google/wiki40b huggingface dataset:
רפואת ילדים

רפואת ילדים (בלועזית: פֶּדיאטריה, מיוונית: (paidi (παιδί = "ילד", (iatros (ιατρός = "רופא") היא דיסציפלינה רפואית העוסקת בטיפול הרפואי בתינוקות, ילדים ומתבגרים (החל מגיל ינקות ועד לגילאי 16-21, דבר המשתנה במדינות שונות). ברוב מדינות העולם רופאי ילדים חברים באיגודים מקצועיים לאומיים לרפואת ילדים, כדוגמת האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים. בישראל פועל "האיגוד לרפואת ילדים בישראל" במסגרת ההסתדרות הרפואית בישראל. בנוסף קיימים ארגונים המאגדים מספר מדינות (דוגמת ALAPE, הארגון הלטינואמריקאי לרפואת ילדים ו-EAP, האקדמיה האירופאית לרפואת ילדים, וישנו גם ארגון בינלאומי הקרוי IPA. 
רפואת ילדים שונה מרפואת בוגרים בהיבטים רבים. ההבדלים הברורים מאליהם הם גודל גופו של המטופל ושלבי התפתחות האיברים בגוף. גופו של תינוק, או יונק, לא רק שונה בגודלו מגופו של אדם בוגר אלא שמבחינה פיזיולוגית קיימים הבדלים משמעותיים בין בוגר לתינוק. טיפול רפואי בילדים מעורר קשת שלמה של היבטים ייחודיים בתחומים כגון: מומים מולדים, אימונולוגיה, אונקולוגיה ועוד. ככל שהולכים ומשתכללים אמצעי הרפואה, הולכות ומתרבות המחלות המטופלות כבר בשלבי הינקות והילדות, בידי רופאי ילדים. רבים מן הילדים החולים במחלות כרוניות זוכים להגיע לבגרות וממשיכים את הטיפול במחלתם בידי רופאים אחרים. רופאי ילדים מתמודדים אף עם מחלות זיהומיות באופן תכוף יותר מתחומי רפואה אחרים וכן דואגים לחיסון אוכלוסיית הילדים. 
רבים מרופאי הילדים מתמחים בתת-תחומים, דוגמת ההתמחות הקיימת ברפואת מבוגרים. כך קיימים רופאים המומחים ברפואת לב של ילדים, באופן מיוחד במומי לב מולדים. קיימת התמחות באונקולוגית ילדים. כמעט כל תחום התמחות הקיים ברפואת מבוגרים (להוציא גריאטריה) קיים אף ברפואת ילדים, אולם קיימים מספר תחומי התמחות ייחודיים לרפואת ילדים: רפואת מתבגרים וכן נאונאטולוגיה (רפואת פגים ותינוקות שזה עתה נולדו). 
ילדות היא התקופה בה נעשית הגדילה המואצת ביותר של איברי הגוף. רופאי ילדים מתמחים בזיהוי ובהבחנה שבין גדילה והתפתחות תקינים ולבין סימנים לתחלואה בהתפתחות. 
הבדל חשוב נוסף בין רפואת ילדים לבין רפואת בוגרים היא בעובדה שילדים הם, בדרך כלל, בחזקת קטינים מנקודת מבט חוקית ואינם יכולים לקבל החלטות רפואיות עבור עצמם. רפואת הילדים מקדישה תשומת לב מיוחדת ליחס שבין הילד לבין מי שאחראי להשגחה ולטיפול בו. זיהוי סימני התעללות או הזנחה של ילדים, שיתוף פעולה של הורים בטיפול הרפואי, כל אלה ייחודיים לרפואת הילדים. רופאי ילדים במהלך הטיפול מתייחסים לעיתים קרובות למשפחה כולה ולא רק לילד הנמצא תחת טיפולם. טיפול במתבגרים אף הוא תחום המעלה בעיות ייחודיות. אף שהמתבגר לעיתים קרובות הוא עדיין בגדר קטין, רבים מן המתבגרים עומדים כבר על דעתם ומבקשים ליטול חלק פעיל בקבלת ההחלטות הטיפוליות בעבור עצמם.

דרישות לקבלת תואר מומחה לרפואת ילדים

הדרישות לקבלת תואר מומחה ברפואת ילדים בישראל קבועות בחוק. תקנות הרופאים (אישור תואר מומחה ובחינות), התשל"ג-1973 קובעות כי כדי לסיים התמחות ברפואת ילדים על הרופא להתמחות משך 4 וחצי שנים בתחום זה. בתקופת ההתמחות יעבוד המתמחה בין השאר במחלקת ילדים בבית חולים, במחלקת יונקים ופגים, במרפאת ילדים בקהילה וכן במחלקות שונות בתתי-תחומים של רפואת הילדים, כגון: אונקולוגיית ילדים, טיפול נמרץ ילדים, קרדיולוגיית ילדים, ועוד. לאחר תום התמחותו חייב הרופא לעמוד בבחינה שבה נבדקת רמת ידיעותיו בתחום ורק לאחריה יקבל תואר מומחה ברפואת ילדים.
מומחים ברפואת ילדים יכולים להמשיך ולהתמחות באחת מתתי-ההתמחויות הקיימות בתחום.
אוגוסט היינריך הופמן פון פאלרסלבן

חייו

הופמן נולד בעיר פאלרסלבן (כיום חלק מהעיר וולפסבורג), שנכללה בזמנו בתחומי האימפריה הרומית הקדושה. אביו היה ראש העיר ועסק גם במסחר. בצעירותו זכה לחינוך קלאסי, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטאות של גטינגן ובון. הופמן הקדיש את לימודיו בעיקר לתחום הספרות, ובשנת 1823 מונה לאחראי על הספרייה של אוניברסיטת ורוצלב, והחזיק במשרתו זו במשך 15 שנה. בשנת 1830 מונה גם לפרופסור ללשון גרמנית ולספרות באוניברסיטה. בשנת 1842 הודח מתפקידו בהוראת השלטונות בשל פרסום הקובץ "השירים הלא-פוליטיים" (Die unpolitischen Lieder), שנתפס כביקורת על השלטון הפרוסי.
לאחר הדחתו יצא הופמן לגלות, וטייל ברחבי איטליה, שווייץ וגרמניה עד שנת 1848, אז הורשה לשוב לפרוסיה למשרתו, ואף זכה לפיצוי בגין כל המשכורות שלא שולמו לו בתקופת פיטוריו.
פון פאלרסלבן פרסם 9 קבצים של שירה גרמנית, והוא נחשב גם לאחד מחוקרי ומשמרי הספרות הגרמאנית העתיקה, אשר שימשה כאחד ממקורותיה של הגרמנית המודרנית.

יצירתו

פון פאלרסלבן נחשב למשורר הפופולרי ביותר של גרמניה המודרנית. הוא הביע הזדהות עם רוחות השינוי הפוליטי של זמנו. יצירתו מתאפיינת בסגנון פשוט, רגוע, מלא רצון ורוח טובה ופייסנית. סגנון זה היטיב לבטא את שאיפות היום-יום של חיי האנשים הפשוטים.
יצירתו החשובה ביותר, "שירם של הגרמנים" (המנון גרמניה), נכתבה בשנת 1841 באי הלגולנד ללחן קיים של יוזף היידן משנת 1797. מילות השיר מאפיינות את רחשי הלב הפאן-גרמניים של המהפכנים שוחרי הרפובליקה, והיוו מסר של איום על קיומן העתידי של הנסיכויות השונות שהרכיבו את גרמניה בתקופה זו.
בהתאם להשקפתו הלאומית המאחדת של הופמן, מילות השיר "גרמניה מעל הכול" המופיעות בפזמון אינן מבטאות שאיפות מיליטריסטיות לכיבוש והשתלטות, כפי שנעשה בהן שימוש בשנים מאוחרות יותר, אלא מביעות את החשיבות שראה המשורר באיחוד גרמניה ויצירת נאמנות לאומית כוללת, על פני נאמנות אזורית בהתאם לחלוקת הנסיכויות השונות בעולם הדובר-גרמנית.
בג"ץ פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה

השתלשלות האירועים

בני הזוג נישאו בשנת 1982, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2013 הגיש הבעל תביעה לגירושים שבה טען שהאישה מורדת ואינה מקיימת יחסי-אישות, נואפת עם גבר זר, ואיננה מנהלת חיי משפחה תקינים. האישה מיאנה בתחילה להתגרש, אולם לבסוף בני הזוג התגרשו בהסכמה. לאחר הגירושים נמשכה המחלוקת בין בני הזוג על חלוקת הרכוש.
ברשות הבעל היה מגרש שקיבל בירושה, מספר חודשים קודם לנישואיו. בשנת 1988 התקשר הבעל עם קבלן בעסקת קומבינציה שבמסגרתה העביר לקבלן שלושה רבעים מהמגרש בתמורה לתשלום מהקבלן בסך 30,000 דולר ולבניית בית המגורים על הרבע הנותר. בבית המגורים שנבנה התגוררו בני הזוג במשך למעלה מעשרים שנה עד לקרע ביניהם בשנת 2013. בנוסף אליו היו להם נכסי מקרקעין משותפים. המחלוקת העיקרית בין הצדדים נסבה על בית המגורים.

פסיקת בתי הדין הרבניים

במסגרת הדיון בחלוקת הרכוש פסק בית הדין הרבני בחיפה שעל אף שחוק יחסי ממון קובע שנכס שהיה בבעלות אחד מבני הזוג לפני הנישואין אינו נכלל בנכסים המשותפים, חייהם המשותפים של בני הזוג בדירה, ששופצה ואף נבנתה מלכתחילה במהלך הנישואים, מקנים לאישה זכות למחציתה. 
הבעל ערער על ההחלטה לבית הדין הרבני הגדול שקיבל את ערעורו. בית הדין הסיק על סמך המשטר הממוני בין בני הזוג, שלא הייתה כוונה לשתף את האישה בדירה. בין יתר השיקולים התומכים בכך, דנו שניים מהדיינים גם בבגידתה של האישה, על בסיס תקדים מפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב לפיו "קשה לייחס כוונה לבן זוג, לשיתוף בן הזוג האחר בנכס חיצוני כשהאחר אינו שומר אמונים לבן זוגו, בוגד בו עם נשים אחרות", וכן על סמך היקש לחוק המתנה המאפשר חזרה מהתחייבות ליתן מתנה בשל "התנהגות מחפירה". הרב מיכאל עמוס, בדעת מיעוט, סבר שהאישה זכאית לחמישית משווי הדירה ללא הקרקע.

פסיקת בג"ץ

האישה עתרה לבג"ץ, בטענה שבית הדין הרבני הגדול חרג מסמכותו. השופט עמית פסק בדעת מיעוט שיש לקבל את עתירתה, שכן בית הדין הגדול שילם מס שפתים לדין האזרחי, אך הסתמך על בגידת האישה על סמך הדין הדתי, בחריגה מסמכותו. השופט מינץ פסק שהדיון בבגידת האישה היה למעלה מן הצורך, והשופט שטיין פסק שלדעתו בית הדין הגדול טעה, אך זו טעות בפרשנות העובדות ולא חריגה מסמכות שבג"ץ מוסמך להתערב בה, וגם לא טעות בדין. העתירה נדחתה ברוב דעות. 
ב-18 ביוני 2019 הורתה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות לקיים דיון נוסף בהרכב מורחב בפסק הדין של בג"ץ, בו תעלה התייחסות לשאלה האם בגידה של אישה בבעלה מהווה עילה לשלילת חלקה בדירה בה התגוררו במשותף.
רועי לוי (קומיקאי)

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל ברמת גן ולאחר מכן עבר עם משפחתו ליהוד. בשנת 1993, כשהיה בן שש-עשרה בלבד, הפסיק את לימודיו והחל להופיע במועדון הסטנד אפ "קאמל קומדי קלאב", לצד קומיקאים שונים במסגרת הבמה הפתוחה. את שירותו הצבאי עשה בקריה בתל אביב, אך השתחרר לאחר שנה ממניעים אישיים.
לוי פרץ לראשונה לתודעת הקהל בשנת 1997 כאשר הופיע בתוכנית הטלוויזיה של טל ברמן "פרפר לילה" על תקן כתב משוטט למשך מספר עונות. עקב הצלחת התוכנית, העלה עם דדו מילמן את המופע "מגלומניה" בשנת 1998. בשנת 1999 העלה מופע מצליח נוסף בשם "פלאם", איתו הופיע גם בחו"ל. בשנת 2001 כיכב לצד תומר שרון ודרור קרן בתוכנית האלתורים ההומוריסטית "של מי השורה הזאת?", בספיישל הטלוויזיוני "לא נפסיק לצחוק" לצד טל פרידמן ואדיר מילר, ובתוכניתה של דנה מודן "הקו האדום" בערוץ ביפ.
בשנת 2002 העלה את המופע "קרקס הסטנד-אפ של רועי לוי", ששילב את ההומור ואת אמנות הקרקס. באותה שנה החל להנחות יחד עם דנה מודן את תוכנית השידוכים ההומוריסטית "דאבל דייט" בערוץ ביפ, אשר זכתה להצלחה ושודרה במשך 3 עונות. בשנת 2003 הנחה לצד יואב צפיר את התוכנית "זה זה או זה זה", אשר שודרה בערוץ 2 (טלעד). באותה שנה העלה את המופע המצליח "רועי לוי עושה סטנד-אפ" והשתתף בתוכניתו של אלי פיניש "אלי נגד העולם" בערוץ ביפ. מאוחר יותר העלה את מופע ההמשך "רועי לוי עושה סטנד-אפ II". ב-2004 החל להופיע בתוכנית הטלוויזיה ההומוריסטית "משחק מכור" לצד גורי אלפי וליאור שליין, בה הופיע במשך שלוש עונות. באותה שנה סגר מעגל, קנה את מועדון ה"קאמל קומדי קלאב" והפך לבעליו.
ב-2007 הופיע ב"גלגל החדשות" לצד יאיר ניצני, יובל שגב ומיכל גבריאלוב.
ב-2008 הופיע לוי בתוכנית בידור משלו בזכיינית ערוץ 2 רשת, שנקראת "אין בעיה".
בסוף שנת 2009 החל להגיש יחד עם דנה מודן את התוכנית "עונת החתונות" בערוץ הוט 3.
החל משנת 2010 משתתף מעת לעת כחבר פאנל בתוכנית הסאטירה "מצב האומה", שוב לצד גורי אלפי וליאור שליין.
בראשית 2011 הגיש לצד אורי חזקיה את הספיישל "קבלו אותם" לרגל השקת ערוץ הוט קומדי סנטרל, בו גם הגיש לצד דנה מודן את עונתה השנייה של "עונת החתונות" תחת השם "עונת החתונות וצרות אחרות". כמו כן, לוי מקריין חלק מהקדימונים של הערוץ. בהמשך אותה השנה הצטרף לצוות התוכנית "צחוק מעבודה" בעונתה השישית והמשיך לעונה השביעית באוגוסט 2012.
במאי 2012 החל לוי להנחות את התוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל, אשר שודרה במשך 3 עונות עד שנת 2013.
ביוני 2019 שודר בערוץ רשת 13 ספיישל הסטנד-אפ של לוי, "צוחקים איתכם".
לוי גרוש ואב לשני בנים.
יילנדס פוסטן

היסטוריה

העיתון נוסד ב-2 באוקטובר 1871. משנת 1871 העיתון הוא ליברלי מוצהר ועד שנת 1938 העיתון תמך רשמית במפלגה הקונסרבטיבית, מאז העיתון מגדיר עצמו כימני.
יילנדס פוסטן התפרסם בעולם לאחר שפרסם קריקטורות של הנביא מוחמד ב-30 בספטמבר 2005 שהוביל לפרשת קריקטורות מוחמד, משבר דיפלומטי בין דנמרק לעולם המוסלמי.
TICOM

TICOM היה פרויקט שנוסד בתקופת מלחמת העולם השנייה, על ידי ארצות הברית, על מנת למצוא וללכוד נכסים מודיעיניים של הגרמנים, במיוחד נכסים קריפטוגרפיים. הפרויקט זורז על ידי ארגונים קריפטוגרפיים צבאיים אמריקניים, וזכה לתמיכה מהדרגים הגבוהים ביותר. 
מספר צוותים נשלחו לשטח מאחורי חזית הלחימה על מנת לחשוף במהירות את הנכסים המודיעיניים. באפריל 1945 מצא צוות TICOM קוד רוסי וכן חומר הצפנה בתוך מרכז פענוח גרמני.
אנשי צופן גרמניים שנלקחו בשבי חשפו כי בינם לבין עצמם הם ידעו היטב שהאניגמה ניתנת לפענוח. הם פשוט סברו שאיש לא יעשה את כברת הדרך המייגעת על מנת לפענח את המסרים בשיטות ההתקפה היחידות שהם היו מסוגלים להעלות בדעתם.
TICOM היה מבצע אחד מני רבים שנעשו על ידי בעלות הברית על מנת ללכוד מידע ואנשים הקשורים להתקדמויות המדעיות והטכנולוגיות של הגרמנים וכן במהלך ואחרי המלחמה. מבצעים נוספים היו מבצע פייפרקליפ (ללכידת מידע אודות רקטות), מבצע אלסוס (ללכידת מידע גרעיני) ומבצע מנתח (ללכידת הישגים בתחום התעופה).
הפלה בעוולה

פסק דין ישראלי

בפסק-דין דיין שולמו 400,000 ש"ח לכל אחד מבני זוג על כאב וצער שנגרמו להם לאחר שצוות בית החולים ביצע בבהילות, על סמך מידע שגוי ובלי לשאול את האב, הפלה מלאכותית בעובר בחודש השישי של ההריון, ובכך גרם לכך שהאב נותר חשוך ילדים.
רובר מלך החווה

עלילת הסרט

רובר הכלב עושה חיים משוגעים בלאס וגאס, מהמר על עצמות ורודף אחרי נשים יחד עם חברו הטוב אדי ומתגורר עם בעלתו נערת השעשועים, קוני. לילה אחד הוא רואה את החבר של קוני, רוקי, עושה החלפות עם חבורה של גנגסטרים ומפריע לא בכוונה. כשהגנגסטרים חשבו שרוקי הוא שוטר הם הלכו ואמרו לרוקי שזו ההזדמנות האחרונה שלו. יום למחרת קוני נוסעת לסיבוב הופעות למשך שבועיים והשאירה את רוקי כדי לשמור על רובר. אולם בעקבות הריסת העסקה עם הגנגסטרים, רוקי שם את רובר בשק, נסע לסכר הובר וזרק את רובר לים. רובר ניצל כאשר השק עלה על ידי שני דייגים שדגו את השק, כשאר השק נפתח רובר רץ במהרה ונתקל בחקלאי בשם קאל ובבנו דני אשר רצה לאמץ אותו, אביו הסכים בתנאי אחד, שאם רובר יעשה צרות הוא יכנס למכלאה לבעלי חיים.
רובר לא אהב את החיים החדשים בחווה והתקשה לקבל אותם, אולם עם עזרה מדייזי, כלבת הקולי היפה מהבית השכן, הוא הצליח לקבל כבוד רב מכל חברי החווה. אולם, כאשר ניסה רובר להציל את תרנגול ההודו לחג המולד מפני זאבים, תרנגול ההודו חוסל ושקאל ראה את רובר עם תרנגול ההודו המת הוא חשב שרובר הרג אותו. למחרת בבוקר קאל לקח את רובר ליער כדי להורגו, אולם הוא הותקף על ידי הזאבים. רובר נלחם מול הזאבים והביא את כל שאר כלבי החווה כדי להחזיר את קאל הביתה בשלום.
מעשה הגבורה של רובר נכתב בעיתונים וכשאדי, החבר של רובר, ראה את העיתון הוא רץ להראות את הכתבה לקוני ושהיא הופתעה לגלות איפה רובר נמצא, החזירה קוני את רובר בחזרה לוגאס, שם רובר מצא את רוקי ונהם עליו, רוקי אמר בטעות לקוני מה הוא עשה בלי כוונה וקוני כעסה על רוקי וסטרה לו ושרוקי עמד להחזיר אותה רובר תקף אותו ורדף אחריו יחד עם כל חבריו הכלבים. רוקי הצליח להיכנס ללימוזינה אולם הוא לא ידע שהגנגסטרים מתכננים להרוג אותו בסכר הובר. לאחר מכן רובר מרוב עצב התגעגע לדייזי, כשקוני הבינה זאת היא החליטה לנסוע איתו יחד לחווה כדי שרובר יוכל להישאר שם, שם רובר התאחד מחדש עם דייזי וגילה שהוא אבא לשישה גורים. הסרט מסתיים כאשר רובר שיחק בקלפים יחד עם הגורים שלו ושיחק בתופסת עם דייזי מסביב לחווה.
הר אלברטה

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'י. נורמן קולי בשנת 1898, והוא נקרא על שם הנסיכה לואיז קרוליין אלברטה.

הטיפוס על ההר

הראשון שהגיע לתחתית ההר היה מגלה הארצות הגרמני יאן האבל (Jean Habel) בשנת 1901. צילומי הפסגה עוררו עניין רב בקרב מטפסי הרים.
הראשונים שטיפסו על ההר, בשנת 1925, היו חברי המועדון האלפיני היפני: ס. האשימוטו (S. Hashimoto), ה. האטאנו (H. Hatano), ט. האיאקאווא (T. Hayakawa), י. מאקי (Y. Maki), י. מיטה (Y.Mita), נ. אוקאבה (N. Okabe), בליווי מורי הדרך הנס פורר (Hans Fuhrer), ה. קוהלר (H. Kohler) וג'י. וובר (J. Weber). המשלחת החלה את הטיפוס ב-21 ביולי 1925, והגיעו לאחר 16 שעות לפסגה בה תקעו גרזן קרח לציין את הגעתם. משלחת העלייה השנייה לפסגת ההר-משלחת אמריקאית שכללה את פרד איירס (Fred Ayers) וג'ון אוברלין (John Oberlin) מצאה את הגרזן (בלא ידית הגרזן שנשברה) בשנת 1948, 23 שנים לאחר מכן, והביאה אותו אל המועדון האלפיני האמריקאי בניו יורק.  ידית הגרזן נמצאה על ידי משלחת טיפוס יפנית בשנת 1969, והובאה לטוקיו. ידית הגרזן חוברה מחדש לגרזן שהובא לטוקיו, בשנת 1997. הגרזן מוצג כיום במוזיאון ג'ספר ילוהד (Jasper Yellowhead Museum).
משלחת הטיפוס הקנדית הראשונה שהגיע לפסגת ההר עשתה זאת בשנת 1958. חברי המשלחת היו ניל בראון (Neil Brown), הנס גמוסר (Hans Gmoser), ליאו גרילמייר (Leo Grillmair), היינז קאהל (Heinz Kahl) וסארקה ספינקובה (Sarka Spinkova).

לקריאה נוספת

*Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, PP 103 - 105
אינתיפאדה

אינתיפאדה (בערבית: انتفاضة, תעתיק מדויק: אנתפאצ'ה, "התנערות, התקוממות") הוא שם שניתן לשתי תקופות של התקוממות אלימה, מאופיינת במעשי טרור, של הפלסטינים כנגד ישראל. האינתיפאדות מהוות את אחד הפנים החשובים ביותר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני בעשורים האחרונים.
האינתיפאדה הראשונה (שעד פרוץ האינתיפאדה השנייה כונתה "האינתיפאדה") החלה ב-1987, והסתיימה עם ירידה במפלס האלימות בשנת 1991, אף כי יש מי שטוענים שהסתיימה לחלוטין רק עם חתימת הסכמי אוסלו באוגוסט 1993 ויצירת הרשות הפלסטינית בתחילת 1994. האינתיפאדה השנייה, המכונה בפי הערבים "אינתיפאדת אל אקצה" ובפי חלק מהישראלים "מלחמת אוסלו", החלה בספטמבר 2000 ודעכה בהדרגה לאחר מבצע חומת מגן.
ההבדלים המהותיים בין שתי האינתיפאדות הם צורת הארגון, הפעילים בהן, התחום שבו התבצעו וצורת השימוש בנשק. בעוד שהאינתיפאדה הראשונה אופיינה בהשתתפות מאסיבית של האוכלוסייה, שימוש בנשק קר שכלל בעיקר יידוי אבנים ובקבוקי תבערה והוגבלה בעיקר לתחומי הקו הירוק, האינתיפאדה השנייה שהייתה הרבה יותר "מקצועית", הורחבה לכל תחומי ארץ ישראל, נעשה בה שימוש בנשק חם, מטעני חבלה והפעלת מחבלים מתאבדים. עם זאת, אחוז מצומצם יותר מקרב האוכלוסייה הפלסטינית השתתף בפועל בפעולות כנגד מדינת ישראל.
גם מבחינת היקף הנפגעים יש שוני גדול. באינתיפאדה הראשונה נהרגו (בין השנים 88 ל-92) בממוצע כ-456 פלסטינים וכ-24 ישראלים בשנה, בעוד שבאינתיפאדה השנייה נהרגו (בין השנים 2000 ל-2005) בממוצע כ-712  פלסטינים וכ-182 ישראלים בשנה. השנה הקשה ביותר באינתיפאדה הראשונה מבחינת הרוגים ישראליים הייתה שנת 1992 שבה נהרגו 34 ישראלים, לעומת זאת באינתיפאדה השנייה השנה הקשה ביותר הייתה שנת 2002 שבה נהרגו 452 ישראלים.
לפי דו"ח של ארגון בצלם, באינתיפאדה הראשונה נהרגו 1,593  פלסטינים ו-84 ישראלים (ביניהם אזרחים ואנשי כוחות הביטחון), ובאינתיפאדה השנייה נהרגו 4,944 פלסטינים ו-1,011 ישראלים.
המהומות בצרפת שפרצו בסוף 2005 כונו על ידי רבים "האינתיפאדה הצרפתית" ואחרים אף קראו להן "אינתיפאדת אירופה" עקב התפשטות המהומות לערים במדינות אחרות באירופה.
דנה אלעזר-הלוי

ביוגרפיה

דנה אלעזר-הלוי נולדה וגדלה בתל אביב להורים ששירתו במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, ואת שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200. ב-1995 החלה לעבוד בהוצאת "זמורה-ביתן" כעורכת פרוזה מתורגמת, ולאחר מכן מילאה תפקיד זה בהוצאת "ידיעות ספרים". בשנת 2001, עם המיזוג בין ההוצאות "זמורה-ביתן" ו"כנרת", מונתה לראש מחלקת התרגום בהוצאה המאוחדת - "כנרת זמורה-ביתן". לאחר מכן שימשה, בשנים 2005–2008, כעורכת מדור הספרות של "מעריב", ובשנים 2012–2015 עבדה בהוצאת "כתר" כעורכת מחלקת העיון.
בכל אותן שנים אלעזר-הלוי תרגמה ספרים רבים וכן לימדה תרגום ועריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית בית ברל. כיום היא עוסקת בכתיבה, ובמקביל ממשיכה לתרגם וללמד עריכה באוניברסיטת תל אביב.
אלעזר-הלוי היא בעלת תואר ראשון בספרות ערבית ובהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה של החינוך, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
גרה בתל אביב עם בעלה ושני ילדיה.

ספריה

אלעזר-הלוי פרסמה חמישה ספרים - "מבצע מנהטן", "מבצע ברלין", "מבצע קהיר" "מבצע טורונטו" ו-"מבצע טוקיו" (בהוצאת אחוזת בית / ידיעות ספרים), כולם בסדרה "שליחות חשאית" – סדרת מותחני ריגול לילדים ולנוער. במרכז הסדרה שני נערים ונערה היוצאים למבצעים חשאיים בעולם מטעם "המוסד". ספרי הסדרה נמכרו בעשרות אלפי עותקים וזכו לשבחי הביקורת.
"מבצע מנהטן" נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך לשנת תשע"ז (2016), "מבצע ברלין" זכה בעיטור "הפנקס" לספר נוער מצטיין לשנת 2016, ו"מבצע קהיר" זכה בפרס דבורה עומר (פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר) לשנת 2017.
הספר הבא בסדרה יהיה "מבצע לונדון".
סיפור אהבה (סיפור)

סיפור אהבה הוא סיפור קצר מתוך הספר "עשן", של הסופר אהרון אפלפלד. שפורסם לראשונה בהוצאת "עכשיו" בשנת 1962.
הסיפור עוסק בבני זוג נשוי לאחר השואה ובדרכי ההתמודדות שלהם עם טראומות גופניות ונפשיות בעקבות השואה. סיפור זה נכלל החל משנת 2011 בבחינת החובה בספרות בתעודת הבגרות.

תקציר העלילה

הסיפור מתאר את חיי הנישואים של קובה - יהודי ניצול שואה מבוגר שאיבד את אשתו ובתו בת ה-11; ורוזה - נערה יהודיה צעירה. עסקיו של קובה מצליחים, הוא מרוויח כסף ועסוק בעבודתו, אבל לא משקיע בחיי הנישואין; בסיפור הוא מתואר כ"פזרן בממונו קמצן באהבה". רוזה מקבלת בהכנעה את הקושי שלו להביע אהבה כלפיה.
שני בני הזוג חווים בשנתם חלומות רעים. רוזה מדחיקה את החלומות, ואילו קובה מנסה להתמודד עם חלומות בהם הוא רואה זוג רבנים יהודים מזוקנים שכועסים עליו ומטיחים בו את השאלה - כיצד התחתן עם אישה אחרת בזמן שהוא עגון.
רוזה שוברת את רגלה ומרותקת למיטתה, וקובה בעלה סועד מטפל בה ומעניק לה אהבה. רוזה מבריאה, ואילו קובה נעשה חולה בשפעת, דועך וטרוד בחלומותיו. לפני חג הפסח הם נוסעים לבית הבראה. קובה רואה שרוזה התאוששה ושמחה, ואף משחקת טניס, ומגיע למסקנה כי הוא סיים את תפקידו בחיים ומבקש למות. רוזה שומעת את צעקתו האחרונה ורצה לגלות את הסוף המר.

הבדלים בין הדמויות

בעוד שרוזה הגיעה מאירופה בגיל צעיר מאוד, קובה הגיע בגיל מאוחר, לאחר שאיבד את אשתו ובתו. הכוח המניע את שניהם במהלך הסיפור שונה: בעוד את רוזה מניע כוח החיים, והיא מדחיקה את המאורעות כדי להמשיך ולבנות חיים חדשים, את קובה מניע כוח המוות, האובדן, ייסורי המצפון והחרטה, שבסופו של דבר מושכים אותו אל מותו. ההבדלים ביניהם מבטאים בין השאר את הקונפליקט שבין זיכרון ולשכחה לגבי השואה.
בסיפוריו מנסה אפלפלד לעורר את זיכרון השואה בצורה של תיאור רגשות במקום סיפור המוות והיגון. כך למשל, קובה מתואר כמתקשה להעניק אהבה לאחרים, בין השאר בשל הקושי שלו לאהוב את עצמו. הדבר משתקף גם ברעיון ה"דה-הומניזציה" שטבע ויקטור פראנקל: מכיוון שבשואה סבלו הניצולים מחוסר אמפתיה ואי-סיפוק הצרכים הבסיסיים, הם התקשו מאוחר יותר ביצירת קירבה ואינטימיות - מעין הטלת ספק באנושיות שלהם עצמם.‏
ז'אק פלטייה די-מאן

ז'אק פלטייה די-מאן (צרפתית: Jacques Pelletier du Mans;‏ 1517, לה מאן - יולי או אוגוסט, 1582, פריז), היה משורר, מתרגם ומתמטיקאי צרפתי.

ביוגרפיה

די-מאן נולד למשפחה בורגנית בעיר לה מאן (כיום בחבל פיי דה לה לואר) שבצרפת. למד בקולז' דה נאוואר בפריז, שבו אחיו שימש כפרופסור למתמטיקה ולפילוסופיה. אחר כך למד משפטים ורפואה. הוא נמנה עם חוג המחברים שנהנו מתמיכתה של מרגריט מנווארה. ב- 1541 פרסם את התרגום הראשון לצרפתית של חיבורו של הוראטיוס "אמנות הפיוט". בתקופה זו פרסם גם מאמרים בשטחי המדע והמתמטיקה.
ב-1547 כתב הספד על מותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. באותה שנה פרסם קובץ בשם "יצירות פואטיות" שבו תרגם לצרפתית חלק של היצירה "אודיסיאה" של הומרוס, את הספר הראשון של היצירה "גיאורגיה" של ורגיליוס, שתים עשרה סונטות של פטרארקה, שלושה מזמורים של הוראטיוס ואפיגרמה בסגנונו של מארטיאליס. כמו כן, נכללו בקובץ זה שיריהם הראשונים של ז'ואקן די בלה ושל פייר דה רונסאר.
הוא בילה את זמנו בערים בורדו, פואטייה וליון (שם השתתף בחוג של משוררים ובהם לואיז לבה) ובאזור פיימונטה. ב- 1555 פרסם מדריך לכתיבת שירה בשם "אהבת האהבות" ובו שירים המתארים את השמים ואת הכוכבים. הוא בילה את שנותיו האחרונות במסעות (סבויה, גרמניה, שווייצריה וייתכן שגם איטליה), וביקר באזורים שונים של צרפת. בתקופה זו פרסם יצירות בשטחי האלגברה, הגאומטריה, המתמטיקה והרפואה.
ב-1572 שימש במשך תקופה קצרה כמנהל אוניברסיטת אקוויטניה בבורדו, אך השתעמם והתפטר מתפקידו זה. בתקופה זו היה בקשרי ידידות עם מחבר ספר המסות מישל דה מונטן. ב- 1579 שב לפריז וב- 1581 פרסם את קובץ שיריו האחרון בשם "מזמורים".
אישבי-ארה

אִישבִּי-אֶרָה d}iš-bi-er[3]-ra} - היה המייסד של שושלת איסין. על פי הכרונולוגיה הנמוכה הוא שלט בין השנים 1953 לפנה"ס - 1921 לפנה"ס, ואילו על פי הכרונולוגיה הגבוהה הוא שלט בין השנים 2017 לפנה"ס - 1985 לפנה"ס.

ביוגרפיה

פירוש שמו מאכדית אומר: "שבע (אל הדבר) ארה", שם כזה ניתן לילדים לאחר שאחיהם נפטרו ממגפה.
אישבי-ארה לא היה ממוצא שומרי, הוא היה ממוצא אכדי מעיר מארי.
בתקופת שלטונו של המלך האחרון של שושלת אור 3, איבי-סין, היה אישבי-ארה פקיד ממשלתי. בזמן שהשומר עברה תקופה קשה והייתה תחת התקפה מצד אמורים ועילם שלח איבי-סין את אישבי-ארה למשימת מסחר במטרה לרכוש חיטה. הוא הצליח לרכוש כמות גדולה של חיטה, אך לאחר ששמע כי אמוראים פלשו לשומר וכבשו טירה אחר טירה הוא הגיע עם הסחורה לאיסין במקום אור. במכתב ששולח אישבי-ארה לאיבי-סין הוא מבקש מאחרון לשלוח לו ספינות כדי לפזר את החיטה בין עריה של שומר, ובאותו מכתב הוא דורש כי ימנו אותו לאחראי על הערים איסין וניפור. למרות שאיבי-סין תכנן להיענות לדרישותיו אישבי-ארה חש את כוחו והכריז על עצמו כמלך. הוא הפך את איסין לעיר הבירה שלו וייסד שושלת חדשה.
עם התרחבות כוחו והשפעתו של אישבי-ארה, שומר נהייתה להיות תחת שלטונם של שני מלכים. איבי-סין בעצם שלט על העיר אור בלבד, ואילו אישבי-ארה שלט על שאר עריה של שומר. בשנת שלטונו ה-25 של איבי-סין פלשו לעיר עילמים וכבשו אותה. הם שבו את איבי-סין והשאירו בעיר כוח משמר. מספר שנים לאחר מכן אור נכבשה על ידי צבאו של אישבי-ארה ובכך הוא הפך לשליטה של כלל ארץ שומר.
הוא שלט במשך 33 שנים.
שירים מבית סבא

תקציר העלילה

בכל פרק מגיע לביתו של סבא טוביה אחד מנכדיו אשר מספר לו על בעיה שעברה עליו במהלך היום. סבא טוביה נזכר במה שסבא שלו היה אומר בנושא, ועוזר לנכדים. בכל סיום פרק בסדרה יש שיר מהמאה ה-20 של ארץ ישראל.
מגדל ספאסקאיה

מגדל סְפַּאסְקַיַה (רוסית Спасская башня - "סְפַּאסְקַיַה בַּאשְנְיָה") הוא מגדל שעון בקרמלין במוסקבה, והוא ניצב בחומת הקרמלין בצמוד לכיכר האדומה.
בזכות קרבתו לכנסיית וסילי הקדוש ולמאוזוליאום של לנין זהו המגדל הידוע ביותר בקרמלין. השער שבו שימש לתהלוכות ממלכתיות ודתיות, וכן לקבלות פנים לשגרירים.
שמו של המגדל בא משמו של האיקונין "סְפַּאס נֵרוּקוֹטְבוֹרְנִי" (Спас Нерукотворный - "מושיע שנוצר לא בעמל כפיים") שהיה תלוי לפני כן מעל שער סּפַּאסְקִיֵה (Спасские ворота). האיקונין עצמו לא השתמר, אך המקום בו היה קבוע עדיין נראה בבירור. גובהו של המגדל עד הכוכב שהותקן בראשו בתקופה הסובייטית ב-1935 הוא 67.3 מטר, ויחד איתו הוא נישא לגובה של 71 מטר. קוטרו של הכוכב הוא 3.75 מטר. הוא מאיר בלילה וסב על צירו לפי כיוון הרוח, כמו שבשבת. 
שמו הראשון של המגדל היה "מגדל פרולובסקיה" (Фроловская) והוא בא משמה של כנסיית "פרולה אי לאוורה" (Фрола и Лавра). זו הוצבה ברחוב מיסינצקאיה (Мясницкая) שהוביל מהקרמלין דרך השער אל הכיכר האדומה. המגדל נבנה בשנת 1491 במהלך תקופת שלטונו של נסיך מוסקבה ושליט רוסיה איוואן השלישי על ידי האדריכל פייטרו אנטוניו סולארי (Pietro Antonio Solari). פרטים אלו נלמדים מלוחות אבן לבנים עם כיתוב זיכרון שקבועים על המגדל עצמו מהצד של הקרמלין. בסוף המאה ה-16 נקבע סמל העיט הדו ראשי של רוסיה על המגדל. המגדל התנשא בתחילה למחצית מגובהו הנוכחי, אך בשנים 1625-1624 הוסיפו לו האדריכל הרוסי בַאזֶ'ן אוֹגוּרְצוֹב (Бажен Огурцов) והסקוטי כריסטופר גלווי (Christopher Galloway) גג ובו מספר מפלסים. ב-16 באפריל 1658 קבע צו רשמי את שמו הנוכחי של המגדל. העיטורים נוספו בזמן כהונתו של מייסד שושלת רומנוב, הצאר מיכאיל הראשון.
מגדל ספאסקיה ידוע בעיקר בזכות ארבעת השעונים המוזהבים הקבועים בו והפונים לארבעה כיוונים. השעון הראשון הותקן במגדל בשנת 1707, וב-1763 הותקן בו שעון מצלצל חדש, אשר תוקן בשנת 1851. החל ב-1920 ניגן השעון את נעימת האינטרנציונל. קוטרו של השעון הוא 6.12 מטר, וגובהן של הספרות הוא 72 ס"מ. אורכו של מחוג השעות הוא 2.97 מטר ומחוג הדקות מגיע לאורך של 3.28 מטר.