google/wiki40b huggingface dataset:
קונצרט יובל היהלום

קונצרט יובל היהלום (באנגלית: Diamond Jubilee Concert) הוא מופע שנערך בחזית ארמון בקינגהאם במאל שבלונדון, ב-4 ביוני 2012. המופע אורגן על ידי גארי בארלו, כחלק מחגיגות יובל היהלום למלכותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, בדומה למופעים שנערכו במהלך חגיגות יובל הזהב: הנשף בארמון והמסיבה בארמון.
המופע אורגן על ידי רשת ה-BBC ועל ידי בארלו, סולן להקת טייק דאת. עבודות ההכנה נמשכו כשנתיים. 
בקונצרט ניתנו כרטיסים ל-10,000 צופים, כאשר הצופים אשר רצו לצפות במופע פנו בדואר או באמצעות אתר אינטרנט למארגנים, ומבין 1.2 מיליוני המעוניינים, הוגרלו 10,000 הכרטיסים, בלא תשלום.
הקונצרט בוצע מבמה שנבנתה במיוחד סביב אנדרטת ויקטוריה, במרכז המאל. הבמה תוכננה על ידי האדריכל מארק פישר. הצופים במופע הוזמנו לפיקניק אחר הצהריים בגני ארמון בקינגהם. תפריט הפיקניק הוכן על ידי השף הסטון בלומנטל.

שידור המופע

המופע שודר בשידור חי ברשת BBC One וברדיו ברשת רדיו 2 של ה-BBC. כמו כן קטעים מהמופע שודרו למחרת ברשת ABC האמריקאית. במופע צפו כ-14.8 מיליון צופים בממוצע (ובשיאו של המופע צפו בו 17 מיליון צופים).
ראובן אשר ברודס

קורות חיים

ברודס נולד בווילנה למשפחה דתית וגילה משיכה לכתיבה כבר בגיל צעיר. בגיל 9 כתב הערות על ה"פרי מגדים" לרבי יוסף תאומים.
בשנת 1868 התחיל לכתוב טור ב"הלבנון" בעריכת יחיאל ברי"ל. בשנת 1870 פרסם ברודס ב"המליץ" פיליטון בשם "שיחה שעה אחת אחר המות", וב"הכרמל" פיליטון בשם "סופרי ישראל ברוסיה". 
בשנת 1874 פרסם לראשונה ב"השחר" את "מסתרי בית-צפניה", וכן מספר שירים.
בשנת 1875 פרסם בוורשה את "מודה ועוזב". באותה שנה פגש את אברהם בר גוטלובר, ובהזמנתו נסע ללבוב, שם ערך את "הבוקר אור" במשך שלוש שנים.
בין 1882 ל-1884 התגורר ברודס ברומניה, שם ערך עיתון עברי, עד שגורש משם עם יהודים רבים אחרים ב"פקודת הגירוש" ושב לגליציה. בגליציה שב לערוך עיתונים עבריים שונים ופרסם סיפורים במאסף "גן פרחים" בעריכת יהושע מזח.
ב-1886 פרסם את "זקנים עם נעורים", קובץ סיפורים שכבר פורסמו בעבר באכסניות שונות, וב-1888 פרסם את "שתי הקצות".
לוק קסטלאן

ראשית חייו

על פי כרונולגיית הזמן המבוססת על שנת יציאתו של הספר הראשון, לוק נולד בשנת 1986, היות שלוק קסטלאן מבוגר מפרסי ב-7 שנים. הוא גדל אצל אימו מאי שהופכת למשוגעת, עד שבגיל 9, ברח מהבית.
לאחר שברח מהבית לוק היה ידיד של תאליה גרייס בת זאוס ואנבת' צ'ייס בת אתנה, במשך שנתיים נלחמו במפלצות לבד. הם הסתובבו יחד עד שפגשו את הסאטיר גרובר אנדרווד, ואז הם ברחו למחנה החצויים כשאנבת' הייתה בת 7. במהלך המסע למחנה, קרוב למקום, נהרגה תאליה על ידי מפלצות.
במחנה הוא מתגלה כבן הרמס. לוק מתאמן 5 שנים במחנה החצויים. זה אומנם נראה מעט, אך תוחלת חייהם של רוב החצויים לא ארוכה כל כך, כך שזהו הישג די גדול. באותה תקופה הוא הופך למדריך הראשי בביתן הרמס.
בגיל 17 יצא למסע חיפושים, שבמהלכו נכווה מאש דרקון לידי. לוק הרגיש שאביו לא מתייחס אליו והחל לפתח קשרים עם קרונוס, מלך הטיטאנים האכזר, על מנת לנקום בהרמס ובאלים, ומנסה להחיות אותו ואת אחיו הטיטאנים. קרונוס מתחיל להשתלט עליו. קרונוס ולוק מחכים לבנם הבא של אחד שלושת הגדולים (זאוס, פוסידון והאדס), שעל פי הנבואה, בהגיעו לגיל 16, יחריב את האולימפוס או יציל אותו.
לאחר שפרסי מגיע למחנה ומגלים שהוא בן של פוסידון לוק מעמיד פני חבר ובסוף הספר "גנב הברק" בוגד בו.

נשק

נשקו של לוק היא חרב שנקראת "נשכנית". להבה מורכב מארד שמימי לקטילת מפלצות ובמתכת רגילה להריגת בני תמותה. לקראת ההשתלטות של קרונוס על גופו של לוק, חושלה "נשכנית" מחדש בצורת החרמש של קרונוס.

בסרטים

בסרטים לוק קסטלאן מגולם על ידי ג'ייק אייבל.

משפחה

לוק קסטלאן נולד להרמס האל השליח ולבת זוגו מאי קסטלאן. עם הזמן אימו הפכה למשוגעת והוא ברח מביתם. מאוחר יותר הוא בוגד באביו ובאלים האולימפיים ועוזר לקרונוס לקום לתחייה. הרמס עדיין רוצה להחזירו אליו אך ללא הצלחה. למרות זאת, לוק אינו מגדיר את אימו ואביו כחברי משפחתו האמיתיים, ולאחר בריחתו מהבית, הקים משפחה "חלופית" עם אנבת' ותאליה.

מראה

הוא היה בן תשע עשרה בערך, ונראה די מגניב. הוא היה גבוה ושרירי, עם שיער בלונדיני קצוץ וחיוך ידידותי. הוא לבש גופייה כתומה, מכנסיים קצרים גזורים, סנדלים ומחרוזת עור עם חמישה חרוזי חמר בצבעים שונים. הדבר המטריד היחיד במראה שלו הייתה צלקת לבנה עבה שנמתחה מתחת לעין הימנית שלו עד ללסת, כמו חתך ישר מסכין.
— פרסי ג'קסון על לוק קסטלאן, פרסי ג'קסון וגנב הברק
לוק בעל שיער בלונדיני קצוץ. יש לו צלקת מעל שפתו, שנגרמה לו מטופר של דרקון.
בוויל ראד

ביוגרפיה

ראד נולד וגדל בקימברלי, דרום אפריקה. הוא נכדו של צ'ארלס ראד, מייסד חברת דה בירס תאגיד לכרייה וסחר ביהלומים, הגדול בעולם (כיום). בשל הצטיינותו בלימודים ובספורט, הוא זכה במלגת לימודים לאוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העולם הראשונה, קיבל ראד את העיטור הצלב הצבאי על אומץ לב.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ראד ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.6 שניות, לפני גיא בטלר מבריטניה (49.9 שניות) ונילס אנגדאל משוודיה (49.9 שניות). מדליית כסף, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.0 דקות, אחרי בריטניה (3:22.2 דקות) ולפני צרפת (3:23.5 דקות) ומדליית ארד, בריצת 800 מטר  בתוצאה של 1:54.0 דקות, אחרי אלברט היל מבריטניה (1:53.4 דקות) וארל איבי מארצות הברית (1:53.6 דקות). בהמשך השנה הוא זכה באליפות בריטניה בריצת 440 יארד ו-880 יארד והוכתר כאתלט השנה בבריטניה.

שיאן עולם

בשנת 1921 הוא קבע בריצת 440 יארד (402 מטר) שיא עולם חדש.
בסיום לימודיו חזר ראד לדרום אפריקה ועבד כעיתונאי ספורט. בשנת 1930 הוא הפך לעורך הראשי של דיילי טלגרף, תפקיד בו החזיק עד לאחר מלחמת העולם השנייה. תקופה קצרה לאחר שחזר לדרום אפריקה הוא נפטר.
CDS

CDS (ראשי תיבות של Credit Default Swap, בתרגום חופשי: חוזה החלף לסיכוני אשראי) הוא נגזר אשראי נפוץ המאפשר העברת חשיפת אשראי בין צדדים בעסקה. ה-CDS הוא חוזה בין שני צדדים שמשמש כביטוח מחדלות פירעון של מנפיק פרטי או מדינה. גופים גדולים בשוק ההון הגלובלי כגון קרנות גידור, בנקי השקעות ומשקיעים מתוחכמים גדולים משתמשים בהם גם להימור על מצבן של חברות. החוזה הוא הסכם כי מוכר ה-CDS יפצה את הקונה בתשלום במקרה של פשיטת רגל של בעל החוב או בהתקיים אירוע אשראי מהותי אחר שעליו הוסכם, בתמורה קונה החוזה משלם סדרה של תשלומים (הנקראים מרווח או עלות) למוכר.
ה-CDS הומצאו בשנת 1994 על ידי בליית' מאסטרס מבית ההשקעות JP Morgan Chase והשימוש בם הואץ מאז שנת 2003. בסוף שנת 2007 סך מכשירי ה-CDS שהונפקו היה 62.2 טריליון דולר כשבעקבות משבר הסאבפריים הסכום הכולל ירד ל-26.3 טריליון באמצע שנת 2010 ול-25.5 טריליון בראשית שנת 2012.] החוזים הללו אינם נסחרים בבורסה ואין דיווח הנדרש של עסקות לסוכנות ממשלתית. במהלך המשבר הפיננסי של 2008 חוסר השקיפות בשוק העצום הזה הפך לדאגה לרגולטורים מכיוון והוא היווה סיכון מערכתי לכל המערכת הפיננסית. 
טווח החוזים נע בין שנה ל-10 שנים כשהטווח הרווח ביותר הוא 5 שנים.
המצב הרווח ל-"אירוע אשראי" הוא דיפולט אך יכול גם להיות אירועים כמו אי תשלום, ארגון חוב מחדש ופשיטת רגל כוללת, או אפילו ירידה בדירוג האשראי של הלווה. במקרים של חוזי CDS על חובות ריבוניים של מדינות אירועי אשראי יכולים לכלול ביטוח מפני התכחשות המדינה לחובה, הקפאת חוב.
משקיע או ספקולנט יכול "לקנות הגנה" על מנת לגדר את הסיכון של דיפולט באג"ח או במכשיר חוב אחר, ללא קשר לשאלה אם המשקיע הנ"ל מחזיק או בעל עניין או נושא כל סיכון להפסד בגלל מכשיר החוב עליו הונפק חוזה ה-CDS.
מרווח ה-CDS הוא הסכום השנתי אותו קונה ההגנה חייב לשלם למוכר ההגנה לאורכו של החוזה והוא מבוטא באחוזים של הסכום. לדוגמה, אם מרווח ה- CDS של אגרת חוב קונצרנית מסוכנת הוא 50 נקודות בסיס, או 0.5% (1 נקודת בסיס = 0.01%), והמשקיע קונה הגנה מבנק בדירוג AAA בשווי של 10,000,000$ עליו יהיה לשלם לבנק 50,000$. תשלומים ישולמו בדרך כלל על בסיס רבעוני ויימשכו עד שחוזה CDS יפקע או עד לאירוע אשראי בנייר.

השוני מביטוח

חוזי ה-CDS מזכירים מאוד את מאפייני הביטוח, משום שהקונה משלם פרמיה ובתמורה מקבל סכום כסף אם אירוע חריג מתרחש.
עם זאת יש גם הבדלים רבים, ההבדל החשוב ביותר הוא שפוליסת ביטוח מספקת שיפוי כנגד ההפסדים שנגרמו בפועל לבעל הפוליסה על נכס שבו הוא מחזיק עניין ביטוחי. לעומת זאת CDS מספק תשלום שווה לכל המחזיקים המחושב באמצעות שיטה נפוצה ומוסכמת. בעל החוזה לא צריך להיות בעלים של נכס הבסיס ואפילו לא צריך לסבול הפסד מאירוע האשראי, ולכן יכולים לשמש חוזי ההחלף הללו לביצוע ספקולציות על מכשירי חוב.

סיכון

כאשר שני צדדים נכנסים לחוזה CDS, הקונה והמוכר של חוזה ההגנה חשופים כל אחד לסיכון הנגדי של הצד השני.
גורילות בערפל

תקציר העלילה

דיאן פוסי (Dian Fossey) מקנטקי שבארצות הברית מקדישה את חייה לחקר הקופים. פוסי נשלחת לרואנדה על ידי מגזין "נשיונל ג'יאוגרפיק" על מנת לחקור את גורילות ההרים אשר הוא מין של קופים שנמצא בסכנת הכחדה. פוסי מוקסמת מגורילות ההרים, מצליחה לתקשר עם הגורילות, ומגלה בהמשך שישנם ציידים שאחראים להרג המאסיבי של גורילות ההרים על מנת למכור את עורותיהם. פוסי מתלוננת על כך לממשל הרואנדית, אשר דוחה את תלונתה בטענה שהציד הוא האמצעי היחיד שבו הילידים יכולים להתפרנס. היא דוחה זאת ומחליטה להקדיש את עצמה להצלת גורילות ההרים מפני ציד בלתי חוקי. פוסי נרצחת לבסוף באופן מסתורי, ב-26 בדצמבר 1985, בחדר השינה שלה בבקתה בה חייה.
ג'ון פול סטיבנס

ביוגרפיה

סטיבנס נולד בשיקגו שבאילינוי ארצות הברית. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. שירת כקצין מודיעין בצי בזמן מלחמת העולם השנייה וזכה לכוכב הארד.
סטיבנס התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט ויילי רוטלדג' בשנת 1947. היה עורך דין בשיקגו, ושימש גם כיועץ לוועדות ממשלתיות. ב-1970 מינה אותו הנשיא, ריצ'רד ניקסון לשופט בית המשפט הפדרלי לערעורים. בשנת 1975 מינה אותו הנשיא ג'רלד פורד להחליף בבית המשפט העליון את ויליאם דאגלס. הסנאט אישר את מינויו ברוב 0–99. סטיבנס היה בעל זיקה למפלגה הרפובליקנית, אך לא נחשב לבעל סדר יום פוליטי.
בבית המשפט, במפתיע, הוא התברר עם השנים כליברל מובהק. בתחילת כהונתו היו בו שופטים ליברליים יותר ממנו, כמו ת'ורגוד מרשל אשר, לא כמוהו, פסל את חוקתיות עונש המוות. סטיבנס גם כתב דעת מיעוט מפורסמת שבה מחה על ההיתר שנתנו רוב השופטים לשריפת דגל הפסים והכוכבים.
בהדרגה שינה עמדותיו בכמה נושאים. בין השאר התחזקה תמיכתו בהשקפה שפורנוגרפיה מוגנת תחת חופש הביטוי, והתמעטה התנגדותו לאפליה מתקנת. הוא לא תיאר עצמו כהולך בעקבות שיטת פרשנות מוגדרת. היה ידוע בנימוסיו וביחס הכבוד שהעניק למוסד השפיטה. לא פעם ניסה לרסן התבטאויות שופטים ליברליים במיעוט בגנות החלטות הרוב. כאשר פסק בית המשפט, בתיק בוש נ. גור, שלא ניתן לסמוך על אובייקטיביות ספירת הקולות, אם תיעשה ידנית בפיקוח שופטים בפלורידה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, מחה סטיבנס על חוסר האמון בשופט.
בתקופת הנשיא בית המשפט העליון ויליאם רנקוויסט, שבה רוב השופטים היו שמרנים למדי, היה סטיבנס מהבולטים בשופטי האגף הליברלי, לפעמים אפילו כותב דעות יחיד. הוא התנגד לכל הגבלה על הפלה מלאכותית וחיזק את הפרדת הדת מהמדינה.
כוותיק שופטי בית המשפט העליון, הוא מילא את חובות נשיא בית המשפט בזמן שויליאם רנקוויסט היה חולה ולאחר פטירתו, והשביע את הנשיא החדש ג'ון רוברטס. הוא המשיך להפגין בריאות ויכולת אינטלקטואלית ניכרת גם אחר הגעתו לגיל שיבה, בעת שהשביע את רוברטס היה בן 85 וחצי.
במשך שנים היה סטיבנס ידוע כמי שבניגוד לשופטים אחרים, מנסח את טיוטות חוות הדעת שלו בעצמו, ולא מותיר את המלאכה למתמחים. הוא גם היה מעורב יותר מעמיתיו לכס בבחירת עשרות התיקים הבודדים שיידונו מתוך אלפי הבקשות המגיעות לבית המשפט.
באפריל 2010 הודיע סטיבנס על כוונתו לפרוש מבית המשפט העליון עם תום שנת השיפוט, וב-29 ביוני אותה שנה אכן פרש. במקומו של סטיבנס נתמנתה לבית המשפט העליון אלנה קגן. סטיבנס כיהן כשופט בבית המשפט העליון בתקופתם של שלושה נשיאי בית המשפט העליון (ברגר, רנקוויסט ורוברטס) ושבעה נשיאים (פורד, קרטר, רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש ואובמה).
סטיבנס קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מידיו של הנשיא ברק אובמה במאי 2012.
נפטר ב-16 ביולי 2019.
כיכר ונציה

כיכר ונציה או פיאצה ונציה (באיטלקית: Piazza Venezia) היא כיכר במרכז רומא, הקרויה על שם ארמון ונציה הסמוך לה.
הכיכר נמצאת לרגלי גבעת הקפיטולין בסמוך לפורום רומאנום, ולאנדרטת ויטוריו אמנואלה השני (ה"ויטוריאנו").
הכיכר מהווה למעשה הכיכר המרכזית של רומא כיום. הכיכר נמצא באזור בו היה ממוקם בעת העתיקה שדה מרס, ומקושרת בויה דל קורסו לפיאצה דל פופולו, בויה דיי פורי אימפריאלי לקולוסיאום ובויה דל פלבישי למרכז רומא.
על אף מיקום הכיכר במרכז צירי תחבורה ראשיים (מפגש הויה דל קורסו עם הויה דיי פורי אימפריאלי בכיכר אין רמזורים. אמנם התחבורה הפרטית מוגבלת באזור אך כאשר נדרשת ניתוב התנועה עולה על דוכן במרכז הכיכר שוטר המכוון את התנועה ועושה זאת בתנועות ידיים אופייניות, המושכות את ציבור התיירים לצלם את עבודתו המקצועית בתור מנצח לכאורה על תנועת כלי הרכב. 
הכיכר שימשה מוקד לאסיפות עם בימי שלטונו של בניטו מוסוליני אשר קבע בארמון ונציה את מקום מושבו. נאומיו בפני ההמונים בכיכר הועברו לכל רחבי איטליה באמצעות הרדיו הציבורי ושודרו באמצעות רמקולים חזקים בכיכרות האחרים לתרועות ההמונים ובארגון חברי המפלגה הפשיסטית. היה זה אחד האירועים החשובים אשר השפיעו על דעת הקהל באיטליה לקראת היציאה לכיבושים של אתיופיה ולכניסה למלחמת העולם השנייה.
דאגלס דה סילבה

קריירה

דה סילבה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אבאי ממדינת סנטה קטרינה בברזיל. בשנת 2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושיחק בה עד שנת 2003, אז עבר דה סילבה לקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה, שם שיחק במשך עונה אחת. 
בשנת 2004 הגיע דה סילבה לישראל, וחתם בקבוצת הפועל כפר סבא. דה סילבה שיחק ארבע שנים במדי הפועל כפר סבא, והיה אחד השחקנים המרכזיים בקבוצה. בעונת 2007/2008, עונתו האחרונה בקבוצה, ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית. 
בקיץ 2008 עבר דה סילבה להפועל תל אביב יחד עם שלושה שחקנים נוספים ששיחקו עמו בכפר סבא – אביחי ידין, סמואל יבואה ובן לוז. בעונתו הראשונה בקבוצה, בנוסף לתפקידו הרגיל כבלם, שיחק דה סילבה גם כמגן ימני וכקשר אחורי. במחזור ה-19 לעונת 2008/2009 כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון הקבוצה 4–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון בלומפילד. דה סילבה תרם רבות למאבק האליפות של הקבוצה, שסיימה במקום השני אחרי האלופה מכבי חיפה. 
ב-31 ביולי 2009, לאחר ששיחק עם הפועל במוקדמות הליגה האירופית, נעצר דה סילבה ביחד עם איתי שכטר בשדה התעופה בגטבורג, שוודיה לחקירה בחשד לניסיון אונס. לאחר החקירה שוחררו השניים ממעצר, וניתן להם לשוב לישראל.
בעונת 2009/2010 הפך דה סילבה לבלם המוביל בקבוצה ולאחד השחקנים הבולטים בהפועל תל אביב, והיה מהגורמים המשמעותיים בהישגיה של הקבוצה באותה עונה, עת סיימה את שלב הבתים של הליגה האירופית במקום הראשון, ובסיומה זכתה בדאבל. בנוסף לתרומתו במרכז ההגנה של הקבוצה, דה סילבה תרם שערים חשובים בעונה זו, ביניהם שער ניצחון בדרבי מול מכבי תל אביב בסיבוב הראשון (1–0), ושער נוסף בדרבי שנערך בסיבוב השני (4–2).
בעונת 2010/2011 העפיל דה סילבה עם הפועל תל אביב לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שבשלב הפלייאוף הדיחה הקבוצה את רד בול זלצבורג האוסטרית. בשלב הבתים כבש דה סילבה את השער השני בניצחון הקבוצה 3–0 על בנפיקה ליסבון. ב-18 בדצמבר ערך את משחקו האחרון בהפועל תל אביב, וכבש את השער השני בניצחון 4–0 על הפועל רמת גן.
ב-19 בדצמבר 2010 חתם דה סילבה בקבוצת רד בול זלצבורג  על חוזה לחמש שנים תמורת שכר של מיליון אירו לעונה. הפועל תל אביב קיבלה תמורת העברתו שני מיליון ושש מאות אלף אירו, בנוסף ל-20% מסכום המכירה הבאה של השחקן. בינואר 2011, עם פתיחתו של חלון ההעברות, הוצג דה סילבה רשמית במועדון. עוד לפני שהספיק לערוך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, נפצע בברכו במהלך אימון ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. דה סילבה חזר למגרשים כמעט שנה מאוחר יותר, בנובמבר 2011, אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 הושאל לשנה אחת לקבוצה הברזילאית פיגיירנסה.
בפברואר 2014 הושאל לקבוצת ואסקו דה גאמה, לאחר שירדה לליגה השנייה בברזיל. דה סילבה סייע לקבוצה לחזור לליגה הבכירה, ובתום תקופת השאלתו שוחרר מזלצבורג וחתם על חוזה חדש בוואסקו דה גאמה. ב-10 ביוני 2015 חתם בקבוצת ז'וינווילי מהליגה הבכירה בברזיל, במדיה ערך שמונה הופעות ושוחרר כעבור שלושה חודשים. בינואר 2016 חתם בקבוצת אתלטיקו ברגנטינו מהליגה השנייה בברזיל, ובמדיה שיחק עד תום העונה. בקיץ 2016 חתם במלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית, במדיה שיחק שנה וחצי. בינואר 2018 חתם בקבוצת ברוסקו מהליגה המחוזית בברזיל.
אוניברסיטת קארדיף

היסטוריה

בשנת 1879 החלו דיונים על הקמת מכללה אקדמית בווילס. באוקטובר 1881 ממשלתו של ויליאם גלאדסטון מינתה ועדה אשר תבחן את הנושא. כשנתיים לאחר שהוועדה המליצה על הקמת אוניברסיטה, הוחלט על קארדיף למיקום המוסד. המכללה נוסדה ב-24 באוקטובר 1883, כאשר נלמדים בה ביולוגיה, כימיה, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית, היסטוריה, לטינית, מתמטיקה ואסטרונומיה, מוזיקה, וולשית, לוגיקה ופילוסופיה ופיזיקה. היה זה המוסד האקדמי הראשון בווילס שגם התיר על לימודי נשים ואסר בחינת דת למועמדים. בתקופה זו המכללה לא הייתה עצמאית, אלא הוכפפה לאוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1893 הוקם בית הספר לרפואה. בשנת 1988 המוסד נכנס למשבר כלכלי חריף שכמעט ולא יצא ממנו.
ניקולאס השני, דוכס לורן

ביוגרפיה

ניקולאס נולד ב-6 בדצמבר 1609 בננסי, לפרנץ השני, דוכס לורן וכריסטינה מזאלם, בתם של פאול, רוזן זאלם ומארי לה ונור. מכיוון שלא היה אמור לעלות לשלטון, הוא מונה בשנת 1619 לבישוף טול. בנערותו הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פונט-א-מוסון בין השנים 1622–1629, ובמהלכם הוא השלים תזה על סקרמנט הכפרה, אשר הודפס בהולנד בשנת 1627 עם הקדשה מהאפיפיור אורבנוס השמיני. ב-19 בינואר 1626 הוא מונה לקרדינל, אולם המינוי מעולם לא הפך למעשי.
בשנת 1633 פלש הצבא הצרפתי לדוכסות לורן, בשל תמיכת קרל הרביעי, דוכס לורן בגאסטון, דוכס אורליאן, ובשנת 1634 נאלץ קרל להתפטר מתפקידו, וניקולאס עלה לשלטון במקומו. בעקבות כך התפטר ניקולאס מכהונותיו הדתיות, וב-18 בפברואר אותה שנה הוא התחתן עם בת דודתו קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון החתימו הצרפתים את ניקולאס על הסכם שהכיר בזכויות שלטונם בדוכסות, ובעקבות כך באפריל אותה שנה התפטר ניקולאס מתפקידו וברח מהדוכסות, תוך שהוא מחזיר את זכויות השלטון לאחיו קרל. בשנת 1661 עזבו הצרפתים את הדוכסות, וב-25 בינואר 1670 מת ניקולאס בננסי.
אורית זפרן

ביוגרפיה

זפרן היא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (מגמת בימוי) לשנת 2001. לאחר סיום לימודיה המשיכה בלימודים בסמינר הקיבוצים (מגמת משחק) וסיימה אותם בשנת 2005. במהלך לימודיה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל "תוצרת" 2005 ובמלגת קרן שרת 2006.
בשנת 2007 השתתפה בפסטיבל עכו וקיבלה ציון לשבח על משחקה במופע "המאה השלושים".
כיום מתגוררת זפרן בתל אביב.
איגור סרגון

ביוגרפיה

סרגון נולד בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה, במארס 1957. הוא שירת בכוחות המזוינים של רוסיה החל משנת 1973. סיים את בית הספר הצבאי סובורוב  במוסקבה, את בית הספר העליון לפיקוד, ואת האקדמיה הצבאית של מטכ"ל הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
ב-1984 הצטרף למודיעין הצבאי וכיהן בתפקידים שונים באגף המודיעין. ב-1998 שירת כקולונל בתפקיד הנספח הצבאי בטירנה, אלבניה.
בדצמבר 2011 התמנה לראש אגף המודיעין במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, במקום אלכסנדר שליאחטורוב.
הוא נפטר באופן פתאומי ב-3 בינואר 2016 מהתקף לב.
חיים הזז

עד עלייתו לארץ ישראל

חיים הזז נולד לצביה ולאריה הזז בכפר סידורובִיצ'י, באזור קייב (כיום אוקראינה). אמו מתה כשהיה בן שש, והוא גדל בבית סבתו מצד אביו, שם התחנך על פי המסורת היהודית.
בהיותו בן 16, פרצה מלחמת העולם הראשונה, והוא עבר ללמוד לימודים כלליים בקייב, בחרקוב ובמוסקבה. בגיל 23 (1921) שהה כשנה וחצי בקרב חלוצים ציונים שעברו הכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל בקונסטנטינופול, ולימד אותם עברית. משם עבר לפריז, שם חיבר הזז את יצירותיו הראשונות: שלושה סיפורים על אודות המהפכה הרוסית, שהתפרסמו בכתב העת "התקופה", וכן את הפואמה "חתן דמים", שתורגמה לאנגלית בידי ישראל מאיר לסק וזכתה לתשבחות מפי ט. ס. אליוט.
בקיץ 1928 ביקר בברלין, שם היה עד לצמיחת התנועה הנאצית וחש באסון הממשמש ובא, ושם הגה את הרעיון לכתיבת מחזהו בקץ הימים. מחזה זה נכתב רק אחר כך, בהיותו בארץ ישראל, וראה אור ב-1933.

לאחר עלייתו לארץ ישראל

באביב 1931 הזז עלה ארצה לירושלים. הוא חי בעוני, ונאלץ לעבור משכונה לשכונה לעיתים תכופות. תקופה מסוימת חי בשכנות לעולים מתימן, והזדהותו עמם השפיעה על יצירותיו ('היושבת בגנים' ו'יעיש'). חיים הזז היה בן זוגה של המשוררת יוכבד בת-מרים. בנם היחיד, נחום (זוזיק) הזז (1928–1948), נפל בקרבות להגנת ירושלים בשנת תש"ח.
משנת 1961 ועד למותו בשנת 1973 התגורר בשכונת קוממיות (טלביה) בירושלים, וכיום בדירתו ממוקמת 'היד למורשת חיים הזז'.
הזז היה מיודד עם אהרון אפלפלד הצעיר ועודד אותו בכתיבתו המוקדמת. הזז הותיר אחריו עיזבון שכלל גם כתבי יד שטרם ראו אור בדפוס, אותם ערכה והוציאה לאור לאחר מותו אשתו אביבה הזז. חלק מיצירותיו תורגמו לשפות שונות. הזז קבור בבית הקברות בהר הזיתים. היה נשוי לאביבה מ-1951 עד מותו. אביבה הזז נפטרה ב-6 ביוני 2019
הזז היה ממיסדי האקדמיה ללשון העברית, וחבר כבוד בה משנת 1961. הוא כיהן גם כנשיא אגודת הסופרים העבריים, והיה מחברי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
הזז קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מהסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק (המוסד העליון של התנועה הקונסרבטיבית), מדרופסי קולג' בפילדלפיה ומהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1942 ו-1970 הוא זכה בפרס ביאליק, ובשנת 1953 זכה בפרס ישראל לספרות עברית.
על שמו נקראו בית הסופר בירושלים ורחובות בישראל.

השפעתו

יש חוקרים הטוענים שרבים מהיוצרים של התנועה הכנענית, הושפעו מספריו הראשונים של חיים הזז. ובמיוחד ספרו "חתן דמים", ספר הנסמך על התנ"ך אך הנכתב כולו בקולה של אישה (בידי סופר זכר) ואינו נאמן למונותיאיזם כאידאולוגיה, שני חידושים בספרות העברית של אותה תקופה.
טום ויזדום

ביוגרפיה

טום ויזדום נולד בבריטניה. אביו שירת בחיל האוויר המלכותי של בריטניה. בעקבות כך נאלצה המשפחה לעבור דירה פעמים תכופות. לויזדום יש 2 אחים. הוא בוגר המכללה בסאות'המפטון, שם התאמן בלימודי דרמה.
בטלוויזיה, ויזדום שיחק את טום פרגוסון בטלנובלה "רחוב ההכתרה" (1999-200). בתיאטרון הוא שיחק ב"ארץ אחרת" (2000) ובהצגה "סוף המסע" (2005). התפקיד הידוע ביותר שלו הוא כ"אסטוניס" בסרט "300". הוא שיחק גם בסרט "רדיו רוק" (2008), ואת איאן בסרט "אחוות הג'ינס 2" ו"אש וקרח".
מרצדס-בנץ W108

מרצדס-בנץ W108 ו-W109 הן שורת דגמי מכוניות סלון מפוארות יוקרתיות אשר יוצרו על ידי מרצדס-בנץ בין השנים 1965–1972.
מכוניות ה-W108 וה-W109 החליפו את דגמי ה-W111 וה-W112, ובשנות יצורן היו לגדולות והמפוארות ביותר בהיצע מכוניות הסדאן של חברת מרצדס-בנץ. יצור המכוניות פסק בנובמבר 1972 עת הוחלפו על ידי מכונית המרצדס-בנץ W116 אשר החלה באופן רשמי את שושלת סדרת דגמי המרצדס-בנץ S-קלאס.
המכוניות הוצגו לראשונה בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 1965. זכו להצלחה רבה, במיוחד במערב גרמניה, צפון אמריקה ובדרום מזרח אסיה. במהלך שבע שנות ייצור, נמכרו סך של 383,361 יחידות.
סימון המרכבים כ-W108 וכ-W109 התייחס למערכת המתלים של הרכב, כאשר למרכב ה-W109 מערכת מתלי אוויר פניאומטיים (עם כמה חריגים אשר נוצרו בייצור מוקדם), ולמרכב ה-W108 מתלי סלילי קפיצים בכל ארבעת הגלגלים.
המנוע הגדול ביותר היה מנוע V8 בנפח 6.3 ליטרים של דגם ה-300SEL 6.3, והקטן ביותר היה מנוע 6 צילינדרים בנפח 2.5 ליטרים של דגמי ה-250S וה-250SE.
הדגמים היו S כסימון דגם סלון בעל מאייד, SE כסימון דגם סלון בעל מערכת הזרקת דלק ו-SEL כסימון דגם סלון ארוך והזרקת דלק (בגרמנית: Saloon Einspritz Lang).
נסיכות הגליל

נסיכות הגליל הייתה אחת מארבע הסניוריות העיקריות שהיו כפופות לממלכת ירושלים הצלבנית. אדמותיה של הנסיכות השתרעו סביב לבירתה הראשונה, טבריה, אולם יחד עם השטחים שהיו בבעלות האחוזות הצמיתות לנסיכות, כיסה שטחה של הנסיכות את הגליל כולו עד לרכס הכרמל בדרום ואת כל דרומה של פיניקיה (לבנון של ימינו).
נסיכות הגליל נוסדה באופן רשמי בשנת 1099 כאשר העניק שליטה הראשון של ממלכת ירושלים גוטפריד מבויון את הערים טבריה, חיפה ובית שאן לידי טנקרד, אציל צרפתי אשר היה מקורב לשלטון. בשנת 1101 הגביל אחיו של גוטפריד ויורשו בתפקיד, בלדווין הראשון, את כוחו של טנקרד על ידי מסירתה של חיפה לידי אציל בשם גדלמר קרפנל. לאחר מכן אולץ טנקרד שהיה מסוכסך עם המלך לנטוש את הנסיכות והוא עבר לשמש כעוצר בנסיכות אנטיוכיה הסמוכה. לאחר עזיבתו של טנקרד, חולקה הנסיכות בין משפחות אצילים שונות ששמרו על טבריה כבירת הנסיכות. מעמדה הרם של טבריה באותה התקופה ניכר בכך שבמקורות שונים מופיע שמה של הנסיכות כ"נסיכות טבריה" או "טיבריאד".
הנסיכות הושמדה בשנת 1187 על ידי צבאותיו של צלאח א-דין, לאחר מפלתם של הצלבנים בקרב קרני חיטין. אולם התואר "נסיך הגליל" המשיך להתקיים ונישא כתואר של כבוד על ידי קרוביו של מלך קפריסין, הנושא בתואר "מלך ירושלים" לאחר חורבן הממלכה בשנת 1291.

סניוריוֹת וּוַסאליוֹת

חרף גודלה הקטן יחסית וכמות האוכלוסייה הנוצרית הדלה שהתגוררה בשטחה, הייתה הנסיכות פטרונית של מספר רב (יש האומרים מוגזם) של נסיכויות, סניוריות ואחוזות צמיתות. הגדולות שבסניוריות אלו היו:

הסניוריה של ביירות

ביירות נכבשה על ידי הצלבנים בשנת 1110 וניתנה בידיו של פולק מגינה. סניוריה זו התקיימה זמן רב יחסית לשאר הטריטוריות הצלבניות ושרדה עד לנפילת הממלכה בשנת 1291, אף על פי שבשנותיה האחרונות הייתה הסניוריה מורכבת מהעיר ביירות עצמה ורצועת חוף דקה שהקיפה את סביבותיה. הסניוריה הייתה עיר מסחר חשובה, והחזיקה בבעלות על אחוזות שהיו משועבדות לה. בין האחוזות הללו היו:

הסניוריה של בניאס

העיר בניאס ניתנה למלך בלדווין השני על ידי אנשי החשישיון המוסלמים שישבו בה בשנת 1128. בלדווין העניק את הסניוריה לאציל רנייה דה ברוס. בתו של רנייה נישאה להמפרי השני מטורון, שהפך ללורד מבניאס בסביבות שנת 1148. המפרי השני מכר חלקים נכבדים מהסניוריה לידי האבירים ההוספיטלרים ואת האדמות שנשארו ברשותו איחד עם אדמות הסניוריה של טורון (תבנין הלבנונית של ימינו). בשנת 1164 נפלה הסניוריה בידי הכובש המוסלמי נור א-דין.

הסניוריה של טורון

טירת טורון נבנתה בידי יו מסנט אומר, נסיך הגליל השני, כדי לשמש נקודת מוצא נוחה לכוחות הצלבנים שניסו לכבוש את העיר צור. לאחר מותו של יו הפכה הטירה לאחוזה עצמאית, אשר ניתנה בידי האמפרי הראשון בשנת 1107. שליטי הסניוריה היו מעורבים היטב בפוליטיקה של התקופה, והיו מקושרים בקשרי נישואין לשליטי המדינות השונות באזור. במשך השנים סופחה הסניוריה לאחוזה הממלכתית בצור וניתנה לשליטי נסיכות אנטיוכיה, אותם ירשו האצילים הצרפתים לבית מונפור. הסניוריה אבדה לידי המוסלמים בשנת 1266.

הסניוריה של נצרת

העיר נצרת הייתה מקום מושבה המקורי של הפטריארכיה הלטינית אותה הקים טנקרה בנסיכות. היא קיבלה מעמד של סניוריה עצמאית בשנת 1115

הסניוריה של חיפה

אחוזה עצמאית שנשלטה תקופה מסוימת על ידי הפטריארך של נצרת ולאחר מכן זכתה למעמד עצמאי לאחר שסופחו לה שטחים שהיו בשליטת הנסיכות.