google/wiki40b huggingface dataset:
ניקוס קקלמנאקיס

ביוגרפיה

קקלמנאקיס נולד בשנת 1968 בורזיקה, פרוור של העיר אתונה ובילדותו החל להתאמן בגלישה. בשנת 1986 הוא התחרה באליפות העולם לנוער שנערכה בחצי האי כלקידיקי שביוון וזכה במדליית הארד. בשנת 1992 הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים שנערכו בברצלונה והסתפק במקום התשיעי. באליפות אירופה בשנת 1993 הוא זכה במדליית הארד ובאליפות אירופה שנה לאחר מכן אשר נערכה בהרקליון הוא זכה במדליית הזהב. בשנת 1995 הוא קטף את מדליית הכסף מאליפות העולם שנערכה בפורט אליזבת ואת מדליית הארד מאליפות אירופה שנערכה באי וייט.
באולימפיאדת אטלנטה 1996, זכה קקלמנאקיס במדליית הזהב לאחר שניצח ארבעה מתוך תשעת השיוטים וגבר על יריביו העיקריים גל פרידמן הישראלי וקרלוס אספינולה הארגנטיני. באותה השנה זכה גם באליפות העולם שנערכה בחוף בת גלים בחיפה. בשנת 2000 הוא זכה שוב בתואר העולמי בתחרות שנערכה במאר דל פלאטה והגיע אל אולימפיאדת סידני 2000 עם סיכויים גבוהים לזכייה אך סיים רק במקום השישי. שנה לאחר מכן קקלמנאקיס זכה בפעם השלישית בתואר העולמי כשניצח את אליפות העולם שנערכה בחופי ורזיקה, עיר הולדתו. באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה בקדיס הוא זכה במדליית הארד.
באולימפיאדת אתונה 2004, נבחר קקלמנאקיס להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה. בתחרות גלישת הרוח הוא זכה במדליית כסף. לפני השיוט האחרון הוא דורג במקום השלישי וכדי לזכות במדליית כסף היה צריך לסיים בפער לפני גל פרידמן או ריקארדו סנטוס הברזילאי שדורגו לפניו. בשיוט ה-11 והאחרון הוא סיים במקום העשירי לפני סנטוס שסיים במקום ה-17 ולמעשה הבטיח את זכייתו במדליית הכסף. לאחר אתונה הוחלף דגם גלשן המיסטרל לדגם ניל פרייד RS:X, קקלמנאקיס התקשה להסתגל לדגם זה ולא הצליח לזכות במדליות באליפויות עולם או אירופה. עם זאת, הצליח להעפיל למשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, שם סיים במקום השמיני.
מספר נגדי

מספרים נגדיים הם זוג מספרים שסכומם שווה לאפס.
מסמנים את המספר הנגדי ל-x כך:
לדוגמה, המספר הנגדי של 5 הוא -5 והמספר הנגדי של -7 הוא 7.
קיים דמיון בין מושג זה לבין המושג מספר הופכי. שניהם מקרים פרטיים של איבר הופכי.
טבלן השמש

מאפיינים

אורכו 28 עד 31 ס"מ, ומשקלו כ-130 גרם. בתי הגידול הטבעיים שלו הם נחלים עם זרם איטי ונתיבי מים מבודדים. הזכר והנקבה זהים במראם מלבד בצבע הלחיים: לבן אצל זכרים וחום בהיר אצל הנקבות.
עונת הרבייה של טבלן השמש מתחילה באמצע אפריל. הזכר והנקבה בונים קן שעשוי מסוף, זרדים ועלים יבשים, והוא ממוקם על צמחייה צפה. הנקבה מטילה 2-4 ביצים בצבע חום עם נקודות סגולות בכל תטולה. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים (הזכר בשעות הצהריים והנקבה בשעות הבוקר והלילה), והן בוקעות לאחר 10-11 ימים; תקופת דגירה קצרה מאוד ביחס לעופות אחרים.
ישנו מידע מועט מאוד על תזונתו של טבלן השמש; אך הוא נצפה אוכל חלזונות, חרקים, עכבישים קטנים, סרטנים, צפרדעים קטנות, לטאות, דגים, רכיכות, דו-חיים, מרבי רגליים, עלים וזרעים. טבלן השמש מחפש לרוב את מזונו על הצמחייה הצפה או על גדת מקווה המים. הוא אוכל בעיקר במים ועל הצמחייה שבסמוך להם.
בעלות צולבת

בעלות צולבת היא מושג בכלכלה בעלת מספר משמעויות בתחום ההגבלים העסקיים. במשמעות אחת, המושג מתייחס למצב בו חברות המתחרות זו בזו בשוק אחד הן בעלים משותפים במיזם אחר. במשמעות אחרת, המושג מתייחס למיזוג אופקי בשווקים משיקים, כלומר למצב בו חברה משקיעה במתחרה שלה, בשוק משיק, ובמיוחד בתחום התקשורת. לרוב, המושג "בעלות צולבת" מתייחס למקרים בהם שיתוף הפעולה בין החברות בבעלות משותפת היא מינורית, למשל מכיוון שהבעלות באחת החברות היא חלקית. 
במחקר על שוק הטלפון הסלולרי בארצות הברית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, נמצא מתאם חיובי בין קיומו של בעלות משותפת בשוק אחר לבין התנהגות קרטליסטית.

בתקשורת

ענף התקשורת הוא תחום רגיש ציבורית מבחינת הפעלת מונופול או קרטל. מצד אחד, יש המאמינים שלשליטה של אנשים מעטים על ענף התקשורת יש משמעויות שליליות לגבי חופש המידע. למשל, נטען שפוליטיקאים יחששו להביע דעות נגד בעלים של כלי תקשורת מפחד שכלי התקשורת יתייחסו אליהם באופן שלילי. מצד שני היכולת להעמיד תכנים באיכות גבוהה דורשת משאבים רבים ולכן יש בענף רק מעט שחקנים. 
בארצות הברית נקבעו כללים המונעים בעלות משותפת של עיתון ותחנת טלוויזיה מקומית באותו אזור. 
בישראל קיימים חילוקי דעות לגבי איפשור בעלות צולבת בתקשורת, במיוחד על מצב בו אדם או חברה הוא הבעלים של עיתון וגם של ערוץ טלוויזיה. התומכים טוענים שנתינת השליטה בערוצי הטלוויזיה בידי העיתונים תבטיח שהם יספקו תכנים באיכות גבוהה וכי ישתמשו בניסיונם המקצועי למנוע כניעה ללחץ של בעלי אינטרסים. המתנגדים טוענים, לעומת זאת, שהיכולת להשפיע על מספר כלי תקשורת כאשר מספר השחקנים נמוך נותן בידי הבעלים כוח רב מידי אשר יכול לשמש לגניזת כתבות בלתי רצויות לבעלים ושליטה בדעת הקהל. לטענתם, הסכנות בבעלות צולבת נמצאות גם במצב של "שכירות צולבת", מצב בו אותו עיתונאי עובד במספר כלי תקשורת וב"מימון צולב", מצב בו אותו בנק מממן מספר כלי תקשורת.
אבנר נווה

ביוגרפיה

נווה גדל בקיבוץ שדות ים, בנם של חווה ויצחק (איזי) נוימן.
התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס מס' 64 ב-1971. לאחר הקורס הוצב בטייסת אוראגן וסופר מיסטר. בשנת 1972 עבר הסבה למטוסי F-4 פנטום. ב-1974 היה אחד מעשרת הטייסים שנבחרו לקליטת מטוסי ה-15-F בחיל האוויר, ולהקמת הטייסת הראשונה, טייסת 133. ב-1981 הוא השתתף במבצע אופרה לתקיפת הכור הגרעיני בעיראק כאחד הטייסים של מטוסי ה-15-F שליוו את מטוסי ה-F-16. בנובמבר 1982 מונה למפקד טייסת סקייהוק, טייסת 140. ב-1985 פיקד על טייסת 106 והוביל את הפצצת מפקדות אש"ף בתוניס במבצע רגל עץ.
בשנים 1990 עד 1992 פיקד על בסיס רמת דוד, ב-1995 מונה לראש להק אוויר וב-1998 לסגן מפקד ורמ"ט חיל האוויר. בתחילת 2001 סיים את שירותו בצה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל, הקים נווה חברת ייעוץ וסיפק שירותים לתעשיות הביטחוניות ולג'נרל אלקטריק, במקביל כיהן ומכהן כדירקטור וכדירקטור חיצוני בחברות שונות בהן ECI, אינטרגאמא, אבן קיסר, צור שמיר אחזקות, אשטרום נכסים ובבית חולים הדסה.
נווה בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן. שני אחיו הצעירים אסף נוימן ויפתח נוימן שירתו אף הם כטייסי קרב בחיל האוויר.
יואב דגון

יואב דגון (2 באפריל 1951 – 3 במרץ 2004) היה מנהל מוזיאון הרצליה, מקים ומנהל מוזיאון נחום גוטמן ואוצֵר.

ביוגרפיה

יואב דגון נולד במעברת גן יבנה לאירמה ואביגדור (ויקטור) פישמן. אמו, ילידת וילנה, נסעה בתום המלחמה לפריז ללימודים בבית ספר לאחיות, שם הכירה את אביו, אשר נולד בורשה ובגיל 7 משפחתו היגרה ללימוז' שבצרפת. הוריו של יואב עלו בשנת 1950 לישראל ולימים עברתו שם משפחתם לדגון. בשנת 1953 קבעה המשפחה את משכנה ברמת השרון, בשיכון יוצאי ליטא, שם יואב גדל. יואב הוא הבן הבכור ולו אח ושתי אחיות. הוא בוגר בית הספר העממי ע"ש מנחם אוסישקין. בילדותו התגלה בידי רפי לביא, ששלח אותו לחוג לאמנות במוזיאון תל אביב. למד במשך שנתיים בבית הספר לאמנות רננים וכשזה נסגר, עבר ללמוד בבית הספר תלמה ילין. בצה"ל שירת במשטרה הצבאית.
לאחר שחרורו מהצבא, טס לפריז ללמוד אמנות. הוא בעל תואר ראשון באקדמיה לאמנויות יפות (Beaux-Arts de Paris) ותואר שני בסורבון. עבודת הגמר שלו הייתה בנושא תסרוקות אפריקאיות. בשהותו בצרפת התחתן עם מישל ולהם שלושה ילדים.
ב-1979 יואב דגון שב לישראל. בתחילה שימש כמורה לרישום ומתודיקה במדרשה לאמנות רמת השרון (1981-1979) ולימד גם בבצלאל.
בשנים 1981–1993 כיהן כמנהל וכאוצר ראשי של מוזיאון הרצליה, בתקופה זו הקים ואצר כשמונים תערוכות ואת גן הפסלים של המוזיאון.
במסגרת עבודתו במוזיאון הרצליה התמקד בפיסול, כעשור לפני פריחתו המחודשת של התחום. הקדיש תערוכות להיסטוריה של הפיסול בארץ ולתחומי פיסול שונים: ארד (ברנרד רדר, צבי לחמן), ברונזה (דורותי רובינס), נייר יצוק (זיוה קרונזון), חול (יגאל תומרקין), עץ (דב חוף, יעקב פינס), אבן (מתניה אברמסון, טניה פרמינגר), ברזל (יחיאל שמי, מוטי מלר), טקסטיל (ישעיהו א. גבאי) ותשומת לב מיוחדת הקדיש לפיסול בחומר, לו אצר עשר תערוכות (דייוויד מוריס). אצר תערוכות של אמנים ישראלים ידועים מהעבר (צבי אלדובי, בתיה לישנסקי, יוסף קונסטנט) ותערוכות של אמנים אירופאיים (הנרי מור, ברנרד פז'ס, ז'ורז' ז'נקלו וצ'יקו בוננוטה), בעידן בו עולם האמנות האמריקאי משל בכיפה. הקדיש מספר תערוכות לציירים-רשמים כמו עמוס אריכא, אוזיאש הופשטטר, רות שלוס ויוסף הירש.
היה ממייסדי פורום המוזיאונים הקטנים לאמנות וישב בחבר השופטים של פרסי אגודת אמני קרמיקה בישראל.
בשנת 1993 שב עם משפחתו לצרפת וב-1998 נקרא להקים את מוזיאון נחום גוטמן בנווה צדק ושימש כמנהלו וכאוצרו הראשי של המוזיאון עד למותו ב-2004. במסגרת המוזיאון הציג תערוכות וכתב מאמרים החורגים מדימויו המקובל של גוטמן, כמו: "נחום גוטמן במחוזות הרשע", "סוד הארוס הערבי בפרדסי יפו של גוטמן".
דגון צייר ופיסל ובראשית דרכו הציג שלוש תערוכות יחיד: אחת בישראל ושתיים בצרפת.
יואב דגון שם קץ לחייו במרץ 2004 ונקבר בקיבוץ עינת.
ב-2007 הקימה אחותו, טליה דגון, גן פסלים על שמו בשדרות ויצמן, רמת השרון. בגן מוצבים פסליהם של חמישה עשר פסלים: יגאל תומרקין, יגאל מירון, מנשה קדישמן, מוטי מלר, אורנה בן-עמי, דוד גרשטיין, דוד פיין, עפרה צימבליסטה, צבי לחמן, משה שק, יעקב דורצ'ין, דורון בר-אדון, דינה רקאנטי, ברני פינק וטניה פרמינגר. אוצרת מלווה מטעם העירייה: אפי גן.
עיריית הרצליה קראה לכיכר הסמוכה למוזיאון הרצליה בשם כיכר דגון, ביוזמת ראש העיר דאז יעל גרמן.
דער נסתר

תולדות חייו ופועלו


דער נסתר נולד בברדיצ'ב, במשפחת חסידים וסוחרים. זכה לחינוך דתי חסידי מסורתי, אך נתפס להשכלה ולקריאה חילונית. דרך קריאתו גם התקרב לחוגים ציוניים. הוא נאלץ לחמוק מגיוס לצבא הצאר, הסתתר בז'יטומיר, וחי בצמצום כמורה פרטי. מראשית כתיבתו נמשך למסתורין, לקבלה ולכתיבה סמלית, וכך אימץ לעצמו את שם העט "דער נסתר" ('הנסתר').
בשנת 1921, לאחר המהפכה, עזב את ברית המועצות והשתקע בגרמניה. בשנות ישיבתו בברלין הוציא לאור את שני קובצי סיפוריו הראשונים. באותה העת שיתף פעולה לזמן קצר עם שני יוצרי היידיש משה ליפשיץ ולייב קוויטקו, והשלושה הוציאו גם קובץ אוונגרדי של שירת יידיש. בסוף שנת 1925 שב לברית המועצות והשתקע בעיר חרקוב שבאוקראינה. ספריו הסימבוליסטיים, בעלי הנימין היהודיות המובהקות הוכרזו כספרות ריאקציונית על ידי השלטון הסובייטי ומבקרי הספרות משרתי הקו השליט. דער נסתר חדל לזמן מה לפרסם את סיפוריו והתפרנס מעיתונות. עם זאת, באמצע שנות ה-1930 החל בכתיבת הרומן ההיסטורי בית משבר שחלקו הראשון פורסם בברית המועצות עוד לפני מלחמת העולם ה-2.  
בעת מלחמת העולם השנייה שהה דער נסתר בטשקנט ומשם עבר למוסקבה בסוף 1943. בתקופה זו הוא פרסם שורה של סיפורים על השמדת היהודים על ידי הנאצים. ב-1947 הצטרף לרכבת מהגרים ניצולי שואה לבירוביג'ן שבמזרח הרחוק הרוסי, כדי לראות במו עיניו את המצב במחוז היהודי שהקמתו החלה כשני עשורים קודם לכך. הוא נעצר בשנת 1949, נכלא במחנה הגולאג ברפובליקת קומי בצפון רוסיה ומת שם ב-4 ביוני 1950. באוגוסט 2017 אותר קברו על ידי החוקרים פרופ' בר קוטלרמן מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר אלכסנדרה פּוֹליאן מאוניברסיטת מוסקבה.
דער נסתר נחשב למספר ייחודי בספרות היידיש של המאה ה-20 בברית המועצות. כתיבתו הצטיינה בעושר לשוני מרהיב. הוא כתב סיפורי מעשיות, גם מחורזות, לילדים. בשנת 2004 תורגם ספר מעשיות קטן שלו על ידי שלום לוריא, ויצא לאור בהוצאת כרמל. הוא תרגם את כתבי הנס כריסטיאן אנדרסן ליידיש. הרומן המונומנטלי שלו, "בית משבר", מוקדש לחסידי ברסלב. דער נסתר פרסם סיפורים, מעשיות, מאמרים ומסות, תרגומים ויצירות לילדים. לעברית תורגם רק חלק מזערי מיצירתו זו.
פיטר ג'וראסיק

קריירה

ג'וראסיק ממעט להופיע בסרטי קולנוע, ומשתתף בעיקר בסדרות טלוויזיה בתפקידים ראשיים ובתפקידי אורח. בתחילת דרכו, הופיע ג'וראסיק בסרט "טרון" (1982) יחד עם ברוס בוקסלייטנר, איתו יככב בהמשך בסדרה "בבילון 5". כמו כן, הופיע בדמות האב המושלם בסרט "מותק, הילד השתגע" (1990).
ב-1998, כתב ג'וראסיק יחד עם ויליאם ה. קית' הבן רומן מדע בדיוני בשם "Diplomatic Act". הדמות הראשית ברומן היא שחקן בסדרת מדע בדיוני, שנחטף על ידי חייזרים, ומאמין שהוא הדמות שהוא משחק בסדרה. הספר דומה באווירתו ובעלילתו לסרט "כיבוש הגלקסיה"  שעלה לאקרנים שנה לאחר מכן.
דן מלוי

ביוגרפיה

מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005.
בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת המושל של מדינת קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת הנוכחית. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009.
מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט.
בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט.
הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים.
אויב בשער

עלילה

ב-1942, וסילי זייצב (בגילומו של ג'וד לאו), רועה צאן בהרי אורל, וחייל בצבא האדום נלחם בחזית קרב סטלינגרד.
הוא נשלח לקרב המסכן את חייו, נגד הפולשים הגרמנים. זייצב נעזר בכישורי הצליפה שלמד בעזרת סבו כשהיה צעיר, על מנת להציל את עצמו ואת הפוליטרוק דנילוב (מגולם על ידי ג'וזף פיינס).
במהלך הקרב, מגיע ניקיטה חרושצ'וב לסטלינגרד על מנת לתאם את ההגנות העיר, ודורש רעיונות לשיפור המורל.
דנילוב, שהיה סגן בצבא, טוען שהעם זקוק לגיבורים שאפשר לשאת אליהם עיניים, ובעקבות כך, מפרסם בעיתון הצבא סיפורים אודות וסילי זייצב, המתארים אותו כגיבור לאומי.
לאחר פרסום הסיפור, וסילי עובר לפלוגת הצלפים, והופך לחבר טוב של דנילוב. בנוסף, שניהם מתאהבים בטניה, המגולמת על ידי רייצ'ל וייס, שהיא אזרחית סטלינגרד שהפכה לחיילת במיליציה המקומית. דנילוב מעביר את טניה אל יחידת מודיעין שרחוקה משדה הקרב.
בזמן שהצלפים הסובייטים חיסלו רבים מהגרמנים ומכוחותיהם, מחליט הפיקוד הגרמני לשלוח את ארווין קוניג (המגולם על ידי אד האריס), מפקד בית הספר לצלפים של הצבא הגרמני, לחסל את וסילי.
קוניג מפתה את וסילי יחד עם שני עמיתיו הצלפים אל תוך מלכודת, הוא מצליח לחסל את עמיתיו של וסילי אבל וסילי מצליח להימלט. הצבא האדום מבין את תוכניותיו של קוניג, ומשחרר מהגולאג את קאוליקוב (מגולם על ידי רון פרלמן), צלף רוסי אשר בתקופה שקדמה לפלישה הגרמנית הוכשר על ידי קוניג, בשביל לעזור לוסילי.
במהלך ניסיונו של קאוליקוב להרוג את קוניג, גורם קוניג לקאוליקוב לחשוף את מיקומו והורג אותו בצליפה מדויקת במיוחד. מותו של קאוליקוב זעזע את וסילי עמוקות.
טניה מבקשת לחזור אל פלוגת הצלפים, אך דנילוב מבקש מווסילי להרתיע אותה מלעשות כן. וסילי מסכים ומנסה, אך מתמלא רחמים כאשר טניה מספרת לו על הוריה היהודים, שנרצחו על ידי הגרמנים. דנילוב, מגייס נער מקומי שנקרא סשה פליפוב (מגולם על ידי גבריאל תומסון) שמעריץ את וסילי. פליפוב מבצע עבודות קטנות עבור הגרמנים, כגון לספק אוכל לחיילים, ואף מתחזה לסוכן כפול, ומעביר לקוניג מידע שגוי אודות מקום הימצאותו של וסילי, דבר המעניק לווסילי הזדמנות לארוב לקוניג.
וסילי מתכנן מארב לקוניג במטרה לפוצעו, אך במהלך הניסיון השני, הוא נרדם לאחר שעות רבות של המתנה. אחד מהחיילים לוקח את יומנו של וסילי, על מנת לגרום לקוניג לחשוב שהוא נהרג, אך קוניג לא מאמין לו. קוניג מספר לסשה פליפוב לאן הוא מתכנן ללכת, וחושד שהוא יספר לווסילי.
טניה ווסילי מתאהבים, ודנילוב, שמקנא בו, שולח מכתב מזלזל על אודותיו לממונה עליו.
קניג מבחין בטניה ובווסילי הממתינים בנקודת המארב הבאה שלו, מה שמאשש את חשדותיו בנוגע לסשה. הוא הורג את הנער, ותולה את גופתו על עמוד בניסיון לפתות את וסילי. וסילי נשבע להרוג את קוניג ושולח את טניה ואת דנילוב לפנות את אמא של סשה אל מחוץ לעיר. בדרכה אל סירות המילוט, טניה נפצעת מרסיסי פגז. דנילוב, שבטוח כי היא נהרגה, מתחרט על קנאתו בווסילי ועל התפכחותו מהאידאולוגיה הקומוניסטית. כשמוצא דנילוב את וסילי אורב לקוניג, הוא חושף את מיקומו שלו, כדי שוסילי יזהה את מיקומו של קוניג ברגע שיירה בו. קוניג הורג את דנילוב. קוניג, שהיה בטוח שהרג את וסילי, הולך לבדוק את הגופה, אך מבין מאוחר מדי שנפל למלכודת וכי הוא נמצא כעת בין כוונותיו. הוא מסתובב ופונה אל וסילי, שהורג אותו.
חודשיים לאחר מכן, לאחר שחרור סטלינגרד וכניעתם של הכוחות הגרמניים, וסילי מוצא את טניה מתאוששת בבית חולים שדה.
פרידריך דולמן

קריירה מוקדמת

דולמן נולד ב-2 בפברואר 1882 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.  בשנת 1899 התגייס דולמן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-7, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דולמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.  ב-1 באפריל 1927 הועלה דולמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה דולמן לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-7. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-9. ב-1 באפריל 1936 הועלה דולמן לדרגת גנרל חיל התותחנים, וב-25 באוגוסט 1939 מונה למפקד הארמייה השביעית.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת פיקד דולמן על הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות C, והבקיע עמה את קו מז'ינו. ב-28 ביוני 1940 קיבל דולמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל אוברסט. לאחר 1940 שימשה הארמייה של דולמן כחיל מצב בבריטני ובנורמנדי, ודולמן היה אחראי על הגנת אזורים אלו.
על אף שהתקפת בעלות הברית על חופי צרפת, הייתה צפויה בתחילת יוני 1944 הוריד דולמן את רמת הכוננות של הארמייה שבפיקודו בשל תנאי מזג אוויר קשים ב-4 ביוני ויצא לתרגיל מפות בעיר רן, במרחק רב מחופי נורמנדי. בעת הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני, עדיין שהו דולמן וצוותו הבכיר ברן. הארמייה השביעית שתחת פיקודו ספגה את עיקר המתקפה, ונכשלה במניעת הנחיתה בחופי נורמנדי. דולמן המשיך להילחם נגד הצבאות הפולשים. ב-28 ביוני 1944 נודע לו כי בכוונת היטלר להדיחו ולשפוט אותו במשפט צבאי על אחריותו לנפילת שרבורג. לאחר קבלת הידיעה מת דולמן במפקדתו. לא ברור אם מותו נגרם מהתאבדות או מסיבה רפואית הקשורה לסערת רגשותיו: התקף לב קטלני או שבץ. לאחר מותו הוענק לדולמן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, כאות הוקרה על פעולותיו.
עמותת החתול

בעלי תפקידים

עמותת החתול פונה לכלל בוגרי יחידה 669: אנשי המערך הלוחם, המערך הרפואי והמערך תומך הלחימה. לפיכך, בעלי התפקידים בעמותה מגיעים מאוכלוסיות אלו. מייסד העמותה ויושב הראש הראשון שלה היה אורי ורדי. כיום, יו"ר העמותה הוא סא"ל בדימוס דר' נחשון קנולר, מי שהיה מפקד יחידה 669 בעבר. מנכ"ל העמותה מאז הקמתה הוא בר ראובן. חבר הנאמנים של העמותה כולל בין השאר אנשי עסקים ואנשי רפואה, כמו: תא"ל בדימוס דר' אפרים סנה, רוני פיבקו, מני בנימין, עופר קוטלר, דר' יעקב (ג'קי) אור.

מטרות העמותה

מטרתה העיקרית של עמותת החתול היא לאגד את כלל בוגרי היחידה כדי למצות את יכולתם בזירה האישית והחברתית. בנוסף, העמותה חורטת על דגלה את התרומה לחברה הכללית ואת הנצחת חללי יחידה 669. כדי להגשים חזון זה, העמותה נוקטת במגוון פעילויות ופרויקטים, כגון כנסי בוגרים, הרצאות העשרה, הענקת מלגות ועוד.

פעילויות העמותה

פרויקט המלגות: העמותה מחלקת מלגות לבוגרי היחידה ללימוד פסיכומטרי, ללימודי תעודה, וללימודים גבוהים. המלגות ניתנות לפי קריטריונים כגון שירות צבאי ומצב סוציו-אקונומי, שנבחנים על ידי ועדה מלווה. חלק מהמלגות ניתנות בשיתוף עם עמותת "מטיילים בטוח" ע"ש אבנר ברדוגו, בוגר היחידה. 
תוכנית המנטורינג: תוכנית המנטורינג של עמותת החתול נועדה להפגיש בוגרי יחידה ותיקים ובכירים במשק, עם בוגרי יחידה צעירים בתחילת דרכם האזרחית. משך הליווי הוא כשנה, ומבוצע בהנחיית אנשי מקצוע.
פרויקט הלב: מטרת הפרויקט היא העלאת המודעות להגשת עזרה ראשונה והחייאה בקרב הציבור הרחב. במסגרת הפרויקט העמותה מציעה מגוון קורסים העוסקים בהצלת חיים וכוללים בין היתר הקניית ידע תאורטי והתנסות מעשית בהחייאה, עצירת דימומים ושימוש בדפיברילטור. המדריכים הם בוגרי היחידה בעלי הכשרה רפואית בדרגות שונות, וניסיון הדרכתי ומבצעי.
סדנאות משתחררים: העמותה מקיימת סדנאות משתחררים תקופתיות שפונות לבוגרי היחידה שמסיימים את שירות הסדיר או הקבע שלהם, במטרה להקל על מעברם לעולם האזרחי.
הרצאות העשרה: העמותה מארגנת מפגשי העשרה לבוגריה עם מרצים במגוון תחומים, כגון מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במיל' אליעזר שקדי, חבר הכנסת עפר שלח והעיתונאי איתי אנגל.
שיתוף פעולה עם עמותות אחרות: עמותת החתול משתפת פעולה עם עמותות אחרות: כנסי תעסוקה משותפים לעמותות של בוגרי יחידות צבאיות אחרות, התנדבויות בשיתוף עמותת רחשי לב, ושיתוף פעולה צמוד עם עמותת "מטיילים בטוח".
אוקסן וניקולט

אוקסן וניקולט הוא סיפור מסוגת ה-chante-fable ('סיפור-שיר' כתרגומה של לאה גולדברג) - סיפור שחציו פרוזה וחציו שירה. הסיפור נכתב בצרפתית על ידי מחבר לא ידוע ומעריכים כי זמן הכתיבה הוא בסביבות השנים 1210–1220.
זהו סיפור אהבתם האסורה של אוקסן וניקולט. אוקסן הוא נסיך צרפתי וניקולט היא שפחה "ישמעאלית" (כך מכונים בתקופה זו כל בני המזרח) שנחטפה ונמכרה לאחד מגבירי העיר בהיותה ילדה. אביו של אוקסן, הרוזן מבוקֵייר, מתנגד לזיווג ומניע בכך עלילה רבת אירועים המסתיימת בסוף האידילי שבו השניים מתחתנים.
הסיפור הוא יצירה מורכבת מבחינה ספרותית – שכן הוא מערב שירה ופרוזה, רצינות והומור ומכיל אלמנטים הלקוחים מסוגות ספרותיות שונות של התקופה. מסוגת ה-chanson de geste (שירת אבירים) הוא לוקח את קטעי המלחמה והקרבות וכן את המשקל בקטעי השירה (בהם יש 7 הברות בכל שורה). ומהספרות החצרונית את סיפור האהבה רצוף החתחתים. הסיפור מכיל אלמנטים סאטיריים ופארודיים כאשר הוא הופך על ראשם כמה מכללי הסוגות הללו, כמו הופעתה של האישה כטרובדור בחיפוש אחר אהובה, המלך הנוטה ללדת והמלכה היוצאת למלחמה. חוקרים רבים גורסים כי ממורכבותו הספרותית של הסיפור יש להסיק כי הוא כוון לקהל בעל תחכום ספרותי לא מבוטל. סביר להניח כי הסיפור, שאינו שמרני מבחינה תרבותית (האהבה בין נסיך פרנקי לבת ישמעאלים) או מבחינה דתית (נאומו של אוקסן בגנות גן העדן) הוצג בחצרות מלכים ואצילים להנאת יושבי ויושבות הארמון שהיו פחות דתיים מכפי שאולי מקובל לחשוב.
בשנת 1969 עובד הסיפור למחזה בתיאטרון "כיס" בהנהלתן של אביבה גלי ורבקה גור ובהשתתפות גור, פיטר האריס והצמד סוזן ופראן. את התפאורה והתלבושות עיצב אנטול גורביץ'
ג'ון לי הוקר

תולדות חייו

נולד במיסיסיפי, צעיר אחד-עשר בניו של כומר בפטיסטי. הוא חונך בבית והאזין בילדותו רק לשירי דת וספיריטואלז. בשנת 1922 נפרדו הוריו ואמו נישאה לנגן בלוז, ממנו למד ג'ון הצעיר נגינה בגיטרה. בגיל 15 עזב את הבית ועבר לממפיס, טנסי שם התפרנס מהופעות. בהמשך עבר לדטרויט ועבד במפעל פורד.
בשנות החמישים הקליט למעלה ממאה תקליטים במספר חברות תקליטים תחת שמות שונים כמו ג'ון לי, ג'ון לי בוקר, ג'ון לי קוקר, דלתא ג'ון, טקסס סלים, בוגי מן ועוד. החברה החשובה ביותר בה הקליט הייתה צ'ס רקורדס. 
ב-1980 הופיע בהופעה חיה בסרט האחים בלוז, דמותו של ג'ון בלושי בסרט התבססה על דמותו. ב-1989 השתתף באלבומו זוכה הגראמי של קרלוס סנטנה, "The Healer". באותה תקופה גם הקליט עם ואן מוריסון. ב-1980 נבחר להיכל התהילה של הבלוז, ב-1990 נטבע כוכב עם שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ב-1991 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול וב-1995 נבחרו שיריו "Boom Boom" ו-"Boogie Chillen" ל-500 השירים שהשפיעו על הרוקנרול. 
שיריו הוקלטו על ידי באדי גאי, קרים, זי. זי. טופ, לד זפלין, טום ג'ונס, ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון, ניק קייב, היארדבירדס, The Animals, הדלתות, פיט טאונסנד, הווייט סטרייפס ורבים אחרים.
נינג דזטאו

ביוגרפיה

נינג נולד בג'נגג'ואו. הוא החל לשחות בגיל 8.

2013

באליפות סין בשחייה שנערכה בג'נגג'ואו באפריל 2013 זכה נינג בשתי מדליות זהב, בשמחה ל-50 מטר חופשי בשיא חדש של 22.41 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא סין חדש של 48.60 שניות.

2015

באליפות העולם שנערכה בקזן ב-2015 זכה נינג במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.84 שניות, לפני קמרון מקאבוי מאוסטרליה 47.95 שניות ופדריקו גראביץ' מארגנטינה (48.12 שניות).

אימרוץ

באפריל 2011 נכשל נינג בבדיקת סמים לאחר שבדמו נמצא קלנבוטרול, ובעקבות זאת הושעה לשנה אחת.
קלונימוס קלמן אפשטיין

תולדות חייו

נולד בנובי קורצ'ין למשפחה מעוטת אמצעים בת עשר נפשות, בן לאהרון. כאשר היה בן חמש עברה משפחתו לקרקוב והוא נודע שם כעילוי מגיל צעיר. זמן קצר לאחר נישואיו בגיל שלוש-עשרה, התוודע לרבי אלימלך מליז'נסק כאשר ביקר האחרון בקרקוב והלה פרס עליו את חסותו. רבי קלונימוס קלמן עבר לליז'נסק ועל אף גילו הצעיר, הפך לאחד מבכירי תלמידיו של רבי אלימלך. כעבור מספר שנים, בשנת ה'תקמ"ה, חזר בהוראת רבו לקרקוב, התיישב בה, והחל להפיץ ברבים את תורת החסידות. עם הגיעו לעיר נתקל בהתנגדות עזה מצד הקהילה המקומית המתנגדית ואב בית הדין בעיר, רבי יצחק הלוי לנדא, ובית דינו, אף אסרו עליו בחרם להפיץ את תורתו. התנגדות זו מנעה מרבי קלונימוס קלמן להקים חצר חסידית גדולה ומהמוני חסידים להסתופף בצילו. ברבות השנים ועם התפשטות תנועת החסידות בגליציה המערבית, שככה ההתנגדות ושמו של רבי קלונימוס קלמן יצא לפניו כצדיק וכמקובל. נסע גם לרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. לאחר פטירתו של רבי אלימלך מליז'נסק בשנת ה'תקמ"ז ראה את עצמו כתלמידם של החוזה מלובלין, של רבי מנחם מנדל מרימנוב ושל רבי ישראל מקוז'ניץ. על פי בקשתו, לא הוקם אוהל על קברו.

חיבורו

מאור ושמש - ליקוטי תורותיו ותורות רבותיו על התורה והמועדים. כתיבתו החלה בשנות חייו האחרונות על ידי בנו רבי אהרן ובפיקוחו של רבי קלונימוס קלמן. יצא לאור לראשונה בשנת ה'תר"ב. שמו של הספר ניתן על ידי רבי אריה לייב ליפשיץ מירוסלב, רב ואדמו"ר בוישניצא, שנתן את הסכמתו עליו. הספר נחשב לאחד מספרי החסידות החשובים ביותר ואף תואר על ידי אחדים ממנהיגי החסידות כ"שולחן ערוך של החסידות"]. בספר נידונים לעומק נושאים עיקריים בשיטת החסידות, מהות הצדיק ועוד. כיוון שהספר הודפס כפירוש על התורה במספר דפוסי חומשים, הוא זכה לתפוצה רבה ולפופולריות בציבור החסידי ואף מחוצה לו.