google/wiki40b huggingface dataset:
מיקי ומוד

תקציר העלילה

רוב סלינג'ר (דדלי מור) הוא כתב טלוויזיה הנשוי למיקי (אן רייקלינג), עורכת דין השקועה בעבודתה. היא פעילה במערכת הבחירות למושל המדינה ולאחר ניצחונו מובטח לה משרת שופטת.
רוב נשוי כבר שבע שנים ורוצה להקים משפחה. מיקי עברה הפלה טבעית אחת, שקועה בעבודתה ובמערכת הבחירות ומותירה אותו לעיתים קרובות לבד. הקשיים במשפחה והעבודה הבנלית שלו בטלוויזיה מייאשים אותו. הבוס שלו ליאו (ריצ'רד מאליגן) משתדל לעודד אותו ולעזור לו.
הוא מראיין צ'לנית צעירה בשם מוד גילורי (איימי אירווינג). הוא מתאהב בה וכשהיא מודיעה לו כי היא בהריון, הוא מחליט להתגרש ממיקי ולהתחתן אתה. מוד מכירה את רוב לאביה שהוא מתאבק מקצועי (דון סטנסוק) המקבל את רוב בשמחה ביחד עם עמיתיו המתאבקים ובתוכם אנדרה הענק.
רוב מזמין את מיקי למסעדה כדי להודיע לה על כוונתו להתגרש אבל היא מפתיעה אותו בהתחלה כאשר היא מגלה לו כי היא בהריון ממנו. הוא נמצא כעת בבעיה רצינית היות שהוא אוהב אותה ואת מוד.
חייו מתנהלים בין מיקי ומוד. הוא מתחתן עם מוד ומחלק את זמנו בין מוד למיקי שנאלצה להתפטר מעבודתה ולנוח בבית לשם שמירת ההריון. הבוס שלו ליאו מעודד אותו ומחפה עליו בין מיקי ומוד.
מיקי ומוד מגיעות באותו הזמן לאותו בית חולים ליולדות ורוב נאלץ לתמרן בין שניהם כדי שסודו לא יתגלה. כאן מתחילה מערכת מטורפת שלו בין חדרי הלידה לנוכח השתאותם של האחיות והרופאים.
לבסוף מתגלה הסוד. מיקי ומוד מתגרשות מרוב והופכות לחברות טובות. מרוב נמנע מלבקר את ילדיו אבל לבסוף בעזרת ליאו, הם מתפייסים.
מקדש אפאיה

מקדש אפאיה (ביוונית: Ναός της Αφαίας) הוא מקדש יווני הניצב בראש גבעה בגובה של 160 מטרים, המכוסה בעצי אורן, בצידו המזרחי של האי אגינה (כ-14 ק"מ מהנמל הראשי), שבאיים הסרוניים, יוון.
מן הגבעה אפשר להשקיף ביום בהיר בעזרת משקפת על המפרץ הסרוני ועד למקדש פוסידון בכף סוניו ומקדש פרתנון שבאתונה, שיחד עמו מהווים את "המשולש הקדוש" או "המשולש המושלם של העת העתיקה". המקדש הוקדש לאלה המקומית אפאיה – המגנה של האי ואלת הפוריות והעבודות החקלאיות. ואולם, בהסתמך על דיודורוס סיקולוס ופאוסניאס, אפאיה מזוהה עם אלת ההרים והצייד המינואית בריטומרטיס או דיקטינה.
מקדש אפאיה הוא מקדש דורי ששימש מודל לבניית הפרתנון וכמה מקדשים אחרים ביוון.
הוא נחשב לאתר ההיסטורי העתיק והחשוב באיים הסרוניים, שנבנה בסביבות שנת 500 לפנה"ס על שרידי שני מקדשים קודמים, כשאגינה הייתה בשיא עוצמתה הפוליטית. הגמלון המזרחי והגמלון המערבי עוטרו בפסלים מרהיבים שמנציחים את מלחמת טרויה אך רובם נלקחו מהאתר במאה ה-19 והתגלגלו לידיו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה (אבא של אוטו שהיה מלך יוון); ובימינו מוצגים במוזיאון גליפטותק שבמינכן. למרות זאת, שרידי המקדש עדיין מרשימים גם כיום: האתר מציג בגאווה 25 מתוך 32 העמודים המקוריים של המקדש, שנותרו על תילם או שוקמו.
אברהם צבי הירש פצנובסקי

הרב אברהם צבי הירש פצנובסקי (נפטר ו באייר תקע"ט, 1 במאי 1819) היה רבה של העיר פיליצה (עיירה) ואב"ד של פיעטרקוב מחבר ספר ברית אברהם.

ביוגרפיה

נולד לרבי אלעזר סלומון פצנובסקי, היה נשוי לרבנית רבקה בתו של רבי יצחק וגיטל כץ. הרב פצנובסקי השתייך תחילה למתנגדים לחסידות, אך לבסוף נמנה עם תלמידי החוזה מלובלין.
חיבר את ספרו שו"ת ברית אברהם וקיבל הסכמה מרבי יצחק הלוי הורוביץ, נפטר בטרם הובא הספר לדפוס ואביו הוציא את הספר לאור בתוספת הקדמה שכתב בתוספת קינה על הנפטר.
אליהו מזור

ביוגרפיה

אליהו (אליאש) מָזוּר (Eljasz Mazur) נולד בזגורוב שבפולין, בן למשפחת רבנים: אביו הרב מאיר צבי מזור היה רב בזגורוב, ברדזיוב (Radziejow) ובוורשה, ומעשירי ורשה, ואמו רחל הייתה בתו של הרב אברהם אבא גרינפלד, רב בזגורוב. למד בעירו בבית המדרש. בשנת 1912 נישא לזהבה (גולדה) קלינגר (1888–1958).
בשנת 1914 עבר להתגורר בקאליש ולאחר מכן עבר לוולדבק, בה היה בין מקימי סניף תנועת "המזרחי". בשנת 1917 עבר לוורשה. סמוך למלחמת העולם הראשונה הקימו האחים – אליהו, אליעזר ואהרון, ביחד עם האב – מאיר צבי, את חברת "אחים מזור" ליבוא, שהייתה מהחברות הגדולות והמסועפות בפולין.כחבר "אגודת ישראל" נבחר מזור לחבר הוועד הפועל של התנועה בפולין, ובשנת 1924 לחבר הוועד העולמי. בשנת 1931 נבחר מטעם התנועה לנשיא הקהילה היהודית בוורשה ולצורך אישור מינויו הבטיחו לשלטונות פולין שיחל ללמוד פולנית. כמו כן הוא היה חבר הוועד הפועל של הסוחרים היהודים בפולין ובשנים 1929–1939 שימש נשיא הוועד. במקביל היה מזור בין השנים 1934–1939 נשיא ישיבת חכמי לובלין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליח לברוח מוורשה דרך לבוב לוילנה ומשם עלה לארץ ישראל במרץ 1940.
בארץ, המשיכו האחים מזור להפעיל את חברת "אחים מזור" בשותפות עם הדוד יהושע. ב-1941 יסדה השותפות בית חרושת ליהלומים, שהיה מראשונים והבולטים בתעשיית היהלומים באותה העת. הוא נבחר במרוצת השנים לחבר הוועד הפועל של התאחדות תעשייני היהלומים בישראל ולחבר הוועד הפועל של התאחדות בעלי התעשייה בישראל. אחיו, אליעזר מזור, כיהן כנשיא התאחדות תעשייני היהלומים בישראל מ-1951 -עד לפטירתו ב-1970. לאחר מלחמת העולם השנייה היה אליהו מזור פעיל בוועד ההצלה של היישוב למען הפליטים היהודים מאירופה.
במערכת הבחירות לאספה המכוננת הועמד מזור כמועמד לכנסת מטעם רשימת חזית דתית מאוחדת. לאחר שאגודת ישראל קיבלה רק שני נציגים בבחירות הם דרשו מהפועל המזרחי שנציג שלהם יתפטר מהכנסת כדי לאפשר לנציג שלישי של אגודת ישראל להיכנס לכנסת. משה קלמר נענה לדרישה והתפטר ב-11 במרץ 1949, ובעקבות זאת היה מזור לחבר הכנסת והיה פעיל במהלך הכנסת הראשונה במספר ועדות.
בכנסת הביע מזור תמיכה בהזדהות עם המערב במאבק הבין-גושי ויצא חוצץ נגד חלקים ממדיניות הקיצוב, למרות שכחבר הקואליציה הצביע בעדה.
נפטר בשנת 1973.
אחיהם הצעיר של אליהו ויהושע מזור, משה מזור (יליד 1909), היה פסיכיאטר, בוגר לימודי פילוסופיה ורפואה. מפעילי חיי הציבור היהודי בפולין, כתב בעיתון הציוני הפולני Opinia, היה מרצה לפסיכולוגיית מעמקים באוניברסיטת ורשה; בסוף שנות ה-50 עלה לישראל והיה לרופא בקופת חולים בתל אביב.
אח"י משגב

הספינה בשירות חיל הים

הספינה אח"י משגב התקבלה בבסיס חיפה של חיל הים בסוף חודש דצמבר 1967 יחד עם אח"י מבטח וניתן לה המספר ס-312 אז הגיעה מצרפת שם נבנתה בשרבורג, היא הייתה מהספינות הראשונות שנבנו בשרבורג כשסך הכל נבנו שם 12 ספינות טילים ישראליות.
הספינה הייתה מהראשונות במסגרת שייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם לכן והייתה אחת מתוך שלוש ספינות מדגם סער 1.

פעילות מבצעית

השתתפה באבטחת החופים ובלחימה במחבלים, בליל ה-9 באפריל 1973 השתתפה במבצע אביב נעורים והייתה חלק מן הכוחות שתקפו מטרות מדרום לביירות.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה הספינה בקרבות, בליל ה-6 באוקטובר השתתפה בקרב פורט סעיד וב-8 באוקטובר בקרב דמיאט.
1 באוקטובר 1976 – לחימה במחבלים - אח"י משגב בפיקוד יעקב צוק תפסה שתי סירות מחבלים מול בירות הטביעה אחת והשתלטה על השניה. שלושה מחבלים הרוגים שלושה מחבלים שבויים. בחקירת השבויים עלה שיצאו לבצע פיגוע בישראל - הפיגוע נמנע.
שמואל אביגדור תוספאה

רבי שמואל אביגדור תּוֹסְפָאָה (רבינוביץ) (תקס"ו, 1806, סלונים – י"ט בניסן תרכ"ו, 4 באפריל 1866, קרלין) היה רב ליטאי, רבן של קרלין וערים נוספות, שנקרא על שם חיבורו הגדול תנא תוספאה על התוספתא, שחלקו, מנחת ביכורים, נדפס במהדורת התוספתא של ש"ס וילנא.

ביוגרפיה

נולד בסלונים בשנת תקס"ו לרב אברהם, נסמך לרבנות כבר בגיל חמש עשרה. למד אצל רבי בנימין דיסקין, שנעשה לימים גיסו. בשנת תקפ"ג, בהיותו בן שבע עשרה, כתב את ספרו הראשון "אהל עדות" על משנה תורה לרמב"ם. נישא לבתו של רבי צבי ברוידא (רבם של רבי ישראל מסלנט ורבי אלכסנדר משה לפידות).
כיהן ברבנות עיירות וערים שונות במרחב הליטאי: לרבנותו הראשונה התמנה בגיל שמונה עשרה (תקפ"ד) בפורשטט (פרוור של הורדנה, שנודע בספרות העברית בכינוי "אחורי נהר" (אחו"נ)), בה כיהן לפחות עד שנת תקצ"ד; לרבנותו בסביסלוץ התמנה לכל המאוחר בתקצ"ט וכיהן בה עד ה'תר"י; כיהן גם בקובלין; בשנים תרי"א-תרי"ב כיהן כרבה של אוגוסטוב, אותה עזב לאחר מאבק עם אחד מתקיפי העיר. ובשנים תרי"ג-תרט"ו כרבה של נעשוויז.
בקיץ תרט"ו (1855) התמנה כרבה של קרלין, שהקהילה היהודית בה הייתה ממתנגדי החסידות, אך התקיימה בה קהילה חסידית גדולה, והוא נודע בהתנגדותו לחסידות. בכהונתו בקרלין המשיך אחת עשרה שנים עד לפטירתו בי"ט בניסן תרכ"ו, 4 באפריל 1866.

חיבוריו

ספרו "תנא תוספאה" (וילנה תקצ"ז, תר"א; ורשה תר"ט) על התוספתא, כלל את החיבורים: מנחת ביכורים - ביאורים לדברי התוספתא, מצפה שמואל - מראי מקום לסוגיות מקבילות וכדומה, עיטור ביכורים - חידושים על התוספתא, ואת הגהות הגר"א על התוספתא. במהדורת דפוס וילנא של התוספתא נדפסו חיבוריו "מנחת ביכורים" ו"מצפה שמואל" על גיליון התוספתא, והועתקו גם הגהות הגר"א.
מלבד ה"תנא תוספאה", שהיה גולת הכותרת של מפעלו התורני, תוספאה חיבר גם ספר שו"ת בשם "שאילת שמואל" (יוהנסבורג תרי"ח); "חידושי הלכות" על הלכות פסח וביאור על הגדה של פסח; "כלילות שמואל" - ספר כללים; וספר דרשות בשם "שארית הפליטה". יתר כתביו אבדו בשריפה.
לולה פולמן

לולה פולמן פרלוב (ביידיש: לאׇלא פאׇלמאן פערלאׇוו, בפולנית: Lola Folman,‏ 16 ביוני 1912 -1 באוקטובר 1979, ניו יורק) הייתה זמרת של מוזיקה עממית וקלה ומלחינה יהודיה פולניה בשפת היידיש, שהייתה פופולרית בשנות ה-30 של המאה ה-20 בפולין. אחרי מלחמת העולם השנייה עלתה לישראל בשנת 1949, וב-1961 התיישבה בארצות הברית.

ביוגרפיה

לולה פולמן נולדה בשנת 1912 כבתם של מנהל החשבונות שאול נח פולמן ושל מריה איטה לבית שז'נטוביץ'. היו לה ארבעה אחים - הינדה, שיפרה לאה, יוסף ואהרן. לולה פולמן הייתה סולנית של מקהלת "הזמיר של" משה שנאור בוורשה. יותר מאוחר פעלה גם כמלחינה ושחקנית בתחום ה"קליינקונסט" (קברט וכו') ובתיאטרוני הרוויו, בין השאר, ב"ידיישה באנדע" של יצחק נוז'יק. בשנת 1938 שרה התיאטרון "נובושץ'" בוורשה ברוויו "טאטע, דוה לאכסט?" (אבא, אתה צוחק?).
פולמן הצטיינה כשחקנית וזמרת בלהקה היהודית הנודדת "מלוכישע יידישע מיניאטור-תיאטער" שנוסדה בביאליסטוק על ידי שמעון דז'יגאן וישראל שומאכר ונוהלה על ידי משה ברודרזן ועל ידי שאול ברזובסקי (מנהל מוזיקלי).
עמיתיה ללהקה זו היו ולדיסלב גודיק (וילי גודניק), יולה ברעגמן, שמואל גולדשטיין, חילע שיפר, מינה ברן, יהודה ברג, חלה לוקסנברג, שימעון אוסוביצקי, מרק מורבסקי, מורדכי רודשיין, פליקס פיביך, בר שוורצשטיין ומשה נודלמן.
לולה פולמן התחתנה עם הפזמונאי יצחק פרלוב (1980-1911), שהיה חבר באותה להקה וחיבר את המלים לרבים מלהיטיה, לרבות "דאס בייטשל קרעלן". מספר שבועות לפני פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות יצאו שחקני התיאטרון המיניאטור מביאליסטוק לסיור הופעות בברית המועצות, בין היתר, לאודסה. משם פונו לחרקוב ומשם למרכז אסיה, ולאשגבאט, אז אשחאבאגד, בירת טורקמניסטן הסובייטית. הוריה נספו בשואה.
פרלוב נמלט מזרחה אחרי הפלישת הנאצים.
אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 חזרה לפולין וחיה זמן קצר בלודז'. בשנת 1947 ניסתה יחד עם בעלה יצחק פרלוב לעלות לארץ ישראל על אוניית המעפילים "אקסודוס". בסופו של דבר הגיעה עם נוסעי האונייה בחזרה להמבורג, שם שהתה במחנה עקורים. בשנת 1948 היא שרה בפני פליטים יהודים אחרים במחנה העקורים ברגן-בלזן.
ב-1949 עלו לישראל והתיישבו יחד עם ילדם, בן-עמי פרלוב, בג'בליה שביפו, לא רחוק מחוף הים.
בישראל הופיעה פולמן בפני קהלים של עולים חדשים אך ההופעות נתקלו בקשיים מצד הרשויות והתקיימו לפעמים ללא רישיון, תוך הסתכנות בקנס. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 הזוג עבר לגור בצפון תל אביב והיה פעיל במסגרת ועד תל אביב של איגוד הסופרים בשפת היידיש. את רוב ספריו פרסם אז פרלוב בהוצאות לאור בארגנטינה.
בשנת 1961 היא היגרה לניו יורק.
נפטרה בניו יורק בשנת 1979 והובאה לקבורה בבית העלמין היהודי ברובע קווינס.

חיים אישיים

המורה האמריקאית ליידיש פאולה טייטלבאום היא אחייניתה.
Dion chante Plamondon

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי רומנו מוסומארה, סרג' פרתונר ויאניק טופ. בצרפת קיבל האלבום את תואר הפלטינה הכפולה על מכירות של למעלה מ-660,000 עותקים, מה שהופך אותו לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה.
כמה עשורים לאחר צאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הרגימנט המוצנח (בריטניה)

היסטוריה

אחד המבצעים הראשונים בהם השתתפו הצנחנים הבריטים היה מבצע בייטינג לתפיסת רכיבי רדאר וירצבורג. ב-27 בפברואר 1942, כוח הפשיטה בן 116 איש מן הרגימנט המוצנח, בפיקודו של רס"ן ג'ון פרוסט, הוצנח בברונוואל שבצרפת באמצעות שנים־עשר מפציצים. הגרמנים גילו התנגדות ניכרת, אך הכוח הפושט הצליח לצלם את המתקן, ליטול חלק מהרכיבים האלקטרונים במקום ולחטוף טכנאי של רדאר וירצבורג. משם, בהתאם לתוכנית, התקדם הכוח אל עבר החוף, ופונה חזרה לבריטניה באמצעות כוחות של הצי. הכוח הימי שפינה את כוח הפשיטה חמק מכוח גרמני של משחתת וספינות סיור שעבר במרחק של מייל ממקום הנחיתה. במהלך המבצע נהרגו שני חיילים בריטים, שישה נפצעו, ושישה נפלו בשבי. שני קשרים נתפסו תשעה ימים לאחר מכן כאשר ניסו לחמוק לשווייץ. מנגד, נהרגו חמישה גרמנים ושניים נפלו בשבי, בהם הטכנאי. 
במהלך מבצע לפיד ביצע הגדוד השני, בפיקודו של סא"ל פרוסט, צניחה קרבית בתוניסיה כדי להשתלט על שדה תעופה שבדפיינה, ארבעים וחמישה קילומטרים מתוניס. השדה נמצא נטוש, ואילו טור השריון הבריטי אשר היה אמור לחבור לצנחנים ולתגברם בנקודת המפגש שבאודנה מעולם לא הגיע. גדוד הצנחנים נאלץ לסגת חזרה לקווי בעלות הברית, מרחק של שבעים וחמישה קילומטרים, כאשר הם נאלצים להדוף התקפות קשות מצד אויב שעולה עליהם משמעותית במספרו ובנשקו. הגדוד הצליח לשוב לקווי בעלות הברית אולם איבד במהלך הנסיגה המפרכת שישה עשר קצינים ומאתיים חמישים לוחמים.
במהלך המלחמה הוקמו סך הכל 17 גדודים מוצנחים אשר שירתו תחת הדיוויזיה המוטסת הראשונה והשישית ויחידות צנחנים נוספות. כוחות צנחנים בריטים השתתפו במבצעים מוטסים לאורכה של כל המלחמה, ובהם פלישת בעלות הברית לסיציליה, הפלישה לנורמנדי במהלכה בלטו במיוחד בקרב סוללת מרוויל ומבצע מרקט גארדן.
מלבד השירות הנרחב ברוב מערכות מלחמת העולם השנייה, שירתו כוחות היחידה במלחמות ומערכות שונות ביניהם מבצע מוסקיטר, הלחימה בצפון אירלנד (שם ירו ב-1972 חיילי היחידה למוות ב-14 מפגינים קתולים בלתי-חמושים במה שכונה מאז "יום ראשון העקוב מדם), מלחמת פוקלנד, בה הצטיין הגדוד השני של הרגימנט בקרב על גוז גרין, מלחמת עיראק ואפגניסטן.

הרגימנט כיום

הרגימנט כיום מכיל ארבעה גדודים, שלושה מהם משרתים בצבא הבריטי הסדיר ואחד במילואים, המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. הגדוד השני והשלישי משרתים תחת חטיבת התקיפה האווירית ה-16 ואילו הגדוד הראשון משרת כחלק מ'קבוצת התמיכה לכוחות המיוחדים'. הגדוד הרביעי משמש גדוד מילואים. בסיס הקבע של הרגימנט הוא בקולצ'סטר.

מסורת

פרט לכנפי הצניחה אותם עונדים לוחמי הרגימנט הם חובשים לראשם גם כומתה אדומה. על פי המסורת את צבע הכומתה בחרה הסופרת דפנה דה מוריאה, שהייתה נשואה למפקד הכוחות המוטסים והמוצנחים הבריטיים, גנרל פרדריק בראונינג. כאשר שירתו הצנחנים הבריטים בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי העניקו להם תושבי הארץ את הכינוי "כלניות", על שום כומתותיהם האדומות.
פארק מונסו

היסטוריה

הפארק הוקם על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורלאן, ואחיינו של מלך צרפת בשנת 1769. לואי פיליפ רכש את האדמות עליהם הוקם הפארק ושכר את שירותיו של לואי קארוז'יס קרמונטל לתכנון הגנים. לואי פיליפ היה ידיד טוב של הנסיך ג'ורג', לימים המלך ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת וביקר אותו באנגליה. לואי פיליפ התאהב בסגנון הגנים האנגלי והורה לקרמונטל לתכנן עבורו גן אנגלי פראי לכאורה (ולא גן בסגנון צרפתי) - גן יוצא דופן בצורתו בצרפת.
באותה עת נקרא הגן "Folie de Chartres" - השטות של שארטר.
בגן נבנו מספר מבני שטות כגון פירמידה מצרית, מצודה סינית, טחנת רוח הולנדית וכן אכסדרת עמודים בסגנון קורינתי.
כמו כן הוצבו בפארק פסלים של אנשי תרבות צרפת ובהם גי דה מופסאן, פרדריך שופן, שארל גונו ואמברואז תומא.
במהלך המהפכה הצרפתית, בשנת 1793, הוצא לואי פיליפ להורג בגיליוטינה והגן הולאם. באותה תקופה הוקמה הרוטונדה בכניסה לפארק על פי תכנונו של קלוד ניקולא לדו.
בשנת 1797 היה הפארק אתר הניסוי של הצניחה הראשונה - אנדרה-ז'אק גארנרין צנח מכדור פורח תוך שימוש במצנח עשוי משי.
בשנת 1860 נירכש הפארק על ידי העיר פריז - מחצית משיטחו נמכרה על מנת להסב אותו לשטחי בנייה אולם בהתערבות בארון אוסמן הוחלט לשמר את חציו השני של הפארק, והוא נחנך בנוכחות נפוליאון השלישי ב-13 באוגוסט 1861.
בשנת 1871 נערך בפארק טבח לאחר נפילת הקומונה הפריזאית.
הצייר קלוד מונה צייר סדרת ציורים של הפארק באביב 1876 ושנים נוספים בשנת 1878.
הפארק ציבורי למחצה, שכן הציבור יכול להשתמש בפארק בשעות היום, ובשעות הלילה מותרת הכניסה לפארק רק לבעלי הנכסים הסמוכים לו.
טי ג'יי הובאן

ביוגרפיה

הובאן נולד בשיקגו ומגיל צעיר החל להופיע על במות.
ב-1998 שיחק מודל עירום בקומדיית המצבים "The Simple Life" של CBS, באותה שנה גם גילם הולגרמה בסרט "בבילון 5: נהר הנשמות" המבוסס על סדרת הטלוויזיה בבילון 5.
ב-1999 הופיע בסדרה אלי מקביל.
ב-2000 הופיע בסדרה "סוף סוף סוזן" עם ברוק שילדס.
ב-2000 ו-2006 הופיע בפרקים של אופרת הסבון תשוקות בתפקידים שונים.
ב-2002 גילם דוגמן בסברינה המכשפה הצעירה.
ב-2007 שיחק בשני פרקים של היפים והאמיצים.
ב-2008 שיחק חשפן בסדרה לאס וגאס, בשנה זו גם שיחק סנטה קלאוס עם שרירים בתוכנית האירוח של ג'יי לנו.
ב-2009 שיחק בCSI: ניו יורק.
ב-2011 שיחק, כתב והפיק את הסרט הקצר "Venice Heat" בו שיחקה בין היתר שירלי ג'ונס.
ב-2012 שיחק בסדרה מייק ומולי
הוא שיחק גם במספר פרקים של קומדיית המצבים פילדלפיה זורחת.
כדוגמן כושר ובריאות הוא הופיע בין היתר על שערי המגזינים "Muscle & Fitness" ו"Men's Fitness", הוא נחשב לאחד הדוגמנים המובילים בתחום זה והופיע על מאות מגזינים.
המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד

מסרי הספר וכתיבתו

הטיוטה הראשונה של הסיפור חוברה בתוך כשלושה ימים. לאחר מכן עיינה אשתו של סטיבנסון בטיוטה וכתבה את הערותיה בשוליים, כמנהגם. היא טענה כי הסיפור הוא אלגוריה, למרות שנכתב כסיפור עלילתי. סטיבנסון, שהיה מרותק למיטתו באותה עת כתוצאה מדימום, קרא לאשתו ובישר לה ששרף את הטיוטה כדי לאלץ את עצמו לכתוב את הסיפור לגמרי מחדש כאלגוריה, כפי שהיא הציעה.
כתיבת הסיפור מחדש ארכה שלושה עד שישה ימים וסטיבנסון הוסיף ללטש אותו במשך ארבעה עד שישה שבועות נוספים. לויד אוסבורן, בנו החורג של סטיבנסון שהיה בן 15 באותה עת, זוכר שהכתיבה השרתה על אביו עליצות וקדחתנות יוצאת דופן. החוקר ויליאם גריי הציע כי סטיבנסון השתמש בקוקאין בעת שכתב את הסיפור מחדש.
הספר חולק את הרעיונות, החדשניים דאז, של תורת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד. על פי רעיונות אלה יש טוב ורע, תרבותי ופראי בכל אדם ושכל אדם המצליח להתנהג בצורה תרבותית ומכובדת עושה זאת בעזרת הדחקה של דחפים לא תרבותיים. דחפים המשותפים לאדם ולבעלי החיים. כאשר דוקטור ג'קיל המכובד מביע רעיונות אלה בקול רם, סובביו המומים ומאוכזבים מדעותיו עד כדי כך שהדבר מסכן את האירוסין שלו. אולם, המוניטין הרב שהוא צבר בהתנהגות נורמטיבית מכל בחינה אחרת, כולל היותו מלומד, עשיר ואחראי מאפשרים לסובביו להמשיך בקשריהם אתו למרות הבעת דעות אלה.
אחד העיבודים של הספר לקולנוע, הפרופסור המטורף (1963) של ג'רי לואיס, מדגים תפיסה ערכית שונה לחלוטין מזו של הספר – בהתאם למהפכת שנות השישים. אצל לואיס, המלומד האחראי הוא טיפוס חסר כל קסם אישי והתרופה מאפשרת לו להשתחרר מכל אחריות ולהיות בליין, על גבול העבריינות, הניחן במשיכה מינית רבה.

סרטי קולנוע

הספר עובד לסרטי קולנוע רבים, החשובים שבהם צולמו ב-1932 וב-1941 (בכיכובו של ספנסר טרייסי). נכון למרץ 2010, אתר נטפליקס מציע להשכרה 17 סרטים העוסקים בסיפורו של ד"ר ג'קיל והמילה ג'קיל מופיעה בכותרתם. רב הסרטים האלה קרויים "ד"ר ג'קיל ומר הייד". מרבית הסרטים האלה הם מסוגות המתח, האימה (ד"ר ג'קיל והאחות הייד) או הדרמה. אולם אפשר למצוא ביניהם גם פרודיה וסרט מוזיקלי. בין סרטים אלה מצוי סרט אילם משנת 1920 וסרט אנימציה.
סרטים רבים אחרים כמו הפרופסור המטורף של ג'רי לואיס וחידושו על ידי אדי מרפי, הושראו באופן ברור מהספר המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד.

יצירות אחרות

הספר עובד גם למחזות רבים ולתסכיתי רדיו ונתן השראה לספרים ומחזות אחרים ולפזמונים.
בשנת 1961 בשבועון לילדים "הארץ שלנו" הופיע בשער האחורי קומיקס בשם "תעלומת האיש הכפול", שכנראה נכתב על ידי פנחס שדה, ובוסס על "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
בשנת 1988 יצא המשחק Dr Jekyll and mr hyde לקונסולת הNES
ב-2007 עלתה לשידור בערוץ BBC 1 הבריטי הסדרה ג'קיל בכיכובו של ג'יימס נסביט, שהיא מעין סיפור המשך מודרני של הספר.
דמותו של דו-פרצוף קיבלה גם היא השראה מהספר.
מעיין הנצח

עלילה

גיבורת הספר היא ויני פוסטר, נערה שחיה בבית מבודד ומגודר חיים משעממים ומתסכלים. משפחתה היא המשפחה הוותיקה יותר בעיירה והם הבעלים של החורש הסמוך. ויני נכנסת לחורש ורואה שם נער שותה ממעיין שנובע ליד עץ מרהיב. היא מתוודעת אליו ואל משפחתו, משפחת טאק. היא שומעת מהם שהם שתו ממי המעיין, וקיבלו חיי נצח. באותו הזמן איש בחליפה צהובה מנסה גם הוא למצוא את המעיין ולמכור את מימיו. הוא משקר למשפחתה של ויני ומספר להם שמשפחת טאק חטפו את ויני. כעת ויני צריכה להחליט אם לחשוף את סודם של משפחת טאק או להישאר נאמנה להם.
אלכסנדר מסליאקוב

שעשועונים

מסליאקוב עובד בטלוויזיה מאז 1964. הוא אירח תוכניות משחק רבים בתקופה זו, כולל "שלום, אנו מחפשים כישרונות", "כתובות הצעירים", "חבר'ה שמחים" והמשחק "הלאה, בנות", בהן נשים צעירות התמודדו זו בזו במיומנויות כמו בישול, ריקוד או חליבת פרות, והוא הנחה גם את המקבילה לזמן קצר לגברים צעירים, "הלאה, בנים". הוא גם היה המנחה הראשון (1974) של מה שהפך לאחר מכן לאחת מתוכניות המשחק הארוכות ביותר ברוסיה, "מה? היכן? מתי?".
מסליאקוב היה המנחה הקבוע של הסיקור הסובייטי בפסטיבלים עולמיים לנוער וסטודנטים, שהתקיימו בבירות עולמיות מרכזיות כמו סופיה, הוואנה, (מזרח) ברלין, פיונגיאנג ומוסקבה וכן אירח מספר תחרויות שירים סובייטיים בסגנון האירוויזיון.

KVN

עם זאת, מסליאקוב הוא המפורסם ביותר בזכות מעורבותו בתוכנית המשחקים KVN (מועדון המצחיקים ובעלי התושייה), תוכנית משחק ותיקה, שבה קבוצות של צעירים נלהבים וחכמים (בדרך כלל סטודנטים באוניברסיטה) מתחרות זו בזו בסדרה של מערכונים קומים ומוזיקליים מאולתרים וחזרות ומופעים שנונים (ומדי פעם עולים עם סאטירה ארסית פוליטית וחסכנית) מול קהל חי וחבר מושבעים של כוכבי במה ומסך. KVN עלה לשידור בשנת 1961 ומסליאקוב הפך למנחה שלה בשנת 1964, כשהיה עדיין סטודנט בעצמו. מאז ועד היום הוא נשאר בראש ההגה וכעת הוא מנהל את חברת ההפקה שבבעלותה המופע עצמו והזיכיון. מסליאקוב הוא כיום נשיא האיחוד הבינלאומי של KVN ומארח את משחקי הליגה הבכירה של KVN וכן של פסטיבלי KVN השנתיים בסוצ'י ויורמאלה.
הארמייה ה-58 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, כחלק מהמחוז הצבאי הסיבירי, ולמפקדה מונה ואסילי קוזנצוב. הארמייה הועברה למחוז הצבאי ארכנגלסק, וב-25 במאי 1942 היא עברה שדרוג והפכה להיות ארמיית הטנקים השלישית.
ב-25 ביוני 1942 הוקמה הארמייה מחדש מיחידות שונות, כחלק מחזית קלינין, והועמדה תחת פיקוד אלכסיי זיגין. הארמייה לא השתתפה בקרבות, וב-8 באוגוסט 1942 פורקה.
ב-30 באוגוסט 1942 הוקמה שוב הארמייה על בסיס הארמייה ה-24, ולמפקדה מונה ואסילי חומנקו. הארמייה לחמה בקרב על קווקז, ולאחר מכן נטלה חלק במתקפת הנגד הרוסית בצפון-קווקז. לאחר מכן לחמה הארמייה במבצע קרסנודר, וכבשה את חופי ים אזוב. בספטמבר 1943 הועברה הארמייה תחת פיקוד המחוז הצבאי וולגה, וב-15 בנובמבר 1943 פורקה הארמייה. יחידותיה הועברו לארמיות סובייטיות אחרות, ומפקדתה תגברה את הפיקוד של המחוז הצבאי וולגה.
עין איה

עין איה הוא חיבור הגותי של הרב קוק אשר מבאר את אגדות התלמוד: מסכת ברכות, מסכת שבת ומשניות מסדר זרעים (הנזכרות בעין יעקב).
בהקדמת הספר המחבר כותב כי בא לכתוב ספר זה בגלל המיעוט (באיכות ובכמות) של ספרי יהדות "קלים לקריאה" בתקופתו.
הביאור מובא בפסקאות ממוספרות ללשון הטקסט התלמודי, ומהן מתרחבים נושאים רבים ומגוונים בסגנון אלגורי.
מגמת הספר מנוסחת בהקדמה, שרבים מייחסים לה חשיבות גם ללא קשר לתכני הספר. בין השאר מציג בה הרב קוק תפיסה היסטורית ופילוסופית של תקופת בית המקדש השני.

על הספר

הרב קוק החל לכתוב את הספר בגיל 18. נראה שכוונתו המקורית הייתה לכתוב פירוש מקיף על כל אגדות התלמוד. כתיבת הספר התעכבה מסיבות רבות לאורך השנים. כתוצאה מכך, ניכרים הבדלים משמעותיים בסגנון ובאופי הכתיבה לאורך הספר.
רובו של הספר נכתב בתקופת רבנותו בזיימל ובבויסק שבלטביה, ומיעוטו לאחר עלייתו לארץ ישראל.
יש רבנים הממליצים להתחיל ללמוד את כתבי הראי"ה דווקא ממנו.
מהדורת הדפוס של הספר כוללת ארבעה כרכים. כתב היד של הספר נערך כמה פעמים לקראת הוצאתו לאור; האחת, במזרח אירופה והשנייה ביפו (מהדורת יפו יצאה לאור במלואה על ידי מכון הרצי"ה). באחרית חייו החל הרב קוק לכתוב מהדורה נוספת של הספר, שכללה פירוש על שלושה דפי גמרא. פירוש זה נקרא "מהדורה בתרא" והוא בעל חשיבות. הוא מובא בהדפסות החדשות בסוף הכרך הרביעי, ובישנות בסוף הכרך הראשון.
מקור השם הוא בפסוק בספר איוב (כ"ח, ז'): "נתיב לא ידעו עיט ולא שזפתו עין איה". איה הוא עוף בעל ראייה חדה. השם רומז לכך שהמחבר סולל כאן במידה מסוימת דרך חדשה ללימוד אגדה כדבריו בהקדמה, ויש בו גם רמיזה לשם המחבר ("אי"ה" בראשי תיבות הוא אברהם יצחק הכהן) ולשמו של הספר "עין יעקב" - שהוא ליקוט אגדות התלמוד עם ביאורים, המשמש בסיס לביאור של הרב קוק בספרו זה.
בשנת ה'תשע"ט פרסם הרב גיל דביר את הספר "עיוני אי"ה" ובו ביאור לפסקאות נבחרות מעין אי"ה, על סדר פרשת השבוע.
קרי הילסון

ככותבת וזמרת רקע (2001-2007)

במהלך השנים האלה, הילסון כתבה מספר להיטים שהובילו אותה לקדמת הבמה. המפיק והזמר טימבלנד זיהה את הכישרון, ואף אירח אותה במספר שירים שלו, דוגמת "The Way I Are", שאף הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים האמריקאי. בתקופה הזאת כתבה עשרות שירים, לאומנים דוגמת אומוריאן, קלי רולנד, סיארה, Pussycat Dolls, בריטני ספירס, אשר, מרי ג'יי בלייג', לודאקריס, ונוספים. בנוסף, היא התארחה כזמרת רקע באלבום Blackout של בריטני ספירס. ב-2006, 2007 כיכבה במספר רב של קליפים, ביניהם של אשר, ושל ני-יו.

2009: In a Perfect World...

אלבום הבכורה של הילסון, In a Perfect World..., יצא ב-24 במרץ 2009. הסינגל הראשון שיצא לאור מהאלבום היה "Energy", ואחריו עוד 6 סינגלים שונים, כשהבולטים בהם הם "Return the Favor" (הסינגל השני), "Knock You Down" (הסינגל הרביעי) ו-"I Like" (הסינגל ה-7 והאחרון). האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה מאוד, ולחשיפה תקשורתית גבוהה, במיוחד ברשתות החברתיות וביוטיוב. בארצות הברית האלבום הגיע במהרה למעמד אלבום זהב.
בעקבות נוכחותה התמידית בסצנת ה-R&B בראשית שנות ה-2000, הכירה הילסון אמנים בולטים ורבים בתעשיית המוזיקה. היא פנתה לרבים מהם, שיתארחו באלבומה. בין השאר, ככקולות רקע, מתארחים ליל ויין, טימבלנד, קניה וסט, אייקון, ניקול שרזינגר ונוספים. בנוסף, ג'סטין טימברלייק כתב עם הילסון את הסינגל החמישי מהאלבום, "Slow Dance". בשנת 2010, זכתה הילסון למועמדות בפרס גראמי לתגלית השנה.