google/wiki40b huggingface dataset:
יוהאן פטר סלומון

חייו

סלומון נולד בבון, בנו השני של פיליפ סלומון, אבובן בתזמורת החצר של בון. הבית שבו נולד היה ברחוב בון 515, הבית שבו עתיד להיוולד, כעבור עשרים וחמש שנים, בצירוף מקרים מוזר, לודוויג ואן בטהובן. בגיל שלוש-עשרה היה לכנר בתזמורת החצר וכעבור שש שנים היה לקונצרטמייסטר בתזמורת של הנסיך היינריך מפרוסיה. הוא חיבר כמה יצירות לחצר הנסיך בהן ארבע אופרות ואורטוריה אחת. סלומון עבר ללונדון בראשית שנות ה-80' של המאה ה-18, שם הלחין וניגן בכינור הן כסולן מהולל והן ברביעיית מיתרים. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בקובנט גארדן ב-28 במרץ 1781.
אבישי כהן (חצוצרן)

ביוגרפיה

כהן התחיל לנגן בגיל צעיר וכבר בגיל 10 ניגן בביג בנד של בית הספר רימון. בגיל 12 היה בין חברי המחזור הראשון של המגמה ללימודי ג'אז בבית הספר לאמנויות תל אביב (יחד עם הסקסופוניסט אלי דג'יברי), הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובמיזמים רבים אחרים, כמו בסרטה של נירית ירון "ילדה גדולה" (כילד שעומד על גג ומנגן בחצוצרה), בהקלטות אולפן ובתוכניות טלוויזיה. עם סיום התיכון קיבל מלגת לימודים למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ועבר ללמוד ולחיות שם. בהיותו בן 17 השתתף בהקלטות אלבומו של שלום חנוך, "ערב ערב"
, ומאז התארח בכל אלבומיו של חנוך (למעט "אור ישראלי"). ב-1997 זכה במקום שלישי בתחרות הג'אז לחצוצרנים על שם ת'לוניוס מונק ועבר לניו יורק.
לדבריו, "חלמתי על ניו יורק מהרגע שהגעתי לבוסטון. לא עניין אותי ללמוד, רציתי לכבוש את העולם. לצאת עד 08:00, להסתובב, לעלות על הבמה בגֶ'מים - החיים האלה התאימו לי". הוא ריכז את פעילותו, כמו ישראלים רבים, במועדון "Smalls" וגיבש יחד עם נגן הקונטרבס עומר אביטל הרכב ששילב פאנק (Funk), סווינג, מוזיקה לטינית, מוזיקה מאפריקה ומוזיקה מהמזרח התיכון, בעיקר בקטעים מקוריים פרי עטם של כהן ואביטל. ההרכב אירח נגנים וזמרים שונים במועדון וזכה להצלחה רבה ולביקורות חיוביות. בשנת 1999 ניגן באלבומו של אסף אמדורסקי "מנועים שקטים".
אלבומו הראשון כמוביל, "The Trumpet Player", יצא ב-2003 וזכה לשבחי הביקורת, ובסך הכל הקליט שישה אלבומים תחת שמו, האחרון בשנת 2012.
ההרכב החשוב ביותר בו הוא חבר הוא "Third World Love", יחד עם עומר אביטל, הקלידן יונתן אבישי והמתופף דניאל פרידמן. ההרכב מנגן חומר מקורי כאשר כל אחד מהחברים תורם קטעים משלו, ובסך הכל הוציא ההרכב ארבעה אלבומים. פרויקטים נוספים של כהן הם ליווי הזמרת קרן אן, סיבוב הופעות משותף כשלישייה עם אן ושלומי שבן, הקלטת הטרילוגיה "The Rain" ("הגשם") ובה האלבומים "After the Rain" שיצא ב-2007,‏ "Flood" שיצא ב-2009‏ ו-"After the Rain". וכן הופעות והקלטות במסגרות שונות, ביניהן הופעה בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" (באחד מרגעי השיא של הסרט, מלווה נגינת החצוצרה של כהן את דנזל וושינגטון כאשר הוא יורה ברחוב).
כהן הוא אחיהם הצעיר של נגני כלי הנשיפה יובל כהן וענת כהן. הם מנגנים ומופיעים יחד תחת השם "3 הכהנים" והוציאו שלושה אלבומים. ב-2007 יצר כהן את ההרכב "Triveni" (מפגש שלושה נהרות קדושים בסנסקריט) עם עומר אביטל והמתופף נאשיט וייטס.
מאז שנת 2010 כהן חבר קבוע ב"San Francisco Jazz Collective". באוקטובר 2012 זכה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה בתחום מוזיקת הג'אז.
בישונן

בישונן (ביפנית: 美少年, הפירוש המילולי של המונח הוא "נער צעיר ויפה") הוא סגנון ציור אשר פופולרי למדיי בתתי-ז'אנרים רבים של אנימה אשר שם דגש על ציור נערים צעירים על פי האסתטיקה היפנית המודרנית - הדמויות גבוהות, רזות, עם סנטר בולט ולפעמים עם שיער רופף או גלי.
מחוץ ליפן אוטאקו משתמשים במונח בדרך כלל על מנת לציין את דמויות עם מראנ סטריאוטיפי של דמויות זכרים במאנגה ואנימה - מראה טיפוסי אשר נפו. במיוחד בתתי הז'אנרים של שג'ו, שונן איי, או יאוי.
דמויות המצוירות בסגנון בישונן לרוב צעירים, נאים באופן נשי, ואינם שריריים. לעיתים קרובות הם יהיו לבושים בבגדים אלגנטיים.
סדרות אנימה ומאנגה המציגות דמויות בישונן פופולריות במיוחד בקרב נערות ונשים ביפן, ייתכן שהסיבה לכך היא היחסים החברתיים הייחודיים בין הדמויות הללו לבין דמויות הנשים בעלילת הסדרות.
וינצ'נצו בליני

חייו

בליני נולד בשנת 1801 בעיר קטניה שבסיציליה. בגיל שש הלחין את יצירתו הראשונה בהנחיית סבו. בשנת 1819 התחיל בליני ללמוד בקונסרבטוריון סן סבסטיאנו שבנאפולי ולמד בכיתתו של ניקולו זינגרלי. בתקופת לימודיו שם חיבר יצירות פשוטות, אולם כשכתב את האופרה "אדלסון וסלוויני" החליט להיות מלחין אופרה.
האמרגן דומניקו ברבאיה התרשם מאוד מהאופרה והזמין בשנת 1827 את האופרה "שודד הים", שנכתבה בשיתוף עם פליצ'ה רומאני (שותפו של בליני לאופרות רבות) עבור בית האופרה "לה סקאלה" שבמילאנו. בשנת 1830 הלחין את האופרה "בני קפולט ובני מונטגיו", גם הפעם עם רומאני. הצמד כתב גם את "הסהרורית" (1831) ובהמשך אותה שנה, את "נורמה".
בזמן כתיבת "בני קפולט ובני מונטגיו" נאלץ בליני להיפרד מאהובתו הראשונה בגלל לחץ הוריה. אולם הוא התאהב בג'ודיתה טורינה, וניהל איתה רומן עד מותו.
את האופרה האחרונה שלו, "הפוריטנים", כתב בליני עם קרלו פפולי, משום שבליני ורומאני הסתכסכו אחרי סיום עבודתם על "נורמה". אחרי כתיבת האופרה תקפה את בליני מחלה קטלנית, ובשנת 1835 הוא מת בגיל שלושים וארבע בלבד.
חייו של בליני מונצחים כיום במוזיאון הניצב בעיר מולדתו, קטניה.

יצירתו

בליני הלחין אופרות בתקופה שבה רוסיני ודוניצטי שלטו בכיפת האופרה האיטלקית. בניגוד לרוסיני ולדוניצטי, שהשתמשו בסגנון הבל קנטו, שבדרך כלל התבסס על קולורטורה, בליני העדיף להשתמש בקווים קוליים נקיים, דבר ששימח את מורו, זינגרלי. בליני הלחין בעיקר יצירות דרמטיות, כמו: שודד הים (טרגדיה), נורמה, והפוריטנים.
אליהו אורשנסקי

אליהו (איליה גריגורייביץ) אוֹרְשַנְסקי (ברוסית: Илья Григорьевич Оршанский;‏ 1846 – 1875) היה משפטן, עיתונאי, פובליציסט, סופר והיסטוריון יהודי-רוסי, חוקר ההיסטוריה של עם ישראל.
את מחקריו כתב ברוסית. כמה ממאמריו נכתבו בעיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט", וכונסו לימים בקובץ אחד.

קורות חיים

נולד ביקטרינוסלב, אוקראינה ובנעוריו התפרסם בקרב הקהילה היהודית בעירו כעילוי. חרף זאת, לא המשיך ללמוד בישיבה, ותחת זאת הלך ללמוד משפטים באוניברסיטאות חארקוב ואודסה.
אורשנסקי נחשב בין ההיסטוריונים המוקדמים של התנועה החסידית.
אחיו, יצחק (איסאק) אורשנסקי, היה פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת חארקוב, ומאנשי העיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט".
אגוסטינו קיגי

תולדות חייו

נולד בסיינה למשפחת בנקאים עתיקה, עשירה ובולטת. אביו, מריאנו קיגי, שירת כשגריר סיינה לחצרם של האפיפיורים אלכסנדר השישי ויוליוס השני וכך שהתה המשפחה מאז 1487 ברומא. בנק המשפחה הלווה סכומי כסף גדולים לבכירי מדינת האפיפיור ושלט במונופול המסחר במלח במדינת האפיפיור ובממלכת נאפולי וכן במכרות האלום (מינרל חיוני לתעשיות הטקסטיל ועיבוד הקלף) בלאציו.
לאחר שסייע קיגי לבחירתו של יוליוס השני, גמל לו האפיפיור הנבחר בהתירו להוסיף לשלט האצולה המשפחתי של קיגי (שש גבעות ומעליהן כוכב) את סמל משפחתו של האפיפיור, דלה רוברה (עץ האלון), ובמינויו לשר האוצר של מדינת האפיפיור. ב-1511 יצא קיגי מטעם האפיפיור לשאת ולתת (ולרכוש) את תמיכת הרפובליקה של ונציה במלחמת ליגת קמברה. הוא הצליח להתמיד במשרתו גם בשירותו של האפיפיור הבא, לאו העשירי מבית מדיצ'י.

פטרון אמנות

בין השנים 1506–1511 בנה קיגי את ארמונו, וילה פארנזינה, ברובע טרסטוורה. את הוילה תכנן האמן בלדסרה פרוצי מסיינה. קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות מאת מיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו, פייטרו פרוג'ינו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא זה של רפאל המתאר את "ניצחון גלאטאה".
אחד משיתופי הפעולה הנודעים והמרהיבים שלו עם הצייר רפאל היה עיטורה של קפלת קיגי בכנסיית סנטה מריה דל פופולו, שם גם נמצא קברו.

חייו האישיים

קיגי חי עם אשתו, מרגריטה סָרָצ'יני (Margherita Saracini), עד מותה ללא ילדים בשנת 1508. לאחר מותה ניהל מערכת יחסים עם קורטיזנה מפורסמת ביופיה בשם "אימפריה", שילדה לו בת בלתי חוקית בשם לוקרֶציָה. במקביל חיזר, ללא הצלחה, אחר מרגריטה גונזגה, בתו של פרנצ'סקו השני גונזגה, מרקיז מנטובה. אימפריה נפטרה ב-1511 ובאותה שנה, בעת מסע עסקים בוונציה, פגש קיגי צעירה נאה בשם פרנצ'סקה אורדסקי (Francesca Ordeaschi) עמה חי כפילגשו, עד שנישא לה כדין בסוף ימיו, תוך שהוא מותיר לה את הונו בצוואה. 
קיגי נהנה להפגין את עושרו במשתאות מפוארים שאליהם הזמין את כל שמנא וסולתה של רומא, כולל אמנים, משוררים, אנשי אצולה וממון, קרדינלים ואף האפיפיור לאו העשירי עצמו. במספר אירועים מתועדת השלכת כלי ההגשה, כולם מכסף וזהב, מבעד לחלונות אל נהר הטיבר בסיום הארוחה, כפעולה הפגנתית (הכלים נאספו מיד באמצעות רשתות).

בתרבות

אוגוסטינו קיגי מופיע בספרו של דן בראון 'מלאכים ושדים', כאשר הקפלה בו הוא קבור משמשת זירת הרצח של אחד הקרדינלים. בתמונה בערך זה ניתן להבחין בפירמידות שמציין בראון בספרו, ובפרטים נוספים.
מרכז המבקרים השער לנגב

הפעילות במקום

מרכז המבקרים "השער לנגב" הוקם בהובלת תנועת אור. מובא בו סיפורה של ההתיישבות בנגב ומתוארים צמיחתו של חבל ארץ זה ושל האנשים החיים בו וממשיכים לטפחו. מטרתו של המרכז היא לשפר את תדמיתו של הנגב ולהציג את פניו היפות. מרכז המבקרים מכיל מגוון רחב של פעילויות אינטראקטיביות, המתאימות לקבוצות, משפחות, זוגות וליחידים. תחומי הפעילות השונים במרכז המבקרים מוצגים דרך חוויה טכנולוגית חדישה, אשר מחברת את המבקרים באופן רגשי למשמעויות הלאומיות של הנגב.
מרכז המבקרים מספק למבקריו סיור מודרך הכולל אטרקציות ייחודיות לכל המשפחה. הסיור במרכז כולל הדרכה המותאמת לכל קבוצה באופן ספציפי. התאמת ההדרכה נועדה למען לחשוף את הקהלים השונים לנושאים המעיינים אותם בנגב – כך שאלו יתאימו לסוגי הקבוצות השונות המבקרות במרכז המבקרים.
הסיור מתחלק לשלושה חלקים עיקריים הדנים בהיבטים שונים של הנגב – בהווה, בעבר ובעתיד. המיצגים המדברים על ההווה מציגים את שלל ההזדמנויות הנמצאות בנגב, החל מתרבות וחינוך ועד חיי קהילה ותעסוקה. החלק העוסק בעתיד הנגב, מסביר לקבוצה כיצד עתיד הנגב רלוונטי לכל אחד ואחת מתושבי ישראל וכיצד הנגב יכול להוות מנוע צמיחה לאומי משמעותי. המיצג העוסק בעבר של הנגב, מספק נקודת מבט מעניינת, כאשר סיפורי העבר של הנגב קמים לתחייה במיצג המשלב את סיפור הקמת ההתיישבויות השונות בנגב ואת האנשים החיים בהן היום.

בית בלומפילד

הבניין בו נמצא מרכז המבקרים, בפינת הרחובות נגבה וההגנה, הוא אחד מהמבנים של העיר העתיקה בבאר שבע ומכונה "בית בלומפילד". בנייתו מתוארכת לשנת 1938 בזמן שהעיר הייתה בשליטה בריטית. המבנה נבנה בבנייה טיפוסית לעיר העתיקה של באר שבע בשנות ה-30, כאשר החלונות שלו בצורת קשת והקירות בנויים מאבן מובלטת. בנוסף, בתוך מרכז המבקרים נשתמרו שני עמודים מעוטרים דרכם עברו מהבית הישן אל החצר הפנימית. עמודים כאלו נמצאים גם בבית המפורסם של מושל מחוז באר-שבע, עארף אל-עארף.
ויליאם גוט

תחילת דרכו

גוט נולד ב-13 באוגוסט 1897, ולמד בבית הספר הארו. הוא התגייס כלוטננט שני לקורפוס הקלעים המלכותי של צבא בריטניה ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא לחם במלחמת העולם בחזית המערבית, שם העניקו לו חבריו את הכינוי "Strafer", משחק מילים על ססמת המלחמה של הגרמנים "Gott strafe England" ("אלוהים הענש את אנגליה"). בינואר 1921 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1931 למד במכללת קימברלי לפיקוד ומטה. ביולי 1934 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ושרת תקופה מסוימת בהודו הבריטית. ב-30 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והועבר לצפון אפריקה שם קיבל פיקוד על הגדוד ה-1 של קלעי המלך, אשר היה חלק מהדיוויזיה הניידת, שמאוחר יותר הפכה להיות דיוויזיית השריון ה-7 ("חולדות המדבר").

מותו

ב-13 באוגוסט 1942 העביר וינסטון צ'רצ'יל את קלוד אוקינלק מהפיקוד על הארמייה השמינית. בהמלצתו של אנתוני אידן, מינה צ'רצ'יל את גוט כמפקד הארמייה, חרף הסתייגויותיהם של אוקינלק ואלן ברוק אשר העדיפו את ברנרד מונטגומרי. גוט נלקח מאזור הקרבות ונשלח במטוס לקהיר כדי לקבל שם את הפיקוד על הארמייה. המטוס, בריסטול בומביי של טייסת 216 של חיל האוויר המלכותי, הותקף בידי שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 של כנף קרב 27 של הלופטוואפה. הטייס הצליח לבצע נחיתת אונס, אולם הגרמנים הפציצו את המטוס על הקרקע. גוט נהרג, וגופתו נקברה בבית הקברות הצבאי הבריטי באל עלמיין. מונטגומרי קיבל את הפיקוד על הארמייה השמינית במקומו.
אלכסנדר מליקופוליס

אלכסנדר מליקופוליס (סביב 300 לספירה) היה הוגה נאופלאטוני.
הוא חיבר חיבור קצר, בן 26 פרקים, נגד המניכאיזם. בפרק השני הוא אומר שהוא שאב את הידע שלו על תורת המאנס  "מחברו של האיש" (הנביא מאני  עצמו).
החיבור הוא דוגמה לתהליך אנליטי יווני בשירותה של תאולוגיה נוצרית, "מחאה שקטה אך נמרצת של האינטלקט המדעי המאומן נגד הדוגמטיזם המעורפל של התאוסופיות המזרחיות".
החיבור מעיד על התפשטות הדת המניכאית במצרים במחצית השנייה של המאה השלישית לספירה.
פוטיוס אומר שאלכסנדר היה בישוף של ליקופוליס (באזור התבאיס  במצרים), אולם אוטו בארדנהוור (Otto Bardenhewer) סבור שהוא היה פגני ופלאטוניסט.
אלכסנדר מתייחס בחיבורו פעמיים ל"היסטוריה יהודית" (Contra Manichaei Opiniones Disputatio, 24-25), כאשר הוא מביא דוגמאות מתוך שני פרקים בספר בראשית, על הכנת בנו של אברהם לקורבן לאל ועל הזדווגות בני האלהים עם בנות האדם.
קודיאק

היסטוריה

האזור בו נמצא היישוב היה מיושב במקור על ידי אוכלוסיית ילידית במשך קרוב ל-7,000 שנים.
בשנת 1763, החוקר הרוסי סטפן גלוטוב גילה את האי והחליט לקרוא לו קאד'יאק (Кадьяк). פירוש השם "קאד'יאק" בשפת האוכלוסייה הילידית הוא "אי".
15 שנים לאחר מכן, במהלך 1778, מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק עבר באזור זה.
בשנת 1791 צייד הפרוות הרוסי אלכסנדר ברנוב העביר את מרכז סחר הפרוות מ"מפרץ שלושת הקדושים" (Бухта Трёх Святителей), אשר הוקם ב-1784, לנמל סיינט פול (гавани Свято-Павловской, Svyato-Pavlovskoy Gavani) אשר היה למרכז היישוב המודרני של קודיאק. ברנוב היה סבור באותה העת כי מפרץ שלושת הקדושים לא היה מיקום טוב עבור מרכז סחר פרוות משום שלתושביו היה קשה להתגונן. היישוב במיקום החדש נקרא בתחילה פאבלובסקאייה (Павловская).
ציד לוטרות הים על ידי תושבי האימפריה הרוסית לשם מכירת פרוותיהם כמעט והוביל להכחדה של לוטרת הים במהלך המאה ה-19 והוביל למלחמות בין תושבי האימפריה הרוסית לבין האוכלוסייה הילידית.
במהלך סוף המאה ה-19 התיישבו באי אנשי דת מיסיונרים מהכנסייה האורתודוקסית המזרחית ובהמשך הפך היישוב לבירת אמריקה הרוסית (הקולוניה הרוסית היחידה ביבשת אמריקה).
עקב עסקת רכישת אלסקה ב-1867, אשר במסגרתה רכשה ארצות הברית קרקעות מהאימפריה הרוסית, הפך היישוב למרכז דיג בולט.
היישוב התאגד במהלך 1941. במהלך מלחמת העולם השנייה חששה ארצות הברית ממתקפה יפנית באזור אלסקה ובשל כך גדלה נוכחות הצבא האמריקני באזור היישוב, נסללו כבישים נוספים, והוקם נמל התעופה פורט לאברקרומבי.
במרץ 1964 צונאמי פקד את העיר במהלך רעידת האדמה וגלים בגובה 9 מטרים גרמו למותם של 15 בני אדם ולנזקים בעלות של 11 מיליון דולרים.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 6,334 תושבים, 1,996 משקי בית ו-1,361 משפחות. 46.40% מהתושבים הם לבנים, 0.69% אפרו-אמריקאים, 10.47% אינדיאנים, 31.73% אסיאתים ו-4.36% מגזע אחר ו-5.42% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $55,142 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $60,484. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $37,074 לעומת $30,049 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $21,522. בערך 3.7% מהמשפחות ו-7.4% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 8.4% מתחת לגיל 18 ו-0.0% מגיל 65 ומעלה.

גאוגרפיה

קודיאק משתרעת על שטח של כ-12.10 קילומטרים רבועים, מתוכם 9.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-4.5 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 15 מטרים מעל פני הים.
Bonjour

Bonjour  הוא השם המסחרי של חברת אפל לתוכנה המהווה יישום של Zeroconf, שירות של פרוטוקול איתור. Bonjour מאתר התקנים כמו מדפסות ומחשבים אחרים, ואת השירותים שהם מציעים על רשת מקומית תוך שימוש בשירות רישום DNS.
התוכנה מגיעה באופן מובנה במערכות ההפעלה של אפל Mac OS X למחשבים, ו-iOS לאייפון, אייפוד טאצ', ואייפד. במערכות הפעלה חלונות של מיקרוסופט ניתן גם להתקין את התוכנה. בחלק מהמקרים Bonjour היא נכללת תוכנה אחרת לדוגמה iTunes.
Bonjour מופצת על ידי אפל תחת רישיון המגביל את השימוש בתוכנה. התוכנה חינמית ללקוחות פרטיים אך מפתחים וחברות הרוצים לכלול אותה במוצר שלהם צריכים רישיון הפצה מיוחד מהחברה. קוד המקור ל-mDNSResponder זמין תחת רישיון אפאצ'י. 
אחרי הצגתה בשנת 2002 במערכת "Mac OS X" גרסה 10.02 כ-Rendezvous, שונה שמה בשנת 2005, ל-Bonjour בשל שיקולי סימן רשום.

דפדפנים

מספר דפדפנים מאפשרים למשתמש קצה לחקור את ההתקנים המשתמשים ב-Bonjour

דפדפן Bonjour

דפדפן Bonjour המופץ תחת רישיון CC הוא יישום ל-"Mac OS X" המציג את כל השירותים המודיעים על שימוש ב-Bonjour 
היישום נקרא במקור "דפדפן Rendezvous" אבל שינה את שמו בגרסה 1.5.4 כשאפל החליפה את השם של פרוטוקול Bonjour . כדי לבדוק פרוטוקול, לחיצה כפולה על אחת מהשורות המופיעה ברשימת השירותים, תפעיל את קובץ העזרה המשויך לו. בגרסאות המאוחרות יותר נוספה האפשרות להגדיר באופן אישי את השירותים מבלי להצטרך להסתמך על ספק השירות.

JBonjourBrowser

התוכנה JBonjourBrowser הוא מיזם מחקרי של אוניברסיטת קולומביה, המהווה מערכת מבוססת Java המוסיפה תכונות לדפדפן Bonjour המקורי. דפדפן זה מופץ כקוד פתוח תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. נבנה כדי לדמות את דפדפן Bonjour המקורי ויכול לפעול על פלטפורמות מרובות. דורש כדי לפעול את ספריית ה-Java המקורית של אפל של Bonjour .
אלון הגליל

הטבות לתושבים

בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים.
יוסף הכהן גאון (השלישי)

משפחתו

רבי יוסף השתייך למשפחה של כהנים שמיוחסים לתנא רבי אלעזר בן עזריה. היה בנו של רבי שלמה הכהן גאון, ואחיו של רבי אליהו. סדר ייחוסו כ"כיוסף השלישי" הוא על פי אבותיו שהשתייכו לישיבת גאון יעקב; יוסף הכהן גאון ריש מתיבתא של ירושלים שנות ד'תש"ל - ד'תש"מ (יוסף הראשון), בנו שמואל הכהן שגם הוא כיהן כריש מתיבתא בשנת ד'תשמ"ח,בן בנו יוסף הכהן (השני) כיהן כריש מתיבתא בערך שנת ד'תש"ס,ואחריו נינו שלמה הכהן שכיהן בערך שנת ד'תש"פ - ובניו של שלמה הכהן היו רבי אליהו הכהן גאון ואחיו רבי יוסף הכהן (יוסף השלישי).

קורות חייו

במגילת אביתר מסופר אודות קורות חייו הקשים של הרב;
בימי יוסף הכהן ואליהו הכהן שני גאונים עלה עליהם דניאל בן עזריה מבבל ויתחזק בכת צלע ואחרים עמהם ויד הרשות 
וירע להם רעה גדולה ויצב עליהם מצור ובכל מקרא קדש ושבת וחדש יביא אליהם גוליירים מלפני הרשות לאחוז בית מדרשות מבלי יוצא ובא וכמה פעמים הריצם אל הבור בריציון גדול אשר אינם יכולין לעמוד בו וימת יוסף הכהן הצדיק בחנוכה בשנת אשסה פתאום ובעת מותו נשא עיניו אל השמים וכפיו ואמר ירא יי וישפט ואחרי שש שנים לאספתו לגן עדן נפל דניאל בן עזריה בחלאים רעים אחד שבהם שהיה 
נכפה בכל שנה ששה חדשים והיה או[מר] בכל יום ברבים 'צדיק הוא יי כי פיהו מריתי אני אסרתי את רבי יוסף הכהן בידי בני [_] ועתה הנה תבע הק עלבונו והנני נאסר בכל יסורי שמים" וימת בחדש אלול שנת אשעג
— מגילת אביתר, דף 2
סוכני העל

תקציר העלילה

הסדרה מציגה את הרפתקאותיהם של ארבעה אחים בגיל העשרה: לי, מייגן, מארק וטוני, אשר הם מתפקדים כסוכנים של טופ, ומצילים את העולם. מפני שהסדרה משמשת כספין-אוף לסדרה "טוטלי ספייס", בנות הטוטלי ספייס מופיעות מספר פעמים בסדרה, וג'רי מופיע במהלך כל הסדרה בתור הבוס של האחים הסוכנים.

הסדרה בישראל

הסדרה שודרה לראשונה בישראל בדיבוב לעברית בשנת 2010. הסדרה דובבה באולפני "דאבי דאב" ושודרה בערוץ הילדים, דבר שהיה נראה מוזר לצופים הישראלים, מפני שהסדרה "טוטלי ספייס" שודרה במקור בערוץ ג'טיקס (ואחר כך בערוץ דיסני) ודובבה על ידי "אולפני אלרום".
כליל זיסאפל

כליל זיסאפל (נולדה ב-1976) היא סופרת ישראלית.
נולדה בתל אביב. בתו של זוהר זיסאפל, מבעלי קבוצת רד-בינת והילה זיסאפל, עורכת דין. גדלה ברמת אפעל. בעת שירותה הצבאי הייתה כתבת ועורכת בעיתון במחנה. זיסאפל הייתה בת זוגו של גיל קופטש.

פעילות פוליטית

בשנת 2010 נטלה חלק ביוזמה של אילנה המרמן להסיע נשים וילדים פלסטינים לטיול בחוף הים ללא אישור, וזאת במחאה על חוק הכניסה לישראל, כי לדבריה: "יש בזה התרסה שמטרתה להראות את האבסורדיות של המצב הזה, של החוק הזה ומה שהוא מצליח לעשות. החומה והמחסומים אינם חוסמים כניסה של שוהים בלתי חוקיים, וודאי שלא כניסה של מחבלים לישראל."
רוני אלטר

ביוגרפיה

אלטר גדלה בהרצליה. בשירותה הצבאי הייתה מפקדת להקת חיל המודיעין, ולפרסומה הראשון זכתה כזמרת ליווי במספר אלבומים. בשנת 2002 הקליטה עם אריק איינשטיין את הדואט "חיוורון" שנכלל באלבומו "שמש רטובה", וכעבור שנתיים הקליטה עמו גרסת כיסוי לשירו של בני ברמן "פרידת המלח", שנכללה באלבומו של איינשטיין "שתי גיטרות בס תופים".
בשנת 2005 השתתפה אלטר באלבום "מטרופולין" של הרכבו של עופר מאירי "מטרופולין", ושרה בדואט עם דנה ברגר את השיר "לישון בלי לחלום", שהיה אחד המצליחים ביותר מהאלבום. בשנת 2006 הקליטה אלטר בדואט עם דודו טסה את השיר "מעליות", שנכלל באלבומו "לולה". בשנת 2007 יצא האלבום השני של מטרופולין, "הסליל", שבו השתתפה אלטר בשלושה שירים. שניים מהם גם כתבה יחד עם עופר מאירי.
עוד ב-2007 הקליטה אלטר עם ההרכב "טרי פויזן" את שיר הנושא של הטלנובלה "בובות". כעבור שנה הקליטה גם את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה".
ביוני 2010 הוציאה אלטר את אלבומה הראשון, "כיס אוויר". את האלבום הפיקו עופר מאירי ואלון לוטרינגר, שגם עיבדו יחד עם אלטר את שיריה. אלטר עצמה כתבה מילים לשלושה שירים באלבום, ובין שאר הכותבים והמלחינים היו אגי משעול, קורין אלאל, נתן סלור, יסמין אבן וורד קלפטר. נפתלי אלטר, אביה של רוני, הלחין עבור האלבום את השיר "נגועה" שכתב עלי מוהר, וכן השתתף בדואט "הבכי", שהלחין למילים של נתן אלתרמן ושר במקור אושיק לוי. הסינגל הראשון שיצא לפני האלבום היה "נמרים", שכתבה והלחינה קלפטר.
בינואר 2014 יצא אלבומה השני של אלטר, "Go Wild", שגם בו שיתפה פעולה עם המפיק אלון לוטרינגר. באלבום זה שרה אלטר באנגלית.
אי הנסיך אדוארד

מקור השם

האי נקרא על שם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט שחי בין השנים 1767 ו-1820, והיה אביה של המלכה ויקטוריה.

גאוגרפיה

הפרובינציה נמצאת כולה על אי הממוקם בין קו רוחב 46° ו-47° צפון, ובין קו אורך 62° ו-64° מערב. האי נמצא במפרץ סנט לורנס מזרחית לפרובינציית ניו ברנזוויק וצפונית לנובה סקוטיה, כאשר בין נובה סקוטיה לאי מפריד מצר נורת'אמברלנד . ב-1997 נבנה על המצר גשר הקונפדרציה המקשר בין הפרובינציה לניו ברנזוויק.
בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר בה היא שארלוטטאון, הנמצאת לחופו הדרומי של האי.
ההתיישבות האירופית באי הביאה לשינוי פני האי - מאחר שבשל התיישבות זו נכרתו למעלה ממחצית היערות שכיסו את האי.
האופי הפסטורלי של האי השפיע רבות על הסופרת לוסי מוד מונטגומרי ועל ספריה.

היסטוריה

האי היה בעבר חלק ממושבת אקדיה שבצרפת החדשה. מושבה זו הפכה להיות מושבת נובה סקוטיה לאחר סיפוחה על ידי האנגלים בעקבות חוזה פריז ב-1763 והם קראו לאי סנט ג'ונס. בשנת 1769 הפך האי סנט ג'ונס שעד אז היה חלק מנובה סקוטיה למושבה עצמאית, ולאחר מכן שונה שמו לאי הנסיך אדוארד על מנת שלא יתבלבלו בינו לבין אזורים אחרים באותו שם הנמצאים בקנדה - סנט ג'ון בניו ברנזוויק, סנט ג'ונס בניופאונדלנד ולברדור ועוד.

כלכלה

עיקר כלכלת הפרובינציה מתבססת על תעשיות עונתיות של חקלאות, תיירות ודייג, כאשר חקלאות מהווה מקור ההכנסה הדומיננטי של הפרובינציה גם כיום, כפי שהיה הדבר בתקופה הקולוניאלית. המשאבים הטבעיים של הפרובינציה מוגבלים ביותר, אף שנמצאו מצבורים קטנים של גז טבעי בחלקה המזרחי של הפרובינציה. הפרובינציה מספקת יותר משליש מתצרוכת תפוחי האדמה של קנדה. בפרובינציה מבקרים כמיליון תיירים מדי שנה על מנת לבקר בחופים ובמגרשי הגולף שבאי. עיקר התיירות מגיעה לאי בחודשים יולי ואוגוסט. תיירים מגיעים גם בחודשים ספטמבר ואוקטובר על מנת לראות את השלכת. בשל העובדה שבין החודשים דצמבר ואפריל קופא הים סביב הפברובינציה, הדייג הוא עונתי ומתרחש רק בקיץ. עיקר הדיג הוא של סרטנים ופירות ים.
טרוורטין

טרוורטין הוא סלע משקע יבשתי, סוג של סלע גיר, נקבובי, בהיר בגווני צהוב, חום, בז' או אדמדם. הטרוורטין נוצר במעינות חמים או קרים, בנחלים ומפלים, שם סידן פחמתי מצטבר במקומות שבהם המים מתאדים ומשאירים אחריהם תמיסה רוויה במיוחד של מרכיבי קלציט.

מקור השם

מקור השם הוא מאיטלקית, "Tivertino". השם האיטלקי הוא שיבוש של השם הלטיני "Lapis tiburtinus", לפיס טיבורטינוס, כלומר אבן מטיבולי (ששמה הלטיני היה טיבור).

שימושים

הטרוורטין משמש כחומר בנייה עוד מהעת העתיקה. הקולוסיאום ברומא נבנה מטרוורטין. בתקופות מאוחרות יותר נבנו מטרוורטין, בין השאר, אכסדרות העמודים של כיכר פטרוס הקדוש, מזרקת טרווי, קתדרלת אורבייטו, כנסיית סַקְרֵה קר בפריז ומרכז גטי בלוס אנג'לס.
כיום, בארצות הברית בלבד משתמשים בכ-850,000 טון טרוורטין מדי שנה.
ג'מאל חכרוש

ביוגרפיה

חכרוש התגייס למשטרה ב-1978 ושירת כסייר בתחנת חדרה. לאחר קורס קציני משטרה שירת כקצין סיור בתחנת חדרה, ושירת בתפקידי פיקוד בתחנות זבולון וחיפה. שימש מפקד משטרת ההגירה באזור חיפה, ב-2004 מונה למפקד תחנת עפולה, לאחר מכן כיהן כמפקד תחנת נהריה כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2007 מונה למפקד תחנת זבולון והיה הערבי-מוסלמי הראשון בדרגת ניצב משנה במשטרה. ב-2010 מונה לסגן מפקד מרחב החוף וכיהן בתפקיד במהלך השריפה בכרמל. ב-2011 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה. ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז חוף. 
ב-2015 מונה לתפקיד ממלא מקום ממ"ז חוף, ואף פיקד במהלך "צוק איתן" על המהומות בוואדי ערה.  
באפריל 2016 מונה לראש המנהלת לשיפור שירותי המשטרה בחברה  הערבית בדרגת ניצב.
במסגרת כהונתו כראש המנהלת נבנו 12 תחנות משטרה ביישובים ערביים, התגייסו כ-300 שוטרים מהגזר הערבי(בהם כ-30 נשים) וחלה ירידה משמעותית בפשיעה ובאלימות במגזר הערבי. 
בראיון בתוכניות "שביל התרבות" עם רפיק חלבי סיפר שהוא מיועד לפרוש מהמשטרה בשנת 2020. 
חכרוש נשוי ואב לארבעה. מתגורר בכפר כנא.
קאלי

קאלי (בסנסקריט: काली, בבנגלית: কালী), הידועה אף בשם קאלימה (בבנגלית: কালিকা), היא אלה הינדית אשר דמותה כרוכה באנרגיה אינסופית. משמעות השם קאלי היא "שחור", אולם הוא כרוך אף באטימולוגיה עממית ב"כוח הזמן" (קאלה). דמותה של קאלי בהווה נתפסת כאלת הזמן והשינוי. לעיתים היא מוצגת כאלה אפלה ואלימה, והתממשותה המוקדמת ביותר כדמות של השמדה, עדיין בעלת השפעה. באמונות טנטריות מסוימות תפקידה של קאלי נתפס כ"מציאות הסופית", או ברהמן. קאלי היא האלה המנוגדת לבהאוואטאריני (מילולית: "מושיעת העולם"). תפיסות מאוחרות יחסית בהינדואיזם רואות בקאלי אלה אם נדיבה.
דמותה של קאלי מופיעה במיתולוגיה ההינדית כבת לווייתו של שיווה והיא מתוארת לעיתים כעומדת על גופו.
קרוז'

היסטוריה

קרוז' מוזכרת לראשונה בימי הביניים המוקדמים כקוואדרוביום (בלטינית: Quadruvium). ב-1248 היא הוזכרה כקארוגיום (Carrogium), ובמאה ה-14 הייתה ידועה כקווארואיז או קווארוגי (Quarrouizz או Quarroggi). 
העיר הנוכחית נבנתה בראשית 1786 על ידי ויטוריו אמדאוס ה-3 שהיה מלך סרדיניה ודוכס סאבויה. בדומה לפרברים אחרים של העיר ז'נבה, הייתה נחשבת קארוז' לתקופה מסוימת במהלך המאה ה-19 לחלק מהטריטוריה של צרפת, וחל עליה החוק הצרפתי. המנהיג הסוציאליסטי הנודע פרדיננד לסל נהרג בדו-קרב על אדמת קרוז'.
המועצה הבינלאומית לארכיונאות

המועצה הבינלאומית לארכיונאות (בצרפתית: ICA - Conseil international des archives) היא ארגון בינלאומי לא ממשלתי, שמטרתו קידום שיתוף פעולה בינלאומי בשימוש, פיתוח ושימור בארכיונים ברחבי העולם.
הארגון הוקם בשנת 1948 בעזרתו של שרל סאמאראן שהיה מנהל בארכיון הלאומי של צרפת. בשנת 2009 היו חברים בו למעלה מ-1,400 חברים מוסדיים מ-190 מדינות. המועצה מאגדת תחתיה ארגונים בינלאומיים שונים לשימור ותיעוד היסטורי.
האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע הוא חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות.