google/wiki40b huggingface dataset:
אילן אוסטפלד

ביוגרפיה

אוסטפלד נולד וגדל בחדרה ולמד בתיכון אורט יד לייבוביץ' בנתניה. בשנת 1981 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אוסטפלד מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. אוסטפלד לחם במלחמת לבנון הראשונה, כחלק מחטיבת הצנחנים אשר ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך נהר האל-אוואלי. כעבור יומיים נפצע קשה בכתפו מפגיעת כדור. לאחר שהחלים מפציעתו השלים אוסטפלד קורס קצינים ושימש כקצין מטה ומבצעים בחטיבת הצנחנים וביחידת שלדג. בשנת 1988 מונה לקצין האג"ם של סיירת מטכ"ל, עליה פיקד באותה העת משה יעלון, והיה מעורב בין היתר בתכנון ובביצוע של מבצע הצגת תכלית. לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה כראש לשכתו של עוזר ראש אג"ם, האלוף גיורא רום, ואחר כך כראש הלשכה של מפקד חילות השדה, האלוף עמנואל סקל. 
בשנים 1996–1994 שימש אוסטפלד כמפקד בית הספר ללוחמה בטרור בדרגת סא"ל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנת 2001 מונה אוסטפלד לכתב הצבאי של גלי צה"ל ולאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של שר החוץ, סילבן שלום. בשנת 2006 מונה אוסטפלד ליועץ התקשורת של שר הביטחון, עמיר פרץ, ושימש בתפקידו במהלך מלחמת לבנון השנייה. כמה חודשים לאחר המלחמה התפטר אוסטפלד, לאחר שמתח ביקורת קשה על התנהלות פרץ מול התקשורת. לאחר מכן שימש אוסטפלד כיועץ התקשורת של יו"ר הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק.
אוסטפלד הוא בעל תואר ראשון במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה, מתגורר בחדרה.
קאלמי ברוך

חייו ופועלו

קאלמי ברוך נולד ב-26 בדצמבר 1896 בסרייבו, לאחת המשפחות הספרדיות העתיקות ביותר בבוסניה. הוא למד בבית ספר יסודי בעיירה וישגרד במזרח רפובליקה סרפסקה דהיום. סיים לימודיו בבית הספר התיכון בסרייבו. את לימודיו האקדמיים ואת הדוקטורט שכותרתו: "Der Lautstand des Judenspanischen in Bosnien" (הגאי השפה הספרדית-יהודית בבוסניה) סיים ברוך באוניברסיטת וינה. הוא לימד בגימנסיה הראשונה של סרייבו והיה היחיד בחצי האי הבלקאני שקיבל מלגה מממשלת ספרד ללימודי פוסט-דוקטורט במרכז ללימודים היסטוריים במדריד (9/1928).
במשך שנים שיתף ברוך פעולה עם כתבי עת העוסקים בבלשנות ובספרות מיוגוסלביה ומאירופה, כגון "סרפסקי קנייז'בני גלסניק" (Српски књижевни гласник) ו"מיסאו" (Мисао), שניהם מבלגרד ו"רוויסטה דה פילולוחיה אספניולה" (Revista de filología española) ממדריד. הוא עבד גם עם המכון הבלקני (Балкански институт), עם אוניברסיטת בלגרד ועם האקדמיה המלכותית הספרדית. ברוך תרגם מספרדית לסרבית (אנריקה לרטה (Enrique Larreta): "תהילתו של דון רמירו", "חיים בתקופת פליפה השני", "נרודנה פרוסבטה" (Народна просвета), בלגרד, 1933; חוסה אוסטאסיו ריברה (Jose Eustasio Rivera): "ורטלוג" (Вртлог), "מינרווה" (Минерва), סובוטיצה-בלגרד, 1953 ...).
ברוך הציג וערך ביקורת ספרות על הספרות הספרדית בת תקופתו, הפחות מוכרת ברחבי יוגוסלביה. ברוך פרסם עבודות בבלשנות השוואתית, ביקורות על ספרי לימוד של שפות ועבודות מחקר בלשניות, עם דגש על השפות הרומאניות. ברוך חשף, תיעד וחקר וריאציות לשוניות של השפה הספרדית-יהודית ובמיוחד רומנסות ברחבי בוסניה, בפרישטינה (Приштина) ובסקופיה (Скопје). הוא שימש כאחד מעמודי התווך של "פרגלד" (Преглед/Pregled) כתב עת בעל אוריינטציה שמאלנית מסרייבו וכמקור סמכותי עבור שבעונים קהילתיים: "יברייסקי ז'יבוט" (Јеврејски живот/Jevrejski život) ו"יברייסקי גלאס" (Jeврејски глас/Jevrejski glas) וכמו כן עבור העמותה התרבותית-חינוכית "לה בנבולנצייה" (Ла Беневоленција/La Benevolencija). ברוך שיתף פעולה עם פרופ' ארנסטו חימנס קבאיירו (Ernesto Giménez Caballero), עם ד"ר איוו אנדריץ', עם איסידורה סקוליץ', עם הרב ד"ר מוריץ לוי, עם לאורה פאפו, ועוד. הוא שלט בעשר שפות וכתב על-פי רוב בסרבית (סרבו-קרואטית), ולאחר מכן בלאדינו, בספרדית, בצרפתית ובגרמנית.
בשנות ה-30 נחשב ברוך לאינטלקטואל בעל דעות שמאלניות, מן המפורסמים בממלכת יוגוסלביה. הוא שם דגש על תלמידים בעלי רקע סוציו-כלכלי ירוד, על השכלת מעמד הפועלים ועל סובלנות בין-אתנית, לחם באנטישמיות וארגן תמיכה בלתי מסויגת ברפובליקנים של מלחמת האזרחים בספרד. הוא גם כיהן בכמה תפקידים בתנועה הציונית ובמיוחד במוסדות החינוכיים של הקהילה.
ברוך נספה במחנה הריכוז ברגן-בלזן.
דוד מידן

ביוגרפיה

נולד במצרים לנתן ורוז מוסרי. בשנת 1957 עלה עם משפחתו לישראל. מידן בוגר תיכון עירוני א', תל אביב במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל ביחידה 8200. במוסד שירת בין השאר כקצין איסוף באגף "צומת", האחראי לגיוס ולהפעלת סוכנים והיה אחראי על כמה שלוחות של המוסד מחוץ לישראל. בשנת 2006 מונה לראש אגף "תבל", האחראי לקשרי המוסד עם ארגונים עמיתים בעולם. בתוקף תפקידו היה מעורב בפעולות הקשורות לגלעד שליט, שנפל בשבי החמאס ביוני 2006.
באפריל 2011 מונה מידן על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו למחליפו של חגי הדס כנציגו במשא-ומתן לשחרורו של גלעד שליט. היה חבר מרכזי במשלחת הישראלית שפעלה אצל ראשי הממשל במצרים בהתוויית העסקה לשחרור שליט. במסגרת תפקידו נועד עם הגורמים השונים, וכן היה בקשר עם משפחת שליט. לאחר 6 חודשי פעילות בתפקיד זה, הושג ההסכם לעסקה בין ישראל לחמאס, שנחתם ב-6 באוקטובר 2011, במסגרתו שוחרר שליט בתמורה לשחרורם של 1027 מחבלים פלסטינים הכלואים בישראל. לאחר אישור העסקה על ידי ממשלת ישראל יצא מידן למצרים לתאום הסידורים הטכניים של ביצוע העסקה. היה הנציג הישראלי הראשון שקיבל את גלעד שליט במעבר הגבול בכרם שלום.
בנובמבר 2011 נבחר לכהן כמתאם מטעם ראש הממשלה בנימין נתניהו לנושא השבויים והנעדרים. ביוני 2012 פורסם כי הוא פרש מן המוסד.
נשוי לדפנה לבית ויינשטיין, ואב לשתי בנות.
זיל 114

היסטוריה חברת זיל

חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי.
ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים.

זיל 114

דגם הזיל 114 נחשב למכונית רשמית של המדינה. זיל 114 היה זמין לחברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בלבד. תקופה קצרה שימש כרכב שרד של מזכירי הוועד המרכזי, שימש כרכב ליווי של שיירת ראשי המדינה, ושימש את המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית.
הגה הזיל 114 היה "הגה כוח", ובלם היד הופעל באמצעות דוושה.
מאבזרי הרכב המפואר: מיזוג אוויר, חלונות חשמל.
בספר השיאים של גינס מאוקטובר 1971 - אוקטובר 1974 הוגדרה הזיל 114 כמכונית הרחבה ביותר והכבדה ביותר בייצור.
רוברטו קוואלי

ביוגרפיה

קוואלי נולד בפירנצה, טוסקנה. סבו, ג'זפה רוסי, היה חבר פעיל בתנועת מאקיאיולי אשר יצירותיה מוצגות בגלריית אופיצי. קוואלי החל ללמוד במכון לאומנויות המקומי, וכסטודנט יצר הדפסים של פרחים אשר משכו את תשומת לבם של מפעלי הלבשה תחתונה איטלקיים.
בשנות השבעים המציא פטנט מהפכני להדפסה על עור. הוא השתמש בטכניקות האלו בפריז והחל לקבל עמלות מבתי אופנה ידועים כמו הרמס ופייר קרדן. בגיל 30 השיק את הקולקציה הראשונה שנשאה את שמו. הוא הציג את הקולקציה בפריז ובארמון פאלאצו פיטי שבפירנצה. בשנת 1972 פתח את החנות הראשונה שלו.
בשנות התשעים פתח קאוולי חנויות נוספות ברחבי אירופה. כיום עיצוביו נמכרים ביותר מ-50 מדינות. בנוסף לקו אופנה של בגדי נשים וגברים, המותג מייצר גם אביזרי אופנה כבשמים, משקפי שמש, נעליים, שעונים והלבשה תחתונה.
ב-2002 פתח קאוולי את בית הקפה הראשון שלו, שהיה מעוצב בהדפס של חיות המזוהה עמו. ב-2007 לקח חלק מהפקת הסרט "שטח בתולין". 
ב-2014 פתח קאוולי קו ייצור לוודקה פרימיום הנושא את שמו.

חיים אישיים

בשנת 1980 נישא קוואלי לאווה דורינג'ר, מיס אוסטריה 1977 אותה הכיר בעת שהיה שופט בתחרות מיס תבל שם הגיעה למקום השני. לקוואלי חמישה ילדים, שניים מנישואיו הראשונים ושלושה מנישואיו השניים.
יצחק אייזיק הלוי

תולדותיו

נולד בעיירה איווניץ באזור מינסק (כיום בבלארוס), לאליהו (בן נחום חיים) הלוי, ולרחל, בתו של רבי מרדכי אליעזר מקובנא, מחבר הספר "קרני ראם".
בגיל שלש עשרה נשלח יצחק אייזיק ללמוד בישיבת וולוז'ין. שם למד תורה מפי רבי יוסף דב סולובייצ'יק. נישא בגיל שמונה עשרה לבת דודתו אלקה.
בגיל עשרים נתמנה לתפקיד גבאי בישיבת וולוז'ין. במשך השנים שלאחר מכן עסק בפעילות ציבורית. בין השאר, הוא התכתב עם הברון דוד גינצבורג בפטרבורג, בנושא הוועדה הממשלתית שהוקמה על ידי ממשלת רוסיה בעניין חיי היהודים. פרנסתו הייתה ממסחר והוא עסק בסיטונאות תה.
בשנת תרנ"ה-1895 עקר מרוסיה לפרסבורג (כיום ברטיסלאבה), שהייתה אז בהונגריה. שם החל לכתוב את ספרו "דורות הראשונים". שם כתב גם את ספרו "בתים לבדים" על כללי ספיקות. בשנת תרס"ב 1902 התיישב בעיר המבורג שבגרמניה. נפטר בשבת כ' באייר תרע"ד (1914).

קשריו עם רבנים חשובים

הלוי עמד בקשר שוטף עם גדולי רבני תקופתו. הוא התכתב עם רבים מהם, ומהתארים שכתבו עליו ניתן ללמוד על ההערכה שרחשו לו. בין השאר הוא עמד בקשר עם רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק, רבי אליעזר גורדון מטלז, האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, הרב קוק (שמכתביו אל הרב הלוי הודפסו בספרו אגרות ראי"ה) ורבי חיים עוזר גרוז'ינסקי.

השתתפותו בהקמת "אגודת ישראל"

הלוי היה אחד ממקימיה של תנועת אגודת ישראל באירופה. הוא סבר שעל הקהילות החרדיות שבארצות אירופה להתאגד במסגרת כללית עולמית, לשם שמירה משותפת על האינטרסים הדתיים שלהן. בשנת תרס"ו (1906) הוא החל להציע את רעיון ההתאגדות בפני רבנים ואישים שונים ברחבי אירופה. בין הרבנים הללו היו רבי חיים מבריסק, רבי אליעזר רבינוביץ ממינסק ורבי יעקב רוזנהיים. בדחיפתו ובעידודו קרם רעיון זה עור וגידים, ובמהלך השנים שלאחר מכן הוקמה תנועה עולמית זו.

מאבקו בהשכלה

הלוי עסק רבות בנושאי השקפה ואמונה. בנושאים אלו הוא נאבק עם המשכילים, אשר ניסו לגרום לסגירת החדרים - תלמודי התורה החרדיים במזרח אירופה. הוא פרסם שלושה מאמרים חריפים בעיתון הלבנון שהופיע בפריז ונפוץ גם ברוסיה. כן פרסם גם מאמרים בהמליץ. הוא סיכל את מאמציהם של המשכילים להוציא לאור שולחן ערוך מחודש "מוגה ומתוקן".
חלק חשוב ממאבקו בהשכלה הייתה הוצאת הספרים "דורות הראשונים". ספריו אלו היוו תשובה תורנית מדעית לכמה מספריהם של המשכילים, מאסכולת חכמת ישראל. בין השאר הוא התפלמס עם מחקריהם של ההיסטוריונים הבאים: הרב הפוזיטיבי-היסטורי רבי זכריה פרנקל וספריו "דרכי המשנה" ו"מבוא הירושלמי", נחמן קרוכמל (רנ"ק) וספרו "מורה נבוכי הזמן", היינריך (צבי) גרץ וספרו "דברי ימי ישראל" ואייזיק הירש וייס וספרו "דור דור ודורשיו". אף עם הרב שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) הרבה הרב הלוי להתעמת. הרב הלוי הצביע על טעויות, לדעתו, בשיטת החקירה של המשכילים, ועל עובדת הסתמכותם על ספרי קודמיהם, כגון "סדר הדורות", ללא בדיקה וחקירה יסודיים. הלוי אף האשים חלק מהחוקרים הללו בהטיה ובמגמתיות, מתוך רצון להשחיר את פניהם של חכמי ישראל התנאים והאמוראים. הוא עצמו לא הסתיר את מגמתו ההפוכה, להאיר את דמותם באור חיובי, דבר שגרר ביקורת מקצועית כלפיו, מפי אנשי אקדמיה ומחקר. גם שיטת מחקרו הייחודית עוררה לפעמים הסתייגויות, בעיקר במקומות שלא ביסס את הנחותיו באופן מוחלט.
גאורגי קוסטדינוב

קריירת מועדונים

קוסטדינוב התחיל את הקריירה שלו בנפטקס בורגס בה שיחק עונה אחת. בשנת 2009 חתם בצ'רנומורץ פורומי.
ב-16 בינואר 2012 קוסטדינוב חתם בלודוגורץ ראזגרד. ב-18 במרץ 2012 קוסטדינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בלודוגורץ בניצחון 0-5 נגד סבטקיטסה טרגובישטה בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסיום העונה קוסטדינוב זכה עם לודוגורץ באליפות שהיו גם הגביעים הראשונים בקריירה שלו.
ב-19 באוגוסט 2013 קוסטדינוב חתם לשנתיים בברואה סטארה זגורה. בעונתו הראשונה בברואה שיחק רק 19 משחקים, אבל כבש 6 שערים. עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב בקבוצה וסיים את העונה עם 30 משחקי ליגה אבל כבש רק שני שערים. ברואה סיימה עם העונה במקום השני, הישג שיא ב-28 שנים.
ב-3 ביולי 2015 חתם לשנתיים בלבסקי סופיה. ב-18 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בלבסקי בתיקו 1-1 נגד בוטב פלובדיב.
ב-20 ביוני 2017 עזב לראשונה את בולגריה וחתם לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל.
ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 4-1 על בני סכנין במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו.
את הופעתו הראשונה בליגת העל ערך ב-21 באוגוסט בהפסד 0-2 לבני יהודה, ואת שער הבכורה כבש בניצחון 4-2 על הפועל רעננה.
ב-1 ביולי 2018 נמכר קוסטדינוב לקבוצת ארסנל טולה, המשחקת בליגת העל הרוסית, תמורת 200 אלף יורו.

קריירה בינלאומית

ב-7 באוקטובר 2016 קוסטדינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה בהפסד 4-1 לצרפת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-9 ביוני 2017 קוסטדינוב הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת בהפסד 1-2 לבלארוס.
בצמד המשחקים נגד שוודיה והולנד שנערכו בתחילת בספטמבר 2017 כחלק ממוקדמות מונדיאל 2018, קוסטדינוב הבקיע שני שערים בשני המשחקים בהתאמה.
האנציקלופדיה הדנית הגדולה

האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית: Den Store Danske Encyklopædi; מצוטטת בקצרה: SDE, ומתוארת לעיתים: "האנציקלופדיה הלאומית הדנית" - "Danmarks Nationalleksikon") היא האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום בשפה הדנית. היא כוללת 23 כרכים.
20 כרכי האנציקלופדיה פורסמו בין השנים 1994 ו-2001, כרך השלמות יצא לאור בשנת 2002, ושני כרכי מפתח יצאו ב-2003. האנציקלופדיה כוללת 115,000 ערכים, החל מהפניות בנות שורה אחת, וכלה בערכים מרובי עמודים (כמו למשל הערך דנמרק המשתרע על פני 130 עמודים).
המאמרים נכתבו בידי צוות של כ-4,000 מומחים מן האקדמיה, והעורך הראשי היה יורן לונד (Jørn Lund). ערכים ארוכים חתומים בידי מחבריהם, ורבים מהם מלווים באיורי המחשה.
האנציקלופדיה הופקה בידי חברת "Danmarks Nationalleksikon A/S" (האנציקלופדיה הלאומית של דנמרק), חברת בת של בית ההוצאה לאור הדני "גילדנדל" ("Gyldendal") , שהוקמה במיוחד עבור פרויקט זה. היא מעוצבת בפורמט דומה ל"נשיונלאנציקלופדין" השוודית, שהייתה לה למודל. ממשלת דנמרק סיפקה ערבות למנויים ששילמו מראש על האנציקלופדיה, ולמעשה עם תום הפקתה, נמכרו כ-35,000 עותקים.
פיודור רומודנובסקי

פיודור רומודנובסקי (ברוסית: Фёдор Юрьевич Ромодановский;‏ 1640 - 28 בספטמבר 1717) היה אציל רוסי, ממקורביו של פיוטר הגדול. רומודנובסקי נולד במשפחה אצילית מצאצאי שושלת רוריק. בהתאם למסורת המשפחתית, הם קיבלו תואר נסיך עוד בתקופת ולדימיר הראשון, נסיך קייב. 
ברשימת מוזמנים לחגיגות לרגל הולדת פיוטר רשום פיודור רומודנובסקי כראשון ברשימה, עובדה המעידה על המעמד שלו בחצר. הוא תמך בצאר הצעיר פיוטר הגדול מיד עם מינויו. הוא היה אחראי על המעקב אחרי הנסיכה סופיה כאשר היא הייתה במנזר נובודוויצ'י. 
במהלך מערכות אזוב, כאשר פיוטר הגדול עזב את מוסקבה הושאר רומודנובסקי כאחראי על ענייני המדינה במינוי "נסיך-קיסר", תואר חדש שהוענק לו. מאותה תקופה נשמרה עד היום התכתבות ענפה בין פיוטר הגדול לבין פיודור רומודנובסקי שמעידה על שיתוף פעולה מלא בין השניים. בשנת 1698 כאשר התפרץ מרד 1698 היה בעל תפקיד מכריע בדיכוי המרד. החל משנת 1701 הוא היה ראש עיריית מוסקבה.
במשך תקופה ארוכה ועד מותו הוא היה אחראי על המשטרה החשאית. בנוסף לכך, הוא היה אחראי על משרד לענייני סיביר ומשרד לענייני תרופות. בזמן שמקורבים אחרים של הצאר לחמו בחזית ובנו עיר חדשה סנקט פטרבורג, הוא היה אחראי על כך שלא תהיה במדינה אופוזיציה ממשית לרפורמות ושלטון הצאר.
למרות היותו תומך ברפורמות של הצאר, בחיי יום הוא דבק בדרך החיים הרוסית המסורתית. כמו כן, התנגד לנישואי הצאר עם יקטרינה הראשונה.
ארגוט

היסטוריה

עוד מתקופת העת העתיקה וימי הביניים היו פטריות הארגוט ידועות כמסוכנות וגורמות למחלות. כך לדוגמה בשנת 944 לספירה מתו בצרפת בלבד כ-40,000 איש כתוצאה מאכילת הפטריות או דגנים הנגועים בהם.
במנזרי אירופה הנוצרית של ימי הביניים אשר שימשו גם כבתי חולים, נפוצו סיפורי החלמת חולים שנפגעו כתוצאה מאכילת הפטריות, מאוחר יותר התברר כי סיבת החלמתם היא החלפת לחם השיפון הנגוע אותו אכלו עד הגעתם למנזר, בלחם חיטה אשר היה נגוע הרבה פחות ונפוץ יחסית במנזרים, כך או כך הדבר תרם להעלאת קרן הכנסייה הנוצרית כמחוללת ניסים וישועות.
בשנת 1957 נצפתה בישראל עליה תלולה בהימצאות פטריות הארגוט על דגנים בשדות.
סלאבקו גולדשטיין

קורות חיים

סלאבקו גולדשטיין נולד בסרייבו שבממלכת יוגוסלביה, למשפחה שהיגרה מטוזלה ובהמשך עבר עם משפחתו לקרלובאץ. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. אביו של סלאבקו, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו וסלאבקו, אימו לאה ואחיו דאנקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
ב-1949, עלה סלאבקו גולדשטיין לישראל עם אחיו ואימו ושירת בצה"ל. ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב. הוא רכש תואר אקדמי בפילוסופיה באוניברסיטת זאגרב ובהמשך, עבד כעיתונאי ועורך במספר עיתונים. במקביל, כתב גולדשטיין תסריטים למספר סרטים שהופקו ביוגוסלביה ועסקו בתולדות מלחמת העולם השנייה. ב-1989 הקים סלאבקו גולדשטיין ואחיו את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה ועמד בראשה עד 1990. גולדשטיין נמנה עם מתנגדיו הבולטים של נשיאה הראשון של קרואטיה פרניו טוג'מן. בנו, פרופסור איבו גולדשטיין הוא היסטוריון וחוקר תולדות יהודי קרואטיה.
נפטר בזאגרב, קרואטיה ב-2017.
ככותבת

ככותבת הגסה או ככותבת הוא אחד משיעורי תורה המגדיר את הכמות המינימלית שאסורה באכילה ביום כיפור, והאוכלה במזיד ביום הכיפורים תוך כדי אכילת פרס ענוש כרת, כמאמר הכתוב בספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק כ"ט: "כִּי כָל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר לֹא תְעֻנֶּה בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה וְנִכְרְתָה מֵעַמֶּיהָ". ואמרו חז"ל ששיעור זה הוא בככותבת הגסה האוכל פחות משיעור זה אינו מתחייב כרת אך עובר על איסור תורה, מדין חצי שיעור האסור מהתורה.
פירוש ככותבת הוא תמר, ולא נתבאר איזה מין ממיני התמר. בביאור המילה 'גסה' נאמרו פירושים והשערות שונות, ולפי פשוטו הכוונה לתמר ממין גדול.

מקור הדין

בתלמוד מבואר ששיעור זה נקבע לפי דעת חז"ל שכך שיערו שכל אדם בין גדול ובין קטן אין דעתו מתיישבת עליו עד שיאכל ככותבת הגסה [כדי אכילת פרס], ועי"ז ביטל מה שכתוב בתורה 'ועניתם את נפשותיכם'.
ובמקום אחר אמרו בתלמוד ששיעורי אכילה נקבעו על ידי הלכה למשה מסיני, ובכלל השיעורים נמנה אף ככותבת הגסה.

גודל שיעור ככותבת הגסה

שיעור ככותבת הוא פחות מכביצה בינונית, ויותר משני כזיתים. 
באחרונים נחלקו האם משערים שיעור הככותבת לפי נפח או לפי המשקל , להלכה רוב הפוסקים נקטו שמשערים לפי הנפח
בשיעור הככותבת ע"פ שיעורי זמנינו, הדבר תלוי אם נוקטים כדעות שבימינו נתקטנו הביצים מזמן חז"ל, או לא, להלכה נקטו הפוסקים להחמיר בכל מקום שאיסורו מהתורה. ובימינו ביצה בינונית שיעורה הוא בין 45 ל50 סמ"ק, וככותבת הוא מעט פחות.

חולה ביום כיפור

אין האוכל ביום כיפור חייב כרת עד שיאכל ככותבת בפעם אחת, ועכ"פ שלא ישהה באכילתה יותר מכדי אכילת פרס, ולכן חולה שאנוס לאכול ביום כיפור מאכילים אותו פחות משיעור ככותבת והוא כשני שלישי ביצה בינונית, שהם כ30 סמ"ק, ובין כל אכילה ממתין שיעבור שיעור כדי אכילת פרס, אף שבשיעור זה עובר על איסור חצי שיעור שאסור מן התורה, אך איסורו קל יותר מאחר שאינו ענוש כרת.
פראטס השני

פראטס השני (128-171 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-128 לפנה"ס. בתקופתו עמדה האימפריה הפרתית בפני איומים קשים ממזרח וממערב. המלך הסלאוקי אנטיוכוס השביעי (הגדול) הביס את הפרתים בסדרת קרבות, והצליח לכבוש בחזרה חלק גדול מהשטחים שאבדו לאימפריה הסלאוקית באזור איראן של ימינו. אולם בשנת 129 לפנה"ס, תקף הצבא הפרתי בפיקוד פראטס השני את הצבא הסלאוקי, בעת שחנה במשכנות חורף ליד אקבטנה, והביס אותו. אנטיוכוס השביעי נהרג בקרב, או התאבד אחריו, ובנו סלאוקוס נפל בשבי הפרתים. התבוסה הסלאוקית הייתה מוחלטת, ובעקבותיה שבו הפרתים והשתלטו על כל שטחי האימפריה הסלאוקית ממזרח לנהר פרת. פראטס השני שיחרר את דמטריוס השני, שהוחזק כבן ערובה בידי הפרתים במשך עשר שנים, סייע לו לחזור ולתפוס את השלטון על מה שנותר מהאימפריה הסלאוקית, ואף נשא לאישה את אחת מבנותיו. הוא שאף להפוך את הממלכה הסלאוקית, ששלטה עתה רק על אזור סוריה, למדינת חסות פרתית.
בשנת 128 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחונו של פראטס על הסלאוקים במערב, הותקפה האימפריה הפרתית על ידי שבטי נוודים ממוצא סקיתי, שפלשו עליה מכיוון צפון-מזרח. פראטס השני יצא לקראתם עם צבאו, אך הובס ונהרג בקרב. דודו, ארטאבנוס השני מונה כיורשו.
SCR-584

SCR-584 (ראשי תיבות של: Signal Corps Radio #584) הוא מכ"ם אוטומטי על בסיס גלי מיקרו שפותח על ידי "Rad Lab" (או בשמה הרשמי MIT Radiation Laboratory) במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החליף מערכת מכ"ם קודמת ומסובכת ממנה בסדר גודל בשם "SCR-268" בתור מערכת המכ"ם הראשית של צבא ארצות הברית לטיווח מטוסים, בקצב הכי מהיר שניתן היה (קצב הייצור המואץ של המערכות).
פרופיליטיקה

בשנים האחרונות עם התגברות השימוש בעולם המדיה הדיגיטלית אל מול המדיות הישנות כמו הרדיו, הטלוויזיה העיתונאות הכתובה התפתחה תופעה של פרופילים פיקטיביים ברשתות החברתיות כגון: פייסבוק, טוויטר ודומיהן.
לפעמים פרופילים פיקטיביים אלו נועדו לאנשים פרטיים אשר רוצים להסתיר את זהותם מן הכלל, אך ניתן לראות שימוש נרחב בפרופילים פיקטיביים לטובת ניסיונות הטיית דעת הציבור במערכות בחירות פוליטיות ברחבי העולם ובישראל.
"המרחב הדיגיטלי של תעמולת הבחירות הפך בשנים האחרונות למערב פרוע. בעוד שחוקי התעמולה נוקשים על העיתונות, הרדיו והטלוויזיה, באינטרנט כמעט ואין הגבלות על אופן הפרסום, על שימוש בנתונים פרטיים ועל תקצוב הפרסום. היעדר ההסדרה כבר הוכח ככזה שעלול להטות תוצאות בחירות ולהביא לשימוש של בעלי עמדות כוח בשלטון המקומי בידע שהעירייה כגוף שלטוני צוברת אודותינו."
במערכת הבחירות האחרונה בארצות הברית נעשה שימוש נרחב בפרופילים פיקטיביים רבים מונעים בידי בוטים (אוטומציה הנכתבה על ידי מתכנתים) על מנת להגיע לשימוש מקסימלי בפרופילים אלו למטרת הפוליטיות לשמם הם נוצרו, חקירה בנושא נמשכת זה יותר משנתיים בארצות הברית על מנת לאמוד את היקפה ומי עומד מאחוריה.
כחלק מההכנות למערכת הבחירות של מדינת ישראל המתוכננות לאפריל 2019 הולכים וגוברים החששות/התראות מבכירים במערכות הביטחוניות והאמונים על מערך הבחירות מחשש להתערבות זרה וניסיון הטיית תוצאות הבחירות באמצעים הנ"ל.
סדרה של צרות (סרט)

תקציר העלילה

עלילת הסרט מבוססת על שלושת הספרים הראשונים בסדרת הספרים "סדרה של צרות": התחלה נוראה, חדר הזוחלים והחלון הרחב, אך עם שינויים קטנים בסדר ההתרחשויות.
העלילה מסופרת על ידי למוני סניקט (ג'וד לאו), אשר מופיע מדי פעם כצללית, הכותב את הסיפור במכונת כתיבה בתוך החלק הפנימי של מגדל שעון. הסרט מספר על שלושת ילדי בודלר, ויולט בעלת כושר ההמצאה המיוחד, קלאוס הנבון וסאני בעלת השיניים החזקות ונטייה לנשכנות. אשר מתייתמים מהוריהם לאחר ששריפה מסתורית פורצת בבתיהם. 
שלושת היתומים עוברים לגור עם דודם לכאורה, הרוזן אולף, שחקן נרקיסיסט, איש רשע וזדוני, המשמש כאפוטרופוס שלהם ומעבידם בפרך. עם הזמן, השלושה מגלים שמטרת הרוזן היא לזכות בכספי הירושה של משפחת בודלר. לאחר שהוא מגלה כי לא יירש דבר עד שוויולט לא תגיע לגיל 18 אלא אם כן כל הילדים ימותו, הוא מנסה לרצוח אותם על ידי כליאתם במכונית על פסי רכבת, אך הילדים מצליחים להסיט את הרכבת ולהינצל. מר פו (טימותי ספול)
האחראי על העיזבון של הורי משפחת מולר לא האמין לילדים כאשר ניסו לשכנעו שהרוזן ניסה לרצוח אותם אך הוא שולל את האפוטרופסות של אולף מאחר שהאמין כי נתן לוויולט לנהוג במכונית בעצמה. היתומים מועברים בשמחה מבית הרוזן אך הם לא נפטרו ממנו לתמיד והוא ממשיך לרדוף אותם ולנסות להשיג את המשמורת עליהם  מחדש, לרוב כאשר הוא מתחזה לאדם אחר. הם עוברים לגור עם הדוד מונטי ולאחר שזה נרצח על ידי הרוזן, הם עוברים לגור אצל ג'וזפין אנוויסל, שזו בתורה ננטשת על ידו באגם שורץ עלוקות קטלניות שמחוררות את סירת העץ שלה וטורפות אותה.
רשימת כתבי גאוס

היומן של גאוס

לערך מורחב ראו היומן של גאוס.
נישואי תערובת ביהדות

נישואים של יהודי עם גויה או של יהודיה עם גוי, המכונים נישואי תערובת, נחשבו במשך הדורות לטאבו בקרב יהודים ונתפסים לרוב כאיום משמעותי בשל החשש מהתבוללות.
מבחינה הלכתית, נישואים בין יהודים לגויים כלל אינם אפשריים. במקביל, אסור ליהודים לקיים יחסי מין עם גויים, ומסגרת יחסים אישותית, אף שאינה תקפה כנישואין, מחמירה, לדעות מסוימות, את האיסור. איסור זה מופקע במקרה של גיור בן הזוג, ולפי הפרשנות המסורתית, נישואי שמשון, דוד ושלמה לנוכריות התקיימו רק לאחר גיורן.

ביהדות בת זמננו

לפי צבי זוהר, התקופה המודרנית הביאה עימה מספר שינויים משמעותיים ביחס היהדות לנישואים בין-דתיים. בתקופה זו גברה באופן משמעותי תופעת נישואי התערובת בקרב בני ובנות העם היהודי בכל המרחב הגאוגרפי האירופי והאמריקני. זוהר מציין כי אף על פי ששום גורם הלכתי ושום זרם ביהדות לא הביעו תמיכה רשמית בנישואי תערובת, ריבויים של נישואים אלה העמיד את חכמי ההלכה בפני הצורך לנקוט עמדות מעשיות במגוון רחב של שאלות. דוגמה בולטת לכך מהווים הלבטים סביב השאלה "האם ראוי לגייר בן / בת זוג נוכרי/יה וילדים שנולדו לאב יהודי ולאם נוכרייה". זוהר מתאר כי ישנה מחלוקת עזה בין הרבנים השונים, ומציין את תשובתו הרשמית של מי שהיה הרב הראשי של מדינת ישראל, הרב עוזיאל, במסר משנת 1951, אשר נשלח לקהילת תטואן שבמרוקו הספרדית. זוהר אמר שבמסר זה קבע הרב עוזיאל, כי גם אם לאחר הגיור ינהלו האם והילדים אורח חיים חילוני לגמרי, יש לגיירם: "מותר ומצווה לקבל גרים וגיורות אף על פי שידוע לנו שלא יקיימו כל המצוות". לדברי זוהר הוא מבקר בחריפות את הרבנים הנמנעים מלגייר, ומאשים אותם בבגידה בתפקידם כ"רועים הרוחניים של עם ישראל".
כמה ממנהיגיה החילוניים של התנועה הציונית התבטאו אף הם בנושא זה. כך, למשל, כתב משה לייב ליליינבלום, מראשי תנועת חובבי ציון ברוסיה, לגבי "עם בריא", ש"נישואי-תערובת וקולטורה זרה אינם מזיקים לו", וראה בשלילת נישואי תערובת ביהדות חלק מחוליי העם היהודי.
במכתב למקס נורדאו, שנישא לגויה, הביע אף בנימין זאב הרצל את עמדתו בעניין זה:
החששות שלך בנוגע ליחסים של חוגי הקנאים שלנו אל נישואי התערובת שלך, הם אולי מופרזים. אני אינני מאמין שאפשר להוכיח אותך על כך מתוך מחשבה קרה והגיון נבון. מה אנחנו היום? אזרחי המדינה היהודית שבאידאל, שאת דבר התגשמותה עלי אדמות אנו רואים כתוכן חיינו הנעלה ביותר. לו כבר התגשם מפעלנו כיום, הרי בוודאי לא נבצר מאזרח יהודי, כלומר- מאזרח המדינה היהודית הקיימת, לשאת נכריה בת חוץ לארץ. על ידי נישואין אלה היא תיהפך ליהודיה מבלי לשים לב לדתה. אם יהיו לה ילדים, הם יהיו יהודים ממילא. אגב, יכול אתה להוכיח כי דוגמה טובה הייתה לנגד עיניך- אם אין אני טועה, הרי נשא משה בת מדין.
ליאור טל שדה טוען שיש להפריד בין התבוללות לנישואי תערובת. התבוללות היא מצב בו אדם מאבד כל קשר לעמו ולזהותו, אך בנישואי תערובת ניתן, תיאורטית, לשמור על קשר לעם ולזהות.
בפועל, מרבית הילדים שגדלים במשפחות מעורבות מחוץ למדינת ישראל, לא מוגדרים על ידי הוריהם כיהודים. פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה טוען כי "בשנות ה-90 התחברו לצד היהודי פחות מ-20% מהילדים שנולדו בנישואי תערובת, גם בארצות הברית וגם ברוסיה. הנתונים האלה נוגעים לזהות הילדים על פי הצהרת ההורים". פרופסור גור אלרואי טען בשנת 2016, כי בארה"ב רק "שליש מהילדים של זוגות מעורבים גדלים בבית יהודי. הולכים לסאנדיי סקול, למחנה קיץ יהודי, הולכים לבית כנסת ומציינים את החגים היהודיים". 

בישראל פועלים מספר ארגונים נגד נישואי תערובת וממקדים את עיקר פעילותם נגד נישואים בין ערבים ליהודים, כדוגמת הארגונים להב"ה ויד לאחים.