google/wiki40b huggingface dataset:
ברגוזאר קורל

ביוגרפיה

קורל נולדה באינסטבול וגדלה בעיירה אולוס (Ulus) באזור בשיקטאש. היא למדה בקונסרבטוריון ובמחלקה לתיאטרון באוניברסיטת מימאר סינאן (מוסד ידוע לאומנויות בטורקיה, שקרוי על שם הארכיטקט של הסולטאן סולימאן המפואר). את הופעת הבכורה שלה כשחקנית עשתה בסדרה "עמק הזאבים: עיראק". הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1998. בשנים 2011 - 2012 היא שיחקה כתפקיד אורח בסדרה "הסולטן". בשנת 2009 נישאה לשחקן הטורקי הליט הרגנץ' (השחקן המגלם את הסולטן סולימאן המפואר בסדרה "הסולטאן"). לאחר שנה, בפברואר 2010, נולד בנם המשותף, עלי. היא שיחקה גם בהופעה חד פעמית בסדרה "הסולטאן" לצד בעלה. הסדרה שפירסמה ושידכה בין שניהם, "אלף לילה ולילה", פופולרית בייחוד בעולם הערבי.
ברגוזאר כיכבה גם כדוגמנית בפרסומות שונות בטורקיה, כמו פרסומת לחברת "פאנטן". 
אביה של ברגוזאר קורל היה השחקן והבמאי טאנז'ו קורל, שהלך לעולמו מסרטן בשנת 2005 והוא כמעט בן 61. הוא למד בתיכון בגאלאטאסראי, ולאחר מכן באוניברסיטת גרנובל בצרפת. הוא החל לשחק בגיל 22, בסרט הטורקי "אשקייה" (בנדיט), ומאז לא חדל לשחק בסרטים טורקיים, בשנות השישים והשבעים בעיקר. בשנות התשעים החל לביים סרטים. הוא היה נשוי לשחקנית-דוגמנית חולייה דארג'אן ולהם היו שתי בנות: ברגוזאר וזיינפ.
חולייה דרג'אן, אשתו, נולדה בשנת 1951 והיא עודנה שחקנית טורקייה. היא הייתה במקור דוגמנית, שבגיל 16 התחרתה על הופעה בשער המגזין הטורקי "סס". היא הפכה גם לשחקנית, ושיחקה בסרטים בעיקר בשנות השישים והשבעים, בהם סרטים שהופיע בהם גם בעלה (היא הכירה אותו על הסט של אחד הסרטים). בשנות האלפיים שיחקה ועודנה משחקת בטלנובלות טורקיות. היא צעירה מבעלה בשבע שנים, ויש להם שתי בנות: זיינפ, ילידת 1977, וברגוזאר, ילידת 1982.
נתן וולפוביץ'

ביוגרפיה

נולד לטובה וליעקב וולפוביץ' בוורשה שבפולין בשנת 1907. בתחילה החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה בעירו, אולם לאחר שסבל מהתנכלויות אנטישמיות עזב את בית הספר ופנה ללמודי תיאטרון בבית הספר לדרמה בוורשה. הוא החל להופיע במקומות שונים בוורשה ובפולין כולה והיה מזכיר איגוד השחקנים היהודים בוורשה. במלחמת העולם השנייה נלקח על ידי הרוסים למחנה עבודה בברית המועצות. לאחר המלחמה שב לפולין. בשנת 1950 עלה לישראל והחל להופיע בתיאטרון בעיקר ביידיש.
בשנות החמישים המוקדמות היה קיים בארץ איסור על העלאת מחזות וקיום אירועים ביידיש, למרות האיסור פעל באופן מחתרתי תיאטרון יידי על שם המחזאי אברהם גולדפאדן, וולפוביץ' שימש כשחקן הראשי, משנתגלה התיאטרון על ידי שוטר הוציא בית המשפט צו שאוסר על פעילות התיאטרון, לאחר שוולפוביץ' הפר את הצו והופיע במחזה "הרשל'ה אוסטרופולר", הוא הועמד לדין, ונגזרו עליו קנס של 20 לירות, לאחר אותו משפט פרסם וולפוביץ' רשימה סאטירית בה הוא לועג לאיסור ועל המשפט שעבר.
בשנות השישים והשבעים שיחק וולפוביץ' במחזות רבים, בהם בתיאטרון הבימה, וכן בכמה סרטי קולנוע ישראלים, בהם "תעלת בלאומילך" בבימויו של אפרים קישון, ו"פנטסיה על נושא רומנטי", שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'.
נתן וולפוביץ' נפטר בקיבוץ חולדה ונטמן בבית העלמין של הקיבוץ לצד רעייתו מרים (לבית באנקר).
טימו סונינן

קריירת מרוצים

סוסינן ערך את הופעת הבכורה באליפות העולם בראלי בעונת 2014 כשהשתתף בראלי פינלנד. הוא סיים כמנצח בקטגוריית ה-WRC3 ודורג במקום ה-17 בדירוג הכללי. בעונת 2015 לקח חלק בשלושה מרוצים בקטגוריה, והשיג ניצחון נוסף בראלי סרדיניה. בנוסף, התחרה בחמישה מרוצים בקטגוריית ה-WRC2, וניצח את ראלי ווילס, מרוץ סיום העונה. בעונת 2016 השיג שלושה ניצחונות ושני פודיומים, ודורג במקום השלישי בקטגוריה. לקראת עונת 2017 עבר להתחרות בקבוצת אם-ספורט. הוא ניצח את ראלי ספרד, הגיע שלוש פעמים למקום השני ובסיומה דורג שוב במקום השלישי.
בעונת 2018 עבר להתחרות בקטגורייה הבכירה.
מתי ואיך הומצא העם היהודי?

תוכנו של הספר

הספר מתמודד עם מסורת ההיסטוריוגרפיה הפרוטו-לאומית והלאומית שהעלתה על נס את קיומו של עם יהודי מאז יציאת מצרים. מתוך דיון תאורטי בסוגיית הלאומיות ובהשראתם של בנדיקט אנדרסון וארנסט גלנר מבקש זנד לפרק את הנרטיב הציוני שהמציא, לדבריו, את העם היהודי כדי לייצר לאום חדש. על פי זנד, המצאת העם היהודי התבססה על התנ"ך כספר היסטורי ועל המיתוס הנוצרי של הגליית היהודים עם המרד הגדול, וכך נוצרה היסטוריה לאומית ארוכת טווח שלא הייתה ולא נבראה. 
זנד מאמץ את ההשערה לפיה היהודים כלל לא גלו מארץ ישראל, והערבים ששכנו בארץ ישראל במהלך הדורות הם במידה רבה צאצאיהם. זנד סובר כי היהדות הייתה הדת המונותאיסטית הראשונה שפתחה במסע המרת דת המוני, ומוצאם של היהודים רבגוני ועשיר הרבה יותר ממה שמקובל לחשוב. לטענתו, יהודי אשכנז הם בעיקר גרים שמוצאם בממלכת כוזר, מקורם של יהודי תימן בממלכת חמיר, ואף יהודי צפון אפריקה וספרד הם ברובם גרים. לפיכך היהודים הם ציוויליזציית דת ייחודית, אך הם אינם עם זר ונודד כפי שהאנטישמיים וחלק מן הציונים ראו אותם. בסיכומו של הספר דן זנד בפוליטיקת הזהויות האתניסיסטית במדינת ישראל ומביע את חרדתו מעתידה של פוליטיקה זו.

תגובות וביקורות

התזה של זנד עוררה דיון ציבורי נרחב בישראל ובעולם. 
במרץ 2009 קיבל הספר את פרס העיתונאים הצרפתים "היום" לשנת 2009.
ההיסטוריון ישראל ברטל הסתייג מביקורתו של זנד על ההיסטוריוגרפיה הציונית, וטען כי זנד חוזר על דברים מקובלים בהיסטוריוגרפיה - לפיהם ההתגיירות הייתה תופעה רבת השפעה בתולדות היהודים בעת העתיקה ובראשית ימי הביניים, וישנה אפשרות כי מוצאם של מיליוני היהודים דוברי לשון היידיש הוא מהכוזרים - וכי עובדות אלו לא הושתקו בשיח ההיסטוריוגרפי הציוני, אלא שקיים פער בינו לבין השיח הפוליטי על זיכרון העבר. 
המזרחן שאול ברטל ביקר את הספר בטענה כי ספרו של זנד הוא שחזור של רעיונות בהם השתמשו גורמים ערביים פלסטיניים ולא פלסטיניים שביקשו לשלול את הזכות ההיסטורית שבשמה התיימרה הציונות להקים מדינה יהודית, וכי הספר עשוי לשמש גורמים ערביים לעשות דה-לגיטימציה לישראל.
לדעת מבקרים אחרים, זנד לוקח אירועיים נקודתיים ומינוריים בהיקפם בהיסטוריה היהודית ובונה מהם תאוריה מפוקפקת במהימנותה, על מנת לבסס את השקפתו הפוליטית האנטי-ציונית ביסודה.
ההיסטוריון שאול שטמפפר טוען שלסיפור ההתגיירות של הכוזרים, התופס מקום מרכזי בספרו של זנד, אין בסיס.
איגור סמשוב

קריירת המועדונים

לסמשוב היו בילדותו תנאים טובים רבים להצלחה. הוא נולד במוסקבה, עיר הבירה הגדולה של רוסיה, ומאמנו האישי היה אביו, בוגר אקדמיית הכדורגל של המועדון הרוסי הבכיר צסק"א מוסקבה. סמשוב שיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של צסק"א מוסקבה. ב-1996 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה, ובעקבות כך עזב אותה והצטרף לטורפדו מוסקבה בשנת 1998. בתחילת דרכו, קבוצתו החדשה התנהגה כלפיו בחוסר אמון. בשנותיו הראשונות בה הוא הפגין גישה לא נכונה למשחק וחוסר רצינות במשחקו. המקרה המפורסם ביותר מצעירותו הוא השעייתו מחמישה משחקים, לאחר תקרית עם שופט. בשנת 2001 סמשוב החל לגלות שיפור רב: הוא מיעט לשחק ברשלנות שאפיינה אותו קודם לכן, וגברה תשוקתו למשחק.
סמשוב התגלה כשחקן קישור כשרוני מאוד, עם טכניקה טובה ויכולת מאמץ גופני גבוהה. הוא הצטיין במדי טורפדו מוסקבה והפך לשחקן מפתח שלה, ובהמשך לשחקן המוביל שלה. הוא הבקיע 54 שערים במדי הקבוצה ב-216 משחקים, ביניהם 12 שערים בעונתו האחרונה בה. הוא זכה ארבע פעמים בתואר "שחקן השנה של טורפדו מוסקבה", בשנים 2001, 2002, 2003 ו-2005.
בסיומה של עונת 2005 עבר סמשוב לדינמו מוסקבה תמורת 6 מיליון אירו. בקבוצה זו המשיך סמשוב להצטיין, וכבש 18 שערים לזכותה בשלוש עונות, כאשר הוא תורם גם להנהגת המשחק. בתקופתו בדינמו הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הקשרים בליגת העל הרוסית; ב-2005 ו-2008 הוא נבחר במקום השני ברשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית וב-2007 ו-2009 נבחר במקום השלישי בתואר זה. בעונתו האחרונה בדינמו, 2008, הוא כבש שישה שערים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל למוקדמות ליגת האלופות.
לפני עונת 2009 עזב סמשוב את דינמו ועבר לזניט סנקט פטרבורג, מהקבוצות הבכירות בליגה הרוסית. לאחר שסיים עם זניט במקום השלישי בליגה, הוא חזר לדינמו מוסקבה בעונה הבאה. נכון לדצמבר 2009, סמשוב מדורג חמישי בדירוג ההופעות בליגת העל הרוסית בכל הזמנים (337).

נבחרת רוסיה

סמשוב משחק בנבחרת הלאומית של רוסיה מאז שנת 2002. כבר בתחילת דרכו בנבחרת הוא זומן לשחק במונדיאל 2002, אך לא שיחק בעמדתו הטבעית באותו הזמן בקישור השמאלי, ועל כן התקשה לתרום לנבחרתו שאיכזבה בטורניר והודחה כבר בשלב הבתים. גם המשך הקריירה הבינלאומית שלו לא היה מוצלח: הוא לקח חלק עם נבחרת רוסיה ביורו 2004, אך הטורניר היה מאכזב מבחינתו שוב. רוסיה הודחה כבר בסיבוב הראשון, וסמשוב שיחק במשחק האחרון שלו בלבד.
סמשוב זומן על ידי המאמן ההולנדי, חוס הידינק, לסגל נבחרת רוסיה ליורו 2008. בטורניר היורו הוא פתח בהרכב בכל משחקי נבחרתו, והיה שותף לטורניר המוצלח שלה, שבו היא העפילה לחצי הגמר לראשונה בתולדותיה. לאורך טורניר המוקדמות והטורניר עצמו הוא היה שחקן מפתח בנבחרת של הידינק.
גנרל חיל התותחנים (גרמניה)

גנרל חיל התותחנים (בגרמנית: General der artillerie) היא דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר). כיום הדרגה ניתנת לקצינים בדרגת של OF-6, והם אחראים בפרט בעניינים של אימון וציוד כוחות הארטילריה של הבונדסוור.

דרגות מקבילות

קצינים בדרגה מקבילה בחיל הפרשים נקראו גנרל חיל הפרשים ואלו בחיל הרגלים היו גנרל חיל הרגלים. בשנת 1935 הוורמאכט הוסיף את הדרגות של גנרל חיל השריון, גנרל הכוחות ההרריים, גנרל חיל הצנחנים, גנרל חיל הקשר. בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה גנרל חיל טייסי הקרב. הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.

הדרגה בבונדסוור

בבונדסוור קיים תואר של גנרל חיל התותחנים, האחראי על אימון וציוד כוחות הארטילריה, ונושא בדרך כלל דרגת בריגדיר גנרל. מכיוון שזהו רק תואר ולא דרגה, לפעמים יכול לשאת אותה גם קצין בדרגת אוברסט.
אופיר פרחי

קריירה

פרחי גדל בקבוצת הנוער של מכבי ראשון לציון, וב-2004 הועלה לקבוצת הבוגרים. בעונת 2004/2005 הגיע עם קבוצתו עד לשלב חצי גמר גביע המדינה, במדיה קלע בממוצע 2.2 נקודות למשחק, עם 58 אחוזים מקו העונשין. 
פרחי, שיחק בנבחרת האולימפית ושחקן נבחרת הנוער בשנת 2004. שחקן נבחרת העתודה בשנים 2005–2006. כבר בעונתו השנייה בבוגרים קיבל אצל גיא גודס לא מעט הזדמנויות ולא פעם גם הצדיק אותן, בעיקר בכל הקשור למשחק הגנה וזריקת שלשות.
בעונת 2006/2007 שיחק בליגה הלאומית במדי הפועל יקנעם/מגידו עם ממוצע של 10.7 נקודות, 3.4 אס' למשחק
פרחי חזר לראשון לציון לפני עונת 2007/2008, בה שיחק שנתיים עם ממוצע של 3.2 נקודות בראשונה ו-2.8 בשנייה.
לקראת עונת 2009/2010, חתם פרחי במכבי אשדוד מהלאומית, במטרה להוביל אותה לליגת העל. שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת מכבי באר יעקב.
ב-31 ביולי 2011 חתם פרחי בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל, איתה זכה באליפות היורוהולד. ובתאריך 10 ביולי 2012, חתם בקבוצת הפועל חולון. ובחודש דצמבר עבר לאליצור יבנה. בתחילת עונת 2013/14 חתם באגודת ספורט רמת השרון. בספטמבר 2014 עבר למכבי רחובות.
בתחילת עונת 2018/2019 חתם בקבוצת מכבי שדרות מליגה ארצית דרום.
אטסוטו אוצ'ידה

קריירת מועדונים

אוצ'ידה ערך את הופעת הבכורה במדי קאשימה אנטלרס בתחילת מאי 2006, כשעלה בהרכב במשחק במסגרת ליגת העל היפנית בכדורגל בגיל 17, ולאחר כשלושה שבועות כבש את שער הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול ונטפורט קופו. בשלוש עונותיו הראשונות במועדון, סייע אודיצ'ה לקבוצה לזכות בשלוש אליפויות רצופות, ואף נבחר בעונות 2007/2008 ו-2008/2009 לנבחרת העונה בליגה.
ביולי 2010 חתם אוצ'ידה על חוזה לשלוש שנים בקבוצת שאלקה 04 המשחקת בבונדסליגה בגרמניה. כבר בעונת הבכורה שלו בגרמניה עזר אודיצ'ה לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני ובסופר קאפ הגרמני. ב-13 באפריל 2011 הפך אוצ'ידה לשחקן היפני הראשון שהגיע לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע והושבת לתקופה ארוכה.
בקיץ 2017 עזב אוצ'ידה את שאלקה לאחר שבע עונות, וחתם באוניון ברלין מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת, אליה עבר בהעברה חופשית. אוצ'ידה ערך שתי הופעות בלבד באוניון ברלין, וכבר בינואר 2018  חזר לקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית.

הנבחרת הלאומית

אוצ'ידה שיחק במדי נבחרות יפן הצעירות השונות, ואף לקח חלק במדים היפניים במסגרת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקנדה בשנת 2007. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת בשנת 2006, אך לא שותף בפועל במשחקיה. ב-26 בינואר 2008, בהופעת הבכורה המחודשת של טקשי אוקדה כמאמן הנבחרת במשחק אימון ביתי מול צ'ילה, קיבל אוצ'ידה הזדמנות ועלה לראשונה לשחק במדים הלאומיים.
הוא לקח חלק במשלחת היפנית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואף היה חבר הנבחרת שזכתה בגביע אסיה בכדורגל 2011.
אוינומאוס

אוינומאוס (יוונית: Οἱνόμαος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מלך אולימפיה, בנו של ארס ואביה של היפודאמיה.

דמותו

היפודאמיה היפה זכתה למחזרים רבים, אך אביה, שלא רצה להשיא אותה (בגלל נבואה אותה קיבל, שחתנו יהרוג אותו), העמיד תנאי: רק מי שינצח אותו במירוץ מרכבות יזכה בידה ואילו המפסיד במירוץ צפוי למוות. ברשותו של אוינומאוס היה צמד סוסים משובחים שקיבל מאביו, האל ארס, לכן מחזרים רבים מצאו את מותם כשאוינומאוס נותר בלתי מנוצח.
פלופס שרצה בהיפודאמיה וקיבל בעצמו צמד סוסים משובחים מפוסידון, פנה בהסתר לרכב של אוינומאוס, מירטילוס והבטיח לו את מחצית המלכות שיירש לאחר מות אוינומאוס, אם יזכה בידה של היפודאמיה. לפי גרסה אחרת פלופס אף הבטיח לו גם את הלילה הראשון עם היפודאמיה. בגרסה נוספת היפודאמיה היא זו שהתאהבה בפלופס וסידרה את שיחוד מירטילוס. מירטילוס הוציא או שחרר יתדות ברכב של אוינומאוס וכך זכה פלופס בתחרות ובהיפודאמיה. לפי גרסה אחת אוינומאוס נהרג כשנפל מהמרכבה המתפרקת ולפי גרסה אחרת זעם על הרכב שלו והרג אותו.
מנהג המשחקים האולימפיים התחיל באולימפיה לזכרו של אוינומאוס ועל פי גרסה אחרת, לזכר ניצחונו של פלופס.
המטבח

בפוליטיקה הישראלית, המטבח או המטבחון הוא כינוי לחבורה מצומצמת של אישים בכירים או יועצים לא-פורמליים הפועלת בצדו של הקבינט ומסייעת לו בגיבוש הערכות ביטחוניות ומדיניות לקראת דיון והכרעה במסגרות ממוסדות.
מקורה של מטונימיה זו הוא גם בקונוטציה של "בישול" הנלווית לפעילות המטבח, וגם במנהגה של גולדה מאיר, בתקופת כהונתה בראשות הממשלה החל ב-1969, לזמן התייעצויות שכאלה בביתה במוצאי שבת, לקראת ישיבת הממשלה ביום שלמחרת. היות שנודע כי היא נוהגת לכבד את הבאים בעוגה שאפתה, "התבקש" הדימוי של דיון סביב השולחן במטבחה. "המטבח של גולדה" כלל בדרך כלל את משה דיין, יגאל אלון, ישראל גלילי ויעקב שמשון שפירא, ואליהם הצטרפו בכירים אחדים לפי הצורך.
משתתפי המטבח מעלים אותו על נס, כמערכת לשיקול מוקדם. מתנגדיו טוענים שיש בו כדי לרוקן מתוכן את המוסדות המוסמכים ולשבש את סדרי עבודתם.
בממשלת ישראל ה-18 שבראשות מנחם בגין פעל המטבח במתכונת של 7 שרים, והם: ראש הממשלה בגין, שר הביטחון עזר ויצמן, שר האוצר וסגן ראש הממשלה שמחה ארליך, שר החוץ משה דיין, שר החקלאות אריאל שרון, שר התעשייה, המסחר והתיירות יגאל הורביץ ושר הפנים יוסף בורג. הרכב המטבח השתנה בשנת 1979, אז התפטר עזר ויצמן מכהונת שר הביטחון וראש הממשלה בגין מילא גם את תפקיד שר הביטחון, וכן צורף אליו יצחק שמיר, שהחליף את משה דיין כשר החוץ.
בממשלה ה-27 בראשותו של בנימין נתניהו היה קיים הפורום שנקרא המטבחון, אשר כלל שלושה אישים בכירים: ראש הממשלה נתניהו, שר החוץ דוד לוי ושר הביטחון יצחק מרדכי. קיומו בוטל ביולי 1997 לאחר שהועלתה מועמדותו של אריאל שרון לתפקיד שר האוצר, והוא תבע להצטרף למטבחון לאחר קבלת התפקיד, דרישה שבעטיה החליט דוד לוי לפרוש מן המטבחון. לאחר שפרש דוד לוי מן הממשלה, חודשה פעילות המטבחון בינואר 1998, והרכבו החדש היה: בנימין נתניהו, יצחק מרדכי, אריאל שרון ושר התעשייה נתן שרנסקי (ולפרקים גם יצחק לוי). בינואר 1999, בעקבות חילופי השרים במשרד הביטחון, הודיע נתניהו על ביטול המטבחון ועל החלפתו בצוות שיכלול אותו ואת השרים שרון ושר הביטחון משה ארנס יחד עם היועץ לביטחון לאומי.
בממשלה ה-32, ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו, התקיים פורום מצומצם של שרי ממשלה. תחילה כונה הפורום השביעייה, והוא כלל את ראש הממשלה נתניהו ואת השרים אהוד ברק, אביגדור ליברמן, משה יעלון, דן מרידור, בני בגין ואלי ישי. עם צירופו של השר יובל שטייניץ לפורום השרים שונה השם ל-השמינייה. באוגוסט 2012 הצטרף לפורום המצומצם השר אבי דיכטר, ובהתאמה שונה שמו לפורום התשיעייה. עם התפטרותו של השר ליברמן שב הפורום למנות שמונה חברים. "המטבחון המצומצם" כלל בממשלה ה-32 את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק ושר החוץ אביגדור ליברמן.
What You're Doing

מוזיקה

השיר מתחיל, באופן יוצא דופן מבחינת הלהקה, עם הקדמה של תופים. הוא ממשיך בחלק של גיטרה שמתנגן כמו באוסטינטו, ומתמשך אחרי כל בית. האטמוספירה של השיר היא בצורת סינקופות כבדות ומזכירה אווירה ג'אזית. ההשפעה מבאדי הולי מורגשת בשיר.
השיר הוא נטול פזמון, לכן הבתים הופכים לפוקוס המלודיה שלו. בחציו הראשון של הבית, צורת האוסטינטו ממשיכה להתנגן והמילה הראשונה של כל שורה מפוסקת על ידי קולות הרקע. חציו השני של הבית יוצר הרמוניה, וצורת האוסטינטו מתחילה לפני שהשורה האחרונה מסתיימת. החפיפה של צורת האוסטינטו תורמת לבלבולו של השיר במקצת. כל בית מסתיים עם חזרתה של הפסקה:
"Look, what you're doing
I'm feeling blue and lonely
Would it be too much to ask of you
What you're doing to me".
נטע פלוטניק

נטע פלוטניק (נולדה ב-20 ביולי 1983) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע. זוכת פרס הבמה לילדים ולנוער לשחקנית השנה על תפקידה הראשי בהצגה "מהדקים".

ביוגרפיה

פלוטניק נולדה בבית החולים סורוקה בבאר שבע. בשנת 1985 היא עברה עם משפחתה להתגורר בנתניה ובשנת 1994 עברה להתגורר במושב אביחיל. בגיל 21 עברה להתגורר בת"א. אביה משה (מישק'ה) הוא איש קבע בדימוס. אימה, ד"ר טובה שטדלר, הייתה רופאה גינקולוגית.
בשנת 2002, התגייסה לצבא ושירתה בתיאטרון צה"ל ובשנת 2005 החלה את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב, אותם סיימה בהצטיינות.
נטע היא השלישית מבין 4 אחים.

טלוויזיה

הופעתה הראשונה בסדרות טלוויזיה היה בשנת 2008, אז השתתפה במשך שתי עונות בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" של הבמאי ציון רובין בערוץ 10.
בין השנים 2009–2010 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "דני הוליווד" בתפקיד מיכאלה "מייקל" בן-יעקב, שהופקה על ידי טדי הפקות עבור Yes.
בשנת 2011, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים" בה גילמה את דמותה של מגי בעונה הראשונה, ששודרה בערוץ לוגי ואף השתתפה בסדרה "TELאביביות" של הבמאית דנה בלנקשטיין בערוץ 10.
בשנת 2018 גילמה את דמותה של תתי – אלמנת צה"ל טרייה, בסדרת הטלוויזיה "מונא", פרי יצירתה של מירה עווד המשודרת בערוץ הציבורי כאן 11.

קולנוע

בשנת 2010 שיחקה פלוטניק בסרטה של הבמאית מיכל בת אדם "מאיה".

תיאטרון

בתיאטרון, החלה פלוטניק את דרכה ב – 2008 עם תפקיד הלנה בהפקת תיאטרון תמונע למחזהו של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ". בשנת 2014, השתתפה בהצגת הילדים "מקובלים", אותה ביימה שלומית ארנון בתיאטרון הקיבוץ. באותה השנה, השתתפה בהצגת "דג מוסר" של תיאטרון הקאמרי בתפקיד אורלי ובמחזה "מהדקים" של תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון גושן, בתפקיד אמילי, שזיכה אותה שנה מאוחר יותר בפרס שחקנית השנה בתפקיד ראשי בהצגות ילדים ונוער.
מאז שנת 2015, פלוטניק משחקת בתיאטרון הקאמרי, בין השאר בהצגות "הפושעים החדשים" בתפקיד מיקי בבימויה של עדנה מזי"א, "מלון רנדוו" בתפקיד ויקטואר, "כטוב בעיניכם" בתפקיד פיבי, "פתאום דפיקה בדלת" של הבמאי צבי סהר, "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד הרו ובמחזה "אל נקמות" בתפקיד רייזל, אותו עיבדו איתי טיראן ודני רוזנברג למחזהו של שלום אש. כמו כן פלוטניק משחקת החל מאפריל 2019 בהצגה "אניהו" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד רעות. היא חולקת את התפקיד עם אביגייל הררי.

חיים אישיים

נטע מתגוררת בתל אביב יפו עם בן זוגה השחקן אודי רוטשילד ולהם בן משותף.
לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-5 באפריל 1691 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולדורותיאה שארלוטה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך וסופיה מרגרטה, נסיכת אטינגן-אטינגן.
בשנת 1717 התחתן לודוויג עם שארלוטה מהנאו-ליכטנברג, וקיבל כנדוניה את רוזנות הנאו-ליכטנברג.
ב-12 בספטמבר 1739 מת אביו ארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולודוויג עלה במקומו לשלטון. במהלך מלחמת שבע השנים לחם לודוויג לצד בית הבסבורג, וקיבל דרגת גנרלפלדמרשל. לודוויג לא היה כלכלן מוכשר בכלל, ורק תמיכתה של מריה תרזה הצילה אותו מפשיטת רגל.
ב-17 באוקטובר 1768 מת לודוויג בעיר דרמשטאדט, ובנו לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה לשלטון במקומו.
שלום אביטן (סנסאי)

ביוגרפיה

אביטן נולד במרוקו. עלה לישראל בגיל 3 בשנת 1955. בגיל 11 החל להתאמן בהיאבקות בסגנון פנקרטיון וזכה במדליית זהב באליפות ישראל. בשנת 1968 החל באימוני קראטה ובשנת 1972 הוענקה לו דרגת דאן 1. את השיהאן אד המילי ראש הווסט קוסט שוטוקאן קארטה הכיר בשנת 1978 כאשר המילי הגיע לישראל בפעם הראשונה. במעמד זה נבחן אביטן לדאן 2. בשנת 1980 המילי הוזמן שוב לישראל על ידי אביטן. בביקור זה נרקמו יחסים חמים בין המילי לאביטן ועקב כך אביטן מונה לנציג רשמי של הווסט קוסט שוטוקאן קראטה בישראל. בשנת 1984 היה אביטן בין מקימי התאחדות הקראטה בישראל יחד עם סנסאי יהודה פנטנוביץ, סנסאי אבי בלייר, שיהאן חיים בכר סנסאי משה בוחניק ושיהאן רוני קלוגר.
אביטן ייצג את ישראל באליפויות אירופה ואליפויות העולם בין השנים 1983 ל-1989. אביטן התחרה בשלוש מכביות: ה-10, ה-11 וה-13 ושימש כשופט וכמנהל התחרות בשלוש המכביות: ה-14, ה-15 וה-16. במכביה ה-17 שימש כיו"ר ההתאחדות וכמנהל תחרויות. אביטן השתתף בכינוסי הפועל כמתחרה, כשופט ראשי ומנהל התחרות. אביטן פרש מתחרויות בשנת 1989 לאחר זכייה משולשת באותה שנה - מקום ראשון ב"אליפות הגרנד צ'מפיון של דרום קליפורניה, מדליית זהב באליפות ישראל ומדליית זהב במכביה ה-13.
בשנת 1992 השתתף אביטן בסרט הקולנוע סמוראי אמריקאי.
ב-8 ביוני 1999 הוזמן שלום אביטן לביתו של המילי ובמעמד מנהלי הוסט קוסט שוטוקאן קארטה הודיע כי שיהאן אביטן יהיה ראש ארגון הווסט קוסט שוטוקאן העולמי לאחר מותו ולאות הוקרה, העניק לאביטן את טבעת ההתאחדות עם סמל הווסט קוסט שוטוקאן העולמי. בתאריך 11 ביוני, התקיימה פגישה בביתו של המילי ואליה זומנו המאמנים הבכירים של ארגון הווסט קוסט ושל WFKO, שני הארגונים אותם הקים המילי וזאת על מנת להודיע מי יהיו ראשי הארגונים הללו במדינות השונות וכן את מינויו של אביטן כממשיך דרכו לאחר מותו. בתאריך 14 ביוני  1999 העניק המילי לאביטן את הדרגה דאן 7, הדרגה הגבוהה ביותר בווסט קוסט. ב-22 ביוני 1999 נפטר המילי וב-26 ביוני בטקס פרידה לזכרו של שיהאן שהתקיים במועדון המרכזי בארצות הברית, פתחו את צוואתו האחרונה ושם צוין כי אביטן ימונה לראש ארגון הווסט קוסט שוטוקאן קראטה אינטרנשיונל לכל חייו וכן הועלה לדרגת האצ'י–דאן (דאן 8).
באספה כללית שהתקיימה בתאריך ה-25 במאי 2004, שיהאן אביטן נבחר ליו"ר IKF  התאחדות הקראטה בישראל. בתקופת כהונתו הראשונה איחד את האיגודים המובילים בענפי אמנויות הלחימה בישראל.
פלוישט

היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1596 על ידי מיכאי האמיץ כעיר מסחר.

במלחמת העולם השנייה

אזור העיר פלוישט בדרום רומניה הוא מקור הנפט היחיד במרכז אירופה. משום כך הייתה לפלוישט חשיבות אסטרטגית עצומה במלחמת העולם השנייה, כי שם היה מקור הנפט היחיד של גרמניה הנאצית, וכל כוחו הצבאי של היטלר היה מותנה בהמשך זרימת הנפט ומוצרי הנפט הרומני לגרמניה.
תשומת הלב הצבאית, משני הצדדים, הופנתה לעבר פלוישט החל מהשנה השנייה למלחמה.
בסוף שנת 1940 היטלר העביר כוחות שריון ואוויר גדולים לרומניה, בעלת בריתו, שתפקידם העיקרי היה להגן על פלוישט מפני התקפה אפשרית מצד ברית המועצות, שגבולה עבר אז במרחק 120 מייל בלבד משם.
באוגוסט 1943, כשמפציצים כבדים אמריקניים ארוכי-טווח מסוג ליברייטור יכלו להגיע לטווח תקיפה על פלוישט מבסיסים בצפון אפריקה ואיטליה, בוצעה סדרת הפצצות מרוכזות על תעשיית הנפט של פלוישט, שנמשכה חרף אבידות כבדות למפציצים עד שתשתית הנפט נהרסה, מה שגרם למחסור משתק בדלק ומוצרי נפט אחרים לצבא ובמיוחד לחיל האוויר של גרמניה הנאצית מאז ועד סוף המלחמה.
באוגוסט 1944 נכבש האזור על ידי הצבא האדום, ואספקת הנפט הרומני פסקה, מה שהחריף את המחסור עוד יותר ושיתק את צבא גרמניה כמעט לגמרי.
אמרי טביליסי

תארים

הגביע הגאורגי: 2006, 2007
נשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת

היסטוריה

ב-1 באוקטובר 2009 הועברו התפקידים השיפוטיים של בית הלורדים לבית המשפט העליון החדש על פי הוראות חוק הרפורמות החוקתיות. לורד ניקולס פיליפס הפך לנשיא והלורד השני בדרגתו בחוק, לורד דייוויד הופ לסגן נשיא בית המשפט החדש. באותו יום, קבע צו המלכה מקום לנשיא בית המשפט העליון בסדר העדיפויות מיד לאחר היושב-ראש (יושב ראש בית הלורדים).
פרפור עקוד

תכונות

צבעיו של הפרפור הם שחור ולבן ונוצותיו בולטות מקדקודו. הראש שחור ובולט בו לובנם של פס הגב, הלחיים והסנטר. צבע קשתית העין שחום. המקור והרגליים שחורים. הנוצות של חלקי הגוף העליונים שחורות אך עטורות בפס לבן דק. פרטי המבנה דומים לפרטיו של לבן חזה אך כנף הפרפור ארוכה יותר. הכנפיים שחורות ומוכתמות בלבן. הזנב שחור וקצהו עטור בלבן. במבט מלמטה הגחון, סוככות הכנפיים התחתונות ורוב אורכן של אברות הכנף הם לבנים, וכך נוצרת צללית כמעט לבנה.
הזכר והנקבה דומים זה לזה, אלא שלזכר שני פסים שחורים לרוחב החזה, העליון רחב והתחתון צר ואילו לנקבה שני כתמים שחורים בשולי החזה, מעין פס אחד לא סגור.
אין הבדל בניצוי בין עונות השנה. הצעיר דומה לבוגר אך בחזהו ענק אפור ולא שחור, ושולי נוצות סנטרו וקדמת צווארו עטורים בפס אפור דק.
אורך גופו של הפרפור עקוד כ-27 סנטימטרים, ומשקלו כ-80 גרמים.
הוא מצוי ליד מקווי מים אך מזדמן גם בחוף הים. עוף זה חברותי יותר מבני משפחתו ולעיתים אפשר לראות במשך היום פרפורים אחדים השוהים יחד. באזורים מסוימים, כגון, נחל תנינים, נוהגים להיאסף עשרות פרפורים ללינה מקובצת.
הפרפור ניזון בעיקר מדגים. לרוב מאתר הפרפור את הדגים "ממבט על" – רפרוף גבוה מעל פני המים, צונח לעבר טרפו וסועד את ארוחתו.
הפרפור מקנן לעיתים במושבות. הקן הוא מחילה חפורה בקיר עפר. אורכה עשוי להגיע לשני מטרים. בתטולה על פי רוב ארבע ביצים. צבע הביצה לבן. ההורים דוגרים במשך כעשרים יום. הם מאכילים את הגוזלים במשך כ-25 ימים לפני פריחתם מהקן ועוד שבועות אחדים לאחר מכן. פרפור עקוד משלים, ככל הנראה, 2 מחזורי קינון בשנה.
ג'נקוי

יהודים בג'נקוי

יהודים התיישבו בעיר לראשונה במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 התגוררו בעיר 109 יהודים אשר היוו 11.4% מכלל האוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר סניפים של מכבי, החלוץ וצעירי ציון. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמו קולחוזים יהודיים באזור, בסיוע ארגון הג'וינט. תחנת הרכבת בג'נקוי היא מושא השיר היידי "הי ג'נקויה".
בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,397 יהודים, חלקם באוכלוסייה היה 7.1%. הגרמנים כבשו את ג'נקוי ב-31 באוקטובר 1941, מרבית היהודים הצליחו להימלט טרם הכיבוש. בתחילת חודש נובמבר 1941, נורו חמישה עשר גברים יהודים שהואשמו במרד. בדצמבר הקימו הגרמנים גטו בג'נקוי, בגטו נכלאו כשבע מאות מיהודי העיר והסביבה, וכן לא-יהודים שהואשמו בסיוע ליהודים, ושבויי מלחמה סובייטים. הגטו שימש כמחנה עבודה, האסירים הועסקו בעבודות פרך כבניית כביש קרץ'-ארמיאנסק, טטרים מקומיים שמרו על המתחם.
ב-30 בדצמבר 1941 (לפי מקורות אחרים בינואר 1941) נרצחו 443 מאסירי הגטו, מספר יהודים שהצליחו לברוח, יחד עם יהודים שהובאו לג'נקוי ממקומות אחרים נרצחו אף הם, ובכך עלה מספר הנספים עד סוף פברואר 1942 ל-450. בחודש מרץ 1942, נרצחו 241 היהודים שנותרו, ובכך חוסל הגטו. הצבא האדום שחרר את העיר ב-11 באפריל 1944.