google/wiki40b huggingface dataset:
אמן (סרט)

עלילת הסרט

עלילת הסרט מבוססת על סיפורו האמיתי של קורט גרשטיין, אשר היה קצין במכון ההיגיינה של הואפן אס אס.
גרשטיין, שבתוקף תפקידו זה עסק בפיתוח תוכניות עיצוב לטיהור מים ולהשמדת מזיקים בריאותיים, מגלה כי תוכניות פיתוח אלו משמשות לרציחתם של יהודים במחנות ההשמדה השונים. הוא בעיקר מזועזע לגלות שתהליך מסוים שהוא פיתח למיגור מחלת הטיפוס - ואשר מכיל תערובת מימן ציאנידי, או בשמו האחר ציקלון B - נמצא כעת בשימוש רצחני בתאי הגזים. עם הזמן הוא מנסה ליידע את האפיפיור פיוס השנים עשר אודות השימוש בגז בפעולות רצחניות אלו, אך הוא מופתע כשנתקל באדישות והיעדר התגובה מצד ההיררכיה הקתולית. האדם היחיד אשר מגלה הבנה והזדהות עמו הוא הכומר ריקרדו פונטנה, אשר היה כומר ישועי צעיר.

האירועים על פי המציאות

בעוד שדמותו של קורט גרשטיין היא היסטורית, הרי דמותו של הכומר הצעיר ושאר עלילת הסרט - הן בדיוניות.
במציאות, לפי עדותו של קורט גרשטיין, הוא נפגש עם הדיפלומט השוודי הברון פון אוטר וביקשו להעביר לגורמים מחוץ לגרמניה מידע על הנעשה במחנות. לאחר מכן, הוא ניסה להיפגש עם נציג הוותיקן בברלין על מנת לדווח גם לו על ההשמדה ההמונית במחנות. בשל היותו חייל הוא נדחה, הפגישה לא נערכה, ואז פנה גרשטיין ליועץ המשפטי של הבישוף של ברלין, ד"ר וינטר, וביקשו מפורשות להעביר את המידע שבידיו לכס הקדוש בוותיקן.
גשר ארסונד

מבנה הגשר

הגשר משלב אלמנטים של גשר קורה וגשר מעוגן כבלים. אורך המקטע המרכזי בחלק מעוגן הכבלים הוא 490 מטר. העמוד הגבוה ביותר בגשר מגיע לגובה של 204 מטר. אורכו הכולל של הגשר הוא 7,845 מטר – בערך מחצית המרחק בין דנמרק ושוודיה – ומשקלו הכולל הוא 82,000 טון. שאר המרחק מכוסה על ידי האי המלאכותי "פלפל" ("פברהולם" בשוודית או "פברהולמן" בדנית) שאורכו 4,055 מטר, ועל ידי המנהרה שאחריו, בצד הדני, שאורכה 3,510 מטר. אורכו הכולל של המעבר בין המדינות הוא יותר מ-15 קילומטר. שתי מסילות הברזל עוברות במפלס התחתון של הגשר והכביש הארבע-מסלולי עובר מעליהן. כלי שיט שגובהם מתחת ל-57 מטר יכולים לעבור מתחת לגשר, אך רוב התנועה הימית דרך ארסונד עוברת דרך מצר דרוגדן (שם נמצאת המנהרה). כמה סיבות היו לכריית המנהרה וההוצאה הנוספת הכרוכה בכך במקום להמשיך את הדרך על הגשר. הסיבות הן: הרצון למנוע הפרעה לתנועה האווירית מנמל התעופה קופנהגן קסטרופ הסמוך, לאפשר ראות טובה ומעבר רחב לאוניות וכדי למנוע היווצרות גושי קרח במיצר בעונת החורף.

טקס חנוכת הגשר

הגשר, שנבנה על ידי חברת סקנסקה, הושלם ב-14 באוגוסט 1999. פרדריק, נסיך הכתר הדני, ועמיתתו ויקטוריה, נסיכת הכתר של שוודיה, נפגשו במרכז הגשר כדי לחגוג את השלמתו. חנוכתו הרשמית נערכה ב-1 ביולי 2000 בנוכחות מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה: כל אחד מהמלכים הגיע ברכבת מארצו לאי המלאכותי פברהולם, שם חוברו הרכבות לרכבת אחת, שנסעה לשוודיה, וממנה חזרו המלכים לדנמרק במכונית. הגשר נפתח לתנועה מאוחר יותר באותו יום. לפני חנוכתו השתתפו 79,871 רצים בריצת חצי מרתון ("ברולופט", ריצת הגשר) מאמאגר שבדנמרק לסקונה שבשוודיה ב-12 ביוני 2000.

היבטים כלכליים

בנייתו של מעבר ארסונד עלתה שלושה מיליארד דולר. כתוצאה מכך נקבעה אגרה גבוהה למדי למעבר בגשר. עם פתיחתו היה גובה האגרה למכונית פרטית 230 קרונות דניות (כ-190 שקלים בשנת 2007). מחיר זה הרתיע בעלי מכוניות מלהשתמש בגשר, והתנועה בו הייתה בהיקף של חצי מהמתוכנן. בניסיון לעודד את בעלי המכוניות הופחתה האגרה בסוף שנת 2000 ל-125 קרונות לנוסעים בקביעות, אך מחיר זה עורר את זעמם של מפעילי המעבורות, שטענו שמחיר זה מקפח את פרנסתם.

בתרבות

גשר ארסונד הוא המקום שבו מתחילה ומסתיימת עלילת סדרת הדרמה המשטרתית "הגשר", שהופקה בשיתוף פעולה שוודי-דני.
דנה וקסלר

ביוגרפיה

דנה וקסלר נולדה וגדלה בגבעתיים כבת יחידה להוריה. בגיל 16, זכתה בתחרות מלכת היופי, והייתה המתמודדת הצעירה ביותר בתחרות זו. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1981.
שירתה בצה"ל כמנהלת לשכתו של אהוד ברק, כאשר היה ראש אגף המודיעין.
וקסלר הייתה מספר שנים דוגמנית מובילה בישראל. צעדה על מסלולי התצוגות של בכירי מעצבי האופנה הישראלים באותה תקופה, כגון גדעון אוברזון.
במקביל לדוגמנות, סיימה תואר ראשון באוניברסיטה בפסיכולוגיה ותואר כללי.
בגיל 23 היא ויתרה על קריירה דוגמנות בפריז והתחתנה עם איש העסקים והמיליונר איציק ספקטור ולהם 4 ילדים.
ב-1990 חזרה לדגמן בתצוגות אופנה.
היא כותבת בלוג בתחום האופנה, בעקבות הצלחת הבלוג של בתה. השתיים הן הבעלים של "רוקוקו" - בוטיק אופנה ברשת.
היא מנחת סדנאות אופנה וסטיילינג ומשמשת כיושב ראש ועד ההורים בבית הספר בו לומדים ילדיה ומתנדבת בכלבייה העירונית. נהגה להתארח דרך קבע בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ששודרה בערוץ 10 בפינה שעסקה באימוץ כלבים.
מתגוררת בשכונת אפקה בתל אביב.
רון יוסף

קורות חייו

נולד ומתגורר בנתניה. לדבריו גילה את נטייתו המינית בגיל תיכון וסיפר עליה למשפחתו בגיל 21. נולד למשפחה מסורתית, אך במהלך שירותו הצבאי, בעודו חייל בחיל הרפואה ובחיל השלישות החל תהליך של חזרה בתשובה. עם שחרורו מהצבא למד לדבריו בישיבה ובמכללה התורנית חוש"ן.
לפרנסתו עסק במזכירות משפטית ובהנהלת חשבונות. לדבריו, משנת 1996 עוסק גם בפעילות ציבורית התנדבותית והחל מ-2003 כיהן כרב של בית כנסת של קהילת יוצאי תימן בנתניה, בין השנים 2004 ל-2005 שימש כמנהל משרד ב"אגודה לטיפוח חברה ותרבות" של יוצאי תימן וכעורך עלון 'עובד-יה' אותו מוציאה לאור אגודה זו, ובהמשך הוסמך לרב, לטוען רבני ולסופר סת"ם. באמצעי התקשורת הוא אכן מוצג כרב, אולם בפרסומים של ארגון כמוך נכתב כי "הוא מעולם לא המציא תעודת רבנות, על אף פניות חוזרות ונשנות אליו מאנשים רבים שביקשו לראותה" והקהילה בנתניה בה לדבריו מכהן, מעולם לא נמצאה ואינה מוכרת לרב העיר. ]
לדבריו, באותה תקופה השתתף במפגשים חברתיים של קבוצת הומואים מבית דתי שאחת לחודש בתל אביב כינס חוזר בתשובה שהתכנה בשם הבדוי "אסף זהבי", ובשנת 2008 הקים ארגון הומואים דתיים בשם הו"ד. באפריל 2009, בעת פרסום תחקיר בטלוויזיה בתוכניתה של אילנה דיין "עובדה", יצא מהארון, החלטה שאליה הגיע לדבריו אחרי תהליך ארוך ומייגע, ונגעה להתנהלותו כמנהל ארגון מורכב ורצונו ולנהל שיח אחראי, רציני ומעמיק. מאוחר יותר אמר על היציאה מהארון: "אני מקווה כי הנראות שלי כרב הומוסקסואל מחוץ לארון, עבור הציבור הדתי, שוות ערך למצעד" "זאת כיוון שלהומו הדתי ניתנו פנים סוף כל סוף".
בעקבות היציאה מהארון ב-2009 הוא העיד כי "אף אחד לא קיבל את זה בשמחה; שמו לי איומים על הדלת, התקשרו בשעות-לא שעות, זרקו ביצים על הדלת ועשו כל מיני דברים לא נחמדים. אני מניח שחשבו שזה ירתיע". על יחס הקהילה שלו העיד כי "זה לא היה פשוט אלא תהליך מאוד ארוך", וכי בקרב הדור הצעיר הוא קיבל הרבה חיזוקים ותמיכה, בעוד בקרב הדור המבוגר זה היה קשה. עוד ציין שיציאתו מהארון שימשה לשבור את הסטיגמה של קהילתו בנוגע להומוסקסואל החי בתל אביב, מבלה במסיבות ומנהל אורח חיים מתירני מבחינה מינית, כיוון שהתחוור להם שרב הקהילה שלהם נראה הפוך לגמרי מהסטיגמה, מה שהביא אותם להתחיל ללמוד את הנושא לעומק.
לדבריו, עם השנים קיים מפגשים רבים עם רבנים אורתודוקסיים לאומיים וחרדיים, במטרה לקדם מודעות וקבלה של הומוסקסואלים, ובמסגרת פעילות זאת הביא לחתימה או להבעת הסכמה ותמיכה של 163 רבנים מהארץ ומחו"ל על מסמך העקרונות של הו"ד, אותו גיבש ביחד עם צוות הו"ד ובהתייעצות עם אנשי מקצוע מתחומי ההלכה, החינוך והפסיכולוגיה, כדי לסייע לצעירים בהתמודדות עם הקונפליקט הנובע מהיותם הומוסקסואלים ודתיים.
הו"ד נרשמה כעמותה במאי 2011, וטרם הגישה דוחות או קיבלה אישור ניהול תקין. בפברואר 2016 יוסף ובן זוגו דרור זכריה נעצרו בחשד להונאה, לאחר שעל פי החשדות גנב כ-350 אלף ש"ח מחברה בה עבד כמנהל חשבונות, וכשנדרש להחזיר את הכסף, פתח עם בן זוגו בקמפיין לגיוס כספים להצלתו, בטענה שחלה בסרטן.
ביוני 2016 נבחר לרשימת "הלהט"בים המשפיעים בישראל" של מערכת "mako גאווה".
אנדרטת השלום של הילדים

מידע כללי

האנדרטה תוכננה על ידי האומנים היפנים קזואו קיקוצ'י וקיושי אייקבה. מימון האנדרטה הגיע מקמפיין גיוס תורמות שיזמו תלמידי בית ספר יפנים ובהם גם חבריה לכיתה של ססקי. הקמפיין זכה להצלחה רבה ולמעלה מ-3,000 בתי ספר ברחבי יפן ומתשע מדינות נוספות בעולם לקחו בו חלק. האנדרטה נחנכה ביום הילדים (יום חג ביפן) ב-5 במאי 1958. ססקי מונצחת באנדרטה על ידי פסל ברונזה המוצב בראשו של בסיס העומד על שלוש רגליים. הפסל מתאר ילדה אשר זרועתיה פרושות מעלה כשהן מחזיקות עגור מצופה בזהב. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של ססקי שלאחר שרופאיה העריכו כי נותר לה רק שנה לחיות, החליטה לקפל אלף עגורי אוריגמי, זאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף העגורים" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם לרוע המזל היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות, ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם. 
כזכר לסיפורה של ססקי, מונחים מסביב לאנדרטה אלף עגורי אוריגמי שנשלחו מכל העולם. הם משמשים סמל לילדים ששואפים לראות עולם ללא נשק גרעיני.

האנדרטה

מתחת לבסיס האנדרטה נמצא פעמון רוח בצורת עגור מברונזה התלוי מפעמון. הפעמון נתרם על ידי הידקי יוקאווה, חתן פרס נובל לפיזיקה שקמפיין גיוס התרומות של הילדים נגע לליבו. במרכז האנדרטה, מתחת לבסיס, מונח לוח שיש שחור שעליו חרוטות המילים הבאות (תרגום חופשי מיפנית):
זו הזעקה שלנו, זו התפילה שלנו: לבניית שלום בעולם.
משני צדי האנדרטה מוצבים פסלים של ילד וילדה המסמלים עתיד ורוד ותקווה.
ארתור אקסמן

ארתור אקסמן (בגרמנית: Artur Axmann;‏ 18 בפברואר 1913 - 24 באוקטובר 1996), היה המפקד האחרון של הנוער ההיטלראי.
אקסמן הקים את קבוצת הנוער ההיטלראי הראשונה במדינת וסטפליה בשנת 1928. הוא למד משפטים ובשנת 1932 מונה לארגן את תנועת הנוער ההיטלראי בקנה מידה ארצי. הוא היה אחראי על החינוך המקצועי והחקלאי של חניכי התנועה. באוגוסט 1940 הוא החליף את באלדור פון שיראך כמנהיג הנוער ההיטלראי (Hitlerjugend).
בשנת 1941 התנדב לשרת בחזית המזרחית, נפצע קשה ואיבד את זרועו הימנית. בינואר 1944 הוענק לו אות המסדר הגרמני-העיטור הגבוה ביותר שניתן על ידי המפלגה הנאצית. לקראת סוף המלחמה אקסמן החל להתקרב לחוג הפנימי של היטלר. הוא אירגן יחידות של הנוער ההיטלראי, שכללו נערים ומתבגרים ושיבץ אותם בשורות מיליציית הפולקסשטורם. הם נשלחו לאייש את קו החזית ב"רמות זלו", מול הצבא האדום בפיקודו של גיאורגי ז'וקוב. רוב הצעירים לא קיבלו אימון צבאי ונפלו בהמוניהם עם תחילת הקרב על ברלין ב-16 באפריל 1945.
ב-20 באפריל 1945 נחגג יום הולדתו האחרון של היטלר. באותו יום עלה היטלר מהבונקר שלו לגן ההרוס של הקנצלריה של הרייך. שם המתינה לו שורה של חברי הנוער ההיטלראי שהצטיינו בקרבות האחרונים נגד הטנקים הסובייטים. היטלר פסע שפוף בלווית אקסמן, שמע מכל נער על גבורתו וליטף בחיבה את פניו כשאקסמן מתבונן מאחור בסיפוק. זו הייתה הפעם האחרונה שהיטלר יצא מהבונקר שלו בחיים.
ב-1 במאי 1945 קרוב לחצות יצא אקסמן מהבונקר ביחד עם מרטין בורמן וד"ר לודוויג שטומפפגר. הם לוו בטנק "טיגר" ותותח סער מתנייע. אקסמן נפרד מחבריו ופנה מזרחה, אך נתקל בסיור סובייטי. הוא חזר על עקבותיו וכעבור זמן קצר נתקל לדבריו בגופותיהם של בורמן ושטומפפגר. הוא לא התעכב לבחון את הדרך שבה מתו אלא הסתלק במהירות מהמקום.
הוא הצליח להתחמק מהרוסים וחי מספר חודשים בשם הבדוי אריך זיברט. הוא נעצר בדצמבר 1945 לאחר שנחשפה מחתרת נאצית שארגן. במאי 1949 נידון למאסר של שלוש שנים ושלושה חודשים.
לאחר שחרורו עבד כסוכן מכירות. ב-19 באוגוסט 1958 נידון לקנס של 35,000 מרקים על החדרת עקרונות התורה הנאצית ללבותיהם של הצעירים.
יחסי סוריה–סרביה

יחסי המדינות

סוריה היא חברה בארגון המדינות הבלתי-מזדהות, וסרביה היא משקיפה בארגון.
רוב הסרבים הגרים בסוריה הן נשים שנשואות לסורים. נכון ל-2012, משרד החוץ הסרבי אומד את מספרן בכמה מאות. רוב הנישואין קרו בשל היחסים הקרובים שהיו בזמן שלטון הקומוניזם בין מדינות ערב ובין מדינות קומוניסטיות כמו יוגוסלביה.
במחצית הראשונה של 2013, ביקשו 432 פליטים מסוריה מקלט בסרביה, בשל מלחמת האזרחים בסוריה.

נציגות דיפלומטית

לסרביה יש שגרירות הממוקמת בדמשק.
לסוריה יש שגרירות הממוקמת בבלגרד.
יחסי ארצות הברית–ניקרגואה

חוק ניקרגואה

בשנת 2016, הועבר חוק התנאים להשקעה בניקרגואה על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית, אולם הוא לא אושר על ידי הסנאט או על ידי הנשיא בשל 2016 לנשיאות. הצעת החוק באה כתגובה להונאת בחירות שבוצעה על ידי הנשיא דניאל אורטגה במהלך בחירות 2016, ומטרתה למנוע מניקרגואה לקבל הלוואות נוספות עד שהם מוכנים. "לנקוט [צעדים] יעילים על מנת לקיים בחירות חופשיות, הוגנות ושקופות." הצעת החוק הועלתה שוב לבית הנבחרים שוב במהלך מושב חדש בשנת 2017.
ממשלת ניקרגואה וכל המפלגות הפוליטיות (כולל אלה שמלכתחילה הביעו דאגה על הבחירות) התנגדו להצעת החוק, וסגן הנשיא רוסאריו מוריליו קראל זה "פעולה ריאקציונרית והתערבות" אשר מטרתה "לערער את הזכות של ניקרגואה להמשיך לפתח את המודל הסוציאליסטי". כל המדינות החברות באלבה התנגדו אף הן להצעת החוק. האיגודים המקצועיים גם הביעו את התנגדותם להצעת החוק, על ידי חתימה על הצהרת סולידריות ותמיכה בממשלת ניקרגואה:

תקריות דיפלומטיות

בשנת 1987 הסנטור האמריקני בוב דול ביקר במנגואה, ומתח ביקורת על הנשיא דניאל אורטגה על מעצרם של שני אסירים פוליטיים. אורטגה הציע לשחרר את שני האסירים הפוליטיים, שהיו עורכי דין אופוזיציונרים, בתמורה לשחרורו של רוי בורגני, שהיה עצור בארצות הברית.
בשנת 2012 ניקרגואה סיימה את יחסיה עם בית הספר של האמריקות, וסירבה לשלוח יותר חניכים אל המכון. בהודעה לעיתונות נמסר, כי הוא בית הספר של האמריקות לקח כקרבן את ניקרגואה (כנראה הוא התכוון לקונטראס, שהוכשרו במכון).
בוכרה

היסטוריה

בוכרה היא אחת הערים העתיקות ביותר באוזבקיסטן, ולה ערך רב בעיצוב התרבות האזורית לאורך ההיסטוריה כולה. חפירות ארכאולוגיות גילו 20 מטרים של שכבות תרבותיות בהם נחפרו בתים, מבנים ציבוריים, תכשיטים וכלים שמתוארכים עד 2,500 שנה לפני זמננו, ולכן גילה המוערך של בוכרה הוא 2,500 שנה. 
עקב היותה מרכז חשוב היוותה בוכרה מטרת כיבוש לאימפריות רבות שבאו ונעלמו במהלך ההיסטוריה של האזור והשפיעו עליה רבות. אלכסנדר מוקדון, שכבש את האזור, השאיר את חותמו בעיצוב מבנים בסגנון ייחודי שלא היה קיים לפני כן. האדריכלות והמנהגים החדשים השתנו בהתאם.
לאורך האלף הראשון לספירה שכנה העיר על דרך המשי וסוחרים רבים מסין, הודו ואיראן עברו דרכה וסחרו בשווקיה הרבים.
במהלך המאה השביעית, עם הגעתם של הערבים, התפשט האסלאם בבוכרה. בעיר החלו להיבנות מסגדים ומדרסות. במשך אלף השנים הבאות הארכיטקטורה השלטת הייתה דמוית כיפות עגולות אשר נבנו על ידי מיטב האדריכלים המוסלמים באותן תקופות.
בתקופה זו שלטו בעיר עמים שונים, ביניהם הקרא-ח'אנים, המונגולים, השושלת הטימורית, אמירות בוכרה שנקראה על שם העיר, ושנשלטה בפועל על ידי האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19.

המאה ה-20

בוכרה וסמרקנד (העיר השנייה בגודלה באוזבקיסטן) מהוות יחדיו את שני המרכזים העיקריים של התרבות וההיסטוריה הטג'יקית. עובדה זו מצביעה ככל הנראה על הסיבה העיקרית לכך שמרבית אוכלוסיית בוכרה מהווה טג'יקים דוברי פרסית.
במהלך השלטון הסובייטי סופחו שתי הערים לרפובליקה הסוביטית של אוזבקיסטן, למרות מחאותיהם של הטג'יקים. מאז מופעלת בידי שלטונות אוזבקיסטן תוכנית קשוחה להתבוללות והטמעה תרבותית של הטג'יקים במדינה.
בוכרה היא גם ביתה של קהילה יהודית גדולה שאבותיה התיישבו במקום עוד בתקופת השלטון הרומי. המונח "יהדות בוכרה" משמש לעיתים לתיאור כל יהדות מרכז אסיה. מעקב אחר שושלת היוחסין של מרביתם, מגלה כי מקור אבות אבותיהם הוא בבוכרה.

אתרים

המרכז  ההיסטורי של בוכרה הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. שוכנים בו מסגדים ומדרשות (בתי-ספר) רבים. בכיכר המרכזית נמצא פסלו של החכם נאסר א-דין, בתמונתו המסורתית: רוכב על חמור כשהוא ישוב הפוך ואוחז בזנב.
תורת יוקאווה

תורת יוקאווה (Yukawa interaction theory) היא התורה שפיתח הידקי יוקאווה המסבירה, כקירוב, את הכוח הגרעיני הפועל בין באריונים (למשל בין פרוטונים ובין ניטרונים בגרעין). מלבד ההאדרונים, החלקיקים בתורת יוקאווה הם פאיונים (או כל סוג אחר של מזון שהוא בעל ספין אפס), הנושאים את הכוח הגרעיני. תורה זו היא קירוב בלבד, בעיקר בגלל שהכוח הגרעיני הוא הכוח השיורי (residual) של הכוח הגרעיני החזק, שנושאיו התגלו מאוחר יותר כבוזונים מסוג גלואונים. לפיכך, תיאור שלם של הכוח הגרעיני מצריך עיסוק בקווארקים, שהם מרכיבי ההאדרונים (שם כולל לבאריונים ומזונים). גם בתור קירוב יש בעיה עם המודל הזה, מכיוון שגם למזונים אחרים יש את היכולת לשמש בתפקיד נושאי הכוח הגרעיני, כאשר הפאיון הוא רק החשוב שבהם. גם מזוני רו ואומגה נושאים את הכוח הגרעיני.
התיאור השלם של הכוח הגרעיני החזק ושל הכוח הגרעיני ניתן, כנראה, על ידי כרומודינמיקה קוונטית (QCD).
אלן באדיו

ביוגרפיה

באדיו נולד ברבאט שבמרוקו, ובצעירותו עבר לצרפת, שם למד בסורבון. היה פעיל במפלגה הקומוניסטית והשתתף בקבוצת הלמידה של לואי אלתוסר. לאורך השנים פרסם רומנים ומחזות לצד כתיבה פורייה של פילוסופיה.
העביר סדנאות של חשיבה פילוסופית בבקתות בשווייץ, בסגנון "שפר את חייך". כיום מלמד בסמינר קולז' בינלאומי קורסים על ה"אנטי פילוסופים" - פאולוס, ניטשה, לודוויג ויטגנשטיין ולאקאן, אמריטוס של אקול נורמל סופרייר. מושפע גם מאפלטון, הגל, וז'יל דלז.

הגותו

תפיסת האמת שלו מושפעת ממשפט גדל במתמטיקה, כל מערכת של אקסיומה מכילה נקודת יתר. ברגע מסוים יכולה להגיח האמת, באחד מארבעה תחומים: מדע, אמנות, פוליטיקה, ואהבה. נאמנות לאותו אירוע ("להמשיך") היא הטוב, והרע מוגדר כסוגים שונים של שלילת האמת. הסובייקט מכונן ביחס לאותה אמת.
האדם הוא החיה היחידה שיש לה פוטנציאל לחרוג מהמוכר והחייתי, וזהו הפוטנציאל לסובייקטיביות, הפוטנציאל ("הרוחני") שהופך את האדם לנצחי. על ידי תזוזה מ"מה שישנו", הבהמתי, התחום המוכר שבו אנו פועלים מדחפים, עיקרון ההישרדות, הוויה לקראת המוות. הסובייקטיביות היא דבר מה לא צפוי, כשהאדם מסוגל לזהותו כחידוש גמור מבלי לנסות למקם אותו בתוך המוכר. האדם מאפשר לאמת לעבור דרכו, "מישהו" רואה את עצמו כ"אני" כשהוויתו מטולטלת.
באדיו הואשם באנטישמיות על ידי בני לוי ואחרים.
סיאטל סטורם

סיאטל סטורם (באנגלית: Seattle Storm, בתרגום לעברית: "סופת סיאטל") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 2000, משחקת בבית המערבי של הליגה וזכתה בשנת 2004 באליפות הבית ובאליפות הליגה. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון קי ארנה אשר בסיאטל שבמדינת וושינגטון. האצטדיון שימש בעבר גם את קבוצת הכדורסל סיאטל סופרסוניקס אשר הייתה קבוצת האחות של הסטורם בליגת ה-NBA עד תחילת עונת 2009, בה החליט בעלי הסופרסוניקס להעבירם לאוקלהומה סיטי ולמכור את הסטורם.
יחסי פפואה גינאה החדשה–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין פפואה גינאה החדשה כוננו ב-1976 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם. שיתופי פעולה העיקריים שבין שתי המדינות מתבצעים בפורומים בינלאומיים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
פפואה גינאה החדשה מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת פפואה גינאה החדשה, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מפפואה גינאה החדשה יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ. בסוף שנת 2012 התגוררו בפפואה גינאה החדשה 111 שווייצרים, מהם שלושים מחזיקים באזרחות כפולה של פפואה גינאה החדשה ושל שווייץ.
רייצ'ל שאגאל

ביוגרפיה

שאגאל נולדה בשם רייצ'ל לווין בניו יורק סיטי.
התגלתה בהופעת הבכורה שלה ב-1987 בדרמה "גאבי: סיפור אמיתי", בסרט לוהקה לתפקיד הראשי של גאבי ברימר והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
שאגאל לא הרבתה להופיע בסרטים גדולים והתפרסמה מאז פריצתה רק ב-1990 בדרמה "כשגבר אוהב אשה" בתפקיד רייצ'ל אשתו של ניל (ג'ייסון אלכסנדר).
באמצע שנות ה-90 שיחקה במשך שש עונות בקומדיית המבצים המצליחה "נני" בתפקיד ואל טורילאו, חברתה הטובה של הדמות הראשית פראן שפילד (פראן דרשר שגם יצרה את הסדרה). ושיחק בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" בכיכובה של קמרון דיאז. 
שאגאל היא אמא לזוג תאומים, מבעלה גרג לנרט.
עיטור סובורוב

לאחר פירוק ברית המועצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מחשב אישי זעיר

מחשב אישי זעיר (באנגלית: Nettop, Smart Micro PC, SMPC או Mini PC) הוא מחשב נייח קטן ממדים (לרוב קטן מגודל של 15X15X15 ס"מ), המתבסס על חיבור אינטרנט בפס רחב לצורך שימוש בשירותי ענן. 
בין יתרונותיו, ניתן למנות את צריכת ההספק הנמוכה (כ-10w בלבד), מחירו הזול (50-100$ בשנת 2013, כתלות במפרט), ואת העובדה שאין בו חלקים נעים. החיסרון המרכזי שלו הוא העובדה שהוא מחייב חיבור רשת מהיר.

היסטוריה

עם התפתחות המכשירים הניידים ומחשבי הלוח, החל בשנת 2013 תהליך של פיתוח מחשבים זעירים, המבוססים ברובם על מעבדי ARM, אשר מריצים מערכת הפעלה לינוקס או אנדרואיד, ומשתמשים בעיקר ביישומי ענן. לרוב מבוססים המחשבים הללו על ערכות שבבים של טלפונים חכמים או של מחשבי לוח חזקים. בתחילה היו אלה כרטיסי פיתוח עבור מפתחי אפליקציות או עבור מפתחי מכשירי קצה, אולם לאט לאט החלו לשמש גם חובבי רובוטיקה, ובהמשך גם משתמשים ביתיים המעוניינים במחשב זול, קטן ואמין.
יחסי ישראל–כף ורדה

היסטוריה

יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הצעירות נכונו לראשונה ב-27 ביולי 1994. 
בשנת 1991, בפעם הראשונה בכף ורדה, נבחר ראש ממשלה באופן דמוקרטי. היה זה קרלוס וייגה, צאצא של יהודי מרוקו שהגיעו לכף ורדה דרך גיברלטר באמצע 1800.
בחודש דצמבר 2016 ביקר בישראל שר החקלאות של קייפ ורדה, ג'ילברטו סילבה, יחד עם עשרה מעמיתיו ממדינות אפריקניות אחרות. סילבה אמר כי "ישראל מעוררת בו השראה", מאחר שתנאי האקלים של שתי המדינות דומים מאוד והניסיון הישראלי בתחום החקלאות עשוי להיות שימושי עבור מדינת האי. 
ביוני 2017 נועד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נשיא כף ורדה ז'ורז'ה קרלוש פונסקה בפסגת ה-ECOWAS במונרוביה, ליבריה. לאחר הפגישה התחייבה כף ורדה שלא להצביע נגד ישראל באו"ם. כעבור מספר ימים, ב-9 באוגוסט, הכחיש הממשל בכף ורדה ידיעות אלו. נציגי ממשלת כף ורדה אמרו כי בכוונתם לחזק את הקשרים עם ישראל, אך מדיניות החוץ של המדינה נקבעת על ידי הממשלה ולא על ידי הנשיא. למרות התחזקות המגעים עם ירושלים, מדיניות החוץ של כף ורדה כלפי ישראל לא השתנתה.
במרץ 2019 הגיעו ראש ממשלת כף ורדה אוליסש קורייה א סילבה ורעייתו לביקור רשמי בישראל, במהלך הביקור נפגשו עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ולדימיר סברדלוב-אשכנזי

משפחה ולימודים

ולדימיר סברדלוב נולד למשפחה מוזיקלית. סבו היה דוד אשכנזי - פסנתרן מבצע, בעל עיטור "האמן העממי" של ברית המועצות. אמו היא ילנה דודובנה אשכנזי - פסנתרנית ומורה לפסנתר. דודו הוא ולדימיר אשכנזי - פסנתרן ומנצח מפורסם. אביו, לאוניד (אריה) סברדלוב, שחמטאי ומשורר, חי בישראל.
סברדלוב למד בבית הספר המרכזי למוזיקה במוסקבה בכיתת פרופסור קריינב. המשיך את לימודיו  בבית הספר הגבוה למוזיקה בהנובר, גרמניה אצל הפרופסור אריה ורדי.
בזמן לימודיו השתתף בכמה תחרויות בינלאומיות באיטליה ובבלגיה, שם קראו לו "האמן הרוסי הראשון במעלה" והשוו אותו לולדימיר הורוביץ.

קריירה כפסנתרן

בשנת 1992 יצא לסיור בינלאומי ראשון בגרמניה בהשתתפות התזמורת הרדיו של פרנקפורט בניצוחו של דמיטרי קיטאיינקו. בשנת 1995 קיים הופעת בכורה בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. באותה תקופה הוציא את אלבומו הראשון מיצירות פרדריק שופן (Cypres), שהפך לרב מכר. בשנת 1993 ניצח בתחרות הבינלאומית Citta di Senigalia באיטליה.
בשנת 1999 הגיע לגמר התחרות על שם המלכה אליזבט בבריסל. הוא הגיע בגמר למקום השישי וערער על החלטת השופטים. מההישג הזה החלה עלייתו של סברדלוב.
הוא השתתף בפסטיבלים יוקרתיים, כולל Palais Princier de Monaco, La Roque d’Antheron (צרפת), "ארמונות סנקט פטרבורג", בפרויקט של מרתה ארחריץ'. בשנת 2000 הופיע לראשונה עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם. השתתף כסולן בקונצרטים של התיאטרון בולשוי בניצוח א' ודרניקוב, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו בניצוח ג'נלואיג'י ג'למטי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח אריה ורדי ואחרים.
סברדלוב הגיע למקום הראשון בתחרות ה-14 של אמני הפסנתר של מונטה קרלו בשנת 2006.
הוא ייסד את התאחדות הקונצרטים Schwarzstein arts production בבלגיה ואת התחרות לפסנתרנים צעירים Chiba Festival ביפן.

קריירה כמלחין

סברדלוב החל לכתוב מוזיקה בהשפעת המלחין הצרפתי ניקולה בקרי. במהלך חיפוש בלתי נלאה אחר צלילים לא מסורתיים ורצון למזג מוזיקה קלאסית וטכנולוגיה בת זמננו, מלחין סברדלוב יצירות לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.
פרולקטינומה

תסמינים

עיקר התסמינים נובע מחשיפה לרמות פרולקטין גבוהות בדם - רמות שמעודדות ייצור חלב מוגבר בשדיים. לצד זאת, הפרשת חלב אינה מן ההכרח, וחולים רבים אינם סובלים ממנה. בקרב נשים, רמות פרולקטין גבוהות עלולות להוביל להפרעות בווסת (עד כדי אל-ווסת) ולירידה בחשק המיני, כמו גם לשיעור יתר ולהופעת פצעונים מסוג אקנה. בקרב גברים, הדבר עלול להתבטא בבעיות זקפה, ירידה בשיעור הגוף והפנים, וגינקומסטיה (הנצת שדיים).
בקרב שני המינים, רמות פרולקטין גבוהות עלולות לגרום לירידה בצפיפות העצם (אוסטאופניה או אוסטאופורוזיס), וגם - בעקבות השפעה מקומית של גדילת הגידול - להפרעות בראייה ו/או לכאבי ראש.
קולורטורה

קוֹלוֹרָטוּרָה (בלועזית: Coloratura) היא מונח במוזיקה. המילה היא בשפה האיטלקית ומקורה מלטינית - colorare - לצבוע. שימוש במילה כיום, בדרך כלל מתייחס לתחום המוזיקה, בנושא של פיתוח מלודיה, בפרט במוזיקה ווקאלית, ובאופן מיוחד לרפרטואר האופראי של המאות ה-18 וה-19, כאשר מדובר בקישוט המלודיה בריצות, טרילים, קפיצות ושאר פעלולים וירטואוזיים. כמו כן המילה משמשת לתיאור קטעים של מוזיקה כזו, תפקידים מיוחדים בהם המוזיקה הזו דומיננטית, וכן לתיאור זמרי אופרה המתמחים בביצועה.

שימוש בשפה המודרנית

המונח קולורטורה מתייחס לרוב לפיתוח וקישוט של מלודיה במוזיקה ווקאלית מהתקופה הקלאסית והרומנטית (בפרט בל קנטו). למרות זאת, גם במוזיקה מהמאות ה-15, ה-16, וה-17, ובפרט במוזיקת הבארוק, ישנם חלקים ניכרים בהם נעשה שימוש בקולורטורה במוזיקה ווקאלית וכלית. על כן, בשימוש מוזיקולוגי מודרני, המונח מתייחס למוזיקה בסגנון זה מכל התקופות, הן ווקאלית והן כלית.
למרות הגזירה מן המילה הלטינית colorare, אין הכוונה ל"צביעת" הקול עצמו, באמצעות שינוי הגוון או איכות הקול לצורך הבעה, אלא לסוג מסוים של מוזיקה.