google/wiki40b huggingface dataset:
פנימיית ניצנים

פנימיית ניצנים הייתה פנימיה פוסט-אשפוזית לנוער בסיכון עם הפרעות נפשיות או התנהגותיות, שפעלה במושב זיתן ונסגרה ב-2011.
פנימיית ניצנים נפתחה בשנת 1994 במושב זיתן השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד). בפנימיה שהו כ-60 בני נוער בסיכון בגילאי חטיבת ביניים ובית ספר תיכון, שהופנו אליה לאחר סיום אשפוז פסיכיאטרי בשל הפרעות נפשיות והתנהגותיות שונות.
בשטח הפנימיה נכלל בית ספר לחינוך מיוחד לבני נוער, בית הספר ניצנים, בו למדו חניכי הפנימיה לצד חניכי חינוך מיוחד אקסטרניים מיישובי הסביבה. בית הספר עבר ב-2010 לגדרה.
בפנימיה ניתן מענה טיפולי לבני הנוער. כן פעלו בה מגוון חוגים ופעילויות עבור החניכים, בהם נינג'יטסו, דרמה, כדורגל, כלכלת בית, בישול, קולנוע, ספורט ועוד.
חניכים שביטאו יכולות והתנהגות מתאימה, יכלו לעבור למעון שיקומי מוגן בחולון, הוסטל בית ורד, אשר פעל לצד הפנימיה והיווה שלב מעבר לקראת יציאה מהמסגרת השיקומית והשתלבות בקהילה.
הפנימיה נסגרה ב-29 ביולי 2011 בשל קשיים תקציביים בהפעלתה. הפנימיה הועברה לחסותה של רשת ג.י.א, ונפתחה מחדש בשם כפר הנוער האורנים - פנימיית האורנים, הממוקמת סמוך לצומת גן הוורדים בין ראשון לציון לנס ציונה.
מרכז יעקב הרצוג

מרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות הוא מוסד חינוכי הנמצא בקיבוץ עין צורים, העוסק בלימוד מקורות ישראל מנקודת מבט פלורליסטית.

היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 1989 על ידי תנועת הקיבוץ הדתי, על שמו של הרב ד"ר יעקב הרצוג, משפטן ודיפלומט ישראלי,"נוכח ריבוי תופעות של ניכור תרבותי וחברתי שאיימו ושעדיין מאיימות לפורר את הרקמה החברתית בישראל". המרכז מצהיר כי הוא "אחד המוסדות האורתודוקסיים היחידים בישראל שעוסק בלימוד דיאלוגי ופלורליסטי של מקורות ישראל", ורואה את העיסוק במקורות התרבות היהודיים לגוניהם כמנוף לפיתוח שיח איכותי בחברה הישראלית.
מרכז הרצוג מקיים שיעורים, הרצאות, סדנאות ובתי מדרש לקהל הרחב, נשים וגברים, חילונים ודתיים כאחד. כ-4,000 משתתפים לוקחים חלק בתוכניות לימוד ואירועים מיוחדים מדי שנה. המרכז מדגיש בפעילותו את בני הנוער, ובכל שנה  מאות בני נוער וצעירים משתלבים בתוכניות המרכז העוסקים בכינון זהות יהודית-ישראלית. בין היתר מפעיל המרכז את תוכנית "מנהיגי העתיד", המיועדת לטיפוח נוער בדרום הארץ. כמו כן המרכז מפעיל מספר תוכניות להכשרת מורים והשתלמויות בנושאי יהדות.  מבנה המרכז נמצא בצמוד למבנה ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים.
מאז שנת 2005 מתקיימת במרכז תוכנית "אופק", המיועדת לסטודנטים עולים מברית המועצות לשעבר.
בשנת 2007 הקים המרכז את מכינת "צהלי", המכינה הקדם צבאית הראשונה לבנות דתיות. הבנות לומדות, מתנדבות ופעילות באזור שנה שלמה לפי הגיוס לצה"ל. בשנת 2015 פתחה צהלי שלוחה נוספת בעין צורים, סמוך למרכז הרצוג. המכינה על שתי שלוחותיה מונה 75 חניכות וקרויה על שמה של תמר אריאל, הנווטת הדתיה הראשונה.
החל משנת 2014 החל מרכז הרצוג להפעיל את בית מדרש דרומא באוניברסיטת בן-גוריון כחלק מבתי מדרש לסטודנטים בדרום הארץ שהוא מפתח.

שיתופי פעולה וסגל

המרכז חבר ב"ברית חושך לגרש" למאבק בגזענות בישראל (הוקמה בספטמבר 2009 על רקע פרסום הספר תורת המלך), יחד עם עוד כ-14 ארגונים דתיים וחילוניים.
בראש המרכז עמדה עד אוקטובר 2008 ד"ר גילי זיוון, אז הוחלפה בידי ד"ר נח חיות. נכון לשנת 2019 עומדת בראש המכון שרה עברון. בין שאר חברי הסגל והמרצים נמנו לאורך השנים טובה אילן, מייסדת המרכז, חוקר הקולנוע יובל ריבלין, הרב אילעאי עופרן, חגית ברטוב, דרורית וייס, ד"ר מיכל וולף, ד"ר גבי ברזילי, ד"ר ירון זילברשטיין, ד"ר שמואל פאוסט ועוד.
המרכז נתמך על ידי הקרן החדשה לישראל.
זרימה רוטציונית

זרימה רוטציונית מתרחשת כאשר בכל נקודה בזורם  (הרוטור של ), כאשר  הוא שדה הזרימה. הזרימה היא רוטציונית כי לרכיבי הזורם יש מהירות זוויתית סופית.
אם בכל נקודה בזורם , הזרימה היא זרימה אי רוטציונית, כלומר לחלקיקי הזורם אין מהירות זוויתית כלל - תנועתם במרחב היא העתקית בלבד.
דינמו בוקרשט

היסטוריה

המועדון נוסד ב-14 במאי 1948, כאיחוד של שני מועדונים מהעיר בוקרשט, תחת חסותו של משרד הפנים הרומני, שהיה ממונה על המשטרה. אחד משני המועדונים היה מכבי בוקרשט, שייצג את הקהילה היהודית ברומניה. שנים רבות היו שחקני דינמו (בכל מדינה קומוניסטית) מקבלי משכורת כאנשי משטרה. במשך שנתיים ייצגו את המועדון שתי קבוצות בכירות, "דינמו א'" ו"דינמו ב'", אך בשנת 1950 נדד המועדון השני לערים אחרות, עד אשר התיישב בבקאו בשנת 1958. כשלוש שנים וחצי לאחר הקמת המועדון, ב-14 באוקטובר 1951, נוסד אצטדיון דינמו, בו משחקת הקבוצה עד היום.
בשנת 1956 זכתה דינמו באליפות ליגת העל הרומנית לראשונה. בסתיו התמודדה בגביע אירופה לאלופות ואף ניצחה את גלאטסראיי בסיבוב המוקדמות אך הפסידה לצסק"א סופיה בסיבוב הראשון והודחה מהטורניר. שלוש שנים מאוחר יותר זכתה בגביע הרומני לראשונה.
בשנים 1962–1964 זכתה דינמו בשלוש אליפויות, כולל דאבל בשנת 1964, לאחר ניצחון בגמר 5-3 על סטיאווה בוקרשט.ב-1965 שיחקה מול אינטר מילאנו בגביע אירופה לאלופות, ואף ניצחה אותה 2-1 בבוקרשט, אך בעקבות הפסד 2-0 במילאנו הודחה מהטורניר.
ב-1968 זכתה דינמו בגביע לאחר ניצחון בגמר על ראפיד בוקרשט. בסתיו 1970 עברה את פנאתינייקוס בגביע אופ"א אך הודחה על ידי ליברפול.
בעונת 1981/1982 עבר המועדון את אינטר מילאנו בגביע אירופה לאלופות, והפסיד לגטבורג השוודית אשר זכתה לבסוף בגביע. בעונת 1983/1984 הגיעה דינמו לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם הפסידה לליברפול. בעונת 1989/1990 הגיעה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הפסידה לאנדרלכט.
אנסמבל ציפורלה

אנסמבל צִיפּוֹרֶלָה הוא קבוצת תיאטרון המעלה מופעים הומוריסטיים שמתאפיינים בנונסנס וסלפסטיק. הקבוצה פעילה משנת 2005.
חברי הקבוצה הם אפרת אביב, דאנה איבגי, לוטוס אתרוג, דודו גולן, עמרי דורון, תומר נהיר פטלוק, בן פרי, גל פרידמן, ותמרה קליינגון; עד לשנת 2012 היה חבר בו גם רותם קינן, וב-2010 הצטרפה לקבוצה נעמה אמית. כל חברי הקבוצה הם חברי אותה כיתה של מחזור מ"בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. הם מנהלים ומביימים את עצמם ומקבלים את כל ההחלטות בצורה שיוויונית. הם הקימו את הקבוצה במטרה לקחת אחריות על עתידם המקצועי ולייצר תפקידים עבור עצמם במקום להציע את עצמם לתפקידים קיימים. על פי בדיחה פנימית של חברי הקבוצה, ציפורלה היא ציפור האגו שמקננת בליבו של כל שחקן, ועל שמה קראו לקבוצה. 
הקבוצה הוקמה בשנת 2005 והעלתה את המופע "עקיצה טבעית".
האנסמבל מארח בהופעות מיוחדות אמנים שונים, ביניהם משה איבגי, יבגניה דודינה, קרן מור, מנשה נוי, קרן פלס, צביקה הדר, ישראל קטורזה, כהן@מושון, גיה באר גורביץ' ועוד.
במרץ 2012 ציפורלה נסעו לסיבוב הופעות בן שלושה שבועות באוסטרליה. ב-2013 הופיעו במילאנו.
האנסמבל זכה בפרס קיפוד הזהב 2007 בקטגוריה "עבודה קבוצתית". זכה בתמיכת מפעל הפיס 2007.
בקיץ 2014 קיימה ציפורלה מסע הופעות בניו יורק שכלל 42 הופעות של "אוד בירדז" באולם המפורסם באוף ברודוויי – The Players Theatre. 
כמעט כל הכרטיסים נמכרו מראש והמופע זכה לסיקור תקשורתי רחב היקף בניו יורק וישראל ואף קיבל ביקורות נלהבות של הניו יורק טיימס, ההפינגון פוסט, ברודוויי מגזין ועוד.
יוצרים ומייסדים:
אפרת אביב, דאנה איבגי, בן פרי, תומר נהיר פטלוק, תמרה קליינגון, לוטוס אתרוג, גל פרידמן, דודו גולן, עמרי דורון
שחקנים נוספים:
סוזאנה פפיאן, גיה באר גורביץ', יוסי ירום שני, אדי קבטנר, מאיה ורטהיימר.
ברידג'ט מוינאהן

ביוגרפיה

מוינאהן נולדה בבינגהמטון שבמדינת ניו יורק וגדלה במסצ'וסטס. לאחר לימודי התיכון החלה בקריירת דוגמנות ועברה לניו יורק. הצטלמה למגזיני אופנה ונשים בולטים בהם גלאמור, ווג, קוסמופוליטן ו-Elle. במקביל למדה משחק.
ב-1999 הופיעה במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה סקס והעיר הגדולה כרעייתו של "מר ביג". בשנת 2000 שיחקה בתפקיד ברמנית ורקדנית, בסרט הקולנוע "חופשיות על הבר" שזכה להצלחה קופתית רבה. ושיחקה בתפקיד קטן בקומדיה "שפוט שלה" בכיכובה של אמנדה פיט. ב-2002 שיחקה בסרט "כל הפחדים כולם" בתפקיד מושא חיזוריו של ג'ק ראיין. ב-2003 כיכבה בסרט "השתול" לצדם קולין פארל ואל פצ'ינו. ב-2004 שיחקה בתפקיד הראשי לצדו של ויל סמית' בסרט "אני רובוט" וב-2005 בתפקיד הנשי הראשי לצדו של ניקולס קייג' בסרט "שר המלחמה". ב-2006 שיחקה בסרט "בלתי ידוע" לצד גרג קיניר, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "שש מעלות" ששודרה ברשת ABC. הסדרה לא זכתה להצלחה וירדה בטרם השלימה עונה מלאה. 
משנת 2010 מככבת בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" המשודרת ברשת CBS. בסדרה היא מגלמת את דמותה של התובעת ארין, בת למשפחת שוטרים אירית-אמריקאית.
ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס".
מוינאהן שיחקה בסדרת הסרטים ג'ון וויק כאשתו של גיבור הסרט, ג'ון.

חיים אישיים

מוינאהן הייתה במערכת יחסים עם כוכב הפוטבול, טום בריידי, במשך שלוש שנים, לאחר שנפרדו גילתה שהיא בהריון ולשניים נולד בן באוגוסט 2007. באוקטובר 2015 נישאה לאיש העסקים אנדרו פרנקל.
יוסי מטיאס

ביוגרפיה

יוסי מטיאס שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב (1985), תואר שני בהצטיינות ממכון ויצמן למדע (1987) בהנחיית עדי שמיר ותואר שלישי בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב (1992) בהנחיית עוזי וישקין. בין השנים 1992 ל-1997 היה חוקר במעבדות בל. משנת 1997 הוא חבר סגל בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2004 ל-2006 היה מרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2006 מונה להקים ולהוביל את מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בתל אביב, ומשנת 2009 הוא משמש כמנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בישראל (תל אביב וחיפה). באוקטובר 2014 מונה לסגן נשיא בגוגל העולמית.
בהנהגתו צמח מרכז גוגל הישראלי למקור חדשנות טכנולוגית בתחומים אסטרטגיים, עם מוצרים וטכנולוגיות בתחומי החיפוש (כ- Google Autocomplete, Live Results, Google Search Console ועוד), ניתוח וכריית מידע (כ-Google Trends ,Google Insights for Search,Google Visualizations ועוד), יישומים (כשיפורים ב-Gmail), תשתיות (כשיפור תעבורה ברשתות), YouTube (כ-Interactive Video ו-Contest platform), ועוד. מטיאס הכריז על שיתופי פעולה עם רשות העתיקות ועם מוזיאון ישראל להעלאת צילומי המגילות הגנוזות לאינטרנט, ועם יד ושם להעלאת תכנים לאינטרנט והניח יסוד להקמת Google Cultural Institute. ב-2012 מטיאס ייסד את קמפוס תל אביב (Campus Tel Aviv) - מרכז יזמות טכנולוגי של Google.
מטיאס חיבר למעלה ממאה מאמרים מדעיים ורשם למעלה מ-40 פטנטים. הוא זוכה פרס גדל (ביחד עם נגה אלון ומריו סגדי) לשנת 2005 במדעי המחשב, עבור עבודה בנושא אלגוריתמים יעילים לניתוח רצפי מידע. בשנת 2009 נבחר כעמית ACM על תרומותיו לשיטות ניתוח Big Data. בשנת 2015 קיבל אות הוקרה מ-IEEE כאחד ממייסדי ההיי-טק הישראלי.
ג'ק מרקל

ביוגרפיה

מרקל נולד ב-1960, אחד משלושת ילדיהם של ויליאם ואיליין (לני) מרקל, זוג יהודי שגר בעיר ניוארק שבדלאוור. אביו היה פרופסור לחשבונאות באוניברסיטת דלאוור, שבניוארק ואמו עובדת סוציאלית. בילדותו היה חבר בתנועת הנוער הציונית של תנועת העבודה, הבונים דרור. ב-1978 סיים בית ספר תיכון בניוארק, ב-1982 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בראון וב-1985 תואר שני (MBA) במינהל עסקים באוניברסיטת שיקגו. ב-13 השנים שלאחר מכן, עד גיל 38 עבד במספר חברות גדולות ובנקים, במישרות ניהוליות בכירות.
ב-1998, בתקופת ממשלו של טום קרפר הדמוקרט כמושל דלאוור, רץ מרקל לראשונה למישרה פוליטית, שר האוצר המדינתי של דלאוור, מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא ניצח את יריבתו הרפובליקנית, שכיהנה כשרת האוצר של דלאוור מזה 16 שנה, ברוב גדול (58% - 42%) ונכנס לתפקיד במקומה בינואר 1999. הצליח כשר אוצר מדינתי, תחת קרפר ולאחר מכן גם תחת המושלת הדמוקרטית רות אן מינר, ושב ונבחר בשנייה ובשלישית, ב-2002 וב-2006, ברוב הולך וגדל מידי מערכת בחירות, ממשיך לכהן כשר האוצר של דלאוור בסך הכל במשך עשר שנים.

מושל דלאוור

לקראת בחירות 2008 ולפי חוקי דלאוור, המושלת הדמוקרטית המכהנת, רות אן מינר, לא יכלה לרוץ שוב לתקופת כהונה שלישית כמושלת. המפלגה הדמוקרטית של דלאוור החליטה לפיכך לתמוך בסגנה ג'ון קרני, לתפקיד המושל החדש במקומה. מרקל רץ מול קרני בבחירות המקדימות במפלגה, למרות התמיכה המפלגתית הממסדית ביריבו.
מערכת הבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית החלה כבר באמצע 2007 והייתה צמודה ביותר. מרקל פתח בפיגור ניכר בסקרים, אולם צימצם בהדרגה את הפער. ביום הבחירות ממש, ב-9 בספטמבר 2008 הוא הצליח לעבור את קרני וניצח לבסוף בבחירות המקדימות בהפרש זעום 51% - 49%. בבחירות הכלליות כעבור כחודשיים, למול המועמד הרפובליקני, מרקל כבר ניצח בהפרש גדול (67% - 32%). דלאוור היא מדינה הנוטה בדרך כלל למפלגה הדמוקרטית ושנת 2008 הייתה שנה "דמוקרטית" בארצות הברית כולה (ניצחון ברק אובמה על ג'ון מקיין), כך שהניצחון הזה היה כמעט מובטח מראש. ב-20 בינואר 2009 הוא נכנס לתפקידו כמושל ה-73 של מדינת דלאוור, היהודי הראשון בתפקיד זה.
שנה אחר כך, ב-2010 כיהן מרקל גם כיו"ר "ארגון המושלים הדמוקרטים".
תקופתו הראשונה של מרקל כמושל הייתה מוצלחת למדי. הוא העביר שורת חוקים ליברליים בתחומי החינוך, שוויון זכויות ללהט"בים, חיסכון באנרגיה ושמירת איכות הסביבה והצליח להקטין מאוד את הגרעון התקציבי, שהורישה לו המושלת הדמוקרטית הקודמת מינר, בלי לפטר יותר מדי עובדי ציבור. בין השאר הוא עשה זאת על ידי השגת הסכמה להפחית משכרם של עובדים אלה, במקום לגרום לפיטורין המוניים בקרבם. כדוגמה אישית, מרקל הפחית משכרו שלו 20%. כתוצאה מצעדיו הפיסקליים, קיצוצים מחד, העלאת מיסים מאידך וצמצום משמעותי בגרעון, דלאוור אכן הצליחה לעבור בשלום פחות או יותר את המשבר הכלכלי שהחל בראשית תקופת כהונתו.
במירוץ 2012 לבחירת מושל המדינה גמלו לו הבוחרים על הצלחותיו בתקופת כהונתו הראשונה. הוא היה המועמד של המפלגה הדמוקרטית, בלא מתחרים, כך שלא היה צורך בקיום פריימריס, ובבחירות הכלליות ניצח את המועמד הרפובליקני ברוב מוחץ, 69% - 29%, גדול אף יותר מהרוב בו זכה בבחירות הקודמות.
מרקל נשוי לקרלה (לבית סמת'רס), אשר למדה איתו באותה כיתה בבית הספר התיכון, ויש להם שני ילדים.
יחזקאל קזז

ביוגרפיה

יחזקאל קזז נולד בבגדד, עיראק. הוא היה נינו של הרב משה שמאש, שכיהן בתחילת המאה ה-20 כ"חכם באשי", הרב הראשי ליהדות עיראק. בנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית בעירו, ובשנת 1948 אף נאסר בשל פעילותו זו. במבצע עזרא ונחמיה (אפריל 1950 - ינואר 1952) היה קזז אחד מאנשי הקשר שדאג לעלייתם של שאר היהודים, ולכן עלה לארץ רק בשלביו האחרונים של המבצע, ב-1951. 
עם עלייתו ארצה החל קזז בפעילותו הציבורית. הוא השתכן עם הוריו במעברת כפר עאנה, מצא עבודה זמנית בבית קברות באזור, ובמקביל החל לעבוד בתור פקיד בלשכת העבודה.
קזז היה מקורב למרדכי בן פורת, ובראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 מונה למזכיר מועצת אור יהודה. באמצע שנת 1965 פרש מרדכי בן פורת ממפא"י ועבר לרפ"י וקזז עבר איתו. בבחירות למועצת אור יהודה שנערכו בנובמבר 1965 נבחר קזז למועצה מטעם רפ"י והיה לסגן ראש מועצה בשכר, תחת הנהגתו של ראש המועצה מרדכי בן פורת. בעקבות ביקור שערך בגרמניה בשנת 1966 נכרתה ברית ערים תאומות בין אור יהודה לשרלוטנבורג. הברית כללה חילופי משלחות ספורט בין היישובים ותרומת מתקני ספורט לאור יהודה. זו הייתה ברית הערים התאומות הראשונה שנכרתה בין יישוב ישראלי לעיר בגרמניה. בשנת 1968 קזז כיהן כיו"ר אגודת בית הכנסת המרכזי לעולי בבל באור יהודה. 
במאי 1969 התפטר מרדכי בן פורת מראשות המועצה והעביר את התפקיד לידי קזז, אשר הגיע לבחירות בנובמבר 1969 כראש מועצה מכהן. בבחירות אלו קיבל המערך 5 מנדטים, גח"ל - 3 מנדטים, ומנדט אחד לכל אחת מהרשימות ל"ע, מפד"ל ו"נאמני הציבור" (רשימה של מפ"ם). התוצאות איפשרו לקזז להקים קואליציה בראשותו עם מפ"ם.
הבחירות ב-1974 נערכו פעמיים, לאחר שבבחירות שנערכו במועד הרגיל התגלו אי-סדרים שגרמו לפסילתן. בבחירות הראשונות קיבל המערך (בראשות קזז) 5 מנדטים, נאמני הציבור באור יהודה (בראשות מנשה יצחקי) 2 מנדטים, חרות ליברלים 2 מנדטים, והרשימות "למען אור יהודה" והמפד"ל - מנדט אחד. בבחירות החוזרות איבדה סיעת המערך מכוחה וקיבלה רק 3 מנדטים. היא איבדה מנדט אחד ל"נאמני הציבור" ומנדט אחד לרשימת אור יהודה שלנו של יצחק בוכובזה. בעקבות זאת לא הצליח קזז להרכיב קואליציה וראשות המועצה עברה לידי יצחקי.
בשנת 1968 נתגלה כי קזז חולה במחלת טרשת נפוצה. הוא נאבק במחלה זו במשך עשור, והחל משנת 1976 פרש מכל פעילות ציבורית. הוא נפטר בשנת 1979. על שמו נקרא רחוב באור יהודה.
האוס (סגנון מוזיקלי)

תחילתו של ההאוס

ההאוס נולד ברחבות הריקודים של ניו יורק, שיקגו ולונדון בשנות השמונים, בתקופה בה כלי הנגינה האלקטרוניים השתכללו (לדוגמה, המצאת ה-MIDI) ובארצות הברית נוצר ביקוש למוזיקת ריקודים חדשה. לאחר שהדיסקו נושל על ידי גל הרוק הכבד של תחילת שנות השמונים, החלו להתפתח סצנות שונות של מוזיקה אלקטרונית חדשה בערים שונות בארצות הברית. 
בעוד שבדטרויט ניכרה בעיקר השפעה של אלקטרו בסצנה של מה שנקרא לאחר מכן טכנו, בניו יורק ובשיקגו נוצרו סצנות של סינתפופ, אלקטרו-פאנק, איטלו דיסקו (הגרסה האלקטרונית והאירופית של הדיסקו), והתחילו ליצור בהשפעתם מוזיקה אלקטרונית פחות מתוכנתת ו"רובוטית" ויותר אנושית ועליזה.

ההאוס של שיקגו

השם "האוס" נטבע בשיקגו על שם מועדון ה-Warehouse בו לראשונה החל חלוץ הז'אנר, פרנקי נקלס (Frankie Knuckles), בשימוש בתמהיל בין סגנון הסינתפופ האירופי והדיסקו. לאחר זמן מה החלו נפוצים קטעים מוזיקליים שהושפעו מתמהיל זה והם למעשה קטעי ההאוס הראשונים. הקטע "Your Love" של פרנקי נקלס נחשב בעיני רבים ללהיט ההאוס הראשון (למרות שאחרים מחשיבים את "I Feel Love" של דונה סאמר בהפקת ג'ורג'ו מורודר ללהיט ההאוס הראשון). עד לאמצע שנות השמונים היה ההאוס למוזיקת הריקודים העיקרית של שיקגו ומועדוני האוס רבים נפתחו, כמו גם תחנות רדיו שהוקדשו להאוס.
ההאוס מורכב בדרך כלל מסינקופות דומות בעלי מלודיות שונות.
בין המפיקים והדי-ג'יים החשובים מהסצנה של שיקגו נמנים Ron Hardy, Marshal Jefferson, Larry Heard, Farley Jackmaster Funk ו-(Cajmere (Green Velvet.

ההאוס של ניו יורק (גאראז')

סצנת ההאוס של ניו יורק היא המשך ישיר של סצנת הדיסקו בה ולכן, לפחות לגבי התקופה בה התגבש הסגנון, אי אפשר להפריד לחלוטין בין דיסקו והאוס. המונח גאראז' מציין את מגוון הסגנונות שנוגנו ב-"Paradise Garage" - המועדון הניו יורקי האגדי בו התבסס הסגנון. ההאוס שהתגבש בסצנה זו הוא יותר אקוסטי ויותר קרוב לדיסקו ולמוזיקת נשמה, ומאוחר יותר הושפע גם ממוזיקה לטינית ובעיקר מהסמבה (למשל ביצירותיהם של Masters at Work, Kerry Chandler ועוד). 
בין המפיקים והדי-ג'יים החשובים באסכולה זו נמנים Joe Claussell, Tony Humphries, Cevin Fisher, François K, Todd Terry. 
הגאראז' היה הטריגר העיקרי להתפתחות ההאוס בבריטניה מסוף שנות ה-80 והפיכתה למעוז של האוס, שם זכה להצלחה הגדולה ביותר שלו. בבריטניה התפתחו סגנונות האוס רבים אך הסגנון הבריטי שהכי מזוהה כיום עם ההאוס בבריטניה הוא ה- 
2Step Garage (או UKG UK Garage), שעיקרו שימוש בסימפולי תופים מקוטעים ובמקצב מתוחכם. הסגנון התחיל כסגנון האוס וכיום עיקר ההתפתחות שלו היא לכיוון ראפ והיפ-הופ.
אימאם ביילדי

אימאם ביילדי (בטורקית: İmambayıldı; מילולית: האימאם התעלף) הוא מאכל חצילים ממולאים אופייני למטבח הטורקי. החצילים נחתכים לאורכם וממולאים בתערובת של ירקות ותבלינים שטוגנו יחדיו, ונאפים בתנור.
כפרה (סרט)

העלילה

בריאוני טאליס (סרשה רונן) בת ה-13 היא ילדה בעלת דמיון מפותח. בריאוני מאשימה את רובי טרנר (ג'יימס מקאבוי), בנו של שרת הבית ומאהבה של אחותה ססליה (קירה נייטלי) באונס של נערה, פשע אותו לא ביצע.
האשמה זו מרחיקה את רובי מביתם ומאחותה ססליה ומשנה באופן דרמטי את כל מהלך חייה של המשפחה.
אגודת לימודי אמריקה הלטינית

אגודת לימודי אמריקה הלטינית (באנגלית: Latin American Studies Association, מוכרת גם בראשי התיבות LASA) היא האגודה המקצועית הגדולה ביותר של חוקרי אמריקה הלטינית ומכוני מחקר העוסקים בחבל ארץ זה.
מטרתה המוצהרת של האגודה היא:"לטפח דיון אינטלקטואלי אודות, מחקר והוראה של אמריקה הלטינית, הקריביים ואנשיהם ברחבי האמריקות, לקדם את תחומי ההתעניינות של חברי האגודה המגוונים, ולעודד מעורבות אזרחית באמצעות בניית רשתות ודיון ציבורי".‏
האגודה הוקמה ב-7 במאי 1966 מתוך שיתוף פעולה של "הועדה המשותפת ללימודי אמריקה הלטינית" (Joint Committee on Latin American Studies) של "המועצה האמריקאית של אגודות מלומדות" (American council of Learned societies) ושל המועצה למחקר במדעי החברה (Social Siences Research Council) ושל "הקרן ההיספאנית" (Hispanic Foundation) של ספריית הקונגרס של ארצות הברית. האגודה החליפה את "האגודה ללימודי אמריקה הלטינית" (The Association for Latin American Studies), התארגנות מוקדמת יותר שהוקמה ב-1959 ואשר כשלה מלעמוד ביעדיה.
באגודה חברים כ-5,000 איש ומוסדות מדיסציפלינות שונות. מרבית חברי האגודה הם מארצות הברית של אמריקה, וכ-25% מחוצה לה. במסגרת האגודה פועלים החברים גם במחלקות (sections) שונות של תחומי עניין ממוקדים יותר. 28 המחלקות השונות מחולקות לפי מדינות, אזורים ותחומי עניין כגון "גזע ואתניות", "כלכלה ופוליטיקה" או "לימודי קולנוע".
האגודה מקיימת כנס בינלאומי רב משתתפים אחת ל-18 חודשים ובו כ-900 מושבים. האגודה מוציאה לאור את כתב העת Latin American Research Review, מכתבי העת המובילים בתחום לימודי אמריקה הלטינית ומעניקה פרסים שונים על הישגים אקדמאיים.
יחי הקיסר!

תקציר העלילה

אדי מניקס (ג'וש ברולין) הוא מנהל הפקה נמרץ, עסוק ורב-עוצמה ב"אולפני קפיטול" בהוליווד. הוא מטפל בפתרון שלל בעיות המתעוררות בעת הפקתם של סרטים, ובפרט הוא מסייע להפקת הסרט "יחי הקיסר!", המתרחש ברומא העתיקה, ומציג את עלייתו של ישו מבעד לעיניו של מפקד רומאי, שאותו מגלם השחקן המפורסם ביירד ויטלוק (ג'ורג' קלוני). לקראת סיום צילומי הסרט נעלם ויטלוק, וכעבור זמן קצר מגיעה אל מניקס דרישה לשלם כופר נפש בסך 100 אלף דולר כדי לשחררו.
הובי דויל (אלדן ארנרייך) הוא כוכב מערבונים, שאותו משבץ מניקס בתפקיד דרמטי גדול מכפי מידתו, לפי דרישתו של בעל האולפנים, סקנק, היושב בניו יורק. בעת שיחה עם דויל מגלה לו מניקס שבמזוודתו יש כופר נפש בסך 100 אלף דולר. בערב דויל יוצא לסרט וארוחה עם קרלוטה ולדז (ורוניקה אוסוריו), הכוכבת הלטינית של הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול". הם עושים זאת בהוראת מניקס, כחלק משינוי תדמיתו של דויל. במהלך הארוחה רואה דויל את מזוודת הכסף, ומבין שהמחזיק בה הוא שלקח את כספי הכופר. דויל עוקב אחריו ומגיע לדירת פאר מבודדת בחוף מליבו, שם הוא פוגש את ויטלוק השוהה בדירה לבדו. חוטפיו של ויטלוק הם חבורת תסריטאים קומוניסטים, שיצאו ללוות את חברם ברט גרני (צ'נינג טייטום), כוכב הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול", בדרכו לצוללת סובייטית שתיקח אותו לברית המועצות. הם נותנים לו את מזוודת הכופר, כתרומתם למהפכה, אך זו נופלת מידיו לים ונעלמת. בינתיים לקח דויל את ויטלוק והחזירו להוליווד.
ויטלוק משתף את מניקס ברעיונות הקומוניסטיים ששמע מחוטפיו, ובהם הרברט מרקוזה (בגילומו של ג'ון בלוטל). מניקס מתמלא זעם, סוטר לוויטלוק ושולח אותו לאתר הצילומים, להשלמת חלקו בצילומי הסרט.
במהלך הסרט עובר מניקס בין אולפנים שונים, שבכל אחד מהם מצולם סרט אחר, וכך משולבים בסרט צילומים של שלל סצנות מתוך סרטים בסגנון הסרטים ההוליוודיים של תחילת שנות ה-50: מערבון, סרט מוזיקלי, דרמה רומנטית, סרט שבמרכזו שחייה צורנית וכמובן אפוס היסטורי (הסרט "יחי הקיסר!" עצמו).
תוך כדי כל הפעילות הזו, מניקס עוסק בהשתקתן של שתי רכילאיות תאומות, ת'ורה ות'סלי טאקר (שתיהן בגילומה של טילדה סווינטון), המאיימות לפרסם מידע שאינו לרוחו. הוא מקבל מחברת "לוקהיד" הצעה לעבור לעבוד אצלה, בתנאים נוחים מאשר אלה של משרתו הנוכחית, אך מחליט לדחות את ההצעה ולהמשיך בעבודתו ב"אולפני קפיטול".

מוזיקה

קרטר בורוול כתב שירים מקוריים לסרט, ביחד עם הנרי קריגר ווילי ריאלה.

הפקה

הסרט נחשף לראשונה בשנת 2004, ואז העלילה אמורה הייתה להתרחש בשנות ה-20, עם צוות שחקנים המעלים הצגת תיאטרון המתרחשת ברומא העתיקה. האחים כהן גנזו את הרעיון עד לשלהי שנת 2013, אז הצהירו שהם עוסקים בפיתוח הסרט. שלב הצילומים החל בנובמבר 2014 בלוס אנג'לס, קליפורניה. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בלוס אנג'לס, ב-1 בפברואר 2016. הקרנת הסרט ברחבי ארצות הברית החלה ב-5 בפברואר 2016, והוא פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66, ב-11 בפברואר 2016.

הפצה

הקדימון לסרט פורסם ב-9 באוקטובר 2015. הסרט הופץ ב-9 בפברואר 2016 בארצות הברית, וב-18 בפברואר 2016 בישראל. ב-5 בפברואר 2016 הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ועדת דורנר

רקע: קליטת ניצולי השואה והסכם השילומים

סמוך להקמתה של מדינת ישראל נקלטו בה כחצי מיליון עולים ניצולי השואה, יותר מכל ארץ אחרת.
ב-1952 נחתם הסכם השילומים בין ישראל לגרמניה המערבית, ובמסגרתו העבירה גרמניה לישראל, בין השנים 1953 ל-1965, סכום של כ-3 מיליארד מרק מערב גרמני כפיצוי על הסבל והנזק החומרי אשר נגרם ליהודים בתקופת השואה. גרמניה המזרחית סרבה להיות צד בהסכם ולא שילמה פיצויים לישראל או לניצולי השואה. 
המגעים והחתימה על ההסכם עוררו סערה ציבורית בישראל שהגיע לידי קריאה למרד על ידי מנחם בגין והסתערות על הכנסת. 
הסכם השילומים לא נועד למתן פיצוי אישי לנפגעי השואה אלא בהעברת כספים וסחורה למדינת ישראל. 
במסגרת הסכם השילומים ויתרה ישראל על זכותם של ניצולי שואה אזרחי ישראל ביום 1.10.1953 לתבוע את גרמניה בגין נזקי בריאות, ועל מנת לפצותם נקבע הסדר פיצויים ישראלים מתקציב המדינה - חוק נכי רדיפות הנאצים, תשי"ז-1957. כמו כן, ב-1954 נחקק חוק נכי המלחמה בנאצים, תשי"ד-1954.

הקמת הוועדה ופעולתה

הוועדה הוקמה על רקע דוח מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס מאוגוסט 2007 שמצא ליקויים רבים בטיפול בניצולי השואה וכי רבים מהם אינם זכאים לתגמולים מהמדינה. הוא הצביע על כך שהעדר הגדרה אחידה למושג "ניצול שואה" מנע מתן טיפול וסיוע לחלקם.    
הוועדה פעלה במהירות יחסית לוועדות חקירה ממלכתיות אחרות, בין השאר כדי שהמלצותיה ייושמו בהקדם האפשרי כדי לסייע לניצולי השואה שעדיין בחיים, ופרסמה את המלצותיה כששה חדשים לאחר הקמתה.

המלצות הוועדה

הוועדה המליצה להגדיל את הקיצבה של הניצולים המקבלים אותה  ממדינת ישראל כך שתעמוד על 75% מהקצבה המשולמת לאלה המקבלים אותה ישירות מממשלת גרמניה, וכי יש לעשות זאת רטרואקטיווית החל מ-1 בינואר 2008. להערכת הוועדה מדובר בכ-43 אלף ניצולי השואה. 
הוועדה מתחה ביקורת חריפה על עבודת הלשכה לשיקום נכים של משרד האוצר, שתפקידה לטפל  בתביעות ניצולי השואה. על פי הוועדה הלשכה מכבידה על הניצולים ללא צורך וצורת קביעת  הפיצויים היא  "אקראי ואף שרירותי".

יישום ההמלצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רסלמניה 32

רקע

רסלמניה נחשב לאירוע הדגל של ה-WWE. ב-13 באוקטובר 2015, חבילות טיולים לאירוע החלו להימכר; כרטיסים הוצעו למכירה ב-6 בנובמבר 2015, כשמחירו של כרטיס בודד נע בין 18 דולר ל-2,360 דולר. רסלמניה 32 היה הרסלמניה השלישית שנערך במדינת טקסס, שאירחה בעבר את רסלמניה 17, ורסלמניה 25.
ברסלמניה 32 הגיעו מספר שיא של צופים של 101,763 שיא של כל הזמנים במופעי רסלמניה ושבר את השיא הקודם שעמד על 93,000 אלף צופים ברסלמניה 3. יש אנשים הטוענים שה-WWE שיקרו לגבי מספר הצופים ומספר הצופים האמיתי שהגיע לאירוע הוא עומד על 78,000.]