראונינג או הגרמני מסוג MG34 וכן MG42, או הצ'כי מסוג בזה 7.92.

מלחמת העצמאות

מקלע זה היה המקלע הבינוני הנפוץ ביותר בקרב גדודי החי"ר של הצבא המצרי בתש"ח. 
צוותי המקלע המצריים נעו באמצעות נושאי ברן זחליליים .
איזכור להפעלת מקלעי ויקרס מצריים בקרבות תש"ח בדרום: קרב עבדיס, קרב בית דראס, קרב יד מרדכי, קרב נגבה.
סמדר שמואלי

ביוגרפיה

טרם גיוסה לצה"ל החלה לכתוב במוספי הפנאי של "ידיעות אחרונות". את שירותה הצבאי עשתה ככתבת ועורכת בעיתון "במחנה" ובערבים למדה קופירייטינג. עם שחרורה חזרה ל"ידיעות אחרונות" והחלה לכתוב טור ספורט הומוריסטי, משם התקדמה לעבודה עיתונאית בדסק החדשות ולכתבות צבע, ראיונות ופרופילים.
למדה לתואר ראשון בספרות והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1995–1998 עבדה ב"ידיעות אחרונות".
עם הקמת אתר ynet, בשנת 2000, הצטרפה אליו והייתה חלק מדור המייסדים של תקשורת חינמית באונליין. באתר החלה את דרכה ככתבת בריאות והתקדמה בשנת 2000 לתפקיד כתבת פרלמנטרית, אותו מילאה עד לשנת 2003.
בתחילת שנות האלפיים פירסמה סדרת כתבות ותחקירים על פרשת ילדי תימן ותמכה בפרסום החומרים החסויים בעניין. הסקופ הגדול ביותר של שמואלי החל בידיעה ראשית ב-ynet והוביל לשינוי החלטת ראש ממשלת ישראל אריאל שרון. בשנת 2002 נודע לה כי ישראל מחזיקה בסתר בשמונת הימאים שנתפסו על ספינת הנשק קארין A. הפרסום התגלגל לכותרות הראשיות במדינות ערב והביא ללחץ על ישראל לשחרר את שמונת הימאים שלא נמצא קשר בינם לבין הנשק שיועד לכאורה לארגון החמאס. בעקבות החשיפה הורה ראש הממשלה שרון באוקטובר 2002 לשחרר חזרה למצרים את העצורים. במהלך המגעים החשאיים עם מצרים בנוגע להליך שחרור הימאים, חשפה שמואלי בלעדית את התוכנית לשחרור האזרח הישראלי עזאם עזאם שהיה כלוא במצרים תמורת הימאים.
בשנת 2004 פרשה מכתיבה בעיתונות ולאחר פסק זמן של כחמש שנים חזרה לכתיבה חופשית של בלוגים וסטטוסים ברשת החברתית בדגש על ענייני אקטואליה, שמירה על שלטון חוק, כיבוד זכויות הפרט וחתירה לשלום.
מאז 2011 עסקה בייעוץ, אימון אישי, עסקי ופיתוח מנהלים בארגונים וחברות גדולות, באמצעות כלים לפיתוח מנהיגות בחברת "תות תקשורת ותוצאות".

פעילות ציבורית

הייתה מיוזמי הפגנות המחאה ליד ביתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בעניין פרשת הצוללות].
החל מ-2014 שמואלי היתה חברה במפלגת העבודה ולקחה חלק בישיבות של חוגים רעיוניים שהתקיימו בה. לאחר ירידת המפלגה לשישה מנדטים ופרישת גבאי מהחיים הפוליטיים, הודיעה על פרישה והצטרפה למפלגת ישראל דמוקרטית בראשות אהוד ברק. הוצבה במקום ה-15 ברשימת המחנה הדמוקרטי לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, ולא נבחרה לכנסת.

חיים אישיים

שמואלי היא אמא לבן ובת, מתגוררת בפתח תקווה.
ארז הלבנון

ארז הלבנון בהיסטוריה

משחר ההיסטוריה נודע ערך רב לארזי הלבנון. עמי קדם השתמשו בהם לבנייה ממלכתית מפוארת, לבנייה באתרים מקודשים ולהכנת ארונות קבורה יקרים לקבורת מלכים ואישים רמי מעלה נוספים. הארז נזכר רבות בכתבי עמים שונים.
בספר מלכים א' פרק ה' מסופר כי שלמה המלך ביקש מחירם מלך צור עצי ארזים לבניית בית המקדש הראשון ואכן חירם נענה לבקשתו בשמחה ושלח לו עצי ארזים וברושים. בתמורה נתן שלמה לחירם עשרים אלף כור חיטים, ועשרים אלף כור שמן כתית.
המצרים הקדמונים ייבאו עצי ארז הלבנון לארצם לשם בנייה. בתעודת פרעה סנפרו מופיע אישור לבואן של ארבע ספינות עמוסות בעצי ארז למצרים שנשלחו על ידי הפניקים, והשימוש בהם היה בין השאר להתקנת דלתות לארמון.
בדיקת העץ של "ספינת השמש", ספינה קדומה שנתגלתה בגיזה שבמצרים, שנערכה במוזיאון הבריטי, הראתה שרוב קורות הספינה היו של ארז הלבנון. ספינה זו הייתה שייכת לפרעה חופו (שלט במצרים בשנים 2606-2583 לפנה"ס).
ארון הקבורה של הפרעונית מריט אמון (שלטה במצרים בשנים 1450-1425 לפנה"ס), שנתגלתה בדיר אל בחרי, והנמצא במוזיאון הארכאולוגי בקהיר, נעשה גם הוא מארז הלבנון.
במקדש מתקופת הברונזה המאוחרת שבתל לכיש, יש שרידי עץ (של ארז הלבנון) רבים של קורות, ששימשו לקירוי וכעמודי תמך לתקרה. גם בכניסה לאולם הראשי נמצאו קורות עץ רבות (ארז הלבנון). שרידי עץ רבים מאוד של ארז הלבנון נמצאו בארמון מתקופת הברונזה התיכונה. שימוש בארזים נתגלה גם במקדש הפלשתי בתל קסילה מהמאה ה-10 לפנה"ס.
שימוש ניכר בקורות עצים מארז הלבנון לבנייה נעשה גם בתל משוש שבנגב, הנמצא מזרחית לבאר שבע. מהתקופה הישראלית, נמצאו שרידי עץ מפוחמים של ארז הלבנון. ייתכן שארז הלבנון שימש גם בתעשיית כלים או חפצים מיוחדים.
בתקופה ההרודיאנית נוצלו עצי ארז לבנון לצורכי בנייה ממלכתיים בהרודיון, במבצר קיפרוס ובממשית. גם בעת החדשה, במאה ה-17 נכרתו עצים רבים של ארז הלבנון לצורכי בנייה ושובצו בגגות הבתים של צפת העתיקה.
ארז הלבנון הוא הסמל הלאומי של לבנון, והוא מופיע בדגלה.
ארז הלבנון הוא שריד מתקופה קדומה בה שרר באזור הים התיכון אקלים קריר יותר (תקופת השלישון).
ארז הלבנון הוא עץ המרכיב חלק חשוב מן היערות של דרום טורקיה, סוריה המערבית ולבנון.
נבו קמחי

ביוגרפיה

קמחי נולד בקיבוץ כברי בגליל המערבי. לאחר שסיים את לימודי בית הספר התיכון דחה את שירותו הצבאי ועבר לגור באשקלון שם עבד עם נערי שוליים במשך שנה. לאחר מכן התגייס ושרת בצה"ל במשך חמש שנים ביחידה קרבית, השתחרר בדרגת סרן בתפקיד מ"פ מסייעת, תוך שהוא זוכה באות הצטיינות. בגיל 25, לאחר שסיים לטייל בעולם, התחיל את לימודי המשחק.
בוגר בית הספר לדרמה "בית צבי" מחזור 1993. בתקופת לימודיו הסתמן כהבטחה גדולה ומילא מגוון תפקידים ראשיים, מה שזיכה אותו בכמה מלגות, אחת מהן על שם עדה בן נחום, והשנייה על שם ירון ירושלמי. קמחי הוא זוכה פרס השחקן בתיאטרונטו 2007 על ההצגה "שעתו האחרונה של קול" מאת יהושע סובול ופרס השחקן המצטיין בפסטיבל פותחים במה בבית לסין 2011. 
לקראת הסוף העשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שמילא תפקידים רבים בטלוויזיה ובתיאטרון, נותר קמחי במשך תקופה ממושכת ללא הצעות חדשות, והחל לסייד דירות על מנת להתפרנס. 
בשנים האחרונות קמחי מוכר במיוחד מהדמות "זוטא" מהסדרה המצליחה "עספור" של חברת התקשורת HOT, הסדרה עטורת השבחים "חטופים" שעלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, תפקידו המרכזי בסרט הקולנוע "בוקר טוב אדון פידלמן" של הבמאי יוסי מדמוני והסדרה עטורת הפרסים "מעורב ירושלמי" בתפקיד "אפרים", הבן הבכור החרדי. בשנת 2013 השתתף בסדרת המתח של ערוץ 10 "בני ערובה", בדמות גיורא. 
בהמשך השתתף קמחי בסרט הקולנוע "עיר מקלט" ובסרטו של אורי ברבש "קפו בירושלים". בנוסף, בשנים האחרונות עוסק קמחי בהדרכת שחקנים, במסגרת שנה ג' בבית הספר לקולנוע מעלה בירושלים.
קמחי מתגורר במושב חגור, נשוי בשנית למירב ואב לשני זוגות תאומים: בן ובת מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואיו השניים. בעשור האחרון החל קמחי להתקרב ליהדות, להניח תפילין מדי יום ולשמור שבת.

קריירה קולנועית וטלוויזיונית

את הקריירה הטלוויזיונית החל קמחי בשנת 1994, בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בערוץ 2, תחת זכיינית השידור קשת. בנוסף, נטל חלק בסדרת הילדים "יוסף המספר על הכרים". בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "סיטון" בתפקיד אלישע. באותה שנה שיחק גם בסרט "השחקנים" בתפקיד גבי. בשנת-1996 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חצי המנשה" בתפקיד רעואל, בשנת 1997 שיחק בסרטו של איתן גרין "אשה מרציפן" וב-1998 שיחק בסרט "מזל דגים" את "תלבוט". בשנת-2001 השתתף בסדרת הדרמה "דום לב". ב-2003 שיחק בסרט "איים בחוף", ב-2004 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "ראש גדול" בתפקיד אביב ירון, אבא של מור, במשך שלוש העונות הראשונות של הסדרה. באותה שנה, השתתף ב"מעורב ירושלמי" בתפקיד אפרים סעדה, ואף שיחק בסרט "סיפור קיץ" בתפקיד קצין נפגעים.
בשנת 2006 השתתף קמחי בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" בתפקיד שחר וב-2007 שיחק בסרט "בופור" בתפקיד אבישי. בשנת 2009 השתתף בסדרה פולישוק בתפקיד מיקי כץ. כמו כן שיחק ב-2009 גם בסרט החרדי "הלהקה" מבית "האחים גרובייס" בתפקיד אריק.
בשנת 2010 שיחק קמחי דמויות מרכזיות בסדרות המוכרות "חטופים" (בתפקיד אילן פלדמן) ובסדרה "עספור" (בתפקיד זוטא).
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אליפים" בתפקיד אביגדור זכרוני. באותה שנה שיחק בסרט הקולנועי "הערת שוליים" בתפקיד יאיר פיינגרהוט ובסרט הקולנועי "בוקר טוב אדון פידלמן" בתפקיד נח. קמחי גם השתתף בסדרה האינטרנטית "אנדו", בתפקיד מנהל בית ספר החולם להיות מפיק.
בשנת 2012 שיחק קמחי בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים של "הוט", בתפקיד "יוהאן", מנהל שומרי הסוד. 
בשנת 2016 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד דובי השוטר. בשנת 2018 שיחק בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים".
מרדכי כפרי

מרדכי כפרי (12 במרץ 1920 - 17 באוקטובר 2001) היה פַּסָּל ישראלי בולט. עבודתו קשורה ושזורה בתהליכים ההיסטוריים שעברו על עם ישראל במאה ה-20, ועיקר עיסוקה בהנצחה. הוא עומד מאחורי עיצובם של קרוב ל-50 אנדרטאות ומונומנטים ברחבי ישראל לזכר בנים שנפלו בהגנה על מדינת ישראל, לזכר השואה ולזכר מייסדים בהתיישבות ובתעשייה.

ביוגרפיה

כפרי נולד ב-1920 בוורשה בירת פולין בשם מרדכי וולפסדורף. בגיל 16 עלה לארץ ישראל לבדו במסגרת עליית הנוער ביחד עם אחיו יוסף. דרך חייו באמנות הפיסול החלה ב-1938 בחברת הנוער בנהלל, תוך כדי תקופת שרותו בנוטרות. הניסיונות הראשוניים היו בבוץ ובגבס. עיקר העיסוק בפיסול התחיל כאשר התגייס ב-1941 לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית, אז נהג לפסל בשעות הפנאי ללא כל הדרכה. כל הפיסול בצבא הבריטי היה בעיקר בחימר, בגבס, בעץ, ובתקופה מסוימת גם בעופרת שנלקחה ממטוסים גרמניים. העבודה הייתה בממדים לא גדולים בשל הניידות, היעדר תנאים נאותים, וגם חוסר ידע בעיצוב עבודות גדולות. ב-1945 הציג את פסליו בתערוכת פיסול בין חילית של בעלות הברית שנערכה ברומא. פסליו, שמונה עשרה במספר, נגנבו בהיותו בחזית, אבל זיכו אותו במלגת לימודים מטעם ממשלת בריטניה. בתום המלחמה, בעזרת מלגה זו, למד פיסול באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה (אקדמיה די בֶּלֶה אַרטי) , איטליה, בין השנים 1946–1948, ובמקביל עבד והתמחה בסטודיו לעבודות שיש ופיסול בדרכי העבודה הקלאסיות. בסוף 1948 חזר לארץ להשתתף במלחמת העצמאות.
בשנים הראשונות למדינת ישראל עסק בהוראת פיסול במוסדות שונים, ובו בזמן הרבה ביצירת פורטרטים ותבליטים של אישים, המוצבים במוסדות שונים. ביניהם: דוד רמז, דב בר בורוכוב, דני מס, ברל כצנלסון, מרדכי נמיר, ודוד בן-גוריון. עבודתו המונומנטלית הראשונה של כפרי בשנת 1950 הייתה הקמת אנדרטה לזכר נופלי כפר נהלל. מאז נמשכה דרכו האמנותית כפסל הנצחה בעשרות עבודות ברחבי הארץ, עבודותיו ניצבות באתרי הנצחה, בפארקים ובמוסדות ציבור.
כפרי חי ופעל בנהלל, עם אשתו רחל (בתו של צבי לבנה) כפסל וכחקלאי, למן עלייתו ארצה ועד שנותיו האחרונות. ב-1999 עבר אירוע מוחי, ונפטר ב-2001.
טומי טיילור

קריירת משחק

טיילור נולד בסמיתיס, הסמוכה לעיר בארנסלי. כנער עבד במכרה פחם, והחל לשחק בקבוצת הכדורגל המקומית של העובדים. כשהיה בן 16 בלבד אותר טיילור על ידי סקאוטים של קבוצת בארנסלי, שהציעו לו להצטרף למועדון. ביולי 1949 חתם טיילור בקבוצה מליגת המשנה, והחל לשחק במדיה בעונת 1950/1951. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-7 באוקטובר 1950, בניצחונה הביתי של בארנסלי 3-1 על גרימסבי טאון. בפעם הבאה ששותף, ב-4 בנובמבר מול קווינס פארק ריינג'רס, כבש טיילור שלושער בדרך לניצחון מוחץ 7-0. בסך הכול רשם טיילור 12 הופעות בעונת הבכורה שלו, בהן כבש שבעה שערים, וזאת במקביל לגיוסו לצבא הבריטי שמנע ממנו לשחק לאורך רוב עונת 1951/1952.
במהלך עונת 1952/1953 כבש טיילור 19 שערים ב-28 משחקי ליגה במדי בארנסלי. במרץ 1953, כחודשיים לפני תום העונה, נמכר טיילור לאלופת אנגליה המכהנת, מנצ'סטר יונייטד. סכום ההעברה החריג עמד על 29,999 ליש"ט. מאט באזבי, מאמן היונייטד, לא רצה שטיילור יישא בנטל של היותו "שחקן של 30,000 ליש"ט", אז כדי למנוע זאת ממנו שלף באזבי שטר של לירת שטרלינג אחת והעביר אותו לאישה שהגישה תה בזמן המשא ומתן. ההעברה נחשבה בזמנה לאחת הגבוהות בתולדות הכדורגל האנגלי.
תחילת דרכו של טיילור במנצ'סטר הייתה מוצלחת. הוא כבש צמד כבר בהופעת הבכורה שלו, ועד לסיום העונה כבש שבעה שערים ב-11 הופעות בלבד. במשך ארבע עונות רצופות היה טיילור לחלוץ הבכיר והקבוע של הקבוצה, וכבש לפחות עשרים שערים בכל עונה. בטווח הזמן הזה היה מהבולטים בקבוצה שזכתה בשתי אליפויות אנגליה רצופות בעונות 1955/1956 ו-1956/1957. ערכו של טיילור עלה, ובאזבי אף סירב להצעתה של אינטר מילאנו ב-1957 לרכוש את החלוץ תמורת 65,000 ליש"ט, שהיו שוברים את שיא ההעברות באותו הזמן. באותה שנה כבש טיילור שלושער לרשתה של אסטון וילה במשחק מגן הקהילה, בדרך לניצחון 4-0.
עד לתאונה שגבתה את חייו ערך טיילור 191 הופעות במדי מנצ'סטר יונייטד בכל המסגרות, בהן כבש 131 שערים.

נבחרת אנגליה

לטיילור הייתה קריירה קצרה של ארבע שנים בנבחרת אנגליה תחת המאמן וולטר וינטרבוטום. עד למותו בתאונה, היה צריך טיילור בעיני רבים להפוך ליורשו של נאט לופטהאוס הוותיק בהתקפת הנבחרת. 
הוא החל את דרכו בנבחרת ב-17 במאי 1953 במשחק ידידות מול ארגנטינה, וכבר במשחקו השני בנבחרת כבש את שער הבכורה שלו, במשחק ידידות מול צ'ילה. טיילור נכלל בסגל אנגליה למונדיאל 1954, ואף פתח בשניים מתוך שלושת משחקיה של אנגליה בטורניר.
יכולת כיבוש השערים של טיילור באה לידי ביטוי גם בנבחרת. הוא כבש פעמיים שלושער במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958, מול אירלנד ודנמרק, וגם במשחקו הבינלאומי האחרון כבש צמד שערים בניצחון 4-0 על צרפת. בסך הכול כבש טיילור 16 פעמים ב-19 הופעות בינלאומיות בלבד.

מותו

ב-1 בפברואר 1958 היה שותף טיילור בניצחונה של מנצ'סטר 5-4 על ארסנל באצטדיון ארסנל בלונדון. לאחר המשחק המריאה הקבוצה לבלגרד לקראת משחק הגומלין ברבע גמר גביע אירופה לאלופות מול הכוכב האדום בלגרד. המשחק הסתיים בשוויון 3-3 שהעניק ליונייטד את הכרטיס לחצי הגמר, בעקבות ניצחון 2-1 במשחק הראשון.
ב-6 בפברואר 1958, יממה לאחר המשחק, יצאה הקבוצה בטיסה ישירה מבלגרד. עם זאת, המטוס נאלץ לנחות במינכן שבגרמניה על מנת לתדלק מחדש. לאחר שני ניסיונות המראה שכשלו עקב בעיות במנוע, החליט צוות הטיסה לנסות להמריא בפעם השלישית ולא לדחות את ההמראה, עקב אילוצי לוח זמנים. בזמן ניסיון ההמראה השלישי פגע המטוס בשלג שנערם על המסלול, איבד מהירות ולא יכול היה להמריא. הוא חצה את המסלול דרך גדר שדה התעופה והתרסק. בין הרוגי ההתרסקות היו שמונה משחקני הקבוצה, ובהם טיילור, שנהרג במקום. הוא היה בן 26 בלבד במותו.
אן מברטאן

עלייתה לשלטון ונישואיה

מאז מלחמת הירושה הברטאנית ב-1364, חוק הירושה הנהוג בברטאן היה החוק הסאלי, על פיו בת יכולה לרשת את אביה רק אם השושלת הגברית נקטעה. ואכן, בעת לידתה, היה אביה, פרנסואה השני, הגבר האחרון לבית מונפורט.
אביה, שרצה לשמר את עצמאותה של ברטאן, חיפש לבתו בעל שיאפשר את קיומה העצמאי של הממלכה. אן הובטחה לאדוארד החמישי, מלך אנגליה. הנישואים לא מומשו עקב היעלמותו המסתורית של אדוארד לאחר מות אביו. מועמד אחר כבעל לאן היה מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהתאלמן מאשתו מארי, דוכסית בורגונדיה.
לאחר מות אביה, ב-9 בספטמבר 1488, הפכה אן לדוכסית ברטאן והצורך בבעל הפך לנואש. ההחלטה להנשא למקסמיליאן התקבלה, דבר שצרפת ראתה בו סיבה למלחמה. שארל השמיני, מלך צרפת כבש את העיר רן, ולאחר מכן נשא את אן כאשה. טענות הושמעו כי הנישואים היו בלתי-חוקיים, בגלל אי הסכמתה של אן, וכי למעשה אן כבר הייתה נשואה למקסימיליאן בזמן נישואיה לשארל. אך האפיפיור אינוקנטיוס השמיני אישר את הנישואים ב-15 בפברואר 1492. בהסכם הנישואים צויין, כי אם שארל השמיני ימות בלא בן יורש, על אן להנשא לממלא מקומו.
אף על פי שילדה ארבעה ילדים והרתה שבע פעמים מבעלה, לא הגיע אף אחד מילדיה של אן לבגרות, ורק אחד מהם (שארל אורלנד) חי יותר משלוש שנים.
שארל השמיני מת ב-1498 ללא בן יורש, ואן בת ה-21 הייתה מחויבת להנשא ליורשו. אך לואי השנים עשר היה כבר נשוי לאחותו של שארל השמיני. אולם נישואיו של לואי בוטלו, ואן נישאה בשנית ללואי ב-8 בינואר 1499.
לאן וללואי השנים עשר נולדו שתי בנות שהגיעו לבגרות: קלוד ורנה (שנישאה לארקולה השני ד'אסטה, דוכס פרארה).
בית הסראייה (נצרת)

היסטוריה

הבניין בן שתי הקומות הוקם בסביבות שנת 1740. הוא כלל את דירתו של אל-עומאר, אורוות ובית מעצר, ומאחר שבעת הקמתו טרם היה בעיר מסגד, שימש חלק ממנו כמקום תפילה מוסלמי עד הקמת המסגד הלבן בנצרת. לאחר דאהר אל-עומר ועד תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, המשיך המבנה ושימש את השליט המחוזי העות'מאני (הקאימקאם). בתחילת המאה ה-20 הוקם מעל המבנה מגדל שעון, אשר היה אחד משבעה מגדלי שעון שהוקמו ברחבי הארץ לציון 25 שנות שלטונו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני. לאחר הקמת מדינת ישראל שימש המבנה את עיריית נצרת עד שנת 1991. לאחר מכן נפתחה במבנה מסעדה, ובעתיד הוא מתוכנן להפוך למוזיאון עירוני.

מגדל השעון

מגדל השעון בנצרת היה אחד משבעה מגדלי שעון, שהוקמו בארץ ישראל לציון יובל 25 שנות שלטונו של עבדול חמיד השני, אם כי יש החולקים על כך. ששת המגדלים האחרים הוקמו בצפת, בחאן אל-עומדאן בעכו, בחיפה, ביפו, מעל שער יפו בירושלים ובשכם. סך הכל נבנו כמאה מגדלים כאלה ברחבי האימפריה העות'מאנית כולה. המגדל בנצרת נמוך באופן משמעותי מיתר המגדלים שנבנו בארץ, ובו קומה בודדת, אם כי גבוהה באופן יחסי. הוא בנוי בסגנון המזכיר את אדריכלות הרנסאנס, הוא רבוע ועשוי אבן גיר. בכל אחד מצדדיו קבוע חלון ביפורי שמעליו פתח עגול, ואשר בו ככל הנראה היה קבוע השעון בעבר.
פיקניק בהאנגינג רוק (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילה

הסטר אפליארד רוכשת בית אחוזה מבודד בבוש שבאוסטרליה, ופותחת בו בית ספר משלים לבנות, אפליארד קולג', שנוחל הצלחה רבה. ביום ולנטיין בשנת 1900 התלמידות והמורות יוצאות לפיקניק בהאנגינג רוק, שם שלוש תלמידות והאומנת שלהם נעלמות באורח מסתורי. להיעלמותן יש השפעה הרסנית על שאר הבנות, צוות המורות והמשרתים, ועל מנהלת המוסד האניגמתית והאימתנית. יש שפע של תאוריות והסברים, סודות נחשפים, וההיסטריה שולטת בכל, עד שמתבררים פרטים על חייהם של הדמויות.

הפקה

שלב הצילומים החל בפברואר 2017. הצילומים נערכו בלאבאסה, קולפילד, מנדוויל הול בטוראק, ריפון לי באלסטרנוויק, ויריבי פארק, וכן בליסטרפילד פארק ובעיר קלונס.

שידור

הסדרה שודרה לראשונה באוסטרליה בערוץ Showcase ב-2018. התוכנית נרכשה על ידי ה-BBC בממלכה המאוחדת, Canal+ בצרפת, RTÉ באירלנד, ואמזון וידאו בארצות הברית. בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes EDGE של הטלוויזיה בלוויין.
אח"י מבטח

הספינה כיום

ב-11 בינואר 1996 הורד נס השירות הפעיל מתורן אח"י "מבטח" והיא הועברה למוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה, שם היא מייצגת את שייטת ספינות הטילים כסטי"ל הראשון של ישראל.
יחסי טורקמניסטן–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין טורקמניסטן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-27 ביולי 1994.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטורקמניסטן נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי טורקמניסטן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
יצחק יהודה שמלקיש

קורות חייו

נולד לרב חיים שמואל והתפרסם בכשרונותיו הגדולים כבר כילד. רבו המובהק היה הרב יעקב אורנשטיין שהיה אז ראב"ד לבוב ומחבר שו"ת "ישועות יעקב". נישא בשנית לבתו של הרב חיים שמואל בירנבוים בעל ה"רחש טוב" וחתנו של הרב עקיבא אייגר.
נכדו היה הרב אהרן לוין מרישא, מראשי אגודת ישראל. אחיינו ותלמידו היה הרב גדליה שמלקיש, שאף מילא את מקומו ברבנות פרמישלא
שימש ברבנות בכמה קהילות בגליציה, ובהן בפרמישלא, ובתרנ"ד (1894) מונה לרבה של לבוב (למברג).
חיבורו, שו"ת בית יצחק, הכולל שישה חלקים ובתוספת חידושים פרסם אותו כאחד מגדולי הדור. בישיבות החשיבו מאוד את דרך הניתוח שלו להבנת סוגיות התלמוד, דרך הפסיקה שלו וחידושיו. בתשובותיו עסק גם בחידושי העולם המודרני של תקופתו: טלגרף, טלפון, הדלקת חשמל בשבת, קרונות חשמליות, וכדומה.