google/wiki40b huggingface dataset:
מצודת אלכסנדר (סנקט פטרבורג)

ייסוד

מאז הקמתה של סנקט פטרבורג בשנת 1703, נתיבי המים של המפרץ הפיני הפכו לבעלי חשיבות אסטרטגית עבור רוסיה. פיוטר הראשון יזם בנייה של מבצרים במפרץ פינלנד ויזם את בנייתו של בסיס צבאי ראשון על האי קוטלין, מצודת קרונשלוט, ב 1704. בשתי המאות הבאות, רוסיה המשיכה לבצר את האזור.
לואיס ברתלמי קארבונייה ד'ארסיט דה גראגנק (שנודע ברוסיה כלב לבוביץ' קארבונייה) שרטט טיוטה ראשונית של מצודת אלכסנדר. קודם לכן, תכנן בשנת 1827 שחזור של מתקן צבאי אחר במפרץ פינלנד, (שמאוחר יותר נודע בשם מבצר פיוטר). לאחר מותו של קארבונייה ב-1836, ז'אן אנטואן מוריס, מהנדס צבאי רוסי ממוצא צרפתי, עדכן את התוכנית למבצר חדש. הבנייה החלה ב-1838, תחת פיקוחו של מהנדס צבאי רוסי אחר, מיכאל פון דר ווייד. הבנאים נעצו בקרקע הים 5535 כלונסאות, כל אחת באורך 12 מטרים, על מנת לחזק את הקרקע. אז הם כיסו את הכלונסאות בשכבה של חול, שכבה של קוביות בטון ושכבת לוחות גרניט. הלבנים של המבצר קיבלו טיפול פנים בגרניט. הקיסר ניקולאי הראשון באופן רשמי הוזמן לחנוכת המבצר ב-27 ביולי 1845; המבצר נקרא לכבוד אחיו, הקיסר אלכסנדר הראשון.

עיצוב

הבסיס לעיצוב קרוב לזה של מבצר בואייר בצרפת. זהו בניין בצורה אובאלית, עם חצר במרכזו. 
ממדי הבניין הם 90 מטר על 60 מטר, עם שלוש קומות. שטח הרצפה הכולל עולה על 5000 מ"ר. המצודה הייתה מספיק גדול כדי להכיל חיל המשמר של עד 1000 איש. ישנן 103 יציאות לתותח עם יציאות נוספות בחלל הגג עבור 34 רובים.

שימוש צבאי

מטרת המצודה הייתה לשמור על נתיב המים מהים הבלטי, דרומית לסנקט פטרבורג הדרומי ועל בסיס הצי בקרונשטדט על האי קוטלין, זאת בשילוב עם מצודות אחרות שנבנו לאותה מטרה, כמצודת פיוטר הראשון, מצודת ריסבנק (שמאוחר יותר שונה שמה למצודת פאבל), מצודת קרונשלוט וסוללת מצודת קונסטנטין.
המבצר מעולם לא השתתף בכל פעולה צבאית. עדיין, הוא שיחק תפקיד במלחמת קרים כאשר הגן על בסיס הצי הרוסי בקרונשטדט כנגד ניסיונות פריצה של הצי המלכותי הבריטי והצי הצרפתי. במים המקיפים את המצודה פוזרו מוקשים ימיים על פי תכנון של מוריץ פון יעקובי ושל עמנואל נובל. ביוני 1854, שייטת של הצי המלכותי הבריטי, תחת פיקודו של אדמירל נפייר, התקרבה לאזור קרונשטדט, אך שדות המוקשים והביצורים הכבדים מנעו מנאפייר לתקוף. בקיץ 1855, הצי האנגלו-צרפתי בפיקודו של סגן-אדמירל דונדאס ניסה לבצע פשיטות באמצעות ספינות קיטור קטנות וכך לחמוק ממוקשים. הכוחות הבריטיים הצליחו לפנות מספר מוקשים, במחיר של ארבעה כלי שיט שניזוקו או נהרסו. בשל התקרבות הצי לטווח סוללות תותחי החוף דונדאס החליט לוותר על תוכניתו לתקיפת קרונשטדט.
לאחר 1855 חיילי המצודה הוזעקו פעמיים לכוננות קרב: פעם אחת בשנת 1863 בעת סכנה לעימות אפשרי עם הצי הבריטי ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). שינויים ושיפוצים שונים נעשו במצודה בשנים 1868–1869, 1867, וב-1885. ברם, בסוף המאה ה-19 ייעוד המצודה שונה והוא הפך למחסן תחמושת.
ב-1896 המצודה הוסרה מרשימת המתקנים הצבאיים והפכה, בהמשך, למעבדה לחקר מגפות מדבקות.

מצבו הנוכחי

משנת 2011 נערכים במקום סיורים לתיירים.
צ'י קונג

צ'י קונג (או צ'י גונג) (בסינית מסורתית: 氣功, פין-יין: Qì Gōng) היא אמנות גוף הוליסטית המבוססת על תרגילים פסיכופיזיים, המשלבת יציבה, תנועה, נשימה ומדיטציה כדי לקדם בריאות, רוחניות, איכות חיים וכן מיומנות לחימה. אומנות גוף זו מסווגת במערב כחלק מהרפואה האלטרנטיבית, והיא פותחה במאה השנייה לספירה על ידי חווא טו, רופאו של הקיסר הסיני באותה תקופה.
משמעות המילה צ'י היא "אנרגיית החיים הזורמת בגוף". משמעות המילה קונג היא עבודה, טיפוח או כישרון. צירוף המילים צ'י קונג משמעו תרגילי אנרגיה, שמטרתם הזרמת אנרגיית החיים הפנימית של הגוף, איזונה והמרצתה. אפשר שהמילה "קונג" תפורש גם כשליטה; משמע "שליטה באנרגיה הנעה בגופנו".
צ'י קונג יכול לכלול ביצוע תבנית תנועה עם מגוון רחב מאוד של תנועות, תנועות בודדות ועיסויים עצמיים. הצ'י קונג, כשיטת מדיטציה בתנועה, מבוצע בדרך כלל בתנועות רכות, עגולות ונמתחות במקצבים איטיים ומהירים. נהוג לבצעו בעמידה, בזמן עבודה, בישיבה או בשכיבה, תוך שימוש בטכניקות נשימה מיוחדות, שמטרתן, על פי הצ'י קונג, לאפשר לגוף לאסוף את סוגי האנרגיות שבו, למקדן או לפזרן.
הצ'י קונג מכוון לשליטה והזנת הגוף בצ'י באמצעות חזרה מתמדת על תרגילי נשימה מבוקרת ותרגילי ריכוז מחשבה. הוא מתמקד בשליטה בנשימה, מתוך תפיסה שמערכת הנשימה היא הנשלטת ביותר מבין השרירים הבלתי רצוניים, ושהיא מהווה גשר לשליטה במערכות הלא-רצוניות. בעת תרגול צ'י קונג המתרגל מנסה לדמיין את הנשימה כמשאבה, כאשר מרכז הכובד של הגוף (באזור הטבור) משמש כמפוח, ממנו מונע הצ'י לאחר הרפיית כל הגוף.
לפי הצ'י קונג, איזון חמשת הריגושים (פחד, כעס, להט, דאגה ועצב) והכנסתם לפעולה מבוקרת משפיעים על הרגעת העצבים, תפקוד מערכת הנשימה, קצב זרימת הדם וחילוף החומרים. התרגילים אמורים לגרות את פעולת הקיבה, להאיץ הפרשת מיצי קיבה ולהאיץ את המטבוליזם בגוף, לכן הם נתפסים כתרגילי הרזיה.

זקנה

לפי הטאו טה צ'ינג, הגורס כי "מה שגמיש וזורם – ימשיך לגדול ומה שקשיח וחסום – יקמול וימות", הצ'י קונג רואה בגמישות פיזית ונפשית מפתח להארכת חיים. סדרות תרגילים המשלבות כיווץ והרפיה, עיסוי מודרך ומדיטציה מיועדות בעיקר לבני הגיל השלישי, בניגוד לגישה המערבית, הדוגלת בתרגילים ממריצים, אשר בטווח הארוך מתישים את הגוף ומאיצים את תהליך ההזדקנות.
הצ'י קונג מתאים לתרגול של מוגבלים בתנועה וזקנים, תוך שימוש נכון וחכם ב"חוק המאמץ המזערי", המופיע בטאואיזם. לפי תפיסת הצ'י קונג, ניתן באמצעות תרגול מתאים להטעין מחדש את "מצבר" אנרגיית הצ'י שבגוף ובכך להאט את תהליך ההזדקנות.
גור אריה יהודה

גּוּר אַרְיֵה יְהוּדָה הוא סמל אלגורי לשבט יהודה בהתאם לברכת יעקב בספר בראשית (פרק מ"ט, 9) ולממלכת יהודה בתנ"ך. בעקבות זאת מופיע גור אריה יהודה המתואר כאריה צועד כסמלו של בית דוד כנצר לשבט יהודה, ומופיע בסמלי ערים בישראל כמו בסמל העיר ירושלים אשר שוכנת בנחלתו של השבט, סמל העיר יהוד וגם כסמל פיקוד המרכז של צבא הגנה לישראל.

מהות הביטוי

יעקב אבינו לפני פטירתו, מברך את כל בניו, ביניהם יהודה. בברכה זו צפונה אמירה נבואית על תפקידו וגורלו בעתיד.
השלשלת המרכזית של מלכי העבר בישראל- היא מבית דוד, שיוצא משבט יהודה. לכן פרשנים רבים מבארים ומרחיבים את מהות הביטוי הזה, כדי להבין לעומק מהיכן תצמח בעתיד שוב המלכות בישראל. הם חוקרים מהן התשתיות עליהם המלכות נוסדה בעבר, ומתוך כך לומדים כיצד תווסד גם בעתיד המלכות:
בראשית רבה צ"ה:
מלמד שנתן לו גבורה של ארי וחוצפה של גוריו.
מדרש אגדה:
בתחילה "גור" כשלטון ולבסוף "אריה" כמלך.
תרגום אונקלוס:
שלטון יהא בשרויא ובסופא יתרבא מלכא מדבית יהודה (פירוש נתינה לגר: בתחילתו יהיה רק הרודה והשליט משבט יהודה – והוא דוד – ולבסוף יגדל למלך - והוא מלך המשיח).
פירוש רש"י לתורה:
על דוד נתנבא. בתחילה 'גור', (שמואל ב' ה' ב') "בהיות שאול מלך עלינו אתה היית המוציא והמביא את ישראל" ולבסוף 'אריה' - כשהמליכוהו עליהם. וזהו שתרגם אונקלוס "שלטון יהא בשרויא" – בתחילתו.
הכתב והקבלה:
ימשילו לאריה שהוא החזק בחיות, ומדמו לאריה קטן לקלותו וזריזותו יותר מן האריה הגדול, לכן תפס שתי השמות, כי 'גור' לבד יאמר גם על שאר החיות בהיותם קטנים, כמו שאמר (איכה ד' ג' ) "גם תנין חלצו שד הניקו גוריהן", והכוונה כאן גור שבמין האריה, והוא סמוך. וכן תרגם יונתן בן עוזיאל "מדמי אנא לך, יהודה, לגור בר אריון".
ולי נראה 'גור' לשון חרחר, מלשון (תהילים ק"מ) "כל יום יגורו מלחמות"; (דברים ב' כ"ד) "החל רש והתגר בו מלחמה", וטעם "גור אריה" – אריה כשהתחרחרו בו, (איין אויפגערייצטער לאווע) כי אז הוא מסוכן.
ההקשר הידוע בין האריה למלוכה, נצפה גם בשפה הגרפית. העיצוב של תמונת אריה מופיעה במקומות רבים.

סמל אתיופיה

על פי המסורת האתיופית קיסרי אתיופיה הם צאצאי שלמה המלך ומלכת שבא. כמו כן, יהודי אתיופיה (ביתא ישראל) רואים עצמם צאצאי שבט יהודה. קיסר אתיופיה נשא, כאחד מתאריו, את התואר "אריה יהודה הכובש", והאריה הופיע על דגל האימפריה האתיופית, וכן על בולים ומטבעות.
רשת גנטית

רשת גנטית היא רשת שליטה ובקרה על תהליכי ייצור של חלבונים בתא ביולוגי.
הרשת הגנטית מאפשרת לתא להביא לידי ביטוי גנים שונים, ולכן בעזרתה יכולים שני תאים בעלי אותו מטען תורשתי להתנהג באופן שונה (לדוגמה: תא עצם ותא שריר) ותא יחיד יכול להתנהג באופן שונה בתגובה לתנאי הסביבה (יום/לילה, נוכחות סוכרים שונים ועוד).

דוגמה לדיכוי בשלב השעתוק


על מנת שתהליך השעתוק יתרחש על אנזים ה-RNA פולימראז להידבק לאזור מסוים על ה-DNA המצוי בדיוק לפני הגן המקודד את החלבון המיוצר. חלבון אחר יכול להדבק באזור זה וכך למנוע את הדבקת ה-RNA פולימראז. באופן זה תהליך השעתוק מופסק והחלבון לא יכול להיות מיוצר.

ייצוג כרשת


ברשת הגנטית הצמתים מייצגים חלבונים והקשתות המחברות ביניהם מייצגות השפעה של חלבון אחד על ייצור החלבון האחר. הקשתות הן לפיכן מכוונות. כמו כן יש צורך במספר סוגי קשתות על פי טיב יחסי הגומלין בין החלבונים.

מחקר


רשתות גנטיות נחקרות הן ניסיונית והן תאורטית תוך שימוש במגוון מודלים: בוליאניים, דטרמיניסטיים ואקראיים. גישה מבטיחה מתחום הביולוגיה מערכתית מזהה מוטיבים חוזרים ברשתות גנטיות, המופיעים בשכיחות גבוהה יותר משניתן לצפות ברשת אקראית, ומנסה לעמוד על תפקידם. הפרופסורים נעמה ברקאי ואורי אלון תורמים לקידום מגמה זו במחקר העולמי.
קלמנס קראוס

חייו

קראוס נולד בווינה מחוץ לנישואים לאמו, קלמנטינה קראוס, אז רקדנית בת 15 באופרה של וינה ובהמשך שחקנית וזמרת וינאית נודעת. אימו הייתה אחיינית של גבריאלה קראוס (1842 - 1904), זמרת סופרן נודעת במאה ה-19. אביו, הקטור בלטזי, הגיע ממשפחת בנקאים נודעת בווינה ומילא תפקיד בחצר הקיסר בווינה. כשבחר בקריירה מוזיקלית, השתמש קראוס בשם אמו בגלל ההיסטוריה של שם זה בתיאטרון.
בילדותו, שר קראוס במקהלת החצר הקיסרית. הוא למד בקונסרבטוריון של וינה וסיים את לימודיו שם בשנת 1912. קומפוזיציה למד אצל גריידנר ותאוריה אצל הויברגר. אחרי סיום לימודיו היה מנצח מקהלה בתיאטרון ברנו (1912 - 1913). הופעתו הראשונה כמנצח הייתה שם בשנת 1913.
קראוס היה נשוי לזמרת הסופרן ויקטוריה אורסוליאק, עמה הרבה להופיע.
הוא ניצח על האופרה הלאומית של לטביה בריגה (1913 - 1914), נירנברג (1915) ושצ'צ'ין (1916 - 1921). מינוי אחרון זה זימן לו אפשרויות רבות לנסוע לברלין ולשמוע שם את ארתור ניקיש מנצח על הפילהרמונית של ברלין, לקונצרטים אלה הייתה השפעה רבה על ניצוחו.
לצורך משרתו הבאה שב לאוסטריה, שם התמנה למנהל האופרה והקונצרטים הסימפוניים בגראץ. בשנת 1922 הצטרף לסגל המנצחים של האופרה של וינה ושימש כמורה לניצוח באקדמיה הממלכתית של גרמניה. במהלך 1923 התמנה קראוס למנצח קונצרטים של אמני הצליל (Vienna Tonkünstler Concerts) של וינה עד 1927, ולמפקח על האופרה בפרנקפורט ומנהל סדרת הקונצרטים של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט בין השנים 1924 ל-1929.
קראוס ביקר בארצות הברית בשנת 1929, שם ניצח על תזמורת פילדלפיה ועל הפילהרמונית של ניו יורק. באותה שנה התמנה למנהל האופרה הממלכתית של וינה. התזמורת שלה, בצורתה הקונצרטנטית העצמאית בתור הפילהרמונית של וינה, מינתה אותו למנהל המוזיקלי שלה בשנת 1930. הוא ניצח דרך קבע בפסטיבל זלצבורג משנת 1926 עד 1934. בשנת 1930 ניצח על וויצק של אלבן ברג. 
בעונת 1933-34 ויתר על משרותיו בווינה והיה למנהל האופרה של ברלין בשנת 1935, אחרי שאריך קלייבר התפטר במחאה נגד המשטר הנאצי. עזיבת אוסטריה לטובת גרמניה הנאצית לא העיקה על קראוס, שהיה ידידם של היטלר ושל גרינג גם יחד. בשנת 1933 לקח על עצמו את ההכנות לקראת ביצוע הבכורה של "אראבלה" של שטראוס, כשהמנצח הראשי פריץ בוש פרש מתפקידו. בשנת 1937 התמנה למפיק של התיאטרון הלאומי במינכן, לאחר התפטרותו של הנס קנאפרטסבוש. הוא קשר ידידות קרובה עם ריכרד שטראוס, כתב את הליברית לאופרה "קפריצ'יו" שעליה ניצח בביצוע בכורה במינכן, בשנת 1942 ול"אהבת הדנאים". הוא ניצח גם על ביצוע הבכורה של הקנטטה האנטי-מלחמתית של שטראוס, "יום השלום". 
אחרי הפצצת בית האופרה במינכן, שהביאה לסגירתו, חזר לנצח על הפילהרמונית של וינה עד שזו נסגרה זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה (1944 - 1945). אחרי המלחמה חקרו רשויות בעלות הברית את פעילויותיו הפרו-נאציות ואסרו עליו להופיע לפני קהל עד 1947. חקירותיהם גילו גם פעולות שעשה לסייע ליהודים בודדים להימלט ממכונת ההשמדה של הרייך השלישי. כשהוסר מעליו האיסור, חזר לנצח לעיתים קרובות על הפילהרמונית של וינה, בין השאר על קונצרט ראש השנה המפורסם שלה. בישראל נודע קראוס מצד אחד כ"משתף פעולה עם הנאצים", אך מצד שני התפרסם סיפורן של האחיות קוק אשר קראוס המריץ אותן לסייע ליהודים בגרמניה להגר ממנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ואף סייע להן בבניית סיפור הכיסוי שלהן. 
קראוס ניצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון (1951 - 1953) ובפסטיבל ביירוית בשנת 1953.
הוא מת בעת ביקור במקסיקו סיטי ונקבר שם.
חיים דורון

ביוגרפיה

חיים דורון (דרצ'ינסקי) נולד ב-1928 בבואנוס איירס בירת ארגנטינה, בנם של חנה ומשה דרצ'ינסקי. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בואנוס איירס. מנעוריו היה פעיל ציוני, וטרם עלייתו שימש כמזכיר הקונפדרציה של תנועות הנוער הציוניות בארגנטינה. הוא סבר כי עם קום המדינה, יש לעלות לישראל. בסוף 1952 הקים בבואנוס איירס ארגון למען עליית בעלי מקצוע לישראל. ובראשית שנת 1953 עלה לישראל עם רעייתו נעמי. עם עלייתו התיישב בגברעם ושימש כרופא ראשוני ביישובי הנגב ובבאר שבע.
בשנים 1960–1961 השתלם בבריאות הציבור באוניברסיטת לונדון. עם שובו ב-1961 היה למנהל הרפואי המחוזי של קופת חולים כללית בנגב. ב-1968 התמנה ליו"ר האגף הרפואי במרכז קופת חולים כללית. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1976, אז התמנה ליו"ר ההנהלה המרכזית של קופת חולים כללית בפועל (ומ-1977 – יו"ר), עד 1988.
דורון יזם ופיתח את תחייתה של רפואת המשפחה כמומחיות בישראל באמצעות קידום ההתמחות ברפואת המשפחה במערכת הבריאות כולה, במחקר ובאקדמיה.
כמנכ"ל קופת חולים כללית הרחיב את פריסת בתי החולים והמרפאות בצורה ניכרת תוך גיוס תורמים רבים. בין היתר הוביל את שיתוף הפעולה עם ארווינג שניידר, שבעקבותיו הוקם בית החולים לילדים הראשון בישראל, בקמפוס של בית החולים ביילינסון.]
בראשית עבודתו בנגב, תוך מפגש עם המציאות הקשה של מחסור ברופאים בכפר ובריכוזי העלייה ההמונית, יזם וארגן תוכנית להבאת רופאים צעירים מארגנטינה לשרות בנגב. במסגרת תוכניתו זו הגיעו כ-250 רופאים, רובם לנגב ומקצתם לגליל. רובם המכריע של הרופאים הללו השתקע בישראל.
עמד בראש ועדה מטעם משרדי הבריאות והקליטה, שתכננה  את קליטתם של המוני הרופאים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, בסוף שנות השמונים וראשית שנות התשעים.
הלך לעולמו בכ"ו בחשוון התשע"ח ונקבר בבית העלמין העתיק בבאר שבע קרוב לקברי הוריו (משה וחנה דרצ'נסקי).

מחקר ואקדמיה

את פעילותו האקדמית קיים דורון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת תל אביב. יחד עם פרופ' משה פריבס הקים את בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בהמשך הקים והיה למנהלו הראשון של בית הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל אביב. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור חבר לרפואה קהילתית באוניברסיטת תל אביב.
דורון היה מיוזמי ומקימי המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות (1993). הוא בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, אות הוקרה על מפעל חיים ממשרד הבריאות, ועמית כבוד של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
דורון הוציא מספר רב של פרסומים בנושא ארגון שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות. יחד עם פרופ שפרה שוורץ חיבר את הספר "הרפואה בקהילה" (הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2004) וכן היה העורך ואחד מכותביו של הספר "מערכת הבריאות – לאן?" (הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2009).
בשנת 2014 פרסם יחד עם פרופ' שפרה שוורץ ופרופ' שלמה וינקר את הספר "רפואת המשפחה בישראל" מקורתיה, תולדותיה ומשמעותה. (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב)

משפחה

דורון נישא לנעמי לבית גוטמן. היה אב לשלושה: הרב ישעיהו, עמוס וחנה (הולנד), ולו נכדים ונינים.
אתה לי ארץ

הפקה

לאחר הצלחת אלבומה הקודם, "מה נשמע", המשיכה ארזי לעבוד עם היועץ האמנותי גברי מזור ועם המפיק והמנהל המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ', שאף הלחין כמה משירי האלבום. גם באלבום זה הוסיף בעלה של ארזי, המהנדס נתן תומר, לשמש כמפיק, לאור החלטתם להוציא את כל אלבומיה באופן פרטי.
האלבום מסמל את תחילת תקופת ההצלחה של ארזי וזכייתה הראשונה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל. באותה שנה אף זכתה ארזי בפרס "כינור דוד".
שיר הנושא, "אתה לי ארץ", הוזמן על ידי רשת ג' במיוחד ליום העצמאות ה-36 של מדינת ישראל ויצא לרדיו במאי 1984.
ב-12 ביוני אותה שנה הוצג השיר לראשונה במצעד הפזמונים ושהה במצעד 11 שבועות מתוכם שבועיים במקום הראשון. במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הוא הגיע למקום ה-11 (לצד השירים "הביתה" (6), "חפץ חיים" (9) ו-"שוק הכרמל" (40) מאלבומה הקודם מה נשמע) וארזי הוכתרה כאמור כזמרת השנה. 
בעקבות הבחירה בה הציגה ארזי במהלך המצעד השנתי את הסינגל הבא מתוך האלבום "ההצגה הגדולה". הוא נשאר במצעד 13 שבועות מהם שבועיים במקום הראשון ודורג בהמשך במקום השמיני במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ה.
סינגל נוסף מתוך האלבום היה  "יש ונדמה", לחנם של מוטי לוי ומשה דניאל לשיר של רחל המשוררת ששהה במצעד 11 שבועות ודורג 33 במצעד הפזמונים השנתי 1985.
לאחר השתתפותה של ארזי בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר עוד נגיע יצאה מהדורה נוספת של האלבום ובו הוחלף השיר "זריחה" בשיר "עוד נגיע". השיר הוצג במצעד הפזמונים ב-16 באפריל 1985 ושהה בו 12 שבועות מהם שבוע אחד בפסגה. במצעד הפזמונים השנתי 1985 הגיע למקום הרביעי - השיר הגבוה ביותר של ארזי במצעד.
האלבום נמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים תוך זמן קצר והיה לאלבום הזהב הראשון של ארזי כסולנית. זמן קצר לאחר מכן הגיע גם אלבומה הקודם "מה נשמע" לתואר "אלבום זהב".
בשנת 1993 עלה האלבום לראשונה על גרסת CD ובשנת 2009 הוצא מחדש על ידי חברת התקליטים פונוקול.
אולד סקול היפ-הופ

אולד סקול ראפ (באנגלית: Old School Rap) הייתה השלב הראשון מתוך שלושת שלבי ההתפתחות מוזיקת הראפ משנות השבעים ועד שנת 1986. המושג "אולד סקול ראפ" מתאר הן את שם התקופה והן את סגנון הראפ שהיה מקובל בתקופה זו (כולל פופ ראפ). נהוג לסיים את התקופה עם הופעתם של סגנונות ההארדקור ראפ והגנגסטה ראפ בסוף שנות השמונים.
זמר סקא ורגאיי בשם דיג'יי קול הרק (DJ Kool Herc) היגר, בתחילת שנות השבעים מג'מייקה לניו יורק שבארצות הברית. ב-1977 הממציא הרק את ה"בריק-ביטינג". במקביל אליו פיתח דיג'יי גרנדמאסטר פלאש את טכניקות הדיג'יי והסקראצ'ינג. הם טבעו את מונח ה"היפ הופ", ונהוג למנות את תחילת התקופה מרגע זה.
בשלב זה, ההיפ הופ לא היה מוכר לציבור הרחב. ב-1979 הוציאה להקת שוגר היל גאנג סינגל בשם "Rapper's Delight" שהצליח בפעם הראשונה לפרסם את הז'אנר שעד אז היה מוכר רק למעטים. הסינגל נחשב לאחד משירי ההיפ הופ המצליחים ביותר בכל הזמנים עם מכירות שעמדו על כ-2 מיליון עותקים. כמו כן הלהקה נחשבת ל"ממציאה" של המושג "ראפ" כשם נרדף להיפ הופ כפי שהוא בא לידי ביטוי בסינגל זה.
מרכזו של הראפ בתקופה זו היה בניו יורק והוא לא התפשט לערים אחרות בשלב זה. הראשון שהתאים את הראפ למוזיקת דיסקו היה דיג'יי הוליווד. ב-1979 דיג'יי גרנדמאסטר פלאש מניו יורק שעבד יחד עם דיג'יי הוליווד המציא את הרמיקסים ואת טכניקות הסאונד המקובלים עד היום במסיבות. גרנדמאסטר נחשב לראפר המפורסם הראשון שהיה מקליט שירים על גבי קסטות והוא גם הרבה לשתף פעולה עם להקות והוא זכה לפופולריות רבה.
עם הזמן התפשט הראפ לכל אורך החוף המזרחי של ארצות הברית וב-1985 קנה לו אחיזה גם בחוף המערבי. הראפר הראשון של החוף המערבי הוא טו שורט (Too Short) שהתחיל לשיר שירי ראפ בעלי מסר עם אלבומו הראשון "Players". למרות הופעתויו של טו שורט הראפ של החוף המערבי היה עדיין בחיתוליו.
אל אל קול ג'יי (LL Cool J) היה הראפר הראשון שיצר סגנון חדש של ראפ הנקרא פופ ראפ (ראפ שמדבר על אהבה ובעל מסרים רומנטיים) ב-1985 עם אלבומו "Radio". להקת הראפ "Run-D.M.C" שהייתה לא ידועה עד שנת 1984 עת הוציאו את אלבומם הראשון "Run D.M.C". עם הוצאתו הפכו למודל לחיקוי של הראפ.
איזידור שטראוס

ביוגרפיה

שטראוס נולד באוטרברג שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה, הבכור מבין חמשת ילדי לזרוס שטראוס (1808-1898) ואשתו השנייה שרה (1823-1876). בשנת 1845 היגר יחד עם משפחתו לארצות הברית בעקבות אביו שהיגר שנתיים לפני כן. הם התיישבו בטלבוטון (Talbotoon) שבמדינת ג'ורג'יה, שם שכנע אביו את רולנד מייסי לצרף את העסק המשפחתי למכירת כלי בית כמחלקה במרתף חנותו.
בשנת 1871 נשא לאישה את רוזלי אידה בלון (1849-1912). לזוג נולדו שבעה ילדים, מתוכם אחד נפטר בינקותו. אחד מבניהם, ג'סי איזידור שטראוס שירת כשגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1933-1936.
שטראוס שירת כחבר בקונגרס של ארצות הברית מה-30 בינואר 1894 עד ה-3 במרץ 1895, כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם העיר ניו יורק.
עד שנת 1896 השיג יחד עם אחיו נתן בעלות מלאה על הכלבו מייסיס. איזידור היה פעיל בתנועות צדקה וחינוך שונות, ובין השאר שימש נשיא המוסד הפילנתרופי The Educational Alliance, שעסק בעיקר בסיוע למהגרים יהודים ממזרח אירופה. הוא דחה הצעה מטעם נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד לשמש כמנהל כללי של הדואר.

מותו על הטיטניק

לאחר שבילו חורף באירופה בדרום צרפת, הפליגו איזידור ואשתו חזרה על סיפונה של הטיטניק, כשבליל 14 באפריל 1912 פגעה הספינה בקרחון. לאיזידור הוצע מקום בסירת הצלה ביחד עם אשתו אידה, אך הוא סירב לעלות לסירה כל עוד נותרו נשים וילדים על הסיפון. לפי עדות ידידם, ניצול הטיטניק הקולונל ארצ'יבלד גרייסי ה-4, שהתנדב לסייע לזוג, סירב איזידור לעזוב לפני הגברים האחרים.
אידה התעקשה שעוזרתה הבריטית אלן בירד תעלה לסירת הצלה מספר 8, ונתנה לה את מעיל הפרווה שלה, בטענה שאין לה בו צורך עוד. אידה צוטטה כאומרת "לא אופרד מבעלי. כפי שחיינו כך נמות, יחדיו." בני הזוג נראו לאחרונה שלובי זרוע על הסיפון. עדי ראייה תיארו את האירוע כתצוגה יוצאת דופן של אהבה ומסירות. שניהם טבעו עם שקיעת האונייה בשעה 2:20 לפנות בוקר, 15 באפריל.
גופתו של איזידור נמשתה על ידי אוניית הכבל מקי-בנט, והובאה להליפקס שבנובה סקוטיה, שם זוהתה והועברה לניו יורק. בתחילה נקברה במאוזוליאום שטראוס-קוהנס שבברוקלין, ולאחר מכן, ב-1928, הועברה למאוזוליאום שטראוס שברובע הברונקס. גופתה של אידה לא נמצאה מעולם.
איזידור ואידה הונצחו באנדרטה מחוץ למאוזוליאום שעליה ציטוט (בתרגום לאנגלית) משיר השירים (ח ו-ז), "מים רבים לא יוכלו לכבות את האהבה ונהרות לא ישטפוה".
דרומית ליאווה

עלילת הספר

עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, נפתחת כאשר הצבא הקיסרי היפני עמד לכבוש את סינגפור. אדם אחד, בריגדיר גנרל פוסטר פרנהולם העומד בראש רשת ריגול של שירות המודיעין החשאי הבריטי, חייב להימלט. בידי פרנהולם מצויות תוכניות הפלישה של יפן לאוסטרליה ועליו להעביר את המידע אל מחוץ לסינגפור, אל המפקדה בעיר דרוין שבאוסטרליה. הוא, קבוצת חיילים, אחיות וילד אחד ניסו לעזוב את סינגפור בדרך הים. עד מהרה חברי הקבוצה מוצאים עצמם על סיפון אונייה מן הצי הסוחר הבריטי. על צוות האונייה ובראשם גיבור הספר, הקצין הראשון ג'והן ניקולסון, למלט את הניצולים כנגד כל הסיכויים בים השורץ בספינות הצי היפני.
קרל האנקה

ביוגרפיה

האנקה נולד בעיירה לאובאן שבשלזיה ועבד כשוליה לטוחן ולאחר מכן כמורה להנדסה. בשנת 1928 הצטרף למפלגה הנאצית והתקדם בשורותיה.
בשנת 1932 נבחר כציר לבית הנבחרים (הלנדטאג) בפרוסיה וכן לרייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית. בשנת 1933 מונה למזכירו האישי של יוזף גבלס ולמנהל משרדו. יחסי השניים התערערו כאשר האנקה התאהב במגדה, אשתו של גבלס ואף ביקש מאדולף היטלר רשות לשאתה. הרשות לא ניתנה, שכן מגדה גבלס, אשתו של שר התעמולה, הייתה מעין "הגברת הראשונה" של הרייך השלישי, משום שפילגשו של היטלר אווה בראון הושארה מוסתרת מעיני העם, ומבחינה תעמולתית סברו היטלר וגבלס כי הדבר אינו ראוי. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף האנקה לגדוד טנקים ושירת כחייל. שירותו הקרבי "טיהר" את שמו בקרב ההנהגה הנאצית ובשנת 1941 מונה למשרת הגאולייטר (מפקד המחוז) של שלזיה התחתית. 
ידידו הטוב של האנקה, שר החימוש הנאצי אלברט שפר, אשר האנקה הוא שהכירוֹ להיטלר, מסר כי בשנת 1944 הופיע האנקה במשרדו מיוסר ויעץ לו שלא להתקרב למחנה הגדול שהוקם בשלזיה עילית, שכן נעשים שם דברים שלא ייעשו. הכוונה הייתה למחנה המוות אושוויץ. האנקה עצמו, שהיה נאצי קנאי, מן הסתם ידע, כגאולייטר, בדיוק מה מתרחש במחנה שהיה סמוך לתחום שלטונו, זמן רב לפני שנת 1944.
עם התקרבות הצבא האדום לשטחי גרמניה הכריז האנקה על העיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין) כמבצר. החוקר אנטוני ביוור מייחס להאנקה בספרו "נפילת ברלין" את גירוש מקצת האוכלוסייה האזרחית הגרמנית מן העיר בינואר 1945 ואת מותם של רבים מהם ברעב ובחשיפה לקור. בעיר הושלט משטר אימים, והאנקה תלה את ראש העיר הקודם. בפברואר 1945 השלימו הרוסים את המצור על העיר כשהם לוכדים בתוכה חיל משמר בן 80,000 חיילים גרמנים וכן אזרחים רבים, כלפיהם הפעיל האנקה וכן הפלדמרשל פרדיננד שרנר אמצעים של טרור כדי לגרום להם להילחם, כאשר שאר ערי גרמניה (לרבות ברלין) כבר נכנעו. ברסלאו נכנעה ב-6 במאי 1945, לאחר שבמצור נהרגו עשרות אלפי אזרחים.
בסוף אפריל פיטר היטלר את היינריך הימלר מכל משרותיו, מכיוון שהימלר נשא ונתן עם הרוזן פולקה ברנדוט על כניעה. עם מותו של היטלר מינה זה בצוואתו את האנקה ל"רייכספיהרר אס אס" במקומו של הימלר. סמוך לתאריך זה, במועד בלתי ידוע, חמק האנקה מן העיר ברסלאו הנצורה, תוך שימוש מבצעי באחד המסוקים הראשונים, בדרכו אל פראג. 
גורלו אינו ברור, ויש הסבורים כי נשבה בידי פרטיזנים צ'כים כשהוא לוחם עם יחידת אס.אס. והוכה למוות כשניסה לחמוק מטור של שבויים צועדים.
ליהי קורנובסקי

ביוגרפיה

קורנובסקי נולדה בכפר סבא לד"ר יורם קורנובסקי, ועו"ד אוריתה (לבית ירון). סבה היה הסופר והצייר פאול קור (מחבר ספר הילדים "כספיון הדג הקטן"), ודודתה, לימור ירון, היא בת זוגו של הזמר והמלחין שלום חנוך. בשנים 2007–2011 למדה בתיכון תלמה ילין בגבעתיים במגמת מוזיקה קלאסית, כסופרנית קלאסית. זכתה שלוש שנים רצופות במלגת הצטיינות של קרן שרת, ושנתיים רצופות במלגה של קרן רונן. בגיל 16 עברה עם משפחתה לגבעתיים.
ב-2011 קורנובסקי התגייסה לצה"ל ושירתה על תקן מוזיקאית מצטיינת. ב-2015 החלה ללמוד בבית הספר למשחק יורם לוינשטיין בתל אביב. ב-2017, זכתה שוב, הפעם כשחקנית צעירה, במלגת הצטיינות של קרן שרת.

משחק

את תפקידה הראשון והמשמעותי עשתה בסדרת הנוער של yes בערוץ דיסני ישראל "יומני החופש הגדול", שם גילמה בתפקיד ראשי את תמר גולן, הילדה המפונקת של חבורת הבנות, במשך 2 עונות בשנים 2012–2013.
ב-2014 שיחקה בסדרת הדרמה של HOT "איש חשוב מאוד", לצד יהודה לוי.
בשנים 2014–2018 השתתפה ב-3 העונות של סדרת הנעורים של HOT ששודרה בערוץ ניקלודיאון "שכונה", שיצר גיורא חמיצר, שם שיחקה בתפקיד ראשי את אגם שיינפלד, אחת מבנות הקבוצות העשירות של השכונה. במרץ 2015 יצאה עם חברי הסדרה לסבב של הופעות של "שכונה בהופעה".
בסוף 2015 גילמה את רקפת שרעבי בסדרה של yes "להרוג את הסבתא", לצד אלי פיניש, מאור שוויצר ועוד.
ב-2016 שיחקה בתפקיד הראשי כאלכס בסרטה של הגר בן אשר "הפורצת". על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ב-2018 שיחקה בסדרת הדרמה של הוט "מלכות". באותה שנה השתתפה גם בעונה השנייה של הסדרה "כפולים" של קשת.
בשנת 2019 השתתפה בסרט הקולנוע "נולדתי בירושלים ואני עדיין חי".

דוגמנות

קורנובסקי דיגמנה לחברת התכשיטים "מירב שביט" ב-2013. ב-2014 דיגמנה לחברת הביגוד הישראלית "פוקס", ובאותה שנה גם הפכה לפרזנטורית עבור חברת האופנה "Adika". מאז 2017 היא מדגמנת לחברת הבגדים "אתא". ב-2019 כיכבה לצד ליאור רז בפרסומת של מותג הבירה גולדסטאר שזכתה לביקורת רבה.

חיים אישיים

בשנים 2015–2016 הייתה בזוגיות עם השחקן עוז זהבי, כשבמשך כחמישה חודשים השניים אף היו מאורסים.
ממרץ 2019 קורנובסקי היא בת זוגו של השחקן רועי ניק.