google/wiki40b huggingface dataset:
פיריט

פיריט ומוצא החיים

ישנם חוקרים הסבורים שלפיריט תפקיד חשוב במוצא החיים, על פי "התאוריה של וכטרסהויזר", התרכובות האורגניות הראשונות נוצרו על גבי שטח הפנים של פיריט. פיריט נוצר ממימן גופרתי (H₂S) וממלחי ברזל, תגובה ביניהם משחררת לסביבה אנרגיה המאפשרת יצירת תרכובות אורגניות מפחמן דו-חמצני וחומרים פשוטים אחרים. דבר נוסף שמקל על התהליך הוא שטח הפנים של פיריט, הטעון חיובית ולכן מסוגל לקשור אליו קבוצות כימיות שטעונות במטען שלילי.

פיריט בעזה בימי השלטון הבריטי בא"י

בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. וויליאמס רישיון לניצול הגופרית מדרום לעזה. לאחר שבעומק מסוים נמצאה אבן חול גפסית שחורה, אלום ועורקים שהכילו פיריט.
מזבח

מזבח הוא כל מבנה שנועד להעלאת קרבנות והבאת מנחות; ובהשאלה גם שולחן המשמש בעבודת הקודש בכנסיות נוצריות.

בתלמוד ובהלכה


בתלמוד הבבלי מיוחסות לפעילות המתקיימת במזבחות המקדש מעלות שונות, כפרת עוונות העם והשפעה על המתחולל בעולם:
אמר רבי אלעזר: מזבח - מזיח ומזין, מחבב מכפר. היינו מכפר, היינו מזיח? מזיח גזירות ומכפר עונות!
— מסכת כתובות, דף י' עמוד ב'
במאמר תלמודי זה מנויות ארבע מעלות הקיימות במזבח, שלפי פרשנותו של המהרש"א נובעות מהפעילות השונה המתקיימת בו: מזיח - מסיר גזירות רעות על העם, כתוצאה מהקטרת הקטורת, עליה מסופר בחומש במדבר שעצרה מגפה; מזין - משפיע על הכלכלה בעולם, בזכות הקרבת קרבן התמיד המכונה במקרא 'לחם'; מחבב - יוצר קירבה בין העם היהודי לאלוקיו, בזכות הקרבת השלמים; מכפר - כפרה על חטאי העם, באמצעות הקרבת החטאת והאשם.
לפי המסורת היהודית אסור לקרב דבר טמא לכל מזבח ששימש לעבודת השם ואסור לקרב אפילו ברזל ולכן אי אפשר להשתמש באבנים מסותתות.

מזבחות בנצרות

"מזבח" מוזכר בברית החדשה בספר האיגרת אל העברים (פרק 13) כאשר ישו זובח עליו.
באזור מלאכת הקודש בכל כנסייה מצוי מזבח המשמש את כהן הדת הנוצרי (הכומר) בעבודתו.
חלק מהמזבחות בכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות משמשים להחזקת שרידי קודש. מקורו של מנהג זה בראשית ימי הנצרות, בהם נוצרים נאלצו לקיים את טקסיהם במחבוא מחשש מפני האימפריה הרומית - בדרך כלל בתוך קטקומבות, וכמזבח שימש ארון קבורה של קדוש נוצרי.

מזבחות בכנסייה האורתודוקסית

בכנסייה הנוצרית האורתודוקסית המזבח אינו השולחן עליו נערכת עבודת הקודש אלא כל האזור שמאחורי האיקונוסטאזיס.
גובה המזבחות בכנסייה האורתודוקסית כמטר, והם עשויים אבן או, לרוב, עץ, ולהם ארבע רגלים - אחת בכל פינה ורגל מרכזית. המזבח מכוסה בבד לבן שאין להסירו, ועליו כיסוי נוסף של בד מעוטר, המוחלף בהתאם לחגים הנוצריים ועונות השנה.
על המזבח מוחזקים כלי הקודש הנוצריים, ורק לכומר מותר לגעת במזבח ובכלים שעליו.

מזבח ביתי

בנצרות הקתולית, בנצרות האורתודוקסית וגם בכנסייה האנגליקנית נוהגים נוצרים מאמינים לבנות בבתיהם או בכל מקום אחר כמו בית קברות מזבח אישי קטן אשר נהוג לכנותו "מזבח ביתי". המזבח נועד להתפלל לידו וליצור חיבור בין המאמין לאל גם כאשר אין האדם נוכח בכנסייה באמצעות סקרמנטלים שונים. לבניית המזבח אין כללים ברורים אך נהוג לערכו בצורה שתכלול לפחות אחד מהמאפיינים הבאים: צלב, איקונין, הברית החדשה ומים קדושים, בנוסף לכך נהוג שתהיה לו צורה סימטרית, אך אין הדבר מחייב.
מתקפת ההאקרים על סרטי סוני

מתקפת ההאקרים על חברת סרטי סוני (Sony Pictures Entertainment, SPE) הייתה תקיפת מחשב משולבת רחבה על תשתיות המידע של חברת סרטי סוני ותכתובות דוא"ל של עובדיה, שנערכה ב-24 בנובמבר 2014. המתקפה הביאה לחשיפת מידע חסוי (מידע של החברה כגון גובה השכר של בכירי החברה, תוכניות עסקיות וחוזים עם רשתות טלוויזיה; מידע אישי כדוגמת פרטים רפואיים, תעודות זהות, כרטיסי אשראי של עובדי החברה ונחשפו שמות בדויים ששימשו כוכבים לצורך רישום למלונות), העתקים של סרטים שטרם הופצו כדוגמת הסרט "אנני" ומידע אחר שנחשף על ידי קבוצת האקרים שהזדהתה כ"שומרי השלום". כמו כן מערך ההפקות של סוני הושבת עקב פגיעה במערכת התשלומים וכן הושבתו מחשבי העובדים. המידע החסוי שהודלף שוחרר בחלקים בפרק זמן קבוע, באופן המזכיר את פעילות האתר ויקיליקס בחשיפות מפורסמות שנערכו באמצעותו (מה שנתן לפרשה את הכינוי "פרשת הוויקיליקס של עולם הקולנוע").
לאחר הפריצה וההדלפות לאינטרנט, שער המניות של סוני ירד בלמעלה מ-10%. נכון ל-19 דצמבר 2014, הנזק לסוני הוערך כ-100 מיליון דולר. בנוסף, תכתובות המיילים שנחשפו (שכללו התבטאויות מביכות כלפי דמויות שונות בתעשיית הבידור וכן התבטאויות המתייחסות לנשיא ברק אובמה, שתוארו כגזעניות) גרמו לפגיעה בקריירה ויחסים אישיים של בעלי תפקיד בחברה (ובפרט ליו"ר אולפני סוני, איימי פסקל) ושל דמויות שונות, ברובן מתעשיית הבידור בארצות הברית. כמו כן נחשף מיזם המשותף לסוני ואולפנים אחרים בהוליווד למיזם משפטי-פוליטי כנגד ענקית טכנולוגיה המכונה "גוליית", ככל הנראה גוגל.
ב-16 בדצמבר 2014 קבוצת ההאקרים פרסמה אזהרה לצופים המתכננים להגיע להקרנת הבכורה של הסרט "ראיון סוף", ובכלל לכל בית קולנוע אחר שיקרין את הסרט. קבוצת ההאקרים פרסמה את הודעת האזהרה הבאה:
אנחנו נציג לכם בבירור בזמן ובמקומות ש"ראיון סוף" יוקרן, כולל הקרנת הבכורה, לאיזה גורל צריך להיות נידון אדם שמחפש כיף בטרור. בקרוב כל העולם ייראה מה הסרט הנורא של סוני עשה. העולם כולו יהיה מלא בפחד. זכרו את ה-11 בספטמבר 2001. אנחנו ממליצים לכם להיות רחוקים מהמקומות שיקרינו את הסרט באותו הזמן (אם הבית שלכם נמצא בקרבת מקום, מוטב שתעזבו).
עקב זאת החליטה "סרטי סוני" בתחילה לגנוז את הסרט ולא להפיצו. אך חזרה בה מהחלטתה לבסוף והצהירה כי הסרט יופץ ב-25 בדצמבר 2014 בבתי הקולנוע בארצות הברית.

ההאקרים

קבוצת "שומרי השלום" הוא הכינוי לקבוצת ההאקרים שאיימה לבצע פיגועי טרור בסגנון 11 בספטמבר באולמות הקולנוע שבהם יוקרן הסרט "ראיון סוף". לדעת קהילת המודיעין האמריקאית מדובר בקבוצת האקרים הנתמכת על ידי ממשלת קוריאה הצפונית ואולי אף לשכה 121 או לשכה 91 של לשכת הסיור המרכזית בקוריאה הצפונית (הסוכנויות הממשלתיות ללוחמת סייבר חשאית וכפופה לצבא קוריאה הצפונית)
המניע האפשרי לתקיפת מחשבי החברה הוא הפצת הסרט "ראיון סוף" שהופק על ידי סרטי סוני ומגולל עלילה בדיונית בדבר ניסיונותיהם של שני עיתונאים אמריקאים להתנקש בחייו של מנהיג קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און. בכירים צפון קוריאניים כבר הביעו בעבר שאט נפש מהפצתו המתוכננת של הסרט. בדצמבר 2014 ממשלת ארצות הברית האשימה את קוריאה הצפונית באחריות למתקפה והנשיא ברק אובמה אף האשים את קוריאה הצפונית בניסיון לכפות צנזורה על ארצות הברית ולמנוע הפצת סרט בידורי ותו לא.
לשכת החקירות הפדרלית בארצות הברית קישרה באופן רשמי בין ממשלת קוריאה הצפונית למתקפות הסייבר חרף דחייתה של קוריאה הצפונית האשמות מסוג זה. הממשל בקוריאה הצפונית אף הציע לנהל חקירה משותפת בנושא.
יותר מחודש לאחר המתקפה פרסמה חברה לאבטחת מידע חשד לפיו מאחורי המתקפה עומדת עובדת לשעבר בסרטי סוני שכעסה על פיטוריה מהחברה.
היו

גאוגרפיה, פלורה ופאונה

המחוז כולל את האי היומאה (980 קמ"ר) וקאסארי (19 קמ"ר) ומספר איים קטנים מסביב. הנקודה הגבוהה ביותר היא גבעת טורנימאגי (68 מטר מעל פני הים), והנהר הארוך ביותר הוא לוגוזה (21 ק"מ). 
בנוף ניתן למצוא יערות מחטניים, ביצות ואחו בקרבת חוף הים. עצי אורן מהווים חצי מהיערות במחוז. ישנם מעל 900 מינים של צמחים במחוז, מתוכם כ-100 מוגנים. מתוך 30 זני יונקים, איילים, שועלים, חזירי-בר וחתולי-בר משוטטים חופשי באיים והם נפוצים מאוד באזור. ישנם 250 זני ציפורים על האיים, מתוכם 195 מקננות באופן קבוע.
היו הוא המיוער ביותר מבין מחוזות אסטוניה כאשר יותר מ-60% משטח המחוז מכוסה ביערות. 7% של המחוז מכוסה בביצות, ורק 23% משטחו מעובד ומיושב.

סמל ודגל המחוז

הסמל נוצר ב-23 במאי 1994, והפך להיות הסמל הרשמי ב-25 בנובמבר 1996. ארבע החבצלות (פלר דה ליס) מייצגות את ארבע הנפות הכפריות, ומקור החבל מתוך אגדה מקומית. הסיבה מדוע ישנם שלושה קשרים אינה ידועה, כמו גם מדוע השתמשו בחבצלות, שכידוע, מקורן בצרפת.
בבולים של רשות הדואר המקומית של מחוז היו, בקצה מצוירת חבצלת יחידה וחבל אשר מקיף אותה ונקשר מתחתיה.
דגל מחוז היו נוצר ב-25 בנובמבר 1996, לפי הסמל שנוצר שנתיים קודם. בדגל מופיע הסמל על הרקע הירוק-לבן שמשותף לכל דגלי מחוזות אסטוניה.

נפת היו

בשנת 2013 הוקמה הנפה הכפרית היו, אליה מוזגו כל הנפות האחרות באוקטובר 2017.
שטח הנפה כולל 1,032 קמ"ר והוא מנה 9,387 תושבים בתחילת ינואר 2018.
דוד רידלי-כוהנה

ביוגרפיה

נולד כדוד כהן בשנת 1812 בעיר וספרם שבהונגריה, אז חלק מהאימפריה האוסטרית. למד כינור אצל איגנאץ רוזיצ'קה בעיר הולדתו, אחר כך החל משנת 1830 בווינה אצל יוזף בהם וניגן שם בתזמורת של אחד התיאטראות. בשנת 1838 חזר להונגריה - קודם לאתר הנופש באלאטונפירדה, אחר כך לפשט.
בשנים 1850–1870 לימד בקונסרבטוריון של פשט ובו זמנית  היה קונצרטמייסטר של תזמורת האופרה בפשט.
בשנות ה-1850 ייסד בהונגריה רביעיית מיתרים שהפכה לפופולרית, יחד עם פרנץ קירכלנר (כינור שני), קרל מלדנר או אדולף שפילר (ויולה) ועם ליפוט סוק (צ'לו). בשנים 1871–1886 ניהל את הקונסרבטוריון בדברצן. בשנת 1886 לפי הזמנתו של ינה הובאי שב לבודפשט על מנת ללמד באקדמיה למוזיקה של הונגריה אחרי מותו של קרל הובר. תלמידו הידוע ביותר היה הכנר לאופולד אאואר (אחרי שנת 1853) . עם תלמידיו האחרים נמנו אלאיוש גובי, וימוש גרינפלד ואדן (אדמונד) זינגר (שבגיל 12 ב-1841 התלווה אליו  לסיור קונצרטים בערים קולוז'וואר (קלוז') וסיביו  בטרנסילבניה) .
מבין יצירותיו המוזיקליות הידועה ביותר היא הפנטזיה ההונגרית לכינור סולו. כמו כן הלחין  קונצ'רטו ל- 4 כינורות ותזמורת.
איגוד הכדוריד הרוסי

היסטוריה

האספה המכוננת של איגוד הכדוריד נערכה ב-1989 וייסדה את איגוד הכדוריד של רוסיה עם 32 חברים משותפים. למנכ"ל האיגוד נבחר ולדימיר סלמנוביץ' מקסימוב, שהיה אלוף אולימפי ב-1976. במרץ 1992 נערכה האספה השנייה בוולגוגרד ונבחרו רשויות האיגוד. באותו מעמד נבחר נשיא האיגוד הראשון: אלכסנדר בוריסוביץ' קוז'וכוב. למנכ"ל האיגוד וסגן הנשיא נבחר ולדימיר מקסימוב. יורי פיודורוביץ' רזניקוב נבחר לסגן הנשיא, כאשר בוריס ניקולאייביץ' מקארוב נבחר למזכ"ל האיגוד.
ב-1992 איגוד הכדוריד הרוסי - כיורש פדרציית הכדוריד הסובייטית - היה לחבר רשמי בפדרציית הכדוריד הבינלאומית ופדרציית הכדוריד האירופית. מאז 1993 רוסיה היא משתתפת קבועה באליפויות אירופה וגביעי העולם בכדוריד.
על פי הדירוג העולמי הכדוריד הרוסי נמצא במקום השני בחשיבותו בעולם כשדירוג השיא הוא מקום ראשון: ב-1993, 1995, 1997 ובין השנים 1999–2002 וב-2005. הנבחרת הרוסית בכדורעף מדורגת תמיד באחד מחמשת המקומות הגבוהים, מאז 1993. נבחרת הנשים היא נבחרת הכדוריד הטובה בעולם ומדורגת במקום הראשון.
בשנת 2003 איגוד הכדוריד הרוסי ציין 75 שנה לכדוריד ברוסיה, יום שצויין בסדרת אירועים ששיאם היה במשחק ראווה של הנבחרת הרוסית מול נבחרת העולם. המשחק נערך בהיכל הספורט דינמו במוסקבה ונכחו בו 5,000 צופים.
במרץ 2013 האיגוד שינה שמו ל"פדרציית הכדוריד הרוסית".
תון (כדורגל)

היסטוריה

פ.צ. תון נוסדה בתאריך 1 במאי 1898.
הקבוצה שיחקה בליגה השנייה בשווייץ בשנים 1946-50, 1953-54, 1955-70 ו-1997-2002. משנת 2002 עד 2008 שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה ואז ירדה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2005/06 הצליחה הקבוצה לעלות לליגת האלופות והוגרלה עם הקבוצות ארסנל, אייאקס וספרטה פראג. תון החלה את קמפיין ליגת האלופות הראשון שלה אי פעם ב-14 בספטמבר 2005 במשחק חוץ נגד ארסנל, כאשר ארסנל הובילו בשער על תון, השווייצרי נלסון פריירה השווה את התוצאה ל-1:1, המשחק הסתיים בהפסד 2:1 של תון לאחר שער ניצחון בשניות הסיום של ההולנדי הידוע דניס ברגקאמפ. ב-27 בספטמבר תון אירחה את האלופה הצ'כית ספרטה פראג ב"משחק ביתי" באצטדיון סטאד דה סוויס ונקדורף של הקבוצה השווייצרית יאנג בויז ברן, בה נערכו כל משחקיה הבינלאומיים. הקבוצה ניצחה 1-0 את ספרטה פראג לאחר שער ניצחון של הודזיץ' הסלובני בדקה ה-80. תון סיימה את שלב הבתים במקום השלישי עקב הפסד 1-0 לארסנל במשחק בית והודחה מהמפעל. אולם, משחקה האחרון בקמפיין הסתיים בתוצאה 0-0 נגד ספרטה פראג, מה שעזר לה לעבור אל שלב 32 הגדולות של גביע אופ"א. הקבוצה הוגרלה נגד המבורג הגרמנית, שלושה ימים לפני המפגש בין הקבוצות פוטר מאמן תון ומונה מאמן חדש. למרות הכל, במשחק הבית תון הצליחה להפתיע את המבורג וניצחה 1-0. אולם, במשחק החוץ בפולקספארקשטדיון שבגרמניה המבורג הייתה חזקה יותר וניצחה 2-0 (2-1 בסיכום).
גרנד פרי בחריין

היסטוריה

בניית מסלול המרוצים בסאח'יר החלה בשנת 2002 מתוך מטרה לזכות ביוקרה של אירוח מרוץ בסבב הפורמולה 1, כשאר גם לבנון, מצרים ואיחוד האמירויות הערביות ניסו להשיג את אותה מטרה. לאחר השלמת המסלול הוא הפך למרכז של ספורט מוטורי במפרץ הפרסי ואירח תחרויות שונות דוגמת פורמולה 3, מרוצי GT ומרוצי דראג.
הגרנד פרי הראשון בבחריין התקיים בשנת 2004 והסתיים בניצחונו של מיכאל שומאכר. האירוע היה המרוץ הראשון בתולדות סבב האליפות הנערך במזרח התיכון. האירוע זכה בתואר ה"אירוע המאורגן ביותר" על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). פרננדו אלונסו ניצח בגרנד פרי השני שנערך בשנת 2005 וחזר על ההישג שוב שנה לאחר מכן. בשנת 2010 ניצח אלונסו את המרוץ בפעם השלישית.
גרנד פרי בחריין היה אמור להיות מרוץ הפתיחה של עונת 2011. אירועי האביב הערבי הוביל למצב פוליטי מתוח גם במדינה והדבר הוביל לדחיית מרוץ הפתיחה בשבועיים ובהמשך הוחלט על ביטולו הסופי. בתחילת חודש יוני הודיעה FIA על כוונתו לקיים את המרוץ בחודש אוקטובר. ההודעה זכתה לביקורות רבות, הבולט מבין המבקרים היה נהג העבר דיימון היל. שבוע לאחר ההודעה על קיום המרוץ, הוציאה FIA הודעת ביטול סופית לאירוע.
ארגוני זכויות אדם קראו לבטל את הגרנד פרי, שנקבע לחודש אפריל 2012, עקב טענות לשימוש בכח רב מצד השלטונות בבחריין במהלך דיכוי הפגנות. יום לפני קיום המרוץ איימו פעילי אנונימוס בביצוע התקפת סייבר אם לא יבוטל המרוץ. שעות לאחר פרסום ההודעה הפילו האקרים את אתר האינטרנט של האליפות.
אף על פי שעל פי חוק מותרת מכירה ושתייה של אלכוהול בבחריין, הזוכים בגרנד פרי נמנעים מהתזת שמפניה על הפודיום. במקום זאת נעשה שימוש במשקה בשם וארד (Waard) שאינו אלכוהולי.
איזה הרשקוביץ

ביוגרפיה

נולדה באוקראינה ובשנת 1922 עלתה לארץ עם הוריה, דב הרשקוביץ (אדריכל, היה מהנדס העיר תל אביב) ואנה (חנה) מויסייבנה (שהייתה פסנתרנית). המשפחה השתקעה בתל אביב. איזה הצטרפה לגימנסיה הרצליה. בסיום לימודי התיכון, שאפה ללמוד אמנות, ואולם לדרישת אמה הפסנתרנית, נאלצה ללמוד מוזיקה באיטליה. רק לאחר מכן התאפשר לה לממש את שאיפתה ולמדה ציור ורסטורציה. לאחר שובה לארץ, נישאה איזה לפריץ, אמן תל- אביבי, הזוג התערה בבוהמה המקומית. לאחר תקופה לא ארוכה, התאבד בקפיצה ממגדל המים ברחוב מזא"ה. איזה אף הייתה מורה לציור בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.

ראשית דרכה

בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, התגוררה באילת, יישוב בראשית ימיו שאוכלוסייתו דלילה והמבנים בו בודדים, והתחברה לרפי נלסון ולדמויות הצבעוניות שהתגוררו שם. משם הפליגה למסע ארוך באתיופיה ובין היתר ביקרה באדיס אבבה בארמון המלכות של הקיסר היילה סלאסי והתיידדה עם אשתו הקיסרית.
לאחר מכן עברה לאשקלון, שם עסקה בשחזור עתיקות, בין היתר, של הקבר הרומי.

יצירתה

תקופה זו הייתה פורה מאוד מבחינה אומנותית. איוריה פורסמו בספרי ילדים, בחוברות וספרי לימוד, בעיתוני ילדים (בין היתר בשבועון הבקר לילדים), בכרזות קק"ל ובפורמט לפנס קסם. בנוסף איירה פרסומים מסחריים וביצעה עבודות קיר במבני ציבור. בין היתר איירה את "טופסי", הסמל המסחרי של חברת ארדי למוצרי מזון, קישטה את מלון רמת אביב, צרה פסיפס בבית הקפה "אקסודוס" בתל אביב ועיצבה כמה תחנות אוטובוסים של אגד ברחבי הארץ, ביניהן תחנת אגד באשקלון, שם יצרה פסל-קיר ממתכת שתיאר מרכבות סוסים תנ"כיות. איזה זכתה בפרס על תכנון אנדרטה ליו"ר הראשון של הכנסת, יוסף שפרינצק, בשכונת רמת-יוסף בבת ים, אך האנדרטה לא הוקמה בסופו של דבר בגלל חוסר תקציב.
איזה עסקה גם בציור תפאורות לתיאטרון ולאופרה: "עני חשוב כעכבר" בתיאטרון עברי, "הנערה מאליזונד" אופרה קומית של ז'אק אופנבך, תפאורה לתוכנית 'לך לך' של המטאטא, ביצעה תפאורות לתיאטרון הילדים בתל אביב אותו ניהלה אימו של מולי שפירא ותפאורה לאופרה ריגולטו שהוצגה בתל אביב. ידידתה, קיסרית אתיופיה, רעייתו של היילה סלאסי, שישבה עם בעלה הגולה בארץ ישראל, התפעלה מהתפאורה, ושנים אחר כך, הזמינה את איזה לחבש כדי לקשט קיר בארמון הקיסר.
איזה איירה עשרות ספרי ילדים ושיתפה פעולה עם מיטב סופרי הילדים באותה תקופה: לוין קיפניס, אנדה עמיר-פינקרפלד, רפאל ספורטה, מרים ילן-שטקליס, ימימה טשרנוביץ ועוד.
בשנת 1962 יצא לאור הספר 'כושיתה בת אילת', אותה כתבה ואיירה איזה, ספר על גורלה של חתולה בת העיר הדרומית.

שנותיה האחרונות ומותה

בשנות ה-70 של המאה ה-20 חזרה לתל אביב-יפו וחיה בעיר בבדידות, התגוררה ברחוב מלצ'ט, מוקפת בעשרות חתולים. בראשית שנות השמונים לקתה באירוע מוחי והפכה לנכה. את כוח יצירתה הפנתה לאפיקים חדשים והמשיכה ליצור במסגרת ארגון אמני הציור בפה או ברגל. בהמשך, הפכה לסיעודית לחלוטין עד פטירתה באוקטובר 1997. את גופתה צוותה למדע וביקשה שלא יהיה לה קבר כיון שאין מי שיפקוד אותו.

לאחר מותה

שנים לאחר מותה, אצרו ענת שלו וטל מרגלית תערוכה במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס אשר עסקה בקשר בין יצירתה לעיתון "הבקר לילדים" לבין איוריה האייקונים בסדרת הספרים גן-גני. התערוכה הוצגה בין אוקטובר 2014 – פברואר 2015. בפתיחה נשא דברים איש הרדיו מולי שפירא, אשר הכיר את איזה בילדותו.
אפריקה שמדרום לסהרה

אפריקה שמדרום לסהרה (באנגלית: Sub-Saharan Africa) הוא מושג שנהוג לכנות בו את האזורים המצויים מדרום למדבר סהרה באפריקה, או את המדינות באזורים אלו, ומבדיל אותן ממדינות צפון אפריקה.
הביטוי התקבל בשימוש באנגלית בשנות ה-60 של המאה העשרים, והחליף בהדרגה את הכינוי שהיה נהוג בשפות רבות, "אפריקה השחורה", כינוי שביטא הן את צבע עורם של תושבי היבשת (להבדיל מתושבי צפון אפריקה, שרובם ערבים), והן את העובדה שחלקים נרחבים ממנה טרם נחקרו ומופו על ידי חוקרים מערביים. 
למרות התקינות הפוליטית לכאורה, יש המבקרים את הביטוי האנגלי כאשר הוא עוסק במדינות ולא במאפיינים הגאוגרפיים-פיזיים של האזור. הביקורת נעוצה, בין השאר, במשמעות המילולית של Sub-Saharan - "מתחת לסהרה", שלטענת המבקרים מנציחה את ההשקפה הקולוניאליסטית שלפיה אפריקה, תושביה ותרבויותיהם נמצאים במקום נחות בהשוואה לשאר העולם, ותרומתם לציוויליזציה העולמית נחותה.
למרות הביקורת, הביטוי השתרש ונכנס לשימוש נרחב בתחומי הגאופוליטיקה, הכלכלה, הגאוגרפיה, האקלים ועוד. ארגונים בינלאומיים רבים מתייחסים לאפריקה שמדרום לסהרה כאל יחידה אזורית נפרדת מצפון אפריקה, הקשורה יותר למזרח התיכון, לאגן הים התיכון ולאירופה.
מגפת האיידס שוררת ברוב אזור זה, ונשאי ה- HIV בעשר מדינות באפריקה שמדרום לסהרה מהווים כמעט שמונים אחוזים מתוך כל נשאי ה- HIV בעולם. שיעור החולים הגדול ביותר נמצא בדרום אפריקה, בה 25 אחוזים מהאזרחים נושאים את הנגיף. הנשאות שכיחה גם במדינות אחרות כמוזמביק, אוגנדה, טנזניה, זמביה, קניה ואתיופיה, בהן אחוז הנשאים נע בין שלושה לשישה אחוזים מכלל האזרחים.
ג'אגדיש צ'נדרה בוס

ביוגרפיה

בוס היה חלוץ בפיתוח טכנולוגיית הרדיו ואופטיקת מיקרוגל, הרים תרומות משמעותיות לחקר הצומח, והניח את יסודות המדע הניסויי בהודו. ארגון IEEE הכתיר אותו כאחד מאבות חקר הרדיו. המציא את הקרסקוגרף  (מכשיר למדידת גדילה בצמחים). בוס אף נחשב אבי סוגת המדע הבדיוני בספרות הבנגאלית. מכתש על הירח קרוי על שמו.
בוס נולד בביקראמפור (בימינו במחוז מונשיגאנג' ליד דאקה, בבנגלדש) בתקופת הראג' הבריטי, והתחנך במכללת קסייבייר הקדוש בקולקטה. משם המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת לונדון, אך לא הצליח להשלים את לימודיו, עקב בעיות בריאות. במקום זאת, ערך מחקרים עם זוכה פרס נובל לורד ריילי באוניברסיטת קיימברידג', ואז שב להודו. שם הצטרף לסגל מכללת פרזידנסי באוניברסיטת קולקטה כפרופסור לפיזיקה. באותו מוסד, על אף אפליה גזעית והיעדר מימון מתאים, המשיך בוס במחקריו המדעיים, והגיע להישגים בחקר איתות אלחוטי, ואף היה הראשון להשתמש במוליכים למחצה לקליטת אותות רדיו. בוס לא ניסה להפיק רווח מסחרי מתגליותיו, אלא נתן להן פומבי כדי שאחרים יוכלו להמשיך את מחקריו.
בהמשך, חקר בוס בתחום הפיזיולוגיה של הצמח. הוא השתמש במכשיר הקרסקוגרף שהמציא, כדי למדוד תגובת צמחים לגירויים שונים, וכך הוכיח מדעית הקבלה בין רקמות צמחים ובעלי חיים. בוס התנגד לשיטת הפטנטים, אף שבלחץ עמיתיו הגיש בקשה לפטנט על אחת מהמצאותיו. מכשירי הרישום המדויקים שהמציא אפשרו לו להדגים יכולת חישה בצמחים, כשהראה רעידות בצמחים פגועים. 
בין ספריו: "תגובה בחי ובלא-חי" (1902) ו"המנגנון העצבי בצומח" (1926).
הארמייה ה-38 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס היחידות שהיו בגזרת החזית הדרום-מערבית. יחידות הארמייה התרכזו בקו ההגנה עד גדות הדנייפר באזור צ'רקסי. הם לקחו חלק בקרב קייב ונסוגו מזרחה. ביולי 1942 הארמייה ה-38 הועברה לגזרת חזית הדרום ובהמשך חזית סטלינגרד. ב-23 ביולי 1942 יחידות שלה הועברו להארמייה ה-21 ומפקדתה הייתה בסיס להקמת ארמיית הטנקים הראשונה.
באוגוסט 1942 הארמייה ה-38 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית בריאנסק. היא החלה בלחימה בקרבת וורונז' ובהמשך בקרב חרקוב השלישי. בקיץ 1943 היא לקחה חלק פעיל בקרב קורסק. בספטמבר 1943 יחידות הארמייה ה-38 נכנסו לשטח אוקראינה ולקחו חלק בשחרורה. הם הגיעו לחלקים המערביים של אוקראינה והשתתפו במבצע לבוב-סנדומייז'. בהמשך הם נכנסו לשטח צ'כוסלובקיה וסיימו את המלחמה בקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה הארמייה ה-38 התמקמה באוקראינה והמטה שלה היה באיוונו-פרנקיבסק. לאחר התפרקות ברית המועצות היא נכללה בכוחות המזוינים של אוקראינה.
קוסטנים

הקוסטנים (בלטינית: Cosetani; בקטלאנית: Cossetans או Cessetans; בספרדית: Cossetanos או Cessetanos) היו שבט איברי שחי לאורך חופי הים התיכון באזור בו משתרעת כיום נפת טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד.
עירם החשובה ביותר הייתה קסה (Kesse), לאחר מכן טאראקו הרומית וכיום טרגונה, והיא שכנה על גדות נהר פרנקולי (אותה עת טוקליס - Tulcis). היישוב הוקם בסוף המאה ה-5 לפנה"ס וידוע כי הוטבעו בו מטבעות. קסה נכבשה על ידי הרומאים, יחד עם כל ארצם של הקוסטנים, בשנת 218 לפנה"ס בהנהגתו של גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס. הרומאים תיארו את הקוסטנים כ"ברברים ועבדים עלובים" (d’utensilis bàrbars i d’esclaus miserables).
מטריושקה

מַטריוֹשקָה (ברוסית: Матрёшка (מידע • עזרה); נגזר מהשם מטריונה שהיה אחד מהשמות הנפוצים בתחילת המאה העשרים. בעברית מכונה גם בבושקה, מרוסית: Бабушка, סבתא) היא סדרה של בובות חלולות, עשויות עץ, הנתונות זו בתוך זו. 
המטריושקה החיצונית היא הבובה הגדולה ביותר, ובתוכה בובה נוספת, קטנה ממנה במקצת כך שתוכל להיכנס בתוך הבובה הגדולה. בתוך המטריושקה הקטנה יותר נמצאת בובה קטנה קצת יותר, וכן הלאה. כל אחת מן הבובות, פרט לפנימית ביותר עשויה משני חלקים: עליון ותחתון. החלק העליון מעוגל ומזכיר צורה של ראש וכתפיים, החלק התחתון שטוח ומאפשר עמידה יציבה של הבובה על השולחן. במטריושקה טיפוסית יש בין ארבע לשבע בובות הנתונות זו בתוך זו. הבובה הפנימית ביותר (שהיא גם הקטנה ביותר) אינה חלולה. המטריושקה המסורתית היא בדמות של אישה החובשת על ראשה מטפחת.

היסטוריה

המטריושקה, שצורתה החיצונית מבוססת על בובה יפנית, נחשבת לסמל בעיני העם הרוסי. בשלהי המאה ה-19 החלו לייצר אותה גם ברוסיה. בובת מטריושקה הוצגה לראשונה בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגבש עיצובה הנוכחי.

מקור השם

השם Матрёшка ("מטריושקה") נגזר מהשם הרוסי נשי Матрёна ("מטריונה"). מקור שם זה הוא מן המילה הלטינית «mater», שפירושה "אמא". דמות המטריושקה מעוצבת כמו אמא טובת לב, בריאה ושמנמנה.
בעברית ישראלית הבובה קרויה לעיתים "בבושקה". שם זה לבובה קיים במספר שפות סלאביות כמו קרואטית, סלובנית וסרבית.

בתרבות

בסדרת הטלוויזיה "החפרפרת" השתמשו היוצרים במטריושקה שהולכת ונפתחת, וכל בובה זועמת יותר מקודמתה. בכך המחישו היוצרים את מורכבות העלילה, המורכבת מהונאה על גבי הונאה על גבי הונאה.
אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

אדולף פרידריך נולד ב-17 ביוני 1882 בנוישטרליץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולאליזבת, נסיכת אנהלט, בתם של פרידריך הראשון, דוכס אנהלט ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. אדולף פרידריך למד בגימנסיה בדרזדן, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מינכן משפטים.
אדולף פרידריך סיכם עם אחיו קרל בורווין, דוכס מקלנבורג-שטרליץ שהוא יינשא וימשיך את השושלת, בעוד אדולף פרידריך יקדיש את חייו לציור. אולם ההסכם לא התממש לבסוף, עקב מותו של קרל בורווין בדו-קרב עם גיסם גאורג, רוזן יאמטל בשנת 1908.
בשנת 1914 מת אביו אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה אדולף פרידריך לשלטון. בשנת 1908 יצר אדולף פרידריך קשר עם מפאלדה סלבטיני שנהייתה לפילגשו, והיו לו ממנה 2 ילדים לא חוקיים.
ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין שהיה בן דודו. בצוואתו הותיר אדולף פרידריך את כל הונו שנאמד ב-30 מיליון דולר לכריסטיאן לודוויג, דוכס מקלנבורג, בתנאי שיהיה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולא יקבל רק 3 מיליון דולר.
הסאגה של גראלט מריוויה

הסאגה של גראלט מריוויה (פולנית: Wiedźmin, בתרגום חפשי לעברית: "המכשף". מוכרת גם בשמה האנגלי The Witcher ) היא סדרת ספרי פנטזיה וסיפורים קצרים מאת הסופר הפולני אנדז׳יי ספקובסקי, שעוסקת במכשף גראלט מריוויה. בספריו של ספקובסקי, ״מכשפים״ הם ציידי מפלצות שמפתחים (הודות לאימונים ושינויים בגופם) יכולות על טבעיות בגיל צעיר על מנת להילחם במפלצות קטלניות. הספרים עובדו לכדי סרט, סדרת משחקי וידאו, וסדרת ספרים מאוירים. 

גאוגרפיה

למרות שלא נוצרה אף מפה רשמית של יקום הסדרה על ידי ספקובסקי, מספר מפות נוצרו על ידי מעריצים. 
היבשת יכולה להתחלק לארבעה אזורים ראשיים.
ממלכות הצפון ומספר דוכסויות וישויות (בהן רוב הסדרה מתרחשת), אימפריית נילפגארד הכובשת את עיקר השטח שמדרום להן, החלק המזרחי של היבשת שרובו אינו מוכר, וארץ האיים סקליגה (Skellige) ממערב ליבשת המהווה ישות פדרטיבית של השבטים השונים שמאכלסים אותם. 

שפה

סאפקובסקי יצר שפה עבור הסדרה הידועה בשם "השפה העתיקה" (Elder Speech), המבוססת על אנגלית, צרפתי, אירית, לטינית ושפות אחרות. 

תרגומים

הסיפורים הקצרים וסדרת הרומנים תורגמו לסלובקית, צ'כית, דנית, פורטוגזית, גרמנית, רוסית, ליטאית, אסטונית, פינית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, בולגרית, רומנית, אוקראינית, סרבית, שוודית, הונגרית, הולנדית, סינית, גאורגית ואנגלית.]

קומיקס

מ-1993 עד 1995, סאפקובסקי עיבד שישה סיפורים אל חוברות קומיקס. 

משחקי וידאו

דמויות הסדרה והעולם עובדו למספר משחקי מחשב. עלילת טרילוגיית המשחקים The Witcher‏, The Witcher 2: Assassins of Kings‏ ו-The Witcher 3: Wild Hunt מתרחשת לאחר עלילת סדרת הספרים.
בנוסף יוצאו מספר משחקי ספין אוף, כגון משחק רשת Gwent: The Witcher Card Game המבוסס באופן חלקי על מיני משחק שנכלל במשחק השלישי ו-The Witcher Battle Arena שיועד לפלטפורמה של טלפון סלולרי.