חסימה דלקתית של הסימפונונות

תסמינים וסימפטומים

המחלה מאופיינת בחסימה קבועה של דרכי הנשימה שכתוצאה ממנה מופיעות צלקות ודלקות בדרכי הנשימה. תופעות אלה מביאות לקוצר נשימה חמור, שיעול יבש, תחושת עייפות וצפצופים בעת הנשימה. בנוסף המחלה מקטינה את נפח הנשימה המאומצת ואת הזרימה של האוויר הננשף באופן דרסטי. אחוז הנפח הננשף באופן מאומץ אצל אדם בריא הוא 80% בעוד שאצל אדם הסובל מהחסימה הכרונית בסימפונונות נע בין 16% ל-21% בלבד. רוב הסימפטומים יופיעו באופן הדרגתי עם החמרתה של המחלה, עם זאת, במקרים מסוימים תירשם ירידה דרסטית במחלה ובהתאם גם התסמינים יופיעו באופן פתאומי.

די-אצטיל

גורם נוסף ונפוץ הגורם למחלה הדלקתית בסימפונונות הוא שאיפה של התרכובת הכימית די-אצטיל. הדי אצטיל הוא כימיקל ידוע ושכיח בייצור של מרגרינה ומוצרי מזון נוספים כמו ממתקים שונים, פופקורן להכנה במיקרוגל וכן לוקח חלק בתהליך של ייצור יינות. חשיפת הכימיקל כגורם סיכון עלתה לאוויר לראשונה כאשר שמונה עובדים שעבדו במפעל לייצור פופקורן במיזורי שבארצות הברית לקו במחלה. בשנת 2000 משרד הבריאות של מיזורי זימן את המכון הלאומי לבטיחות ולבריאות תעסוקתית במטרה לברר את הסיבה לתחלואה ולספק המלצות על אמצעי בטיחות נחוצים. לאחר שהמפעל נסרק וההיסטוריה הבריאותית של עובדי המפעל נבחנה, המכון המליץ לכל העובדים במפעל להשתמש באמצעי הגנה נשימתיים בעת עבודתם. בעקבות התקרית הזו קיבלה המחלה הדלקתית בסימפונונות כינויים שונים בתקשורת ביניהם "ריאת הפופקורן", "ריאות עובדי הפופקורן" ועוד נוספים. לאחר האירוע במפעל הפופקורן הוציא המנהל לבטיחות ולבריאות התעסוקתית המלצה מפורשת לכלל המפעלים המתעסקים עם די-אצטיל להתחיל לעקוב באופן סדיר אחרי דגימות האוויר בסביבת העבודה, לספק מטהרי אוויר ולערוך מעקב רפואי אחרי עובדים המצויים בסיכון לשאוף את החומר ולחלות במחלה. בשנת 2011 פרסם המנהל המלצה לזמן החשיפה לטווח הקצר ל25 מ"ג/ליטר של די-אצטיל ובנוסף פרסם הגבלה חוקית לזמן החשיפה של העובדים לכ-5 מ"ג/ליטר מהחומר. בשנת 2007, אובחן בדנוור אדם שהיה צרכן כבד של פופקורן המוכן במיקרוגל, כלוקה בחסימה הדלקתית בסימפונונות. זו הייתה הפעם הראשונה בה נרשם קשר בין צריכת הפופקורן למחלה. לאחר כשנה יצא הצרכן כנגד יצרני הפופקורן ותבע אותם בטענה ששאיפת האדים שיצאו בעת חימום הפופקורן במיקרוגל הייתה הגורם למחלתו וגרמה לנזק בלתי הפיך לריאה שלו. בשנת 2012 אכן הוא קיבל פיצויים בסך 7.3 מיליון דולר כפיצוי על הנזק שנגרם לו. באותה שנה ד"ר ססיל רוז, מומחית לפולמונולוגיה (תורת הריאות) במרכז הרפואי היהודי לבריאות בדנוור, הוציאה אזהרה שלא רק העובדים המתעסקים עם התרכובת הכימית המסוכנת, מצויים בסיכון לחלות בחסימה הדלקתית, אלא גם הצרכנים של מוצרים המכילים די-אצטיל חשופים לשאיפת האדים ולסיכון לחלות במחלה. לאחר שנחשף הדי-אצטיל כגורם רעיל ומזיק, חברות פופקורן שונות יצאו בהבטחות כי הן יחליפו את תחליף החמאה המכיל בתוכו את הכימיקל הרעיל בתחליפים שונים ופחות מסוכנים. אמנם הדי-אצטיל מאושר על ידי מנהל המזון והתרופות כמרכיב טעם וריח שאין בו סכנה, אך עדיין ישנן הוכחות מובהקות כי שאיפה של כמות מוגזמת של החומר מובילה לנזקים בלתי הפיכים.
כמו כן די אצטיל מצוי גם באדים הנוצרים בסיגריות האלקטרוניות.

בורות השריפה

גורם סיכון נוסף החשוד לגרימת החסימה הדלקתית בסימפונונות עלה לאוויר לאחר שהמחלה החלה להופיע בשכיחות די גבוהה בקרב יוצאי צבא מעיראק ומאפגניסטן. בעיה זו יוחסה לכך שיוצאי הצבא באזורים אלו היו חשופים באופן תדיר לבורות שריפה בהם שרפו פסולת אשר הכילה לרוב פלסטיק וחומרים נוספים הפולטים אדים רעילים ומזהמים בעת שריפתם. יוצאי צבא רבים גילו סימפטומים של קוצר נשימה ואסתמה ולאחר שערכו להם ביופסיית ריאה התברר כי הם לוקים בחסימה הדלקתית של הסיפונונות. על אף שהממשלה באזורים אלו הכחישה כל קשר סיבתי בין קיום בורות השריפה לבין הבעיות הבריאותיות של הלוחמים, היא החליטה ליזום מעקב רציף אחר בריאותם של יוצאי הצבא שנכחו בקרבת בורות השריפה במטרה לוודא האם באמת קיים קשר בין החסימה הדלקתית בסימפונונות לקרבת הלוחמים לבורות השריפה.

מניעה

ניתן למנוע את המחלה, הנגרמת במקרים רבים עקב חשיפה גבוהה לאדים רעילים של חומרי טעם וריח, על ידי שימוש באמצעי בקרה במפעלים, אמצעי הגנה בטוחים לכל עובד, ניטור של עובדים שעשויים להיפגע, העלאת מודעות העובדים לנושא וחשיפתם לאמצעי הזהירות. כמובן שהימנעות מוחלטת משימוש בחומרים אלה תמנע באופן המיטבי את הסיכוי לחלות בחסימה הדלקתית.

טיפול

חסימת הסימפונונות הדלקתית היא מחלה כרונית ואינה הפיכה, לכן ברוב המקרים הטיפול הניתן הוא טיפול תומך בלבד. אולם, מחקרים הראו כי קיימים טיפולים אחדים כגון שימוש בסטרואידים שונים או בתרופות שמטרתן למנוע או לעכב את פעילותה של המערכת החיסונית, יכולים להשיג מצב של ייצוב המחלה ומניעת החרפתה העתידית. עם זאת, נתונים אלו נבדקו רק בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת מח עצם. במקרים מסוימים ניקוז תנוחתי באמצעות פיזיותרפיה נשימתית ופעילות גופנית סדירה יקלו על הסימפטומים.
הטיפול המצוי בעדיפות האחרונה וניתן כברירת מחדל הוא השתלת ריאה, אמנם גם המטופלים שעברו השתלה מצויים בסיכון גבוה לפתח את המחלה מחדש וזאת משום שהמחלה היא סיבוך הנפוץ לאחר דחייה כרונית של הריאה המושתלת.