google/wiki40b huggingface dataset:
נועם סוקר

ביוגרפיה וקריירה

נועם סוקר נולד בישראל ב-2 בספטמבר 1958. גדל בקיבוץ יסעור. בשנים 1971 עד 1977 למד במוסד חינוכי נעמן. במקביל ללימודיו בתיכון החל את לימודיו האקדמים ב-1975 במכללת אורנים במחלקה למתמטיקה ופיזיקה, וסיים את התואר הראשון שלו בטכניון ב-1982 (עם הפסקה של שלוש שנים בין שני המוסדות במהלכה שירת בחיל הים). השלים את תואר הדוקטור ב-1986 בטכניון, בהנחיית מריו ליביו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בספיחה של רוח (ספיחת בונדי-הויל-ליטלטון) מתווך אי הומוגני. לצורך כך השתמש בסימולציות "חלקיק בתא" שהיו חדשניות בזמנו. 
ב-1986 עשה פוסט-דוקטורט בארצות הברית ועד 1989 היה חבר במחלקה האסטרונומית באוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטסוויל, שם עבד, בין היתר, עם סטיבן בלבוס על תאוריה של אי יציבות תרמית של גז, תופעה בעלת חשיבות רבה בגזים מיוננים באסטרופיזיקה. בין השנים (1989–1992) השתלם במרכז הרווארד-סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה  באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, שם עסק, בין היתר, בפיתוח תאוריה המסבירה את זרמי הקירור בצבירי גלקסיות. כמו כן, החל לעסוק באינטראקציה בין ערפיליות פלנטריות לתווך הבין כוכבי.
ב-1992 שב לישראל והחל ללמד במכללת אורנים במחלקה להוראת מדעים כמרצה בכיר, לאחר שזכה במלגת אלון. ב-1994 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-1998 לפרופסור מן המניין. בין השנים 1994–1998 כיהן כראש התוכנית למתמטיקה-פיזיקה באורנים. ב-2003 עבר לשמש כפרופסור מן המניין בפקולטה לפיזיקה בטכניון. בין השנים 2005–2009 היה אחראי ללימודי ההסמכה בפקולטה. ב-2009 התמנה לדקאן הפקולטה. ב-2015 סיים תפקיד זה. פרופסור אסא אוירבך התמנה במקומו. 
אחד הקווים המקשרים בין עבודותיו של סוקר בתחומים השונים באסטרופיזיקה (ראה רשימה) הוא שימור תנע זוויתי. בין הישגיו המדעיים ניתן למנות את השינוי בתפיסה המדעית הרווחת של יצירת ערפיליות פלנטריות בעלות סימטריה צירית. במשך שנים מספר טען סוקר כי יצירתן של ערפיליות כאלה מקורן במערכת כוכבים זוגית ובספיחת חומר בדיסקה על הכוכב הזוגי, היוצרת סילונים המעצבים את הערפילית. המודל שהציע נתקל בהתחלה בהתנגדות הקהילה המדעית אך בהמשך השתנו היוצרות וכיום הוא המודל המקובל בתחום.
אותו חוט שני שזור גם בעבודתו על מודל ההתפרצות של אטא קרינה ב-1856-1838. המודל מציע כי במהלך ההתפרצות של הכוכב הכבד, בן זוגו הקל ממנו ספח מסה בדיסקה, וסילונים מהדיסקה, או זרימה מרוכזת בקטבים, גרמו להיוצרות ערפילית ההומונקולוס הדו-קוטבית.
בשנים האחרונות החל לעסוק בהתפרצויות בעלות עוצמה בינונית - בין נובה לסופרנובה. היה שותף בפיתוח מודל להסביר את ההתפרצות של האובייקט V838 Mon כהתמזגות של שני כוכבי סדרה ראשית המובילה להתפרצות. סוקר פיתח מודל המקשר בין מאורעות דוגמת V838 Mon לבין התפרצויות של ענקים כחולים משתנים (המכונות SN Impostors) ואובייקטים נוספים.

חייו האישיים

נשוי לאורית, מורה לספרות ומחנכת, ואב לשלושה. מתגורר ביישוב הקהילתי שמשית. סוקר הוא שחמטאי בדרגת מועמד לאמן וחובב מושבע של היסטוריית ארץ ישראל והעם היהודי.
שמלת מעטפת

שמלת מעטפת  היא שמלה עם חזית שנסגרת על ידי עטיפת צד אחד של החלק העליון של השמלה על פני השני, ונקשרת מסביב למותניים. כך נוצר מחשוף בצורת V וחלק עליון החובק את מותני הלובשת.
שמלת מעטפת מלאכותית דומה לעיצוב זה, פרט לכך שפתח ה-V סגור והשמלה נלבשת דרך הראש.
יש גם חולצות מעטפת הדומות לחלק העליון של שמלת מעטפת.

היסטוריה

דיאן פון פירסטנברג נחשבת לממציאת שמלת המעטפת בשנות ה-70, אך שמלות מעטפות עוצבו כבר על ידי אלזה סקפרלי (Elsa Schiaparelli) ב-1930 ועל ידי קלייר מקרדל בשנות ה-40.
שמלת המעטפת שעיצבה דיאן פון פירסטנברג הייתה מסריג ג'רזי, אורכה הגיע עד הברך והיו לה שרוולים ארוכים. פון פירסטנברג הצהירה כי עיצוב זה נעשה בעקבות גירושיה והוא סמל לאישה משוחררת הנהנית מחופש מיני. פון פירסטנברג המשיכה לעצב שמלות מעטפת והן חדרו לתרבות האמריקאית והעולמית.
שמלת המעטפת הראשונה שעיצבה פון פירסטנברג מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
שמלת המעטפת פופולרית עד היום ונחשבת לבגד נשי אייקוני.
יוהאן דיניז

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכה דיניז במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ, בשיא אישי חדש של 3:41:39 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה מספרד (3:42:48 שעות) ויורי אנדרונוב מרוסיה (3:43:26 שעות).

סגן אלוף עולם

בשנת 2007 בתחרות הליכה ל-20 ק"מ שנערכה באנגליה, קבע זמן של 1:18:58 שעות, זמן שיא להלך צרפתי. לאחר מכן באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן באותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 3:44:22 שעות, אחרי נתן דיקס מאוסטרליה (3:43:53 שעות) ולפני אלכס שווארצר מאיטליה ( 3:44:38 שעות.

2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נאלץ דיניז לפרוש מהתחרות לאחר שעבר מרחק של 30 ק"מ עקב כאב חד בבטן ובירך.

שיאן עולם

בשנת 2009, קבע שיא עולם חדש בהליכה ל-50 ק"מ, 3:38.45 שעות.

2010

באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכה דיניז במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בהליכה ל-50 ק"מ, בתוצאה של 3:40:37 שעות, לפני גז'גוז' סודאו מפולין (3:42:24 שעות) וסרגיי בקולין מרוסיה (3:43:26 שעות).

2011

במרץ 2011 קבע שיא עולם בהליכת 50 ק"מ במסלול לא-סלול, 3:35:27 שעות, השיא הקודם היה ארוך בקצת יותר מ-5 דקות. באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באותה שנה, נפסל דיניז בתחרות להליכה ל-50 קילומטר.

2012

בתחרות שנערכה בשנת 2012 בצרפת שיפר את שיאו האישי בהליכה ל-20 ק"מ והגיע לשיא אישי חדש של 1:17:43 שעות. סיים את התחרות במקום השני, אחרי אלכס שווארצר.
באולימפיאדת לונדון (2012) נפסל דיניז מיד עם הגיעו לקו הסיום במיקום שמיני בתחרות הליכה ל-50 ק"מ. הפסילה נקבעה עקב כך ששתה בקבוק מים בקילומטר ה-38 של התחרות באזור שלא הוקצה לשתייה לספורטאים.

2014

באליפות אירופה, שנערכה בציריך, שווייץ זכה דיניז במדליית זהב בפעם השלישית בהליכה ל-50 ק"מ בשיא עולם חדש של 3:32:32 שעות, לפני מטיי טוט מסלובקיה (3:36:21 שעות) ואיוון נוסקוב מרוסיה (3:37:41 שעות). שיא זה היה טוב בדקה אחת ו-41 שניות לעומת השיא הקודם, ודיניז יכל לקבוע שיא טוב עוד יותר. אלא, שעם התקרבו לנקודות הסיום החליט לבקש מהקהל דגל של פורטוגל כאות הוקרה לסבתו המנוחה ילידת פורטוגל בו נופף במטרים האחרונים של המסלול.

2015

באליפות העולם בהליכה שנערכה בארל צרפת, ב-8 במרץ 2015, קבע דיניז בתחרות ל-20 ק"מ שיא עולם חדש של 1:17:02 שעות. שיא עולם זה החזיק מעמד שבוע אחד בלבד, הוא נשבר בהמשך החודש על ידי ההלך היפני סוזוקה סוזוקי. 
ביולי 2015, דיניז הודעה על פרישה מהשתתפות בתחרויות הליכה נוספות, עקב כאבים ברצועת הכתף שהצריכו התערבות ניתוחית.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) השתתף דיניז בתחרות ההליכה ל-50 ק"מ, והוביל בתחרות עד לתקרית מביכה בה איבד שליטה על סוגריו ועשה את צרכיו במכנסיו. בהמשך התחרות התמוטט, אך המשיך ללכת וסיים במקום שמיני.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה דיניז במדליית זהב בהליכה תחרותית ל-50 ק"מ בשיא אליפות חדש של 3:33:12 שעות, לפני הירוקי אראי (3:41:17 שעות) וקאי קוביאשי (3:41:19 שעות), שניהם מיפן.
מארי לואיז ד'אורליאן

מוצאה וילדותה

מארי לואיז הייתה בתם הבכורה של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ורעייתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותם הצעירה של צ'ארלס השני וג'יימס השני, מלכי אנגליה. היא הייתה צאצאית של משפחות המלוכה הגדולות באירופה: סביה מצד אביה היו לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל בעוד שסביה מצד אמה היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
מארי לואיז בילתה את ילדותה במעונות המלכותיים של אביה, הפאלה רויאל בפריז וארמון סן קלוד שמחוץ לעיר. היא גם בילתה זמן רב עם סבתה, אנה, שאהבה אותה מאוד והשאירה לה את רוב הונה כשנפטרה בשנת 1666, וכן עם סבתה השנייה, הנרייטה מריה. בגיל 8 נפטרה אמה של מארי לואיז, אולם שנה לאחר מכן אביה נישא לאליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, שהייתה לה ולאחותה הצעירה אן מארי כמו אם.

נישואים

ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, נישאה מארי לואיז לקרלוס השני, מלך ספרד. המלכה החדשה נודעה ביופייה ובקסמה האישי, וקרלוס היה מאוהב בה מהרגע הראשון. למרות זאת, חצר המלוכה הספרדית ונסיונותיה הכושלים להיכנס להריון גרמו לה לסבול מדיכאון. 
הזוג המלכותי ניסה במשך שנים רבות להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה. למרות זאת הם נשארו אופטימים ונהגו להתפלל יחדיו בכנסייה לילדים.

מותה

ב-11 בפברואר 1689, לאחר שיצאה לרכב, המלכה החלה להרגיש כאבים חזקים בבטנה. בבוקר שלמחרת היא נפטרה, ככל הנראה מדלקת התוספתן. באותו הזמן צצו שמועות שטענו כי חמתה של מארי לואיז, מריאנה מאוסטריה, הרעילה את כלתה משום שלא הצליחה להיכנס להריון. שמועות אלו היו חסרות כל בסיס, שכן המלכה האם וכלתה היו קרובות מאוד ומריה אנה לקחה את מותה בצרה קשה מאוד. המלך קרלוס השני היה שבור לב ממותה של רעייתו האהובה, אולם המדינאים הספרדיים מיהרו לחפש לו מלכה חדשה, ושנה לאחר מותה של מארי לואיז הוא נישא למריה אנה מנויבורג.
פקודת העיתונות

פקודת העיתונות הייתה פקודה אשר נחקקה בשנת 1933 על ידי השלטון המנדטורי בארץ ישראל, במטרה לתת לשלטונות מכשיר פיקוח יעיל על העיתונות היהודית והערבית ובכך לדכא גילויים של מחאה ומרי נגד השלטון. הפקודה ספגה ביקורת על פגיעתה בחופש הביטוי ובחופש העיתונות, ולכן בוטלה בשנת 2017.
פקודת העיתונות קבעה שעל מנת להוציא עיתון נדרש רישיון מהממשל. בנוסף, פקודת העיתונות העניקה לשלטון את הסמכות לסגור עיתון, אם פורסם בו חומר כלשהו העלול לדעתו "לסכן את שלום הציבור", וכן ניתנה סמכות לסגור את בית הדפוס שבו הודפס העיתון. 
תקנות ההגנה (שעת חירום) שנחקקו בשנת 1945 על ידי השלטון המנדטורי מחזקות עוד יותר את הפיקוח של הממשל. גם הן, כמו פקודת העיתונות, חייבו הגשה לביקורת מוקדמת של הצנזורה הצבאית כל פרסום בכתב, בין עיתון ובין ספר. סעיף 87 בתקנות קובע כי "הצנזור רשאי לאסור בצו, בדרך כלל או במיוחד, לפרסם חומר שפרסומו היה עשוי, או עלול להיות עשוי לפגוע, לדעתו, בהגנתה של ישראל או בשלומו של הציבור או בסדר הציבורי". בסעיף שלאחריו, סעיף 88 נאמר: "הצנזור רשאי לאסור בצו לייבא או לייצא, להדפיס או לפרסם, כל פרסום... שיבואו או יצואו, הדפסתו או פרסומו היו, או עלולים להיות או להיעשות, פוגעים, לדעתו, בהגנתה של ישראל, בשלומו של הציבור או בסדר הציבורי".

היסטוריה חקיקתית

הפקודה פורסמה בחוקי ארץ ישראל ב-19 בינואר 1933. בשנת 1937 ניתנה לנציב העליון הסמכות להורות על סגירת עיתון אם לדעתו מתפרסם בו דבר שיש בו כדי לסכן את שלום הציבור, או שהעיתון מפרסם ידיעות שקר או שמועות שקר שיש בהן כדי לעורר בהלה או יאוש. בשנת 1939 נוספה לסמכות הזו גם הסמכות לסגור את בית הדפוס שבו נדפס העיתון שנסגר, או לאסור על בית דפוס זה להדפיס כל עיתון אחר. 
בדומה למרבית הפקודות, גם פקודה זו צורפה על ידי מועצת המדינה הזמנית לספר החוקים של מדינת ישראל. הסמכות למתן רישיונות ולסגירת עיתונים נמסרה לשר הפנים.
בגרסתה המקורית כללה הפקודה חובה למסור שני עותקים מכל גיליון למשרד המזכיר הראשי ושני עותקים למושל המחוז. בתיקון לפקודה מפברואר 1953 שונתה חובה זו לחובה למסור עותק אחד מכל גיליון לגנזך המדינה, אחד לספריית הכנסת, אחד למשרד הפנים, אחד למשרד החינוך והתרבות, אחד לממונה על המחוז, ושני עותקים לספריה הלאומית. בתיקון משנת 2000 בוטלה החובה למסור עותק למשרד החינוך והתרבות, והחלקים העוסקים בספרים ובדברי דפוס אחרים בוטלו. 
האגודה לזכויות האזרח הגישה שלוש עתירות לבג"ץ בדרישה לבטל את פקודת העיתונות. בעקבות העתירה השלישית הודיע שר הפנים אריה דרעי שיקדם הצעת חוק שתבטל את פקודת העיתונות.
בפברואר 2017 אושרה בקריאה ראשונה הצעת חוק ממשלתית לביטולה של הפקודה בשל הפגיעה בזכויות החוקתיות לחופש הביטוי ולחופש העיסוק. ב-29 במאי 2017 אושרה בקריאה שנייה ושלישית הצעת החוק לביטול הפקודה.
אני, קלאודיוס

היצירה

"אני, קלאודיוס" (1934) ו"קלאודיוס האל" (1935) מאת רוברט גרייבס הם ספרים הכתובים בגוף ראשון, כאילו היו אוטוביוגרפיה של קלאודיוס אשר נתגלתה לא מכבר. גרייבס, שהיה בעל השכלה קלאסית רחבה, יצר תמונה אמינה של החיים ברומא ובמושבותיה בסביבות תחילת האלף הראשון לספירה, וכמעט כל המעשים המתוארים בספר מסתמכים על אחד המקורות העתיקים - בעיקר טקיטוס, סווטוניוס ודיו קסיוס. על מנת ליצור אחדות עלילתית הוסיף גרייבס פרטים שאינם מופיעים במקורות עתיקים - כך למשל מעשי רצח שבמקורות עתיקים מופיעים לכל היותר כחשדות, הופכים אצלו לוודאיים, ולפעמים נוסף להם גם מניע שאין לו אסמכתה קדומה. אלמנט נוסף ובולט הוא כמה נבואות השלובות בספר ומשמשות לו כמנוע נרטיבי, אך גם הן אינן מסתמכות על מקורות קדומים. אף על פי שהגיבור והמספר ברומן הוא קלאודיוס, העלילה מתמקדת גם בקיסרים אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה, וכן באשתו השלישית של אוגוסטוס, ליוויה, המוצגת בספר כאישה מסוכנת, רצחנית וערמומית. 
הספר "אני, קלאודיוס" ראה אור בעברית פעמיים: בשנת תש"י בהוצאת מסדה (תרגום: נפתלי גולן) ובשנת 2010 בהוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים (תרגום: אביעד שטיר).
מוזיאון יהודים בלטביה

היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1989 על ידי קבוצת יהודי לטביה ניצולי השואה, שבראשה עמד ההיסטוריון מָרְגֶר וסטרמן . תחילה המוזיאון פעל כמרכז התיעוד; התצוגה הראשונה הקטנה הקבועה, שגרמה לעניין הגדול של הציבור, הוצגה בשנת 1996. כעת המוזיאון ממוקם בשלושה אולמות ומציג את תולדות יהדות לטביה מהמאה ה-16 ועד ימינו. במוזיאון מתקיימים קונצרטים, הרצאות, תוכניות הלימוד וכו'.

הבניין

בניין הקהילה היהודית, שבו ממוקם המוזיאון, נמצא ברחוב סְקוֹלָס 6. הבניין הוקם בשנים 1913-1914 לפי תוכנית של האדריכלים אדמונד טרוֹמפּוֹבסקי ופּאול מנדלשטם. בשנת 1926 החל את פעילותו התיאטרון היהודי בבניין, לפי צרכיו הבניין נבנה מחדש. בבניין נמצאו גם ארגוני הציבור היהודים השונים והספרייה, התקיימו חתונות, הרצאות, קונצרטים וטקסים. בזמן הכיבוש הגרמני היה בבניין מועדון קציני ורמכט. בתקופת השלטון הסובייטי היה בו בית ההשכלה הפוליטית, שבו התקיימו אירועים אידאולוגיים, כולל כנסי המפלגה הקומוניסטית של לטביה, שהייתה חלק מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
אחרי נפילת ברית המועצות והקמת הרפובליקה הלטבית הוחזר הבניין לקהילה היהודית. הוא קיבל מעמד אתר היסטורי.

אוסף המוזיאון

אוסף המוזיאון הוא הבסיס לארגון התצוגות ועבודת מחקר ופיתוח. אוצר המוזיאון כולל כ-14,000 יחידות, יותר מ-5,000 מהן מהוות את האוצר היסודי, אשר נכלל באוצר המוזיאונים הלאומי הלטבי. באוצר נמצאים מסמכים, צילומים, ספרים וחפצים. במיוחד כדאי לשים לב לאוסף הזכרונות מהמאות ה-19 וה-20, האוסף הגדול של התמונות המשפחתיות וחומרי הארגונים היהודים השונים.
קאדילק

היסטוריה

חברת קאדילק הוקמה ב-22 באוגוסט 1902, על ידי שני משקיעים שתמכו בעסקיו של הנרי פורד (ויליאם מרפי ולמואל בואן) והמהנדס הנרי לילנד. מקור השם קאדילק - חוקר ארצות צרפתי בן המאה ה-18, בשם אנטואן דה לה מוט קאדילק (Antoine de la Mothe Cadillac), מייסד העיר דטרויט שבמדינת מישיגן.
המכונית הראשונה הוצגה ב-7 באוקטובר 1902. היא נחשבה למכונית איכותית ומתקדמת, ונמכרה בהצלחה רבה.
בשנת 1909 החברה נרכשה על ידי קבוצת ג'נרל מוטורס, והפכה למותג היוקרה של הקבוצה. מכוניות קאדילק הדגימו פריצות דרך טכנולוגיות בתעשיית הרכב: התנעה חשמלית (סטרטר) למנוע בעירה פנימית ששורף בנזין (בשנת 1911), מנוע V-8 בייצור המוני (1915), זכוכית ביטחון (1926) ותיבת הילוכים אוטומטית מתקדמת (1928).
במהלך שנות השלושים קאדילק ייצרה מכוניות יוקרה איכותיות וחזקות, עם מנועי 12 ו-16 צילינדרים, שהיו מתקדמים ושקטים במיוחד.
בשנת 1948 הוצגה הקאדילק הראשונה בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ועד סוף שנות החמישים המכוניות עוצבו בסגנון מוחצן, עם "סנפירים" אחוריים גדולים (בהשפעת המעצב הראשי של ג'נרל מוטורס, הארלי ארל). משנות השישים עיצוב המכוניות הפך שמרני יותר, בהשפעת המעצב הראשי החדש ביל מיטשל. אך השפעת "הסנפירים" האחוריים על עיצוב המכוניות באה לידי ביטוי גם בדגמים מאוחרים משנות התשעים.
בשנת 1967 הוצגה מכונית ה"אלדורדו" - מכונית קופה (2 דלתות) בעיצוב מעודן. הצלחת החברה דעכה בעקבות התחרות מול מכוניות יוקרה אחרות, בעיקר מגרמניה, שהציגו יכולות ואיכויות גבוהות יותר.
בשנת 1975 הוצגה מכונית ה"סוויל" - מכונית סלון קטנה וחסכונית (יחסית) שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1981 הוצגה מכונית ה"סימרון" - מכונית סלון בסיסית, שנועדה להתחרות בב.מ.וו סדרה 3 הדגם הזה נכשל לחלוטין, בעיקר בגלל שהיה בסיסי מאוד (זהה לשברולט קוואליר) ויקר. באותה שנה הוצג מנוע V-8 מתקדם בנפח 6 ליטר (בשם L62), שהתגלה כבלתי אמין, וייצורו הופסק בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1987 הוצגה מכונית ה"אלנטה" - מכונית קונברטיבל (גג נפתח) בעיצוב איטלקי. האלנטה לא נמכרה בהצלחה, וייצורה הופסק בשנת 1993.
לוגלין סנטוס

הישגים

סנטוס רשם את הישגיו המשמעותיים הראשונים בגילאי נוער בשנת 2010, כשהשתתף באליפות מרכז אמריקה והקריביים לנוער שנערכה בסנטו דומינגו. הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייה של הנבחרת הדומיניקנית במדליית ארד בריצת 400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה במונקטון שבקנדה ב-2010 סיים במקום השישי, אך חודש מאוחר יותר, באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור, זכה בשתי מדליות זהב, הן בריצת 400 מטר והן עם נבחרת אמריקה במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה בברצלונה ב-2012, במדליית זהב נוספת בריצת 400 מטר.
בתחרויות הבוגרים החל סנטוס להשתתף בשנת 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באותה שנה בגואדלחרה, זכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר, עם שיא אישי חדש - 44.71 שניות. בנוסף, זכה במדליית כסף גם עם נבחרת השליחים הדומיניקנית בריצת 400X4 מטרים. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול ב-2012 סיים במקום התשיעי, ולא העפיל לגמר. בתחרות שנערכה בהנגלו שבהולנד בהמשך השנה, שיפר סנטוס את שיאו והעמידו על 44.45 שניות.

מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סנטוס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.46 שניות, אחרי קיראני ג'יימס מגרנדה שקבע שיא אישי חדש של 43.94 שניות ולפני לאלונד גורדון מטרינידד וטובגו (44.52 שניות).

מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכת במוסקבה ב-2013 זכה סנטוס במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.52 שניות, אחרי לאשון מריט שקבע שיא אישי חדש של 43.74 שניות וטוני מק'קוויי (44.40 שניות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.13 שניות ובמקום 14 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.61 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 קבע שיא אישי ולאומי חדש בריצת 400 מטר - 44.11 שניות, אך סיים במקום הרביעי.
Get Weird

רקע והפקה

"Get Weird" הוא אלבום האולפן השלישי של ליטל מיקס, לאחר שהן הוציאו את האלבומים DNA ו-Salute. האלבום זכה להצלחה והגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים בילבורד 200 ובנוסף לזה האלבום נכנס לעשירייה הפותחת של יותר מ-7 מצעדים בעולם ביניהם המצעד הבריטי והמצעד האוסטרלי.
סינגל הבכורה מהאלבום היה Black Magic, הסינגל זכה להצלחה והוא הסינגל השני של ליטל מיקס שנכנס ל-בילבורד הוט 100.
אנה פסטרנק

ביוגרפיה

נולדה בשם חנה בקי לאלנה ואוגוסטו בקי, ציירת וסופר-מהנדס, שעלו מאיטליה ב-1939. גדלה בשרון והחלה לצייר בשמן בגיל שמונה. זכתה בתחרות ארצית לציור תווי-ספר והציגה לצד אמנים ידועי-שם בגלריה צ'מרינסקי בתל אביב (1956). ב-1958 נסעה לאיטליה, שם התוודעה אל האמנות קלאסית, הרנסאנס והבארוק האיטלקי. לאחר שירותה בצה"ל למדה במכון אבני בהדרכת ציירי אופקים חדשים: יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי ואהרון כהנא.
בשנים 1969–1964 למדה באוניברסיטה העברית פילוסופיה וספרות. במקביל, למדה בבצלאל קרמיקה ורישום בלימודי ערב. זכתה בפרס ראשון בתערוכת אמני השרון שהתקיימה בהוד השרון. 
בשנת 1975 הציגה תערוכת יחיד ראשונה "אקוורלים וציורי שמן" במרכז האמנויות של העיר בריסטול באנגליה. 
בשנת 1991 הציגה תערוכת יחיד ראשונה בארץ: "ציורים – שמן על בד", בגלריה טובה אוסמן בתל אביב.
ב-1998 הציגה ביוגרפיה מצוירת על פי מראה מקומות שהם מראי-מקומות בספר הזמן: "מראה מקום" בגלריה ד.ש. דנון בתל אביב. ב-1999 זכתה בפרס ע"ש הרמן שטרוק לציור מטעם עיריית חיפה. 
סדרות ציורי שמן שלה המתארות אנשים בתנועה על רקע הים הוצגו בתערוכות היחיד "ימים יגידו", המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד 2006, ו"ימים יגידו" בית האמנים, ירושלים, 2009. "שברי מרחבים" בית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה 2010, "בין חוף לים", בית האמנים בתל אביב, 2010. מספר ציורים מהסדרה הוצגו בתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם, בין היתר: בתערוכה "דרך הגב", גלריה ד.ש. דנון, תל אביב, 2007, בתערוכה "דברים שבלב, מבחר מאוסף דוד עזריאלי", מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009-2010 ובתערוכות רבות נוספות בהן גלריה 133, טורונטו, קנדה, 2010. בתקופה זו גדלה באופן משמעותי תפוצת עבודותיה באוספים פרטיים ומוזיאליים בארץ ובעולם.
בשנת 2011 נבחרה להציג בביתן האיטלקי בביאנלה של ונציה.
בנדיקטוס השנים עשר

בנדיקטוס השנים עשר (בלטינית: Benedictus XII‏; בערך 1285 - 25 באפריל 1342), אפיפיור מ-20 בדצמבר 1334 עד מותו.
ז'אק פורנייה היה בנו של אופה. נולד בסברדון שבחבל הפירנאים הצרפתיים. הפך לנזיר ואחר כך למד באוניברסיטה של פריז, וקיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. ב-1311 נתמנה לאב מנזר, והתפרסם בשל תבונתו וכושרו הארגוני. ב-1317 נתמנה לבישוף העיר פמייה, שבחבל מולדתו, שם לחם עד חורמה במינים האלביגנזים, זכה על כך למחמאות מצד הכנסייה הקתולית, אך עורר את זעמה של האוכלוסייה המקומית. ב-1327 נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, וזכה בכינוי "הקרדינל הלבן" משום שהשתייך למסדר הנזירים הסיסטרציאנים ולבש גלימה לבנה כמנהגם. ב-1334, אחרי מות האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, נבחר לאפיפיור בשם בנדיקטוס השנים עשר. מספרים כי אחרי שנבחר אמר: "בחרתם לאפיפיור חמור גרם."
לחם בשחיתות במושב האפיפיורים בעיר אביניון, כגון: מינוי קרובי משפחה למשרות בחצר האפיפיור ומכירת משרות שהיו כרוכות בזכויות להכנסות מנחלות הכנסייה(סימוניה). הוקיע את השחיתות ואת מתן השוחד בכל מוסדות הכנסייה הקתולית. פרסם תקנות שהחזירו ליושנו את אופיו הרוחני והצנוע של מסדר הסיסטרציאנים. ערך רפורמה במסדרי הקבצנים הקתוליים ובהם מסדר הפרנציסקנים. שלח בחזרה למחוזותיהם אנשי דת שנוכחותם באביניון לא הייתה הכרחית. ב-1339 החל בבניית ארמון האפיפיורים באביניון, שסביבו התגוררו שליחים, פרקליטים, כמרים, סוחרים, אמנים, חיילים, קבצנים ופרוצות. הזמין לאביניון את סימונה מארטיני שצייר ציורי קיר בארמון האפיפיורים.
הגיע לפשרה עם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וניסה לפשר בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים, על מנת לאפשר את חידוש מסעי הצלב. הקדיש את זמנו ללימוד בעיות התאולוגיה הנוצרית, התנגד לעמדותיו של קודמו, וערך ויכוחים עם אנשי דת נודעים של תקופתו ובהם ויליאם איש אוקאם. 
בנדיקטוס השנים עשר נפטר ברומא ב-1342, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס השישי.
מישל רול

מישל רול (בצרפתית: Michel Rolle‏; 21 באפריל 1652 – 8 בנובמבר 1719) היה מתמטיקאי צרפתי שנודע בעבור משפט רול.

ביוגרפיה

רול נולד בעיירה אמבר בצרפת ועבר לגור בפריז בשנת 1675. לאחר עשר שנים התקבל לאקדמיה הצרפתית למדעים והמשיך לעבוד במוסד בסיום לימודיו. הוא אף היה בין 20 החברים באקדמיה שקיבלו שכר. בנוסף רול קיבל פנסיה מהמדינאי ז'אן-בטיסט קולבר לאחר שפתר את אחת הבעיות של המתמטיקאי ז'אק אוזנאם.
רול מתח ביקורת על החשבון האינפיניטסימלי, ולכן הגה את המשפט במונחים אלגבריים. הוא השתמש במשפט לראשונה בשנת 1690, ופרסם הוכחה בשנת 1691. המשפט נקרא על שמו במאה ה־19, לאחר שהעניין בו בקרב מתמטיקאים גדל, כי המשפט חיוני להוכחת משפט הערך הממוצע וקיום טור טיילור.
כמו כן בשנת 1690, רול פרסם את הספר "Traité d'Algebre", שמהווה את התיאור הראשון של דירוג מטריצות שפורסם באירופה.
רול נפטר בפריז בשנת 1719.
שפטל קרמר

הרב שבתי שפטל קרמר (שעפטל קרעמער, Sheftel Kramer;‏ ? -תש"ב, 1942) היה מנהלה הרוחני של ישיבת סלוצק בליטא וראש ישיבה בקליוולנד ובניו הייבן שבארצות הברית, במחצית הראשונה של המאה ה-20.

קורותיו

נולד בליטא ליהודה לב ורחל מלכה קרמר, ולמד בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. נישא לבתו של הרב שרגא פייבל פרנק מקובנה. לאחר נישואיו כיהן כמנהל רוחני בישיבת סלוצק. במלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לחרקוב. לאחר המלחמה התגורר בסלבודקה ומסר שיעורים בביתו לתלמידי הישיבה. 
באמצע שנות ה-20 נענה לבקשה לנסוע לארצות הברית כדי לכהן כראש ישיבה שהוקמה בעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו על ידי הרב יהושע השל לוונברג. במשך מספר שנים עמד בראשות הישיבה בקליבלנד, ובשנת 1930 הקים ישיבה בניו הייבן, קונטיקט, יחד עם חתנו הרב יעקב יצחק רודרמן.
Mob Rules

הקלטות

השיר הראשון שהוקלט לאלבום היה שיר הנושא "The Mob Rules", שהוקלט בביתו של ג'ון לנון, שאף היה הפסקול של הסרט Heavy Metal, שיצא באותה שנה בה יצא האלבום. הרצועה "E5150" נשמעת גם היא בסרט, אך לא כחלק מהפסקול. גיטריסט הלהקה טוני איומי כתב בספרו האוטוביוגרפי כי הלהקה ביקשה להקליט את האלבום בסטודיו פרטי במטרה לחסוך כסף, אך מאחר שניסיונות ההקלטה לא השיגו את הסאונד הרצוי, נאלצו חברי הלהקה לשכור את אולפני "Record Plant" שבלוס אנג'לס.
בנוסף להיעדרותו של אוזי אוסבורן, חבר להקה מקורי נוסף שלא השתתף באלבום היה ביל וורד, אותו החליף על התופים וייני אפיק, שניגן בין היתר בלהקות דיו ו- Heaven & Hell. האלבום היה השני ואחרון בו השתתף הזמר רוני ג'יימס דיו, שאת מקומו תפס איאן גילן באלבום הבא Born Again שיצא ב-1983, עד לחזרתו של דיו באלבום Dehumanizer שיצא ב-1992. דיו עזב את הלהקה בעקבות עסקת חוזה-סולו שנרקמה בינו לבין חברת ההפקה האחים וורנר, עסקה שלא מצאה חן בעיני טוני איומי.

סקירת שירי האלבום

את רוב מילות השירים כתב דיו. נגינתו של איומי באלבום זה מתאפיינת בעבודת גיטרה מהירה במיוחד, וסגנונו המוכר - כבד, איטי ואפל - התחלפה במידה ניכרת בנגינה טכנית. 
הרצועה הראשונה באלבום "Turn Up the Night", שיצאה כסינגל וזכתה להצלחה, מאופיינת בנגינת גיטרה מהירה וטכנית, ושיר זה הוא המייצג ביותר את סגנון הנגינה של איומי באלבום. השיר הארוך ביותר באלבום (7:45) "the sign of Southern" נפתח בנגינה אקוסטית מינורית, כשהנגינה מתחלפת בדקה ה-1:20 לסגנון הכבד והמוכר של "בלאק סבאת'". הקטע האינסטרומנטלי "E5150" הוא קטע ניסיוני המורכב כולו מאפקטים אלקטרוניים פסיכדליים. שיר הנושא "The Mob Rules" הוא הסינגל השני מהאלבום, שזכה אף הוא להצלחה, והגיע למקום ה-46 במצעד הבריטי. השיר "Country Girl" מכיל ריף גיטרה איטי שמנוגן לכל אורך השיר. השיר "Falling Off The Edge Of The World" מתחיל בנגינה איטית, שקטה ומלודית, כשהנגינה הולכת ומתגברת ונעשית טכנית וכבדה ככל שהשיר מתקדם. הקטע האחרון באלבום "Over and Over" הוא שיר מלודי בסגנון בלוז רוק, המכיל סולו גיטרה ממושך.