google/wiki40b huggingface dataset:
יומיורי שימבון

יוֹמִיוּרי שִׂימבּון (ביפנית: (読売新聞) הוא עיתון יפני היוצא לאור בטוקיו, אוסקה, פוקואוקה וערים מרכזיות אחרות ביפן. יומיורי שימבון הוא אחד מחמשת העיתונים בתפוצה ארצית ביפן והעיתון בעל התפוצה היומית הגדולה ביותר בעולם. מטה העיתון נמצא בטוקיו.
העיתון נוסד ב-1874. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה לעיתון בעל התפוצה הגדולה בעולם. התפוצה הכוללת של מהדורות הבוקר והערב של העיתון היא 14,067,000 נכון ל-2005. בנוסף למהדורה הארצית, נוספים לעיתון בערים שונות מהדורות חדשות מקומיות. היומיורי שימבון מציג קו עריכה שמרני, אשר מאופיין לעיתים כעמדת מרכז-ימין בקשת הפוליטית ביפן.
מאז 1948 מעניק העיתון מדי שנה את פרס יומיורי לכתיבה יוצרת, הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביפן בתחום הספרות. 
בית ההוצאה לאור של היומיורי שימבון מפרסם גם עיתון יומי יפני בשפה האנגלית, The Daily Yomiuri, שהוא העיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר ביפן בשפה האנגלית. התאגיד מפרסם גם עיתון ספורט יומי, וכן שבועונים, ירחונים וספרים.
בכל השנים בהן נערכה אליפות העולם בכדורגל לקבוצות ביפן, מאז שנת 2006, היה העיתון נותן החסות לאירוע.
אברהם אטיק

הרב אברהם דוד אטיק (ט"ז באייר תש"ד, 9 במאי 1944 - ליל י' בשבט תשע"ה, 29 בינואר 2015) היה ראש ישיבה חרדי-ירושלמי.

ביוגרפיה

נולד בעיר העתיקה לשלמה צבי, חסיד קרלין, ולחיה לאה לבית וינגרטן. היה מחברי השיעור הראשון בישיבת בריסק, והיה לתלמידו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק. נישא ללאה בתו של פישל גרובער. לאחר נישואיו החל לכהן כראש הישיבה הירושלמית "לפלגות ראובן", לצד דוד אשתו הרב חיים אורי פריינד. בהמשך היה ר"מ בישיבת טשיבין ובהמשך ראש ישיבת סאטמר במונסי. 
באמצע שנות ה-80 חזר לישראל וכיהן כר"מ בישיבה הירושלמית "אבן יהושע" של הרב משה ברלין. בשנת תש"ן פרש עם חלק מהצוות ופתח את "ישיבת באר שלמה" ברחוב ירמיהו ובהמשך בבניין ישיבת בית התלמוד בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. באמצע שנות ה-2000 נסגרה הישיבה והוא החל לכהן כראש כולל במאה שערים. התגורר בבתי נייטין.
היה פעיל במערכות נגד חפירת קברים, ונאם והשתתף בהפגנות רבות. נהג לנסוע פעמים רבות לשבתות במירון ולומר שם את כל ספר תהילים.
בשנת תשע"ה חלה. במהלך מחלתו הוסיפו לשמו את השם "חיים". נפטר בליל י' בשבט תשע"ה, 29 בינואר 2015.
הרב אטיק השתייך לקהילת קהל חסידי ירושלים. אחיו הוא הרב מנדל אטיק. גיסו (חתן חמיו) הוא הרב חיים רבינוביץ האדמו"ר ממשכנות הרועים. היו לו ארבעה בנים ושתי בנות. אחד מבניו הוא חתנו של הרב מנדל סבוביץ', רב קהל חרדים בית יחזקאל וראש ישיבת אור ישראל איסר. בתו אלטע ריבה היא אשתו של רבי פנחס בידרמן, האדמו"ר מניקלשבורג.
יוסף שם טוב (מוזיקאי)

יוסף שם טוב, (1922 - 1 באפריל 2007), נגן העוד של תזמורת קול ישראל בערבית, מגדולי נגני העוד בדורות האחרונים.

קורות חיים

שם טוב נולד בבגדד, ומאז גיל 12 ניגן בבתי קפה בעיר. שם זכה לכינוי "יוסוף אל עוואד", יוסף נגן העוד, שלא עזב אותו עד יום מותו. בבגרותו ליווה כמה מהנודעות שבזמרות עיראק, ביניהן סלימה מוראד ולילה חלמי. 
עלה ארצה, עם אשתו ושני בניו, ב-1952. בראיון שנערך כמה שנים לפני מותו אמר כי העלייה הייתה "המכה הכי גדולה שקיבלתי. ... בעיראק כולם היו מכירים אותי. פה הכול נמחק". אחרי בואו לארץ ניגן תקופה קצרה, אבל אז ויתר על הנגינה, ומצא עבודה כאזרח עובד צה"ל. 
בתחילת שנות ה-70, כאשר אהרון עזורי, נגד העוד של תזמורת קול ישראל בערבית, פרש לגמלאות, נבחר להחליף אותו. שם טוב פרש לגמלאות כאשר התזמורת פורקה, בתחילת שנות ה-90.
היה ידוע בעיקר כנגן, אבל הוא גם כתב והלחין שירים וקטעים אינסטרומנטליים.
פסל רולנד בברמן

היסטוריה

הרולנד הראשון בברמן היה עשוי עץ, ועל פי המסופר הופל ארצה ונשרף בליל ה-28 במאי 1366 על ידי חיילי הארכיבישוף אלברט השני. את הפסל החדש, הבנוי אבן, קיבלה העיר ב-1404. על פי ספר חשבונות שנמצא בבניין העירייה ב-1822, שולמו עבור בנייתו 170 מארק לסתתים קלאוס צלייר ויאקוב אולדה. אזרחי ברמן זייפו מסמך קיסרי שבו ניתנת להם הזכות להוסיף לפסל את שלט האצולה של הקיסר. וכך קיבל המגן על הפסל את סמל העיט הדו-ראשי, וכתובת מחורזת בגרמנית תחתית המציגה את רולנד כמבשר החירות הקיסרית לעיר:
vryheit do ik ju openbar / d' karl vnd mēnich vorst vorwar / desser stede ghegheuen hat / des danket god' is mī radt
 
אני מודיע לכם על החירות / אשר קארל ונסיכים רבים אחרים / נתנו למקומות אלו באמת. / הודו על כך לאל, זו עצתי.
הפסל עשוי אבן גיר, והעמוד מאבן חול. כשהוקם הפסל הוא היה צבעוני, במאה ה-18 נצבע אפור, ובסופו של דבר התקבעה העדפה לפסל אפור ברובו, עם שימוש חסכני בצבעים. כשנפוליון ביקש להעביר את הפסל למוזיאון הלובר, העידו בפניו תושבי העיר כי לפסל ערך אמנותי נמוך, וכך נשאר רולנד במקומו. המרחק בין שתי הברכיים של הפסל הוא בדיוק אמה אחת של ברמן (55.372 סנטימטר). 
הפסל שופץ ושוקם פעמים רבות. ב-1939 הוא נבנה מחדש מטעמי בטיחות, ובעת המלחמה הוקף בחומת מגן מפני רסיסים. ב-1983 נבנה סביבו מעקה, כפי שהיה עד 1939, והוא זכה בראש חדש (הראש המקורי מוצג במוזיאון פוקה בעיר). בעת השיפוץ האחרון, ב-1989, התגלתה בתוך הפסל קופסה ובה חומרי תעמולה נאציים, שהוטמנה בו ב-1938.

פולקלור

לרגלי הפסל נמצאת דמות נמוכה, הקשורה אולי לאגדה על אמה מלזום (Emma von Lesum), רוזנת הנחשבת לקדושה, אף כי הכנסייה הקתולית מעולם לא הכירה בה ככזו. על פי האגדה, ביקשו ממנה תושבי העיר בשנת 1032 לתת להם שטח מרעה נוסף, והיא הסכימה לתת להם שטח גדול כפי שיכול להקיף אדם ביום אחד. אך אחיה הוא שתבע לבחור את אותו האדם, וכיוון שדאג לירושתו בחר באדם קיטע שתי רגליו. בסופו של דבר התגלה הקיטע כבעל כוח רב, והוא הצליח להקיף שטח גדול למדי, שכיום הוא אזור בעיר בשם Bürgerweide ("אחו אזרחי העיר"). 
על פי המסורת, מי שמשפשף את ברכו של הפסל, ישוב שנית לעיר. אגדה נוספת הקשורה לפסל היא כי כל עוד הוא עומד על המשמר בכיכר העיר, תישאר ברמן עיר חופשייה ועצמאית, וכי בין קמרונות מרתף בית העירייה חבוי פסל רולנד שני, כדי להחליף במהירות את הפסל הנוכחי אם יאונה לו רע. על כל פנים, בנוסף, בתקופת השלטון הנאצי איבדה העיר את מעמדה כעיר חופשית ועצמאית, אף כי הפסל עמד בכיכר כרגיל (אחרי המלחמה הושב לברמן מעמדה כעיר חופשית).
נחל כסלון

נַחַל כְּסָלוֹן הוא אחד הנחלים הגדולים בהרי יהודה. מקורותיו נמצאים באזור גבעת הרדאר והיישוב הר אדר, ומשם הוא יורד בתלילות דרומה וחוצה את כביש ירושלים-תל אביב באזור הכפר אבו גוש. מיד אחרי שעוזב הנחל את הכביש נובעים בנחל ארבעה מעיינות שיוצרים קטע זורם לאורך חצי קילומטר - עין חמד. מכאן זורם הנחל מערבה, בפיתולים, בדרכו לשפלה. בעמקו בנויים הכפרים עין נקובא ועין ראפה. על מדרונות עמק הנחל התחתון התלולים נטוע יער הקדושים - פרויקט בו ניטעו 6 מיליון עצים לזכר קורבנות השואה. מיד אחרי יציאתו לשפלה פונה הנחל לדרום מערב ונשפך אל נחל שורק הגדול באזור בית שמש. הנחל אכזב לכל ארכו.
ז'וליו סזאר

קריירת מועדונים

סזאר נולד בעיר בדרום מזרח ברזיל, ושיחק עבור קבוצה מקומית 6 שנים. הוא התחיל לשחק כדורגל אולמות בפרוורי ריו דה ז'ניירו, שם בילה את רוב ילדותו. הוא נלקח על ידי אינטר מילאנו ומיידית הושאל לקייבו ורונה בעונת 2004/2005 עקב העובדה שבאינטר התמלא המקום לשחקנים לא אירופאיים. בששת חודשיו עם קייבו, ז'וליו סזאר לא שיחק אפילו פעם אחת.
באוגוסט 2005, הוא הצטרף לאינטר לאחר חתימה על הסכם לשלוש שנים. הוא החליף את פרנצ'סקו טולדו כשוער ראשון לסדרת משחקי ידידות בקיץ. הוא הרשים במשחקים האלו ולכן פתח גם בתחילת הליגה. למרות זאת, ירידה בכושר ורמזים על הארכת החוזה הובילו לספסולו, אך הוא במהרה השיב את מקומו כשוער הראשון לקראת סיום העונה. סזאר היה חלק חשוב מעונת 2009-10 שבה אינטר זכתה בטרבל : בליגת האלופות, בליגה האיטלקית ובהגביע האיטלקי. בזכות ביצועיו בליגת האלופות באותה עונה הוא זכה בתואר שוער השנה של אופ"א מה שביסס את מעמדו כאחד השוערים הטובים בעולם באותה תקופה.
בסיום עונת 2011/2012 עזב סזאר את אינטר לאחר שבע עונות שאיתה זכה חמש פעמים בליגה האיטלקית,3 פעמים בגביע האיטלקי ובליגת האלופות. 
ב-29 באוגוסט 2012 חתם על חוזה לארבע שנים בקווינס פארק ריינג'רס מהפרמייר ליג. באותה עונה ירד סזאר עם הקבוצה לליגת המשנה האנגלית.
ב-7 בפברואר 2014 סזאר אישר שחתם על השאלה לקבוצת ה-MLS טורונטו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי טורונטו במשחק חוץ נגד סיאטל סאונדרס ב-15 במרץ 2014, המשחק הסתיים בניצחון 2-1 משני שערים של שחקן הרכש החדש ג'רמיין דפו.
ב-19 באוגוסט 2014 סזאר חתם בבנפיקה ליסבון הפורטוגזית לשנתיים. ב-28 בנובמבר 2017 סזאר שוחרר מבנפיקה ליסבון. ב-2018 חזר למועדון בו התחיל את הקריירה, פלמנגו. בקדנציה השנייה שלו בקבוצה הופיע במשחק אחד.

נבחרת

ז'וליו סזאר שיחק 87 פעמים עבור נבחרת ברזיל, איתה זכה בקופה אמריקה 2004. הוא נקרא למונדיאל 2006 בגרמניה כשוער שלישי, אך לא זכה לדקות משחק. שימש כשוערה הראשון של הנבחרת במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014. סזאר אף היה שותף לתבוסה 7-1 לנבחרת גרמניה, במהלך מונדיאל 2014 שהתקיים בברזיל שאחריו פרש מהנבחרת.

חייו האישיים

הוא נשוי לדוגמנית-שחקנית הברזילאית סוזאנה ורנר.
משטרת הקפיטול של ארצות הברית

משטרת הקפיטול של ארצות הברית (באנגלית: United States Capitol Police‏; בקיצור USCP) היא כוח משטרה של ממשלת ארצות הברית, המופקד על שמירת הסדר והביטחון, חקירת פשעים וניהול התנועה בתחומי קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית בעיר וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. כמו כן מופקדת משטרת הקפיטול על הגנתם של חברי הקונגרס של ארצות הברית, עובדיו ובני משפחותיהם.

היסטוריה

משטרת הקפיטול הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1828, בעקבות התקפה על אחד מבניו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בבניין הקפיטול. משימתה המקורית הייתה הגנת בניין זה, והיא התרחבה בהדרגה עם השנים. בשנת 2003 מוזגה לתוכה משטרת ספריית הקונגרס.
כיום מפעילה משטרת הקפיטול עמדות שמירה ויחידות ניידות רגליות וממונעות. היא כוללת בין היתר כוח התערבות בחירום, יחידת כלבנות ויחידה להתמודדות עם חומרים מסוכנים. יש לה סולם דרגות משלה. משרתים בה כ-2,200 שוטרים.
משטרת הקפיטול כפופה לוועדת המשטרה של הקפיטול, שבה חברים אדריכל הקפיטול ורבי הסמלים (Sergeant at Arms) של הסנאט ושל בית הנבחרים. המפקח הכללי של משטרת הקפיטול מדווח לוועדה זו.
ב-24 ביולי 1998 נהרגו שניים משוטרי משטרת הקפיטול ואחד נפצע במהלך מילוי תפקידם. הם נורו על ידי תוקף בעת שמילאו משימות אבטחה באחת מהכניסות לבניין הקפיטול. התוקף נפצע ונעצר.
ב-14 ביוני 2017 נפצע אחד משוטרי משטרת הקפיטול כאשר הגן על חבר בית הנבחרים, בעת שהוא ואחרים הותקפו ביריות במהלך אימון ספורטיבי בווירג'יניה.
ראאד אל-כרמי

ראאד אל-כרמי (בערבית: رائد الكرمي; 1974 - 14 בינואר 2002) היה טרוריסט בכיר בגדודי חללי אל-אקצה מטולכרם, אשר עמד בראש חוליית תנזים רצחנית, האחראית לעשרות פיגועים בהם נרצחו או נפצעו אזרחים וחיילים ישראלים רבים. פעל תחת אחריותו הישירה של מרואן ברגותי, ראש התנזים ביהודה ושומרון. חוסל בינואר 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה.

פעילותו

אל כרמי היה פעיל טרור עוד באינתיפאדה הראשונה ונעצר על ידי ישראל בתחילת שנות התשעים.
בינואר 2001, סמוך לאחר תחילת האינתיפאדה השנייה הוא רצח במו ידיו את המסעדנים מוטי דיין ואתגר זיתוני, לאחר שחטף אותם. ביולי 2001 רצח את תושב פתח תקווה אלי נעמן. הוא אחראי גם על רצח עוד שישה ישראלים וניסיונות פיגוע נוספים.
בספטמבר 2001 הצליח לשרוד ירי טילים אל מכוניתו, למרות שכמעט התעוור. חוסל על ידי ישראל בפיצוץ מטען בעת שהלך ברחוב ב־14 בינואר 2002.

המחלוקת על עיתוי חיסולו

בספר "בומרנג", שיצא שלוש שנים לאחר האירוע, טענו העיתונאים עפר שלח ורביב דרוקר כי ראאד אל-כרמי הורה, זמן קצר לפני מותו, לחדול מהפיגועים בישראל בטענה כי התקבלה החלטה מדינית מטעם ערפאת על כך. היו בכירים במערכת הביטחון, שהעלו ספקות בדבר צדקת ההחלטה לחסלו. יש גם התולים בחיסולו את ההידרדרות שהביאה ל"מרץ השחור" ולמבצע חומת מגן. ד"ר מתי שטיינברג למשל, לשעבר יועץ לראשי השב"כ, טען כי "ראאד כרמי עשה את הכל, כולל בימים האחרונים לפני חיסולו, כדי להניא גורמי טרור מלבצע את זממם. בזמן הנתון שבו אנחנו מדברים הייתה הפסקת אש, וצריך היית להעריך שחיסולו של ראאד כרמי יקטע את הפסקת האש וידחף כמשוגעים את אנשי תנזים פת"ח כדי לנקום. זאת המשמעות האסטרטגית. אלו אנשים שאין להם גן עדן בתפיסתם, אשר החלו להתאבד". 
לעומת זאת, ישראל טענה כי אל-כרמי תכנן "מגה-פיגוע" וחיסולו מבעוד מועד, מנע זאת. לדברי שר הביטחון דאז בנימין בן אליעזר "האיש עמד לבצע פעולות גדולות נגד ישראל תוך ימים ספורים". גם בראיונות וכתבות בעיתונות הכתובה, בהם התראיין ראאד אל-כרמי עצמו, הוא הבהיר כי הוא נחוש בדעתו להמשיך בפעולות הטרור נגד ישראל ואף להרחיבן. בראיון ל-CNN ב-23 באוגוסט 2001, כחצי שנה לפני חיסולו הוא הצהיר: "אנו מאמנים את הנוער לבצע פעולות בתוך ישראל. אנו מאמנים בני 17-18 לתקוף מתנחלים, לחטוף חיילים בתוך שטח ישראל". רק בחודשיים האחרונים שלפני חיסולו היה אל-כרמי אחראי לשלוש פעולות טרור שונות, אשר שתיים מהן לפחות, אילו התממשו, היו עלולות לגרום למותם של אזרחים רבים: ב-19 בנובמבר 2001 - ירי לעבר מונית סמוך לצומת שבי שומרון. כתוצאה מהירי נפצעו שלושה אזרחים ישראלים, האחד באורח קשה והאחרים באורח קל. אחד הפצועים היה רב היישוב שבי שומרון. 28 בנובמבר 2001 - ניסיון הוצאת שני מפגעים מתאבדים מטול כרם לישראל. הפיגוע סוכל בשל הערכות מוגברת של כוחות הביטחון לאורך קו התפר באזור טול כרם. 5 בדצמבר 2001 - ניסיון הוצאת מפגע מתאבד מטול כרם לישראל. הפיגוע נמנע בשל מה שנראה כתאונת עבודה של המתאבד, אשר המטען שהיה על גופו התפוצץ סמוך ליישוב מעלה אפרים.
קרתאלו (מצביא בצבאו של חניבעל)

ביוגרפיה

קרתאלו נזכר לראשונה במהלך קרב קאנאי כאשר הטיל מצור על יחידת נמלטים. לאחר הקרב חניבעל שלח אותו לרומא לצורך משא ומתן על כניעה, אולם הדיקטטור החדש של העיר, מרקוס יוניוס פארה, סירב לדון בנושא ואף סירב לפדות את החיילים הרומאיים שנפלו בשבי. הוא נזכר שוב כאשר נשלח למסור את גופתו של הפרוקונסול טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (שנהרג במהלך המצור על קאפואה בשנת 212 לפנה"ס) לידי הרומאים. 
חניבעל מינה אותו כמושל העיר טראנטום, הייתה זו עיר נמל חשובה וחזקה, והרומאים עשו הכל כדי ללוכדה מחדש. פלוטארכוס מוסר סיפור שנוי במחלוקת לפיו קצין ברוטי (שבט גאלי) שפיקד על חיל המשמר העירוני של קרתאלו, היה מאוהב בנערה רומאית שאחיה שירת בצבה הרומאי. המפקד הרומאי פאביוס מאקסימוס שלח אותו להסתנן לעיר בחשאי, ויחד עם אחותו השפיע על הברוטי לערוק לצד הרומאי. הברוטי מונע בכוח אהבתו פתח בשנת 209 לפנה"ס את שערי העיר, והרומאים זרמו פנימה. קרתאלו שהבין שהקרב אבוד הניח את נשקו וצעד כדי לבקש חנינה מפאביוס, אולם בדרך נהרג בידי חייל רומאי.
מהיר ועצבני 2

תקציר העלילה

במבוא לסרט השני, אוקונר עוזב את לוס אנג'לס לפני שלמשטרת לוס אנג'לס תהיה הזדמנות לעצור אותו. בשעה שה-FBI מנהל אחריו מצוד ארצי, אוקונר מגיע למקומות כמו אריזונה, ניו מקסיקו וטקסס ומנצח בכל מרוץ רחוב בו הוא משתתף. אולם, הוא נאלץ לנטוש את מכוניתו מאחור כאשר למשטרה נודע דבר מיקומו. הוא תופס טרמפ ומגיע לחניון מכוניות משומשות. אוקונר קונה ניסאן סקייליין משומשת ומשדרג אותה. בעזרתה הוא מנצח במירוצי רחוב נוספים. הוא נוסע מזרחה לאטלנטה, ג'ורג'יה בדרכו למיאמי, פלורידה - נקודת הפתיחה של הסרט השני.
בסרט השני, בריאן אוקונר כעת במנוסה, לאחר שנתן לדומיניק לחמוק מידי המשטרה. הוא מגיע למיאמי כדי לפתוח בחיים חדשים, אך עד מהרה הוא שוב מדרדר לעולם מרוצי הרחוב הבלתי חוקיים. סוכני שירותי המכס עוצרים אותו ומציעים לו עסקה שתסיר את האישומים כנגדו אם יבצע עבודה נוספת כסוכן סמוי. בריאן מסכים ומגייס לעזרה חבר ילדות בשם רומן פירס, פושע לשעבר. השניים מבצעים משלוחי כסף שחור עבור ברון סמים עשיר בשם קרטר ורון, ועובדים יחד עם סוכנת שירותי המכס מוניקה פואנטז כדי להפילו.
Natural Force

רקע והוצאה

האלבום הופק על ידי רוני סקוט, סטיב וולף ודייוויד מקאי. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר הזהב על מכירות של 500,000 עותקים בארצות הברית, מה שהופך אותו לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר במדינה בשנת צאתו.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מרכז סיטיספייר

מרכז סיטיספייר (באנגלית: CitySpire Center) הוא גורד שחקים בעיר ניו יורק, המשמש לשימושים מעורבים. גובהו של בניין זה, הממוקם במרכז (מידטאון) האי מנהטן הוא 248 מטרים והוא בן 75 קומות. בנייתו הסתיימה בשנת 1987.

מבנה

המבנה תוכנן על ידי הלמוט יאן, והוא המבנה השמיני בגובהו בעיר ניו יורק, ה-35 בגובהו בארצות הברית וה-93 בגובהו בעולם.
ב-23 הקומות התחתונות של המבנה נעשה שימושים מסחרי, ויתרת הקומות מהוות דירות פאר.

היסטוריה

לאחר סיום בניית המבנה התלוננו דיירי הסביבה על רעשי שריקת הרוח שנוצרו בשל משבי רוח שעברו בכיפת הבניין. כיפת הבניין הבנויה בסגנון מורי, תוקנה וכעת אינה שורקת. כמו כן, לאחר סיום הבנייה התברר כי הייתה חריגת בנייה של 4 מטרים בגובהו של הבניין. מקימי הבניין פיצו את העירייה על ידי הקמת סטודיו לריקוד בבניין סמוך.
רובה שירות

רובה שירות הוא הרובה התקני שבו צבא מצייד את חייליו כנשק אישי. בצבאות המודרניים זהו לרוב רובה מטען, רובה סער או קרבין, ובעבר כלל גם רובים בריחיים. בחלק מהצבאות נהוג גם שהחיילים נושאים גם אקדח שירות שמשמש להגנה עצמית בימי שגרה ולגיבוי בשדה הקרב בעיתות מלחמה. הדרישות העיקריות מרובה שירות הן אמינות ועמידות לתנאי שטח קשים, אך גם ביצועים טובים וקלות לתחזוקה.
הסיבות לציוד כל חיילי הצבא ברובה אחיד הן החיסכון הגדול בלוגיסטיקה, תחזוקה ותחמושת שמאפשרת יצירת מערך אחיד ופרישתו בכלל היחידות והיחידות הלוחמות בפרט. החזקת מערך אחד של תחמושת וחלקי חילוף המיועדים לכלי אחד ונגזרותיו הוא זול ופשוט בהרבה מאשר החזקת מספר מערכי חימוש לשלל רובים, כל אחד עם התחמושת וחלקי החילוף הייחודיים לו. פישוט נוסף הוא בהכשרה ואימונים, הנובעים משימוש בכלי אחד ונגזרותיו, המאפשרת יצירת תורת הדרכה אחידה ויכולת של חיילים להשתמש בכלי נשק של חיילים אחרים. 
עם זאת, ברוב הצבאות רובה השירות איננו הרובה היחיד שנמצא בשירות, ולצד כלי נשק ייעודיים כגון מקלעים ורובי צלפים, ניתן למצוא בצבאות רבים מספר דגמים שמשרתים במקביל כרובי שירות. זהו, למשל, המצב בצה"ל: רובי השירות הם רובה M16 מקוצר, M4A1 קרבין, מיקרו-תבור ותבור X-95 פלאט-טופ. 
אחד מרובי השירות הנפוצים בעולם הוא ה-AK-47 "קלצ'ניקוב". רובי השירות של צבא ארצות הברית הם רובה M16 ו-M4 קרבין. רובה השירות של הכוחות המזוינים של בריטניה הוא SA80 וזה של צרפת הוא ה-FAMAS. אוסטריה, אוסטרליה, ניו זילנד, לוקסמבורג, אירלנד ומלזיה אימצו את ה-שטייר AUG.
בתיה בת פרעה

בִּתְיָה בַת-פַּרְעֹה היא דמות מקראית המופיעה בדברי הימים. על פי מדרש חז"ל, היא מזוהה עם בת פרעה המופיעה בספר שמות, אשר מצאה את משה כשהוא בתוך תיבת גומא ביאור, וגידלה אותו בילדותו.

בת פרעה בספר שמות

בתו של פרעה, ששיעבד את בני ישראל במצרים, מוזכרת במקרא כמי שמצאה את משה כשירדה לרחוץ ביאור, ולאחר מכן העניקה לו את השם "משה", לזכר משייתו מן המים. היא גידלה אותו כבן בבית אביה. זאת, על אף גזירת האב על הרג כל התינוקות הזכרים העברים, אותה גזירה שבגללה הושם משה בתוך תיבת גומא ביאור (שמות ב'). על-פי התלמוד בבלי בת פרעה כפרה בעבודת אלילים, בניגוד לכל בית אביה.
נורית שלו

ביוגרפיה

שלו גדלה בקיבוץ נוה איתן והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ בהדרכת אבי בן חורין. בעלת תואר בהוראת חינוך גופני מסמינר הקיבוצים, בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית ותואר שני M.A בתקשורת מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה שלו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:33.2 דקות, אחרי חנה מרון מברית מכבים עתיד (1:31.8 דקות) ולפני קורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:16.2 דקות, אחרי חנה מרון (6:06.6 דקות) ורבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל השביעי שנערכו בבת גלים במאי 1961, זכתה שלו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.4 דקות, אחרי גלי להב שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.8 דקות.

אלופה ושיאנית ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1962 זכתה שלו במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לנערות של 1:23.8 דקות. נוסף לכך, שחתה מחוץ לתחרות הרשמית וקבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 34.4 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף (שיא יסוד) של 3:15.9 דקות.
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1963 זכתה שלו במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:21.4 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי איבונה טוביס (1:15.3 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר קבעה שלו במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי ניצה בלזר (3:03.0 דקות). שלושה ימים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה בריכה היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:22.5 דקות.
באליפות ישראל בקרב-רב שנערכה בבריכת כפר המכבי באוקטובר 1964 זכתה שלו במדליית זהב בתוצאה של 3062 נק', לפני דליה יפה (2965 נק') ונאוה בן אלקנה (2877 נק').

חייה האישיים

שלו-אמיר ניהלה מתנ"סים ברמת השרון, ניהלה את סניף החברה להגנת הטבע, את המוזיאון הגאולוגי, ואת בית הראשונים ברמת השרון.
לינגואה פרנקה (כתב עת)

לינגואה פרנקה (באנגלית: Lingua Franca) היה כתב עת בשפה האנגלית שעסק בחיים האינטלקטואליים באקדמיה. כתב העת הוקם ב-1990 על ידי ג'פרי קיטיי, עורך ופרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ייל. בכתב העת פורסמו ידיעות חדשותיות על הנעשה באוניברסיטאות ומאמרי ביקורת על פרסומים מחקריים שונים. בנובמבר 2000, 10 שנים לאחר ייסוד כתב העת, כתב הוילג' ווייס ש"השפעתו של "לינגואה פרנקה" על תרבות כתבי העת של שנות ה-90 הייתה כה חזקה, עד שלעיתים קשה להיזכר כמה היה תופעה ייחודית באקדמיה בתחילתו".  
בכתב העת התפרסמה לראשונה פרשת סוקל, ועורך לינגואה פרנקה פרסם מאוחר יותר ספר (The Sokal Hoax), ובו מאמרים נבחרים על הנושא. 
כתב העת פסק מפעילות ב-2001 בעקבות ירידה ברווחים. בשנה שאחרי כן פרסם העורך אלכסנדר סטאר אסופה בשם Quick Studies: The Best of Lingua Franca.
האיו מאייר

שנותיו הראשונות

מאייר נולד בבילפלד ב-12 באוגוסט 1924.
בגיל 14, בעקבות אירועי ליל הבדולח, ברח מגרמניה הנאצית להולנד, ללא הוריו.
ב-1944, לאחר שנה בה הצליח להסתתר מהכובש הנאצי בהולנד, נתפס על ידי הגסטפו, הועבר למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, ובו שרד במשך כ-10 חודשים עד לשחרורו. הוריו, שנשלחו מגרמניה, הושמדו בטרזיינשטט.

לאחר השואה

לאחר המלחמה, שב מאייר להולנד והשלים תואר ראשון בפיזיקה תאורטית. לאחר מכן, עבד במעבדה לפיזיקה של פיליפס בהולנד (NatLab), ולאחר זמן מה הפך למנהלה. עם יציאתו לגמלאות, לקח מספר קורסים באנגליה ועבד כבנאי כינורות וויולות.

פעילותו הפוליטית

על בסיס עבודות של הנס קיילסון הוא פיתח תאוריה של "טראומה מתמשכת".
ב-2001 היה שותף לייסוד הארגון היהודי-הולנדי "Een Ander Joods Geluid" (בעברית: "קול יהודי אחר"), שמטרתו לקדם את הדיון הציבורי בנושא ישראל ומעשיה, לשבור את השתיקה של הקהילה היהודית-הולנדית בנוגע לכיבוש של השטחים הפלסטינים על ידי ישראל, ולתמוך בפעילויות שלום באזור.
ב-2003 הוציא לאור את הספר "Het einde van het Jodendom" (בעברית: "סוף היהדות"), בו האשים את ישראל בכך שהיא מנצלת את השואה כדי להצדיק את פשעיה כנגד הפלסטינים ולהטמיע פרנויה באזרחיה שלה, והשווה בין מדיניותה הנוכחית של ישראל עם תחילת הרדיפה של הנאצים את היהודים בגרמניה. הוא הדגיש כי בשום אופן אינו עושה הקבלה בין המדיניות הנוכחית של ישראל למדיניות הנאצית בזמן רצח ששת המיליון היהודים החפים מפשע, אלא מצביע על המדרון החלקלק שבסופו של דבר הוביל לשואת היהודים, ומתריע על ההשלכות האפשריות של מדיניותה של ישראל, שלדידו מדכאת ודוחקת לשוליים את הפלסטינים. 
מאייר היה חבר ב-"International Jewish Anti-Zionist Network" (בעברית: "רשת בינלאומית יהודית אנטי-ציונית"ׂׂׂ), וב-GroenLinks, המפלגה הירוקה של הולנד.
ב-2014 נמנה עם קבוצה בת יותר מ-350 ניצולי שואה יהודים ובני משפחותיהם מרחבי העולם שחתמו על עצומה אותה פרסמו ב"ניו יורק טיימס" בזמן "מבצע צוק איתן", ובה גינו בחריפות את ישראל על מעשיה במלחמה בזו הלשון:
אנו ניצולי שואה יהודים וצאצאיהם וקורבנות של רצח העם הגרמני מגנים באופן חד משמעי את הטבח בעזה ואת המשך הכיבוש של פלסטין ההיסטורית. אנו מגנים גם את ארצות הברית על מימון התקיפה, ואת ארצות המערב על שימוש בכוחן הפוליטי כדי למנוע גינויים מישראל. רצח עם מתחיל בשתיקת העולם. אנו מודאגים מהדה-הומנזיציה הקיצונית של הפלסטינים בחברה הישראלית.
בישראל, פוליטיקאים ופרשנים ב-Times of Israel וב-Jerusalem Post קראו בגלוי לרצח עם של הפלסטינים, וישראלים מהימין מאמצים סמלים נאו-נאציים. יתר על כן, אנו סולדים וזועמים עקב השימוש לרעה של אלי ויזל בהיסטוריה שלנו בעיתון זה כדי להצדיק את שלא ניתן להצדקה; את מאמצי ישראל להרס עזה, ואת הרצח של יותר מ-2000 בני אדם, כולל מאות רבות של ילדים. דבר לא יכול להצדיק הפצצות של מקלטי או"ם, בתים, בתי חולים ואוניברסיטאות. דבר לא יכול להצדיק מניעת חשמל ומים מאנשים.
אנו חייבים להרים את קולנו ולהשתמש בכוחנו כדי להביא לסוף כל צורות הגזענות, כולל רצח העם המתמשך של העם הפלסטיני. אנו קוראים לסיום מידי של המצור על עזה. אנו קוראים לחרם כללי על ישראל. המשמעות של 'לעולם לא עוד!' חייבת להיות לעולם לא עוד לכולם.

מותו

ב-23 באוגוסט 2014, נפטר מאייר בשנתו בהיילו שבצפון הולנד, בן 90 היה במותו.
הר נוקס (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 1998. 
ההר נקרא על שם פרופסור אמריטוס ג'ורג' א. נוקס (George A. Knox), אשר לימד במחלקה לזואולוגיה של אוניברסיטת קנטרבורי שבניו זילנד. 
נוקס ביקר מספר פעמים באנטארקטיקה, והקים את מחלקת המחקר האנטארקטי של האוניברסיטה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961 ל -1981; וכן היה נשיא SCAR בין השנים 1982–1978.