google/wiki40b huggingface dataset:
אלפונס דודה

ילדות ובגרות

דודה נולד בנים, בלנגדוק-רוסיון שבדרום צרפת למשפחה בורגנית. אביו, ויקטור דודה, היה יצרן משי עבר בחייו כשלונות רבים, וילדותו של אלפונס לא הייתה שמחה במיוחד, והוא הרבה להיעדר מבית הספר. ב-1856 עזב את ניס ועבר לעבוד כמורה בגארד, גם כן בדרום צרפת. העבודה התגלה כבלתי נסבלת עבורו ומאוחר יותר סיפר אלפונס שחודשים לאחר שסיים לעבוד, היו רודפים אותו סיוטים שבהם מוקף היה בתלמידיו הלא ממושמעים.
ב-1 בנובמבר 1857, עזב דודה את מקצוע ההוראה ועבר להתגורר בפריז, אצל אחיו ארנסט דודה המבוגר ממנו ב-3 שנים. ארנסט, שמאוחר יותר הפך להיסטוריון ולסופר, ניסה באותה תקופה להתקיים כעיתונאי בפריז.
אלפונס החל לכתוב בעצמו, כתב מספר פואמות שנאספו במהרה לאוסף קצר בשם Les Amoureuses, אשר התקבל בהצלחה יחסית. לאחר מכן מצא אלפונס עבודה בלה פיגארו, שהיה אחד מעיתוני הבוקר המובילים בפריז באותה תקופה. תוך כדי עבודתו כתב דודה מספר מחזות וקרנו החלה לעלות בקרב שוחרי הספרות. מורני, השר הכל-יכול של נפוליאון, מינה את דודה להיות אחד ממזכיריו, תפקיד שדודה מילא עד למותו של מורני ב-1865.

קריירה ספרותית

ב-1886 פרסם דודה את "מכתבים מהטחנה", שהתקבל באהדה רבה בזמנו ונחשב עד היום ליצירת המופת של דודה. הספר נכתב בקלאמארט, ליד פריז ומתייחס לטחנת רוח בפונטויי (Fontvielle) שבפרובאנס. לעומתו, הספר הראשון מבין ספריו הארוכים יותר של דודה, La petit chose מ-1868 התקבל באופן צונן הרבה יותר. הספר מתאר את צעירותו של דודה בהדר ובפאתוס מרובים. ב-1871 פרסם את ספרו המוערך טרטרין מטרסקון (Aventures prodigieuses de Tartarin de Tarascon) ואת L'Arlésienne - מחזה בשלושה חלקים.
Fromont jeune et Risler aîné שיצא ב-1874, כבש את העולם בסערה. הספר הציג מוטיבים שהיו מוכרים אמנם בספרות האנגלית, אבל היוו חידוש בצרפת. הדמויות האמיתיות והעשירות, ובעיקר החיוניות הרבה בספר שנתנה אשליה של עולם אמיתי, הציגו לעולם סופר הרגיש לפאתוס ועצב, אך גם ליופי מוסרי.
לאחר הצלחה זו כתב דודה ב-1876 את Jack, סיפורו של ממזר הסובל מאנוכיות אימו ולאחר מכן הקריירה שלו פרחה עם ספרים רבים שיצאו כמעט מדי שנה, ובמקביל לשירים ומחזות רבים. דווקא הסיפורים והספרים שפרסם לפני שהפך לידוע ואמיד מהווים את יצירותיו הגדולות ביותר.
דודה אמנם הכחיש כל חייו את הטענות כי הוא מחקה את דיקנס, קשה להתעלם מהדמיון הבולט ברוח ובסגנון בין השניים. דודה היה חבר קרוב של יוצרים ידועים נוספים - אדמון דה גונקור, גוסטב פלובר ואמיל זולא ויחד איתם נחשב לחלק מהאסכולה ה"נטורליסטית" בסיפורת הצרפתית. חוויותיו האישיות, סביבתו והאנשים שבאו איתו במגע, כולם שיחקו תפקיד זה או אחר באמנותו וזכו לחיי נצח ביצירותיו. הספר L'Immortel הוא מתקפה כואבת על האקדמיה הצרפתית (Académie française) שאליה דודה לא השתייך מעולם.
בשנת 1886 הלווה דודה כספים לאדוארד דרימון, שייסד לימים את הליגה האנטישמית הצרפתית, לצורך מימון מנשר אנטישמי שזה פרסם בשם: "צרפת היהודית". בפרשת דרייפוס תמך דודה במחנה שהיה נגד דרייפוס.
באפריל 1895 נפגש דודה עם תיאודור הרצל, שתרגם את אחת מכתבותיו. דודה, שהודה בפני הרצל כי הוא אנטישמי, התרשם מאד מרעיונותיו של הרצל והציע לו לכתוב אותם כספר, דבר שהוביל את הרצל לכתוב את הספר מדינת היהודים.
דודה כתב, בין השאר, מספר סיפורי ילדים, ביניהם La Belle Nivernaise, סיפור על סירה ישנה וצוותה. ב-1867 נישא אלפונס לג'וליה אלארד, שהייתה סופרת אף היא.

לקראת סוף חייו סבל דודה מנדודי שינה ומחלות רבות, ובראשן העגבת בה נדבק בגיל 17. דודה נפטר ב-16 בדצמבר 1897 בפריז, כתוצאה ממחלת העגבת ונקבר בבית הקברות פר לשז.
קרל ריינקה

חייו

ריינקה נולד באלטונה, שהייתה באותה עת עיר בשלטון דני, כיום רובע בהמבורג. אביו, יוהאן פטר רודולף ריינקה, היה מורה למוזיקה, והילד החל לחבר מוזיקה בגיל שבע. הופעתו הראשונה הפומבית כפסנתרן התקיימה כשהיה בן 12.
למסע הקונצרטים הראשון שלו יצא בשנת 1843 וכתוצאה ממנו התמנה, בשנת 1846, לפסנתרן החצר בדנמרק, שם נשאר עד 1848. בסך הכול כתב ארבעה קונצ'רטי לפסנתר (וקדנצות רבות ליצירות של אחרים, הכלולות בקובץ גדול, שהתפרסם כאופוס 87 שלו). כמו כן חיבר קונצ'רטי לכינור, צ'לו, נבל וחליל.
בשנת 1860 התמנה ריינקה למנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג ולפרופסור לקומפוזיציה ופסנתר בקונסרבטוריון שם.
ריינקה נודע בעיקר בסונאטה לחליל שלו, "אונדינה", אבל הוא זכור כאחד המוזיקאים רבי ההשפעה והרבגוניים ביותר של תקופתו. במשך 35 שנים, עד 1902, עסק בהוראה. בין תלמידיו אדוורד גריג, כריסטיאן סינדינג, לאוש יאנאצ'ק, איסק אלבניס, יוהאן סוונדסן, פליקס ויינגרטנר, מקס ברוך, יוליוס רנטגן ועוד רבים אחרים. אחרי פרישתו הקדיש את עתותיו להלחנה, ותפוקתו כוללת קרוב לשלוש מאות יצירות. הוא כתב כמה אופרות, בהן "המלך מנפרד".
פונקציה כוכבית

באנליזה מרוכבת, פונקציה כוכבית (אנגלית: Starlike function) היא פונקציה אוניוולנטית (כלומר, פונקציה הולומורפית וחד חד ערכית) בעיגול היחידה, אשר תמונתה היא תחום כוכבי ביחס לראשית הצירים. פונקציה הולומורפית קמורה (Convex function) (להבדיל מהמינוח פונקציה קמורה), היא פונקציה כנ"ל אשר תמונתה היא תחום קמור.
לפונקציות כוכביות וקמורות תכונות מעניינות בתורת הפונקציות האוניוולנטיות. משפט אלכסנדר נותן תנאי הכרחי ומספיק להיות של פונקציה כוכבית.

תכונות

ראשית, נציג תנאים מספיקים והכרחיים להיותה של פונקציה אוניוולנטית  קמורה או כוכבית.
משפט: הפונקציה האוניוולנטית  היא קמורה אם ורק אם מתקיים .
משפט: אם בנוסף , אז הפונקציה היא כוכבית אם ורק אם .
כעת, נראה את הקשר שבין פונקציה קמורה לפונקציה כוכבית:
משפט אלכסנדר (J.W. Alexander,1915): נניח ש- אוניוולנטית. אזי היא הולומורפית קמורה אם ורק אם הפונקציה  כוכבית.

דוגמה

נפעיל את המשפט על פונקציית קוב, שהראינו שהיא כוכבית - עבור  מתקיים , ולכן הפונקציה  קמורה, ואכן, היא מעבירה את עיגול היחידה להזזה של חצי המישור העליון: .

השערת המקדמים

משפט דה ברנז' טוען כי המקדמים  בפיתוח טיילור של פונקציה אוניוולנטית מקיימים .
כאשר עוד נחשב להשערה, שכונתה השערת המקדמים, הוא הוכח למקרים פרטיים רבים. ביניהם:
משפט (R. Nevanlinna, 1921): במחלקה  מתקיימת השערת המקדמים. יותר מכך - אם מתקיים שוויון עבור  כלשהו, הפונקציה היא סיבוב של פונקציית קוב - .
במחלקה  מתקיימת טענה חזקה הרבה יותר:
משפט (C. Lowner,1921): במחלקה  מתקיים . במידה ומתקיים שוויון עבור  כלשהו, הפונקציה היא סיבוב של הפונקציה .
למעשה, שני המשפטים שקולים - אפשר להוכיח את השני בעזרת הראשון (לפי ההתאמה לעיל). כדי להוכיח את הראשון בעזרת השני, יש להשתמש בהעתקות שוורץ-קריסטופל.
רובי קין

קריירה

קין נולד בדבלין. הוא הצטרף לוולבס בתור נער ועשה את הופעתו המקצעונית הראשונה ב-1997. הוא שיחק בקבוצה שתי עונות לפני שעבר לקובנטרי סיטי ב-1999. בזמן הקדנציה שלו בוולבס הוא עשה את הופעתו הראשונה בנבחרת (ב-1998). לאחר עונה בקובנטרי, הוא נרכש על ידי אינטר מילאנו אבל הושאל ללידס יונייטד בדצמבר 2000.
השאלתו של קין נהייתה קבועה במאי 2001. אבל הבעיות הכלכליות של לידס גרמו למועדון למכור רבים משחקניו הצעירים וקין נמכר לטוטנהאם הוטספר לקראת עונת 2002–03, שם הוא שיחק עד סוף עונת 2007/08. ב-28 ביולי 2008 חתם רובי קין ל-4 שנים במועדון הכדורגל ליברפול. כעבור חצי עונה בה הבקיע חמישה שערים בלבד ב-19 משחקי ליגה, חזר לטוטנהאם. ב-1 בפברואר 2010 הוחתם קין במועדון הסקוטי סלטיק במסגרת עסקת השאלה מטוטנהאם, אליה חזר בסיום עונת 2009/2010. בתחילת 2011 הושאל לווסטהאם.
ב-15 באוגוסט 2011, עבר קין לקבוצה האמריקאית לוס אנג'לס גלאקסי המשחקת בליגת ה-MLS. קין חתם על חוזה לשנתיים והעברתו מוערכת בכ-3.5 מיליון ליש"ט.
ב-8 בינואר 2012, הושאל קין לחודשיים לאסטון וילה מהפריימר ליג, בזמן תקופת הפגרה של ליגת ה-MLS. במרץ 2014 האריך את חוזהו בלוס אנג'לס לטווח ארוך. ב-4 באוגוסט 2017 חתם באתלטיקו קולקטה ההודית. ב-28 בנובמבר 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

נבחרת

קין הוא הכובש המצטיין בכל הזמנים של אירלנד, לאחר ששבר את שיא 21 השערים של ניאל קווין. שערו המפורסם ביותר הוא השער בתוספת הזמן מול גרמניה במונדיאל 2002.
יחד עם נבחרת אירלנד, קין הוגרל לאותו בית עם נבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. הוא הגיע לישראל במרץ 2005 ושיחק מול הנבחרת באצטדיון רמת גן במשחק שהסתיים לבסוף בתיקו 1-1. ביוני 2005 הוא שיחק מול נבחרת ישראל בדבלין ואף כבש שער מול דודו אוואט בדקה ה-11 שהעלה את אירלנד ליתרון 0–2. הוא נפצע בכתף ויצא בדקה ה-27, מה שלדעת רבים היה גורם בחזרה של ישראל למשחק והשוואת התוצאה עד המחצית.
מתקפת ארזורום

תוכניות הצדדים

ארזורום הייתה מרכז לוגיסטי של ההגנה העות'מאנית באזור. העיר ממוקמת בכניסה לעמק ומהווה מרכז תחבורתי חשוב. לאחר סיום מערכת גליפולי הצבא העות'מאני שלחם באזור השתחרר. הפיקוד העליון תכנן להעביר אותו לאזור הקווקז במטרה להכריע את המערכה. מפקדי צבא האימפריה העות'מאנית לא האמינו שרוסים יתחילו במתקפה בתקופת החורף ולאור הלקחים של תחילת המלחמה לא תכננו מתקפה לתקופה זו. בהתאם לכך הם החליטו להעביר חלק מהכוח שהיה מוצב באזור לעיראק וגם את תגבורות מאזור גליפולי שלחו לאזור עיראק במטרה לחזק את הכוח הלוחם נגד הבריטים באזור. הם תכננו לסיים את המערכה בעיראק לקראת האביב ובהמשך להתחיל במתקפה באזור הקווקז. רמת החיילים העות'מאנים באזור הקווקז הייתה ירודה ויש הטוענים שרק כמחצית היו חיילים קרביים.
ניקולאי יודניץ' שפיקד על הצבא הרוסי באזור היה מודע למצב ולכן החליט להקדים ולהתחיל את מתקפתו עוד לפני הגעת התגבורות לאויב. מטרת המתקפה הייתה לכבוש את העיר ארזורום ובהמשך גם עיר נמל טרבזון. למטרה זו הוא ריכז כוח של כ-180 אלף חיילים ו-375 תותחים. הכוח התכונן ללחימת חורף באזור הררי, קיבל אספקת בגדים חמים ונערכו אימונים.

מהלך המתקפה

כשלב ראשון של המתקפה היה צורך לפרוץ את קו ההגנה של העות'מאנים באזור קפריקיי ומבצר גאסאן-קאלה. זאת לאחר כישלון ניסיון רוסי קודם לפרוץ את קו ההגנה הזה. הפעם הרוסים תכננו לתקוף באמצעות 2 אוגדות שיעקפו את האזור מצפון ויתקפו את קו ההגנה מהעורף. אוגדה נוספת תקפה את קו ההגנה בקפריקיי מלפנים. 
לאחר הפגזה ארטילרית קשה, הרוסים החלו במתקפה בבוקר 7 בינואר. העות'מאנים שלחו תגבורות לאזור הקרב אך העברת תגבורות הייתה איטית ורוסים המשיכו בהתקדמות. ב-12 בינואר אוגדות רוסיות החלו בביצוע איגוף. לאחר יומיים של קרבות הם הצליחו להתקדם מספיק כדי לסכן את הקו ההגנה הראשי בכיתור. למרות המצב הטורקים עמדו במתקפה ולא הייתה הכרעה. במטרה לעמוד במתקפה, מפקד העות'מאני באזור אבדילקרים פאשה החל בהעברת כוחות מאגף הדרומי של ההגנה לאגף הצפוני המותקף. ניקולאי יודניץ' גילה את המהלך והחל מתקפה גם באגף הדרומי. תוך זמן קצר קו ההגנה נפרץ והעות'מאנים החלו בנסיגה לא מאורגנת מערבה. הרוסים לא רק פרצו את קו ההגנה בקפריקיי אלא גם הצליחו לכבוש את מבצר גאסאן-קאלה והצבא העות'מאני נסוג לאזור מבצר ארזורום.
ניקולאי יודניץ' החל בהכנות לכיבוש ארזורום. תחילה החלו טיסות מודיעין של חיל האוויר במטרה ללמוד את קו ההגנה העות'מאני. לאחר מספר שבועות של הכנות באזור רוכזו כ-60 אלף חיילים המוכנים לקרב. במקביל הצי הרוסי הצליח להטביע מעל ל-100 אוניות עות'אמניות בים השחור שהיו מביאות אספקה לנמל טרבזון. אספקה זו בסופו של דבר הייתה מיועדת לצבא הלוחם באזור ארזורום.
ב-11 בפברואר 1916 החלה הפגזת תותחים ולקראת חצות רוסים החלו להתקדם. הם ניצלו היטב את החשכה, הצליחו להגיע קרוב מאוד לעמדות ההגנה והחלו בקרבות מטווח קצר. לאחר מספר ימים של קרבות העות'מאנים החלו לנטוש את המוצבים סביב העיר. בבוקר 16 בפברואר הצבא הרוסי נכנס לעיר עצמה ללא קרב. הצבא העות'מאני נסוג כ-8 ק"מ מהעיר והחל להתבצר בקו ההגנה החדש.

תוצאות המתקפה

הצבא הרוסי התקדם כ-150 ק"מ, הארמייה ה-3 של העות'מאנים איבדה מעל למחצית מכוחה ולמעשה הפסיקה להתקיים כיחידה לוחמת. באפריל 1916 כבשו הרוסים את עיר נמל טרבזון וביולי את ארזינדג'ן. הצבא הרוסי כבש כמעט את כל האזור של ארמניה המערבית שאוכלס ברובו על ידי אוכלוסייה ארמנית.
לעות'מאנים הניצחון הרוסי היה צורם ביותר. מפקד הכוחות באזור אבדילקרים פאשה הועבר מתפקידו. הממשל לא היה יכול לנצל הצלחות במערכת גליפולי בדעת הקהל. נעשו מאמצים רבים לשלוח תגבורות לאזור במטרה לעצור התקדמות רוסית לתוך עומק השטח העות'מאני.
הגנות במשפט הפלילי

גיל אחריות פלילית

רוב מדינות העולם קובעות גיל מינימלי שמתחת לו אין אדם נושא באחריות פלילית, אף אם ביצע מעשה עבירה.

בישראל, סעיף 34ו לחוק העונשין קובע כי לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה מתחת לגיל 12. קביעה זו עולה בקנה אחד עם תפיסה לפיה מבחינה התפתחותית אין הצעיר מאוד מסוגל להבין את המשמעות האנטי-חברתית של העבירה או את מלוא המשמעות של התנהגותו. אף שקטין מעל לגיל 12 נושא באחריות פלילית, הרי שהטיפול בקטין במסגרת ההליך הפלילי בישראל נעשה לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה), המתיר לבית המשפט לתת הוראות הדרושות לטיפול והשגחה על קטין, חינוכו ושיקומו.
הדרישה המינימלית להטלת אחריות פלילית על אדם היא, שבעת שעשה מעשה פלילי הבין את האלטרנטיבות העומדות לו, והבין את משמעות בחירת נתיב פעולתו הפלילי.
בהיעדר אלה אין אדם חייב כלל בפלילים, אף אם עשה מעשה עברייני.

הגנת זוטי-דברים

הגנת זוטי דברים הידועה במשפט הפלילי, היא ממשפחת דוקטרינות "דברים של מה בכך" בנזיקין, ו"המעשה הפעוט" בדיני המקרקעין, שראציולנם השווה הוא כי בתי המשפט לא יעסקו בעניינים שהם קלי-ערך.
ההגנה בחוק העונשין קובעת כי אדם לא יישא באחריות פלילית למעשה, אם, לאור טיבו של המעשה, נסיבותיו, תוצאותיו והאינטרס הציבורי, המעשה הוא קל ערך (סעיף 34יז לחוק העונשין).
אין לומר או להבין כי הגנה זו מבטלת אותן עבירות שהמחוקק מלכתחילה קבע אותן כקלות-ערך, אלא יש לבחון את המעשה אותו ביצע העבריין ולקבוע באיזו רמה, בסקלת חומרת העבירה, הוא ממוקם. אם המעשה ממוקם מתחת לרמה המינימלית אנטי חברתית – תחול ההגנה.

טעות במצב דברים

חוק העונשין קובע כי העושה מעשה בדמותו מצב דברים שאינו קיים, לא יישא באחריות פלילית אלא במידה שהיה נושא בה אילו היה המצב לאמיתו כפי שדימה אותו (סעיף 34יח לחוק העונשין).
הכוונה היא שכאשר אדם עובר עבירה, מתוך טעות כנה לגבי מצב דברים עובדתי, רואים את מעשהו באספקלריה של הטעות שלו, ומעמידים את המציאות המדומה שלו במקום המציאות האובייקטיבית האמיתית ועל פי המציאות המדומה הוא נותן את הדין.
אם המציאות המדומה אינה מגבשת כל עבירה, או שהיא מגבשת עבירה, אך גם מקימה לה הגנה, יוצא אותו אדם פטור. אך אם המציאות המדומה מגלמת עבירה פלילית פלונית יחוב אותו אדם בגין אותה עבירה, וזאת אפילו שהמציאות האמיתית מגלמת עברה פלילית אלמונית.
הכלל הנ"ל חל גם על עבירות שנדרש בהן יסוד נפשי של רשלנות, ובלבד שהטעות הייתה סבירה.
הכלל הנ"ל אף חל על עבירה של אחריות קפידה בכפוף לכלליה.

הגנה תרבותית

דוקטרינת ההגנה התרבותית הקובעת כי ייתכנו מקרים אשר בהם מתמלאים כל יסודות העבירה, והנאשם עבר על החוק, אך יש לזכות או להפחית בעונשו של הנאשם מן הטעם שמעשהו בוצע על רקע תרבותו או ערכי הקבוצה אליה הוא שייך או מנהגיה. הסוגיה של הגנה תרבותית במשפט הפלילי התפתחה בעקבות התפתחות הגישה הרב תרבותית והדיון בהשלכותיה על תחומי משפט שונים. לאחרונה החלה ההגנה להתקבל על ידי בית המשפט במסגרת השיקולים לחומרת גזר דינו של הנאשם. ההגנה איננה מעוגנת בחוק והיא ומקורה בספרות ופסיקת בית המשפט (ראה לעניין זה פסק דינו של השופט סאלים ג'ובראן בע"פ 10358/08 איסמעיל אזברגה נ' מדינת ישראל).
סיימון סדברי

קורות חיים

סיימון נולד בעיר סדברי שבסאפוק, ולמד באוניברסיטת פריז. עם תום לימודיו היה לאחד מהכמרים של האפיפיור אינקנטיוס השישי, אשר שלח אותו בשנת 1356 לאנגליה על מנת שיכהן בחצר המלך אדוארד השלישי.
באוקטובר 1361 האפיפיור מינה את סיימון לתפקיד הבישוף של לונדון והוא נמשח לתפקיד ב-20 במרץ 1362.
ב-4 במאי 1375 ירש את ויליאם ויטלסי בתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.
ביולי 1377 הכתיר את ריצ'רד השני, ובשנת 1378, בלחץ בית המלוכה שפט את ג'ון וייקליף בארמון למבת'.
בינואר 1380 התמנה לתפקיד לורד צ'נסלור ומסיבה זו ראו בו איכרי אנגליה כאחראי למיסים הרבים שהוטלו עליהם, ואשר הובילו למרד האיכרים.
במהלך המרד, שחרר ההמון את ג'ון בול מכלאו במיידסטון, וצבא האיכרים המורדים יצא מקנט לעבר לונדון ובדרכו הרס את רכוש הארכיבישוף בקנטרברי ובלמבת'. ההמון המוסת הגיע למצודת לונדון בה הסתתר סיימון.
סיימון היה כה שנוא על ידי העם, ששומרי המצודה נתנו לאיכרים המורדים להיכנס למצודה ולתפוס אותו בלא קרב.
סיימון נגרר לגבעת מצודת לונדון וב-14 ביוני 1381 נכרת ראשו. גופתו נקברה בקתדרלת קנטרברי אולם ראשו נותר תלוי זמן מה על גשר לונדון ולאחר מכן נקבר בכנסיית גרגורי הקדוש בסדברי שבסאפוק (אשר נבנתה מחדש על ידי סיימון בתקופת כהונתו כארכיבישוף).
אלפרדו גוצוני

ביוגרפיה

גוצוני, נולד בשנת 1877, בעיר מנטובה שבממלכת איטליה. בשנת 1910, התגייס לצבא המלכותי האיטלקי ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה לקח חלק במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ובשנת 1936 מונה למושל המושבה החדשה שנקראה "מזרח אפריקה האיטלקית". מושבה זו הורכבה מאתיופיה, וכן מסומלילנד האיטלקית ואריתריאה, שנמצאו תחת שלטון איטלקי מזה כמה עשרות שנים. גוצוני שימש בתפקיד עד שנת 1937 אז נקרא לחזור לאיטליה.
ב-7 באפריל 1939, פיקד על הפלישה האיטלקית לאלבניה. מול 100,000 החיילים שתחת פיקודו עמדו רק 15,000 חיילים אלבנים. מלך אלבניה זוגו הראשון, נמלט לשווייץ עם כל משפחתו ומרבית כספי האוצר. כאשר התפשטה השמועה על כך, ההמון הזועם פשט על בתי הכלא ושחרר את האסירים הפוליטיים. ב-8 באפריל כבש גוצוני את טירנה. הממשלה האלבנית נכנעה כבר למחרת, אם כי כמה מבצרים אלבניים עוד המשיכו להיאבק באומץ עד 12 באפריל. לאחר מכן מונה גוצוני למושל הצבאי של אלבניה, והחזיק בתפקיד עד 1940.
ביוני 1940, לאחר שאיטליה הצטרפה למלחמת העולם השנייה, והכריזה מלחמה על צרפת, פיקד גוצוני על הארמייה הרביעית במהלך הפלישה האיטלקית לצרפת. גוצוני לא היה פשיסטי נלהב, והיה מסוכסך קשות עם גלאצו צ'אנו שתיאר אותו כ-"מוטרד, קטן, שמן עם שער צבוע". למרות זאת בנובמבר 1940, מונה לסגן הרמטכ"ל. בשנת 1943 מונה למפקד הארמייה השישית בסיציליה, מקום בו לא ביקר מימיו מצב הארמייה היה גרוע, ציודה היה דל והיא יכלה לשמש לכל היותר כיחידת אבטחה. אולם הגרמנים הקצו לאבטחת האי יחידות גדולות יותר, וגוצוני נאלץ לתאם את פעולותיו עם הגנרלים הגרמנים אלברט קסלרינג ופרידולין פון זנגר אטרלין, למרות שהוא היה המפקד הרשמי באי.
גוצוני נודע כספקן, בניגוד לקסלרינג שנודע כאופטימי. היטלר היה משוכנע שהגרמנים יכולים לנהל את המערכה בעצמם ללא עזרת האיטלקים, גוצוני הבין שהתנגדות לגנרלים הגרמנים תהיה חסרת טעם, ונתן להם לנהל את העניינים. ב-1 באוגוסט, בעקבות הוראה מהמטכ"ל האיטלקי, הוכפפו רשמית כל הכוחות האיטלקיים באי לכוחות הגרמניים. ההתגוננות הגרמנית-איטלקית הנואשת לא הועילה בסופו של דבר, ולא הצליחה למנוע את פלישת בעלות הברית לסיציליה. 
ביוני מונה למפקד ארמיית הפו ששמה שונה לארמייה השישית, בספטמבר נכנעה כל הארמייה שלו כאיש אחד לגרמנים שפלשו לאיטליה, והוא פרש מן הצבא. בעקבות הקמת "הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית" שהחליפה את ממלכת איטליה, נעצר והואשם בקשר נגד המשטר הוא ניצל רק תודות לקשריו הטובים עם כמה גנרלים גרמנים. גוצוני הצטרף לצבא הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שבפועל היו בו יותר גרמנים מאשר איטלקים. לאחר המלחמה חי ברומא עד מותו בשנת 1965 והוא בן 88.
רחוב גרייט פולטני

רחוב גרייט פולטני (אנגלית: Great Pulteney Street) הוא שדרה רחבה המשתרעת בין גשר פולטני למחוז הבחירה באת'וויק שבצד המזרחי של העיר באת', השוכנת באנגליה.
יוזם הקמת הרחוב היה חבר הפרלמנט הבריטי סר ויליאם פולטני, וב-1789 נשכר לשם כך האדריכל תומאס בולדווין. המועצה המקומית רצתה להרחיב את גבולות העיר, ואחוזתו של סר ויליאם שכנה במיקום נוח בצד השני של הנהר אייבון.
הרחוב משתרע לאורך 300 מטרים ולרוחב 30 מטרים, והוא אחד מהרחובות הגדולים ביותר בבאת'. האדריכל בולדווין תיכנן רק את חזיתות המבנים של הרחוב, ויזמים שונים רכשו מגרשים והקימו את המבנים שמאחורי החזיתות. משמעות הדבר הייתה שהבניינים היו בעלי מראה חיצוני דומה, אך מאפייניהם הפנימיים היו שונים, וחלק מהמבנים הגדולים אף שימשו כבתי מלון.
התוכנית הייתה להפוך את הגדה המזרחית של האייבון, בנוסף לדרך הגישה מגשר פולטני, למקום פופולרי בקרב היזמים והמפתחים. תוכנית זאת לא יצאה לפועל, מאחר שלא בוצעו שינויים משמעותיים ברחוב, ואחת מהסמטאות היוצאות ממנו היא הרחוב הקצר ביותר בבאת', ובה יש כתובת מגורים אחת. המצב הכלכלי ב-1789 לא היה אידיאלי להמשך הבנייה, ולאחר פניקת 1796 - 1797 הגיע גם שפל 1807. באת' סבלה משיטפון גדול ב-1809, שגרם להצפת רוב המרתפים ברחוב ובשדות החקלאיים שמסביבו.
בתים מספר 1 עד 7 שימשו בעבר כאחד ממשרדי ממשלת בריטניה, וכיום כל אחד מוכרז כבניין רשום מדרגה I. גם בתים 41A ו-42 עד 77 הוכרזו כבניינים רשומים מדרגה I.
המזרקה השוכנת בצומת הרחובות גרייט פולטני ולורה פלייס לא הייתה חלק מהתוכנית המקורית. לאחר השלמת החלק העיקרי של הרחוב ב-1877 הגישו הדיירים עצומה, ובאמצעותה הצליחו לקבל אישור ולגייס מימון להקמת עמוד גדול, בדומה לעמוד נלסון שבלונדון. אולם, עם תחילת בניית העמוד הבינו הדיירים כי הוא יתנשא מעל כל האזור, מאחר שהיה גבוה פי שניים מהבתים, ולפיכך ביקשו מהמועצה לעצור את הבנייה. לאחר משא ומתן בוטלה התוכנית, ובמקום העמוד נבנתה מזרקה קטנה יותר. מזרקה זו מושחתת מדי פעם על ידי ונדליסטים השופכים לתוכה סבון וגורמים לגלישת המים וליצירת סיכון תחבורתי.
תוכניות הבנייה של כל הבתים (כולל תוכניות שמעולם לא יצאו לפועל) מוצגות בגלריית ויקטוריה לאמנות, השוכנת בפינת גשר פולטני ורחוב גרנד פרייד.
למת פודור

בתורת הקבוצות, למת פודור היא טענה האומרת כי לכל מונה סדיר שאינו בן-מנייה, קבוצת שבת S ופונקציה דוחסת על S, קיימת תת-קבוצה של S כך שהפונקציה מצומצמת לתת-הקבוצה היא קבועה.
הלמה הוכחה בצורתה המודרנית על ידי ג'זה פודור בשנת 1956. גרסה חלשה יותר של הלמה הוכחה בשנת 1929 על ידי אוריסון ואלכסנדרוב.

הכללות

במהלך ההוכחה השתמשנו רק בעובדה שמסנן הקבוצות הסגורות ולא חסומות סגור תחת חיתוך אלכסוני (מסנן כזה נקרא נורמלי). לכן, ניתן להכליל את הטענה לכל מסנן נורמלי. תוצאה זו שימושית במיוחד כאשר יש ברשותנו על-מסנן נורמלי (למשל במונה מדיד). במקרה הזה באמצעות הלמה של פודור ניתן יהיה להסיק כי כל פונקציה דוחסת היא למעשה קבועה על פני קבוצה ממידה 1, כלומר קבוצה מעל המסנן.
תומאס יך הכליל את מושג הקבוצה הסגורה ולא חסומה, ובהתאם את מושג קבוצת השבת, לתת קבוצות של  (אוסף תתי הקבוצות של  מעוצמה קטנה מ-). במקרה הזה, פונקציה דוחסת מוגדרת להיות פונקציה שהטווח שלה הוא  והיא מקיימת  לכל x בתחום ההגדרה שלה. מתקבל כי אם פונקציה דוחסת f, מוגדרת על קבוצת שבת S, אז קיימת תת-קבוצה של S שהיא שבת ועליה f קבועה.

שימושים

ללמת פודור יש שימושים רבים בתורת הקבוצות ובתחומים הקרובים לה (כמו טופולוגיה קבוצתית). נדגים שימוש אופייני - נוכיח שניתן לפצל את  (המונה הראשון שאינו בן מנייה) ל- קבוצות שבת זרות. זהו מקרה פרטי של משפט סולוביי.
נבחר לכל סודר גבולי  סדרה מונוטונית עולה  ששואפת ל-. קודם כל, קיים n בו לכל  האוסף  הוא שבת.
נגדיר . הפונקציה  דוחסת, ולכן לפי למת פודור קיימת קבוצת שבת  כך שלכל , מתקיים . באותו אופן, קיימת  שבת עם ערך קבוע של  שבהכרח יהיה גדול יותר מ-.
נמשיך כך באינדוקציה טרנספיניטית לאורך  צעדים (כאשר בכל שלב אנחנו דואגים לכך ש-) ונקבל את התוצאה הרצויה -  היא משפחה של  קבוצות שבת זרות.
כריסטופר מרטינס פריירה

קריירה

מרטינס פריירה נולד בלוקסמבורג שבלוקסמבורג. הוא אומן במחלקת הנוער של ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג. ב-30 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 51 דקות בהפסד 2-0 לג'אוניס אסץ' במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל הלוקסמבורגית. הוא ערך 8 הופעות ליגה במועדון, ובחודש יולי 2013 עבר לאולימפיק ליון והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, אולימפיק ליון ב'.
מרטינס פריירה היה רשאי לשחק בנבחרות לוקסמבורג וכף ורדה. בחודש מרץ 2013 סירב לזימון לנבחרת לוקסמבורג מכיוון שעוד לא החליט באיזו נבחרת הוא רוצה לשחק. בהמשך זומן שוב לנבחרת לוקסמבורג, וב-8 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלארוס במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ברוס קלארק

ביוגרפיה

קלארק נולד בחווה באדמס שבניו יורק, ב-29 באפריל 1901. הוא עזב את התיכון כדי להתגייס לצבא בשנת 1917, ונכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית דרך המשמר הלאומי של ניו יורק. בשנת 1925 הוא סיים את לימודיו, והצטרף לחיל ההנדסה, ובנוסף הוא קיבל גם תואר מאוניברסיטת קורנל. בהמשך הוא גם קיבל תואר שני מהאקדמיה הצבאית הלאומית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, קלארק שירת ביחידת תותחני חוף. במלחמת העולם השנייה הוא שירת כקולונל, ולאחר מכן כבריגדיר גנרל, ופיקד על צוות קרב בדיוויזיית השריון ה-4, שהייתה חלק מהארמייה השלישית של גנרל ג'ורג' פאטון, והוביל אותו לניצחון על כוח שריון גרמני בקרב אראקור בספטמבר 1944. בדצמבר אותה שנה הוביל קלארק את ההגנה בקרב סן וית במהלך קרב הארדנים, אשר האט את המתקפה הגרמנית. גנרל אייזנהאואר הגדיר את פעולותיו של קלארק בקרב זה כ"נקודת מפנה" בקרב על הבליטה.
במהלך מלחמת קוריאה, פיקד קלארק פיקד על הדיוויזיה המשוריינת ה-1, בפורט הוד שבטקסס, מ-1951 עד 1953. לאחר מכן הוא הועבר לקוריאה, שם פיקד על הקורפוס ה-1 בשנת 1953, ועל הקורפוס ה-10 בין השנים 1953 ל-1964. בנוסף, הוא גם אימן את הצבא של קוריאה הדרומית.
לאחר מכן הוא פיקד על צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט בהוואי מ-1954 עד 1956, ולאחר מכן הוא פיקד על הארמייה השביעית בגרמניה מ-1956 עד 1958.
באוגוסט 1958 הוא הועלה לדרגת גנרל ארבעה כוכבים, ומ-1958 עד 1960 הוא פיקד על פיקוד כוחות צבא ארצות הברית, תוך שהוא ממונה על מערכת החינוך הצבאית, אשר, בזמנו, כללה יותר מ-250,000 משתתפים. בין השנים 1960–1962 הוא שירת כמפקד העליון של צבא ארצות הברית באירופה, וב-30 באפריל 1962 הוא פרש לביתו.
לקלארק ואשתו, בסי, היו שלושה בנים ובת אחת.
קלארק נפטר ב-17 במרץ 1988, והוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, שם קבורה אשתו לצידו.
מיס אמריקה

תחרות מיס אמריקה היא תחרות יופי שנתית הנערכת בין נשים צעירות בארצות הברית. התחרות נערכת ב-50 מדינות ארצות הברית, בוושינגטון די. סי. ובאיי הבתולה של ארצות הברית. לזוכה בתחרות הלאומית ניתן התואר "מיס אמריקה" למשך שנה. התחרות נערכה לראשונה באטלנטיק סיטי בשנת 1921, ונערכה שם מדי שנה בחודש ספטמבר עד שנת 2004. בשנת 2006 עברה התחרות ללאס וגאס. הפרס בתחרות הוא מלגת לימודים.

המקרה של ונסה ויליאמס

ונסה ויליאמס - השחקנית הידועה עבור תפקידיה בבטי המכוערת, עקרות בית נואשות והאישה הטובה - הייתה מיס ניו יורק 1983, וזכתה בתואר מיס אמריקה של שנת 1984. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בכתר. לקראת סוף שנת התואר שלה, התגלו תמונות עירום שלה שפורסמו ללא רשותה במגזין הגברים פנטהאוז. תחת לחץ ציבורי, ויליאמס ויתרה על הכתר, והסגנית הראשונה לתואר, מיס ניו ג'רזי, סוזט צ'ארלס. 
בתחרות של שנת 2016, ויליאמס הוזמנה לכהן כשופטת הראשית של התחרות, ומנכ"ל מיס אמריקה, סאם הסקל, התנצל בפניה התנצלות פומבית על מאורעות 1984.