google/wiki40b huggingface dataset:
הארלם (הולנד)

היסטוריה יהודית בהארלם

בערך ב-1 באפריל 1605 פנו בלכיור [Belchior] (מלכיור)[Melchior] ופרנסיסקו מנדז [Francisco Mendes] (שגם נקראו אברהם ואיזק פרנקו), (Abraham en Isaac Franco ) ומישיל דה קאסטרו [Michiel de Castro] ( המכונה מיכאל נחמיה) (Michael Nehemie) למועצת העיר הארלם. הסוחרים האלה מפורטוגל שהתיישבו באמסטרדם בקשו בשם בני משפחותיהם בפורטוגל, איטליה וטורקיה רשות לבוא לגור בהארלם ולקיים שם את דתם באופן חופשי וגלוי, כמו שאפשרו ליהודים בעיר אלקמאר [Alkmaar]. לאחר דיונים הוחלט ב-16 בנובמבר 1605 לאפשר ליהודים לקיים את הדת באופן חופשי וגלוי, למנות שוחט ולהחזיק בית קברות משלהם. בניית בית כנסת תאופשר להם רק כשתגורנה בעיר 50 משפחות אמידות. מותר היה להם לגור בכל חלקי העיר וללבוש איזה בגדים שרצו. מועצת העיר קיוותה שזה יעורר את חיי המסחר בעיר, מה שלא קרה כי כנראה היהודים רצו באמת להפעיל לחץ על עיריית אמסטרדם ששם רצו לגור. ב-1633- 1634 כשל גם ניסיונם של יהודים פורטוגלים להקים בעיר תעשיית צמר. בכל זאת נרשם כי מדי פעם גרו יהודים בעיר כמו יוחנן דה ליסו (דה ליאו) [Johanan de Liso (de Leeuw)].
על פי בקשת הגילדה המקומית ב־1661 נאסר על יהודים לעסוק במסחר של זהב וכסף.
ב־1705 מקבל איזק אישראלס [Isaac Israels] רשות לגור בעיר.
בשנת - 1742 פתח סמסון אברהמס [ Samson Abrahams] מהמבורג בית ספר יהודי בהארלם. ב־1756 נחנך בית הכנסת הראשון בהארלם על ידי החתן של איזק ישראלס [Isaac Israels], בבית מגורים וב-1765 נפתח בית כנסת ממשי עם קומת מגורים בככר חאודסמיתס [ Goudsmitspleintje] מעליו ששירת את הקהילה עד1840, ב-1765 קבלו גם רישיון להקים משחטה כשרה.

יהודי הארלם בשואה

אחרי שביתת הפועלים ההולנדיים בפברואר 1941, מונה המנהל האזורי של הנאצים ההולנדים [NSB ] ש.ל.א. פלאקקאר [S.L.A. Plekker], שכבר בסוף מרץ מוציא צו האוסר על יהודים לבקר במקומות ציבוריים [מלונות, מסעדות, בתי קפה, בתי קולנוע, תיאטרון, ספריות, חדרי ועידה, בריכות שחיה וכדומה]. כמו כן נאסר על יהודים לעבור לגור בהארלם, ועל יהודים מקומיים נאסר לשנות את מקום מגוריהם בעיר. זה היה המקום הראשון בהולנד שבו יצאו תקנות כאלו. אחרי סילוק היהודים ממערכת החינוך הכללית, נפתחו בהארלם בית ספר עממי ותיכון יהודיים ברחוב הסחאובורך [Schouwburgstraat].
בסוף שנת 1941 הוקם בהארלם סניף של המועצה המיעצת היהודית [ Joodse Raad ] בראש המועצה מונה הרב הראשי פרנק [Frank].
ב12 וב-19בפברואר 1943 הודיעו שלטונות הכיבוש על  גירוש היהודים מהארלם, המסטדה [Heemstede], ובלומנדל [Bloemendaal], לאמסטרדם. על פי המידע היו עוד 619 יהודים בהארלם וסביבתה. התוכנית בוצעה בפברואר ובמרץ. בסביבות הארלם הסתתרו הרבה יהודים .בין המסתירים היו  הסוציאל-דמוקרט יקוב ין המלינק [Jacob Jan Hamelink]  שהתחיל לעזור ליהודים כבר ב-1942. השענית קורי טן בום  [ Corrie ten Boom] חסידת אומות עולם, שהסתירה בביתה שהיה תחנת מעבר לכתובות מסתור קבועות, לפחות כ- 80 יהודים, בסוף פברואר 1944, נתפסה יחד עם אחותה ואביה והיא גורשה למחנה ראוונסברוק. רק קורי שרדה.
ולנטיניזם

ולנטיניזם היה זרם נוצרי גנוסטי שנוסד על ידי ולנטינוס ונקרא על שמו.
הוולנטיניזם נוסד במאה השנייה והיה אחד הזרמים הגנוסטיים הנפוצים ביותר ברחבי האימפריה הרומית, ובעיקר במצרים, באסיה הקטנה, בסוריה ובצפון אפריקה. הוולנטיניזם התפצל בהמשך לשתי אסכולות, המערבית והמזרחית והמשיך לפעול באימפריה הרומית גם לאחר שזו הוכרזה כ"אימפריה נוצרית". הכנסייה הנוצרית ראתה בוולנטיניזם איום ורדפה את חסידיו. בין אבות הכנסייה הנוצרית שיצאו נגד הוולנטיניזם נמנו אירנאוס מליון והיפוליטוס מרומא ובין חסידיו הידועים היו הראקלאון, תלמי (שני ראשי האסכולה המערבית), אקסיוניקוס ותאודוטוס.

האמונה

עיקרי אמונת הוולנטיניזם ידועים מהכתבים שנותרו מהפולמוס עם הכנסייה הנוצרית, אך לא ברור אם מדובר בעיקרי האמונה מתקופת ולנטינוס או מהתפתחות מאוחרת יותר, אחרי פילוג האסכולות.
על פי אמונת הוולנטיניזם בראשית הייתה השלמות האלוהית, המכונה גם פלרומה ובמרכזה האב שייצר שלושים טיפוסים שמימיים והאחרון שבהם סופיה, החוכמה, שמזוהה גם עם רוח הקודש. בשלוש התנסויות רגשיות של סופיה הביאה זו לעולם שלושה סוגי אנשים, החומרניים, הפסיכיים והרוחניים - הראשונים קשורים לשטן, הסוג השני שואפים אל הנשמה, אך קשורים חלקית לשטן והסוג השלישי הוא שיכול לשוב אל הפלרומה.
חדירת הלוגוס לתוך מרים, אם ישו היה ניסיון להשיב את סופיה (המיוצגת על ידי מרים) אל הפלרומה. לפי הוולנטיניזם ישו היה אדם בשר ודם ששכן בתוכו הלוגוס, כך שהם מבדילים בין האדם שנצלב ומת ובין הייצור האלוהי ששכן בתוכו ותפיסה זו העמידה אותם במחלוקת קשה עם הכנסייה הנוצרית. התעקשות חסידי הוולנטיניזם להציג עצמם כנוצרים, הפכה אותם, בעיני הכנסייה הנוצרית, למשהו גרוע מכופרים סתם, למינים.
לילי סימונס

ביוגרפיה

סימונס נולדה וגדלה בעיר החוף אנסיניטאס בסן דייגו, קליפורניה ובגיל 15 אותרה על ידי מנהלת הכשרונות קייט לינדן.

קריירה

סימונס התחילה את הקריירה כדוגמנית בסוכנויות פורד מודל, ביבי סטורז וברוקסי. כמו כן הופיעה בפרסומות ותשדירים של החברות ג'יי.סי. פני וסאטורן.
את קריירת המשחק התחילה בשנת 2010 בסדרת רשת "הוליווד זה תיכון עם כסף" שהתבססה עם ספר באותו השם. שם גילמה את קווין ויטאקר.
בהמשך גם הופיעה בערוץ דיסני בפרק בקומדיית המצבים "זיק ולותר" ובסרט "חנון מהסרטים" שיצא בשנת 2011. באותה השנה גילמה תפקיד קטן בסדרה "מר סאנשיין".
בשנת 2012, סימונס כיכבה בסרט "ילד שמן שולט בעולם" והשתתפה כאורחת בפרק של הסדרה "ג'ין באמצעות עיצוב".
בשנת 2013 הופיעה בפרק של הסדרה "וגאס" ובמקביל החלה לשחק כ"רבקה באומן" בסדרת הפשע "באנשי" של רשת "סינמקס". במקור, סימונס התמודדה על תפקיד "דווה הופוול", אך לדברי ההפקה, הייתה בוגרת מדי בשביל דמות זו. במרץ אותה השנה הופיעה סימונס במגזין "מקסים".
בשנת 2014 קיבלה סימונס תפקיד בסדרת הדרמה המשטרתית הוואי חמש-אפס ובסדרת הדרמת פשע "בלש אמיתי" של רשת HBO.
באפריל 2016 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "ווסטוורלד" וקיבלה תפקיד משני במהלך העונה הראשונה.
בפברואר 2017, גילמה את "נטלי ג'יימס" הצרפתייה בעונה החמישית של סדרת הדרמה "ריי דונובן" של רשת "Showtime".
ב-2019, גילמה את דמותה של קאטוומן, סלינה קייל, הגרסה המבוגרת בפרק האחרון בסדרה גות'האם.
בבוטוב

בבוטוב (ברוסית: Бебутовы) או בֶּבּוּתוֹבי (בגאורגית: ბებუთოვი) או בֶּבּוּתָשווילי (ბებუთაშვილი) הייתה משפחת אצולה גאורגית ממוצא ארמני שמילאה תפקיד חשוב בחיים הכלכליים והתרבותיים של העיר טביליסי במאות ה-17 וה-18, ומאוחר יותר, במאה ה-19, שירתה בצבא האימפריה הרוסית.
המשפחה מוכרת מתחילת המאה ה-17, כאשר היגרו מן העיר אני שבארמניה לכפר פירשאווי שליד טביליסי גאורגיה, לאחר שהפרסים הרסו את בתיהם. באמצע אותה מאה הם התגלו כאחת ממשפחות הסוחרים העשירות בממלכת כארתלי. הם רכשו נכסים וגנים ובנו בתי מרחצאות. במאה ה-18 הם שירתו כאתנארך של הארמנים בטביליסי ונשאו בתואר מליק-מאמאסאחליסי, ומאוחר יותר כראש אבירי הציד ("מישקרבש") בחצר המלוכה הגאורגית.
בשנת 1783 העלה ארקלה השני את מעמד המשפחה לתואר "נסיכי בבוטוב", והכליל אותה ברשימת האצולה הגאורגית שצורפה לחוזה גאורגייבסק שנערך עם האימפריה הרוסית. לאחר סיפוח ממלכת כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית של 1801, התקבלה משפחת בבוטוב כחלק מאצולת הנסיכים של האימפריה, בשנת 1826, וקיבלה את התואר "קניאז".
אגם הילייר

תיאור האגם

אורכו של אגם הילייר כ-600 מטרים, ורוחבו כ-250 מטרים. האגם מוקף בחול ועצי אקליפטוס עם רצועה צרה של דיונות חול מכוסות בצמחייה עבה. האגם ידוע בשל היותו בצבע ורוד. צבעו הוורוד קבוע, ואינו משתנה כאשר לוקחים את מי האגם במיכל. צבע האגם נוצר כתוצאה מאורגניזמים במים בשם Dunaliella salina , אשר יוצרים קרוטנואיד שצבעו ורוד.

גילוי אירופאי

באגם הילייר ביקרה לראשונה משלחתו של מתיו פלינדרס ב-15 בינואר 1802. יומנו של פלינדרס נחשב לתיאור הכתוב הראשון של האגם. פלינדרס צפה באגם לאחר שעלה לנקודה הגבוהה ביותר באי ותיאר אותו כך:
בחלק הצפון-מזרחי היה אגם בצבע וֵרֶד. מימיו, כשם שאמר לי מר ת'יסל שביקר בו, היו כה רווים במלח שכמויות מספקות למילוי ספינה התגבשו ליד חופיו. המדגם שהביא אל הסיפון היה באיכות טובה ולא צרך כל עיבוד מלבד ייבוש על מנת להשתמש בו.
— מתיו פלינדרס
פלינדרס ביקר באי האמצעי שוב במאי 1803. הוא התכוון "לעצור ליום או שניים במפרץ אי האווזים על מנת להביא אווזים לאנשים החולים, שמן כלבי-ים למנורות ומספר חביות של מלח מהאגם". מדווח כי פלינדרס קרא לאגם על שם ויליאם הילייר, איש סגל על ספינת ה-Investigator, אשר מת מדיזנטריה ב-20 במאי 1803 מעט לפני עזיבת המשלחת מהאי האמצעי.

הפקת מלח

ב-1889, אדוארד אנדרוס חקר את האפשרויות המסחריות של הפקת מלח מהאגם, ועבר לשם לזמן קצר יחד עם שני בניו. הם עזבו לאחר כריית מלח במשך כשנה אחת.
כריית מלח התבצעה באגם בסוף המאה ה-19. תאגיד כריית המלח מדווח ככישלון עקב מספר גורמים, ביניהם "הרעילות של המלח שנאסף לצריכה".
נכון לשנת 2012, האגם הוא חלק משמורת טבע, וחופיו מסומנים כמסלול הליכה.
יוסף צבי רימון

חייו

י"צ רימון נולד בפולין לאפרים אליעזר גְרַנַט, שהיה למדן וסופר. נקרא על שם סבו, עליו כתב ש"היה איש קדוש". למד בישיבת לידא של הרב יצחק יעקב ריינס עד לעלייתו לארץ ישראל בגיל 20. מתוך לימודו בישיבה פתוחה יחסית, פנה עם אחיו, יעקב רימון, לכתיבת שירה.
בארץ נפגש עם הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר), וזה הביאו אל הרב קוק. משעה שנפגשו, התקרבו מאוד. י"צ רימון הצעיר הושפע ממנו עמוקות וחלק משיריו הם ממש פירושים או גרסה שירית לדברי הרב קוק. הרב קוק עצמו העריך מאוד את המשורר וכתב עליו "הגיע הזמן להתעורר, לתת כבוד למשורר המיוחד במינו בזמננו... הנהו העלול לפתוח מסלול הקודש בשירת ישראל המתחדשת... לחזק ולאמץ את ידיו הטהורות של האיש הטהור...".
רימון נדד ברחבי ארץ ישראל והתגורר בערים רבות, כולל תקופה בצפת בה למד גם את תורת הנסתר. גם אחר כך, כשהתגורר במקומות אחרים, היה הולך מדי פעם לצפת. מחוסר כסף היה עושה את המסע ברגל, כשהוא לוקח מפעם לפעם 'טרמפ' על עגלה, ועוצר בבתים של מכרים ביישובים שבדרך, בין השאר בביתו של קדיש לוז בדגניה ב'.
בשנת ה'תרפ"ג (11 באוקטובר 1922) נפצע קשה על גדות הירקון בידי פורעים ערבים. רימון הגלה עצמו מביתו למשך כ-15 שנים ועשה בעיקר בצפת ובגליל. גלותו הייתה קשורה לכך שהפורעים פגעו באזור חלציו וסירסו אותו. לפי ההלכה, פגיעה כזו יכולה להפוך אותו לפצוע דכא וכרות שופכה האסור לבוא בקהל. החל משנת ה'תרצ"ו (1936) התגורר עם משפחתו בתל אביב. יש אומרים ש"ההגנה" נקמה את פציעתו המבישה, ופגעה קשות באלה שפצעוהו.
ביוני 1956 קיבל את פרס הנשיא יצחק בן צבי.
בשנת 1994 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו בשכונת רמת בית הכרם (הרחוב הראשון בשכונה), שדרות יוצ"ר בתל אביב קרויות על שמו, וכן רחוב בבני ברק. 
בנו הוא דוד רימון. נכדו, הרב יוסף צבי רימון, הוא רב שכונה ביישוב אלון שבות וראש בית המדרש  במרכז האקדמי לב.

שירתו

שירתו זכתה להכרה רחבה ביותר, הן בציבור הדתי והן בציבור החילוני. היה בקשר עם סופרי ומשוררי התקופה, כביאליק, עגנון, ברנר ועוד, וכן גם שמר על קשר עם רבנים רבים ובראשם הרב קוק. שיריו פורסמו בעיתונים וכתבי עת רבים, החל מבטאונים חרדיים וכלה ב"הפועל הצעיר" ו"המשמר". אף רבנים חרדיים הכירו את שירתו, והרב אליעזר יהודה ולדינברג סיפר שהכיר רבים משיריו בעל פה. רוחב הציבור שאליו הגיעה שירתו מרשים, אך גם עצם היותו משורר החש בעוצמה בעת ובעונה אחת בכח הדתי ובכח השירה שבו ייחודית, ואין לה כל דוגמה נוספת בדורו.
אבי האומה

אבי האומה הוא תואר, לרוב לא רשמי, של מנהיג הנחשב כמייסדה של אומה. ברוב המקרים הוא גם דמות מפתח בתולדות האומה, גיבור שגבר על אתגרים בדרך לייסוד האומה או לעצמאותה ואף מהווה השראה לפטריוטיות. דמותו בדרך כלל מונצחת על שטרות, על בולים ובשמות רחובות. במדינות מסוימות מגיע הדבר עד כדי פולחן אישיות. המינוח המודרני "אבי האומה" בא על בסיס המינוח הקדום יותר לתיאור האב הראשון של קבוצה אתנית מובדלת הנושאת או משמרת את שמו בזיכרונה הקולקטיבי. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא אברהם, אבי האומה העברית, המוזכר בתנ"ך ובכתבי דתות שונות.
השימוש הראשון במונח במשמעותו המודרנית היה בתקופת האימפריה הרומית, כאשר אוגוסטוס, מייסד האימפריה, זכה לתואר הרשמי "Pater Patriae" (בלטינית "אבי המולדת").
לא כל "אבות האומה" מחזיקים בתואר לעולמים, בעיקר כאשר מחקר כלשהו מגלה שהם לא היו כפי שהצטיירו בתודעה. לדוגמה, בזמן שלטונו של יוסיף סטלין בברית המועצות הוא נחשב על ידי מיליוני אזרחים סובייטים כדמות אב וכאבי האומה. ההערצה והכבוד אליו היו כה עזים עד כדי כך שלאחר מותו החל גל התאבדויות של אזרחים שהאמינו באמת ובתמים שחיים ללא סטלין אינם אפשריים. לאחר מספר שנים התגלה היקף הדיכוי שהנהיג ורצח האזרחים בהוראתו, והדבר הוביל לגינויו על ידי ממשיך דרכו ניקיטה חרושצ'וב ולהעברת גופתו מהמאוזוליאום של לנין שם הונחה לצד קודמו בתפקיד ומייסד ברית המועצות, ולדימיר לנין. דוגמה נוספת היא איימון דה ואלירה, אשר כיהן שלוש פעמים כראש ממשלת אירלנד. אירים רבים ראו בו את "אבי האומה", אך הערכה מחודשת של מעשיו הביאה לכך שמאז שנות ה-80 עברו להתמקד במנהיגים אחרים, כמו מייקל קולינס.

שימוש רשמי

"אבי האומה" (Guófù, 國父) הוא תוארו הרשמי של סון יאט-סן בסין. כמו כן, חוקת אפגניסטן מ-2003, שנחקקה תחת הנשיא חמיד קרזאי, העניקה את התואר "אבי האומה" למלך אפגניסטן לשעבר, מוחמד זאהיר שאה, תואר בו החזיק עד מותו.
ניח"ח

חברת "ניח"ח - ניגוני חסידי חב"ד ליובאוויטש" היה ארגון של חסידות חב"ד שעסק בשימור ניגוניה של החסידות. הארגון תפעל מקהלה גברים ומקהלה ילדים שפעלו בשנות ה-60 וה-70 והוא הוציא לאור סדרת קלטות וספר תווים בשם ספר הניגונים ובו תווים של ניגוני חב"ד.

רקע

החברה הוקמה בשנת ה'תש"ד על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד בראשה העמיד את המוזיקאי החב"די שמואל זלמנוב. הוראת הריי"ץ באה בשל כך שהיו קיימים מאות ניגוני חב"ד אך הם לא נכתבו ולא הוקלטו מעולם, וכל קיומם היה בזכרונם של חסידים זקנים מהעיירות החסידיות הנושנות, לכן היה קיים חשש שבתקופה שחסידות חב"ד העבירה את משכנה מברית המועצות לארצות הברית ישכחו הניגונים עקב טלטלות התקופה והדור המתחדש. הריי"ץ ביקש מזלמנוב שיקים ארגון שידאג לשמר את הניגונים לדורות הבאים.
לצורך כך מונה ועד מבקר לחברה, עליו נמנו: הרב משה דובער ריבקין, ראש ישיבת תורה ודעת, הרב אלתר דובער חסקינד, חבר אגודת חסידי חב"ד ומזכיר הריי"ץ, הרב יוחנן גורדון, חבר אגודת חסידי חב"ד וגבאי מרכז חב"ד 770, הרב שלמה אהרן קזרנובסקי, יושב ראש אגודת חסידי חב"ד וחמישה חסידים נוספים.

ספר הניגונים - חב"ד

כ-5 שנים עמל זלמנוב על ספר שילקט את ניגוני חב"ד בתווים רשומים כפי שביקש ממנו הריי"ץ, ובסיוע מוזיקאים מספר, בראשם יוסף יהודה מרטון נרשמו תווים לניגונים.
בה'תש"ט יצא הכרך הראשון של ספר הניגונים - חב"ד ובו הקדמתו של זלמנוב ומשיחות הריי"ץ אודות מהותה וחשיבותה של הנגינה החב"דית, בספר הופיעו 175 ניגונים. בה'תשי"ח יצא לאור הכרך השני ובו 35 ניגונים. טרם הוצאת הכרך השלישי, בט"ז באדר ה'תשל"ה, נפטר שמואל זלמנוב מנהל ניח"ח, בנו ישראל יוסף המשיך בעבודה ובה'תש"מ יצא הכרך השלישי ובו 137 ניגונים. סך הכל ב-3 הכרכים הופיעו 347 ניגוני חב"ד. בתשמ"ד יצאו בהוצאה חדשה בשני כרכים בו הופיעו כל שלושת הכרכים יחדיו.

הופעות ותקליטים

בתקופת הוצאת הספר השני של הניגונים עודד הרבי על הפקת תקליטי שמע שיאפשרו להאזין לניגונים, החברה הקימה מקהלת חסידים, בעיבודו ובניצוחו של יוסף יהודה מרטון, שהופיעה באירועים ובקיבוצים, שם נקראו ההופעות "ערבי חב"ד". במהלך שנות ה-60 הוציא זלמנוב שבעה תקליטים של ניגוני חב"ד בהוצאת ניח"ח, אלו היו ההקלטות הראשונות של ניגוני חב"ד.
לאחר פטירתו, החל מה'תשל"ב הוציא ועד מיוחד תשעה תקליטים נוספים. הכוללים גם שני אלבומים מהופעה מה"ערבי חב"ד" שהוקלטו בקיבוצים. בסך הכל הוקלטו ב-16 הקלטות כ-170 ניגוני חב"ד. כיום בעלות החומרים ההיסטוריים שהפיקה חברת ניח"ח מצויה אצל חברת המדיה JEM.
מנפאואר

מנפאואר (Manpower) היא חברה בינלאומית העוסקת בקבלנות כח אדם לעבודות משרדיות, וביישום מקצועי בתחומים נוספים, וניהול פרויקטים בשיטת מיקור חוץ.

היסטוריה

מנפאואר הוקמה על ידי שני עורכי דין, אלמר וינטר ואהרון שנייפלד במילווקי, שבויסקונסין בשנת 1948.  בשנת 1976 מכר מייסד החברה, וינטר את החברה לחברת "פרקר פן". בשנת 1986 החלה החברה להיסחר בבורסת ניו יורק. בשנת 2001 רכשה החברה את חברת ג'פרסון ולס המעניקה שירותי העסקה בתחומי חשבונאות, טכנולוגיה ומיסוי.
החברה פועלת בערים נוספות בארצות הברית, וב-80 מדינות ברחבי העולם, ולה למעלמה מ-4,500 סניפים, וכ-400,000 לקוחות בשנה. החברה מעסיקה 33,000 עובדים קבועים וכ -2,000,000 עובדים זמניים בשנה ומדורגת במקום ה-413 בדרוג 500 Fortune.

מנפאואר ישראל

מנפאואר ישראל החלה את פעילותה בשנת 1968 כסניף של מנפאואר העולמית. 
לחברה מספר חברות בנות ובהם חברת מנפאואר (המעסיקה כ - 450 עובדים קבועים ולמעלה מ-50,000 עובדים חיצוניים בקרב 8,000 לקוחות).
מוניטור עוברי

מוניטור עוברי (אנגלית: Cardiotocography) או CTG, הוא אמצעי רפואי טכני המיועד להערכת דפיקות לב העובר והערכת הצירים. 
המכשיר מורכב משני מתמרים אשר מניחים על הבטן התחתונה.

אופן פעולה

דופק של העובר ניתן לניטור בשתי דרכים, פנימית וחיצונית. 
מוניטור עוברי הוא הכינוי הרווח לניטור חיצוני שעובד על בסיס של אולטראסאונד דופלר. לעיתים העובר או האם זזים והניטור החיצוני אינו מדויק, ואז ניתן לעשות גם ניטור פנימי (רלוונטי רק למהלך הלידה). ניטור פנימי דורש פתיחה ופקיעה של המים, ובמהלכו ננעצת מחט זעירה בראש העובר וכן מונחת אלקטרודה על רגל האם ונמדד דופק העובר. 
גם את הצירים עצמם ניתן לנטר פנימית וחיצונית: ניטור חיצוני של הצירים נעשה על ידי אחד מהטרנסדוסרים (טוקומטר) המונח על הפונדוס (חיצונית לאזור ברחם אשר מעביר את הצירים באופן המיטבי) כאשר הטוקומטר מודד את תכיפות הצירים ומשכם, אולם לא את עוצמתם. 
ניטור פנימי אשר קרוי intra-uterine pressure devise הוא ניטור הרלוונטי גם הוא רק לתהליך הלידה, בו מוכנסת צינורית אשר חשה את תנועת מי השפיר כתוצאה מהתכווצות הרחם בעקבות הצירים.
ביקורת פנימית

בישראל

בישראל מעוגנת פונקציית הביקורת הפנימית בגופים ציבוריים בחוק הביקורת הפנימית, התשנ"ב-1992. בגופים פיננסיים (בנק, חברת ביטוח), בחברות ציבוריות ובגופים נוספים נדרש מינוי מבקר פנימי מכוח החוקים המסדירים את פעולתם. בין יתר הגופים החייבים במינוי ע"פ חוק של מבקר פנימי הם: חברות ציבוריות (נסחרות בבורסה), חברות ממשלתיות, גופים ציבוריים (משרדי ממשלה וגופים נתמכים על-ידה), רשויות מקומיות ואגודת שיתופיות.
חוק הביקורת הפנימית מגדיר התאמה לתפקיד בזו הלשון (סעיף 3(א)(4)): "הוא בעל תואר אקדמי מאת מוסד להשכלה גבוהה בישראל או מוסד להשכלה גבוהה בחוץ לארץ שהכיר בו לעניין זה מוסד להשכלה גבוהה בישראל, או שהוא עורך דין או רואה חשבון". יש לשים לב שהמבקר הפנימי אינו חייב להיות עורך דין או רואה חשבון: המבקר הפנימי רשאי להיות בעל תואר אקדמי, או עורך דין, או רואה חשבון (כיוון שבעת חקיקת החוק, עריכת דין וראיית חשבון לא דרשו בהכרח תואר אקדמי).
קיימת לשכה מקצועית שהיא לשכת המבקרים הפנימיים בישראל ואשר מקיימת מסלולי לימודים לתואר ראשון ושני בביקורת פנימית וציבורית ומנפיקה תעודת מבקר מוסמך ומומחה.
סעיף 3(א)(5) מגדיר את דרישות הניסיון כחלק מדרישות ההתאמה, בין היתר ניסיון של שנתיים או שהשתתף בהשתלמות מקצועית שאישרה הוועדה לענייני השתלמויות - הוועדה כוללת נציג של לשכת המבקרים הפנימיים. ברמת העקרון מספיקים הלימודים במסגרת לשכת המבקרים על-מנת לעסוק במקצוע הביקורת הפנימית, אלא שמרבית המעסיקים בשוגג קוראים לא נכון את דרישות החוק.
החוק מחייב מינוי מבקר אולם לא נקבעו כללים לשעות עבודה ומספר המבקרים ולכן לא פעם הארגון מעדיף לצמצם את עבודת המבקר. כאן חשובה מידת היכולת של המבקר להציג את ההשלכות והסכנות שבהיעדר שעות מספיקות של ביקורת (משאבים לביקורת). תקציב שעות של הביקורת הוא פונקציה, בין היתר לגודל הארגון, פעילותו וכדומה. שעות העבודה, מספר המבקרים והיקף הביקורת נשלטים על ידי הארגון וזה עלול לעיתים להקשות על ביקורת נאותה. החוק דורש את אי תלותו של המבקר הפנימי ולכן על תאגידים לפעול לכך, כגון הכפפתו של המבקר הפנימי לדרג הבכיר ביותר בארגון, לרוב ליו"ר הדירקטוריון. אישור תקציב הביקורת הפנימית נעשה על ידי ועדת הביקורת בהתאם להצעת תוכנית עבודה שנתית ורב-שנתית אותה מגיש המבקר על-סמך הערכת סיכונים - לעיתים ובחלק מן המבקרים הוא בעצמו עורך את הערכת הסיכונים - ובדיקת החשיפה למעילות - גם סקר שהמבקר לעיתים עורך בעצמו.
סעיף 45א(2) לחוק מבקר המדינה 1958 מעניק הגנה למבקר פנימי.
Entangled

הפקה

זהו השיר השני באלבום שכולל גיטרה אקוסטית בעלת 12 מיתרים. השיר נכתב על ידי הקלידן טוני בנקס, והגיטריסט סטיב האקט. השיר מספר את סיפורה של תקופה לא נעימה של מחלה. השיר מסתיים במנגינת מלוטרון על ידי בנקס. לדברי בנקס, "Entangled" היה שילוב של שיר שכתב האקט במשקל א-סימטרי של 6/8 אבל עדיין לא הייתה לו פזמון או כיוון מוחלט, עם קטע שבעבר כתב בנקס מוזיקה שהייתה גם במשקל א-סימטרי של 6/8. בנקס והאקט הכניסו את ניגנו הקטעים יחד, ולאחר מכן המתופף והסולן פיל קולינס שר את השיר. בנקס אמר, "זה יצר מה שהוא וזה הפך לשיר האהוב עליי באלבום הזה, שהסתיים עם תחושת קתדרלה מסוג גדולה". השיר בוצע בהופעה חיה במהלך 1976 בסיבוב ההופעות לקידום A Trick of the Tail. הופעה חיה של השיר הזה, שצולם בגלאזגו, כלולה ב-2007 רימסטר-DVD.
העיבוד המוזיקלי של השיר היה לרעיון לשירם של להקת Elbow, Newborn.
Òmnium Cultural

Òmnium Cultural (הגייה קטלאנית: [ˈɔmnium kuɫtuˈɾaɫ], "אומניום קולטורל"), או בתרגום מילולי לעברית "תרבות לכל", היא עמותה הממוקמת בברצלונה, בירת קטלוניה. העמותה נוצרה במקור ב-1960 כדי לקדם את השפה הקטלאנית ולהפיץ תרבות קטלונית.
במהלך השנים התעצם אופיה הפוליטי וב-2012 הייתה מעורבת בדרישותיהם של תנועת הקטלאנים הבדלנים הכוללות הגדרה עצמית עבור קטלוניה.

היסטוריה

Òmnium Cultural נוצרה ב-11 ביולי 1961 בספרד שנשלטה על ידי הגנרל פרנסיסקו פרנקו, כאשר הממסד אסר על שימוש בקטלאנית. בשנת 1963 הרשויות סגרו את האגודה. האגודה המשיכה להתקיים באופן חשאי בין השנים 1963–1967. ב-1967, לאחר מאבק משפטי ארוך מול השלטונות, האיגוד הוכרז כחוקי ושב להתקיים באופן גלוי.
על מנת לקדם את התרבות הקטלונית במגבלות הרבות של שלטון פרנקו, האגודה הייתה המממנת העיקרית של פרסים ותחרויות ספרותיות שניתנו על יצירות שפורסמו בקטלאנית, כגון Premi d´Honor de les Lletres Catalanes (1969). בשנות ה-70 המוקדמות, האגודה הקימה את Nit de Santa Llúcia  - פסטיבל של ספרות קטלאנית, בו הוענקו שלושה פרסים: Premi Sant Jordi (רומן), Premi Mercè Rodoreda (סיפור קצר) ו-Premi Carles Riba (שירה).
לאחר סיום הדיקטטורה של פרנקו בשנת 1975, האגודה המשיכה בקידום השפה הקטלאנית ותרבותה. בזמן שהדמוקרטיה שוקמה, האגודה תמכה והגנה על זכותה של קטלוניה לממשל עצמי, במיוחד מאז שבית המשפט החוקתי הספרדי דחה את התיקון בחוקה הקטלאנית. מיליון מתושבי קטלוניה צעדו ב-10 ביולי 2010 בברצלונה וקראו להגדרה עצמית לאומית. זאת במסגרת המחאות לאוטונומיה שהתקיימו ב-2010 ושאורגנו על ידי האגודה.
בימים אלו, האגודה היא אחד הארגונים האזרחיים המרכזיים המעודדים פוליטיקאים קטלאניים לקיים משאל עם בקטלוניה להגדרה עצמית, זאת למרות היותו בלתי חוקתי על-פי החוקה הספרדית.
מחוז רקוב ומחוז כיס

רקע

במשך מאות שנים, מחוזות הבחירה בבריטניה ובאירלנד לא השתנו בהתאם לשינויים באוכלוסייה. בכמה אזורים, מספר הבוחרים היה קטן כל כך, שאפשר היה לשחד את כולם. חבר פרלמנט עלול היה לייצג רק אנשים מעטים, ואפילו אדם אחד. לעומת זאת, לאזורים שזכו לצמיחה מאסיבית, כמו העיר מנצ'סטר לא היה ייצוג נפרד (אם כי תושבי העיר שהייתה להם זכות בחירה יכלו להצביע במחוז הכפרי התואם). חלק מהמחוזות הרקובים מילאו בעבר תפקיד חשוב בפוליטיקה הבריטית, אך מאז חשיבותם פחתה.

היסטוריה

דוגמה למחוז רקוב היה מחוז הבחירה של אולד סארום. אולד סארום הייתה עיר פורחת במאה ה-12, אבל משנוסדה העיר הסמוכה סולסברי, שהייתה חשופה פחות לפגעי מזג האוויר, עברה רוב אוכלוסייתה לשם. במחוז הבחירה של אולד סארום נותרו 3 בתים ו-7 בוחרים.
המונח "מחוז רקוב" מתאר לפיכך גם את השחיתות המתבטאת בבחירות במחוז זה, אבל גם את הריקבון הפיזי של אזור שנזנח.
מחוז גדול מעט יותר, אך הניתן עדיין להשפעה בקלות יחסית, נקרא מחוז כיס (באנגלית: Pocket borough). המונח מתאר מחוז בחירה שבו האוכלוסייה קטנה מספיק כדי להיות לכל צורך מעשי תחת השליטה (או "בכיסו") של בעל קרקעות עיקרי אחד.
על חשיבותם של המחוזות הרקובים ומחוזות הכיס ניתן ללמוד מכך שבזמן מסוים, מתוך 405 חברי פרלמנט נבחרים, 293 נבחרו על ידי פחות מ-500 בוחרים כל אחד.
ברבים ממחוזות הכיס נבחר בעל הקרקע כחבר הפרלמנט, מה שיצר ייצוג יתר של בעלי קרקעות הגדולים בפרלמנט. במחוזות אחרים "קנו" אצילים, חברי בית הלורדים, את מושבי הפרלמנט עבור בניהם, ובאופן זה השיגו שליטה כפולה, הן בבית הנבחרים והן בבית הלורדים.
במאה ה-19, החלו לנקוט צעדים לחיסול המחוזות הרקובים. בחוק הרפורמה משנת 1832 בוטלו רוב המחוזות מועטי הבוחרים, בעוד מרכזי אוכלוסייה גדולים ואזורים מרובי תעשייה זכו בהגדלת הייצוג. מחוזות הכיס בוטלו לבסוף בחוק הרפורמה משנת 1867, שבו נקבע העיקרון שבכל מחוז צריכים להיות בערך אותו מספר בוחרים. חוקים נוספים קבעו הקמה של ועדת גבולות שנועדה ליישם את העקרון בהתאם לתנועת האוכלוסייה.  בחוק הבחירות משנת 1872 הפך שוחד בחירות לבלתי חוקי, נקבע שהבחירות יהיו חשאיות, מה שהגביל את יעילות השוחד משום שאי אפשר היה לדעת כיצד כל אדם בחר. שינוי זה גם הוריד באופן משמעותי את עלות מערכת הבחירות.
לואיס דיאס

קולומביה

דיאס נבחר לאחד מבין 22 השחקנים שייצגו את קולומביה בקופה אמריקה לילידי היבשת. את השחקנים שנבחנו בחר שחקן העבר, קרלוס ולדרמה ודיאס היה מהמצטיינים בהכנה וגם בטורניר עצמו, שבו קולומביה סיימה כסגנית. ולדרמה המליץ לג'וניור ברנקייה להחתים אותו ומשם הושאל דיאס לברנקייה פוטבול קלוב מהליגה השנייה. את שערו הראשון במקצוען כבש ב-14 במאי 2016 במשחק מול קוקוטה דפורטיבו ולאחר מכן זומן לנבחרת עד גל 20. דיאס הצטרף לקבוצת ג'וניור בהמלצת מאמן הנבחרת הצעירה, ארתורו רייס. ב-6 ביולי 2017 ערך את הבכורה שלו בג'וניור במשחק גביע מול אונסה קלדס. שער הבכורה שלו הגיע במשחק שמינית גמר הקופה סודאמריקנה מול סרו פורטניו, אף על פי שגם הורחק באותו משחק. ב-24 במרץ 2018, שוב מול קלדס, כבש דיאס את צמד הבכורה שלו כמקצוען.

נבחרת לאומית

נבחר לשחק עם הנבחרת עד גיל 20 ששיחקה בסודאמריקנו 2017 וסיימה אחרונה בבית הגמר. דיאס שיחק חמישה מתוך תשעת המשחקים ולא כבש. ב-28 באוגוסט 2018 קיבל את זימון הבכורה לנבחרת הבוגרת, שוב על ידי המאמן רייס, שהפעם היה המאמן הזמני של הבוגרת. ב-11 בספטמבר ערך את הבכורה במשחק הידידות מול ארגנטינה כשנכנס בדקות הסיום. ב-26 במרץ 2019 כבש את שער הבכורה במשחק הידידות מול דרום קוריאה בהפסד 1–2. נכלל בסגל הסופי של קרלוס קיירוש לקופה אמריקה 2019.