google/wiki40b huggingface dataset:
טקסי 2

עלילה

גם בסרט ההמשך לטקסי גיבור הסרט הוא דניאל (סמי נסרי) שמתפרנס כנהג מונית אך מאחורי החזות הזו מסתתר נהג מרוצים. המונית שלו, פיג'ו 406 שנראית כמונית רגילה כלפי חוץ הופכת לרכב מרוץ משוכלל על ידי לחיצת כפתור אחת. דניאל וחברתו לילי (מריון קוטיאר) מחליטים להתחתן אך עליו להרשים את אביה הקשוח של לילי, גנרל חשוב בצבא הסובל מטראומת מלחמה. דניאל מתבקש להסיע את האב לנמל התעופה לפגוש את הנשיא היפני. בשדה התעופה דניאל פוגש את חברו הבלש, אמיליאן (פרדריק דיפנטל) אשר מבקש ממנו להצטרף למסיבה הקטנה. במהלך המסיבה הצרפתים מציגים למשלחת היפנית את הרכב המשוריין שבו ייסעו וזאת בעקבות שמועות שהיאקוזה רוצים לחטוף אותו כדי לפגוע בקשרי המסחר בין צרפת ויפן. תוך כדי התצוגה משהו משתבש ברכב והנהג שהיה אמור להסיע את המשלחת היפנית נפגע. דניאל מתנדב להסיע את המשלחת היפנית ברחובות מרסיי. תוך כדי הנסיעה הם נקלעים למארב מתוכנן אשר בסופו היאקוזה מצליחים לחטוף את נשיא יפן ובלשית נוספת (אמה ויקלונד), חברתו של אמיליאן. המשטרה יחד עם אמיליאן ודניאל יוצאים למבצע חילוץ. הסרט עתיר בסצינות מרוצים.

מהלך הצילומים

במהלך אחת מסצינות הצילום אירעה תאונה קטלנית כאשר המונית של דניאל הייתה אמורה לעוף ולנחות במיקום מסוים אך במקום זאת עפה לכיוון צוות הצילום. צלם אחד נהרג ואחד נוסף שבר את שתי רגליו. ועדה מיוחדת שמונתה לחקור את תוצאות התאונה קבעה שהדבר יכול היה להימנע אלמלא השיקולים מצד ההפקה לחסוך בכסף. אחראי הפעלולים בסרט, רמי ג'וליאן קיבל 18 חודשי מאסר על תנאי ונדרש לשלם קנס של 18,000 יורו למשפחת הצלם שנהרג ופיצוי לצלם הפצוע. התסריטאי והמפיק לוק בסון והבמאי ג'רארד קראבצ'יק יצאו זכאים במשפט.
השכן הקסום שלי טוטורו

עלילה

בשנות ה-50 פרופסור באוניברסיטת טוקיו ושתי בנותיו, מיי וסצקי, עוברים לגור בבית ישן בכפר, בעודם מחכים שאימם תשתחרר משנים של שהייה בבית החולים.
באחד הימים משחקת מיי, האחות הקטנה, בקרבת הבית. היא נתקלת בשני יצורים, האחד לבן והשני כחול, שאוספים בלוטים.
מיי מחליטה לעקוב אחריהם ומגלה מאורה בה גר יצור גדול ופרוותי, ששאג לה את שמו, טוטורו.
אביה של מיי מספר לה שטוטורו הוא "השומר של היער".
לילה גשום אחד, בזמן שהבנות מחכות שהאוטובוס שבו נסע אביהן יגיע, מופיע טוטורו ועומד לידן בתחנה. סצקי מסרה לידיו באדיבות את המטרייה שאביהן שכח, אחרי שראתה שטוטורו השתמש בעלה גדול, דבר שלא ממש הגן עליו מהגשם.
זאת הפעם הראשונה שבה סצקי (האחות הגדולה) רואה את טוטורו. אחר כך הגיע אוטובוס קסום שהיה בעצם סוג של חתול. טוטורו נותן למיי וסצקי מתנה, האוטובוס אוסף את טוטורו ונוסע, וכעבור דקה מגיע האוטובוס של האב והן מספרות לו בהתלהבות שהן פגשו את טוטורו.
בסוף הסרט מחליטה מיי ללכת לבקר את אמא שלה בבית החולים, אחרי ששמעה מאחותה שהיא לא תשתחחר מבית החולים בסוף השבוע, כפי שהובטח להן, ונעלמת. כל הכפר דואג למיי ואנשי הכפר מתחילים בחיפושים נרחבים אחריה. בהמשך אנשי הכפר מוצאים נעל קטנה באגם, וחוששים שמיי טבעה, ואחר-כך מתברר שהנעל לא שייכת לה. סצקי רצה אל העץ הענק של טוטורו, שם היא מספרת לו שמיי נעלמה. הוא קורא לאוטובוס, והאוטובוס-חתול אוסף את סצקי ועוזר לה למצוא את אחותה הקטנה. הוא לוקח את שתיהן לבית החולים של אימן, כדי שמיי תביא לאימה החולה קלח תירס שעליו נכתב "לאמא".
התמד

בפיזיקה, עקרון ההֶתְמֵד (עקרון ההתמדה או האִינֶרְצִיָּיה), קובע כי כל גוף נוטה להישאר במצב בו הוא נמצא: אם במנוחה – ישאף להישאר במקומו, ואם בתנועה – ישאף לשמור על מהירותו, (גודלה וכיוונה). במילים אחרות, כאשר על גוף לא פועל כוח, מהירותו לא תשתנה. מצב זה, בו מהירות הגוף לא משתנה, מכונה התמדה. את העיקרון ניסח לראשונה גלילאו גליליי, כשערך את מחקרו על גופים ותנועותם. העקרון, כפי שנוסח על ידי גליליי, הוא:
"גוף הנע על משטח אופקי ללא הפרעה חיצונית ימשיך לנוע באותו כיוון ובמהירות קבועה."
גליליי הסיק מכך כי לא ניתן להבחין נסיונית בין שתי מערכות ייחוס הנעות במהירות קבועה. עקרון זה נקרא עקרון היחסות של גליליי, והוא יסוד חשוב של המכניקה הקלאסית. עקרון ההתמדה של גליליי הפך מאוחר יותר להיות החוק הראשון בשלושת חוקי התנועה של ניוטון.
בניסוח מתמטי, אומרים כי כאשר שקול הכוחות על גוף שווה לאפס, הגוף ינוח או ינוע בתנועה קצובה, כלומר יהיה ללא תאוצה:
.
כדי לשנות את גודל או את כיוון מהירות הגוף (כלומר להעניק לו תאוצה), יש להפעיל עליו כוח.
במערכת ללא ריק, על הגוף יפעל חיכוך, שזהו מרכיב המפעיל כח מנוגד לכיוון ההתמד, לפיכך המהירות של הגוף תיקטן. אפילו בחלל יש צפיפות חלקיקים מסוימת, אמנם החיכוך אפסי ביחס למהירות העצמים הנעים במסלול (תחת השפעת כבידה או בריחה), לפיכך ההשפעה היא זניחה .
דוד גויטיין

ביוגרפיה

גויטיין נולד בלונדון ללאה ברנט, ילידת אנגליה, ולקלמן גויטיין, יליד הונגריה. בהיותו בן ארבע נתייתם מאביו. אמו גידלה אותו את שני אחיו ואת אחותו לבדה ברוח המסורת היהודית. כבר כשהיה דוד בגיל ארבע בא "מלמד" לביתם ללמדו קרוא וכתוב בעברית, וזאת עוד בטרם ידע לכתוב ולקרוא באנגלית.
גויטיין סיים את חוק לימודיו במשפטים וכן למד אנתרופולוגיה וכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון. באוניברסיטה זו פגש את משה שרתוק וצבי שוורץ והם הפכו ידידים. הוא השתייך ל"תנועת הבונים" הציונית ובעקבות פגישתו עם אורה מויאל, אחותו של אל"ם אהרון מויאל, בשנת 1929, עלה בעקבותיה לארץ ישראל. כעבור שנה מעלייתם נישאו בתל אביב ולימים התיישבו בבית גויטיין בירושלים.
בטרם הוסמך לעסוק בעריכת דין תחת המנדט הבריטי, גויטיין התקבל כעורך של העיתון Palestine Bulletin, שהוא קודמו של ה-Palestine Post, (עיתון האם של The Jerusalem Post של היום), ובין השנים 1929 - 1931 כתב בו מאמרים ופיליטונים, כמו גם בעיתונות היהודית והכלל עולמית. מאמריו עסקו בהווי הארצישראלי ובבעיות שעומדות בפני היישוב בארץ. הוא כתב על בעיית החוקה, בעיית פשע וענישה, שאלת היחסים בין חילונים ודתיים, קיבוץ גלויות והצורך לשמר את המורשת התרבותית שמביאה כל קהילה בעלותה ארצה. הוא דן בבעיית מעמד האישה ובשאלה האם הכול שפיט. בהיותו חניך האסכולה הבריטית לא האמין שהיישוב הארץ הישראלי הקטן רשאי לכתוב חוקה שתחייב את ההמונים שעוד יבואו. הוא התנגד לרעיון שהכל שפיט. הוא התייחס לפשיעה כאל מחלה והתנבא..."יבוא יום ויסתכלו עלינו השופטים כעל ברברים על שהושבנו פושעים אלימים בבתי סוהר בלי לדאוג לריפויים, כמו שאנו מסתכלים היום על השופטים שדנו חולי נפש לעונשים ולמאסר על לא עוול בכפם....". כתיבתו הצטיינה בקלילות ובהומור, ולימים אלו נמצאו גם בפסיקותיו כשופט.
הוא הוסמך כעו"ד בלונדון לפני עלייתו לארץ ישראל, ובהמשך הוסמך לעריכת דין בארץ ישראל והצטרף למשרדו של עורך הדין הערבי-נוצרי אבוקריוס ביי, עמו עבד עד שנת 1936. עם פרוץ "המאורעות" פתח משרד עצמאי שעסק בעיקר בעניינים פליליים. עם פרוץ המאבק בבריטים ייצג את לוחמי המחתרות, ללא קשר להשתייכותם הארגונית, בפני בתי המשפט הבריטיים, הרגילים והצבאיים. בתחילת מלחמת העצמאות מונה לשופט צבאי מטעם "ההגנה" בירושלים הנצורה ומאוחר יותר השתתף בצוות שהכין את הקודקס המשפטי לספר החוקים של מדינת ישראל. מפעל זה נחשב בעיניו כאחד מהתרומות החשובות שלו למשפט הישראלי ועליו הייתה גאוותו.
לאחר קום המדינה היה אחד משבעה מועמדים לכהונת שופט בבית המשפט העליון, בהיותו אחד מבכירי עורכי הדין בארץ, אולם לבסוף נתמנו רק חמישה והוא לא היה אחד מהם. בין השנים 1949–1953 נשלח לשמש שליח ישראל הראשון בדרום אפריקה, תחילה כציר ולאחר מכן כשגריר, וכציר בשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה.
בשובו לישראל מונה לבית המשפט העליון. בשמונה שנות כהונתו ישב בין היתר בערעור של משפט קסטנר וכתב בו את דעת המיעוט. בהכנות מערכת המשפט הישראלית לשפיטת אדולף אייכמן הביע דעה כי המידע בנושא מועט מכדי להעמידו לדין. מלבד זאת היה גויטיין השופט הישראלי הראשון ששימש כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, בו ישב כנציג ישראל במשפט נגד בולגריה בנושא הפלת מטוס אל על. גם שם כתב את דעת המיעוט, בפסק דין שנלמד עד היום.
בהשקפותיו היה גויטיין ליברל וסוציאליסט.
בימיו האחרונים עסק במפעל גדול של תרגום פסקי הדין של בית המשפט העליון לאנגלית, מלאכה שלא זכה לסיים.
אלמנתו אורה, יקירת העיר ירושלים, נפטרה ב-23 ביולי 2006. אחריהם נותרו בת ובן, הפרופסור קלמן גויטיין.
הוא הונצח ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב בירושלים.
ארנסט בוש

קריירה מוקדמת

בוש נולד באסן שבגרמניה וקיבל חינוך צבאי. הוא גויס לצבא הגרמני ב-1904 ולחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. בשל הצטיינותו זכה בעיטור פור לה מריט ב-1918. לאחר המלחמה נותר בוש ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, ומונה לאחראי על התעבורה בצבא ב-1925. בשנת 1930 קיבל דרגת אוברסט-לויטנטט (מקביל לסגן-אלוף בצה"ל) וקיבל פיקוד על גדוד רגלים. בשנת 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-23, ובשנת 1938 בעקבות עמידתו לצד היטלר בפרשת בלומברג-פריטש מונה למפקד הקורפוס ה-8.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

במהלך הפלישה לפולין ב-1939 שירת תחת הגנרל וילהלם ליסט, ובמהלך השנה שלאחריה הוביל את הארמייה ה-16 במהלך המערכה על צרפת. בשל הצטיינותו בפיקוד על הארמייה קיבל מהיטלר את צלב האבירים של צלב הברזל.
בוש השתתף במבצע ברברוסה בראש הארמייה ה-16, ולקח חלק במערכת דמיאנסק וכן במצור על לנינגרד, בו הדף בהצלחה התקפות נגד של הצבא האדום. בשל כך קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. ב-1943 ו-1944 פיקד על קבוצת ארמיות מרכז, אך לאחר תבוסתו של הוורמאכט במבצע בגרטיון ביוני 1944 פוטר על ידי היטלר והוחלף בגנרל-פלדמרשל ולטר מודל.
במרץ 1945 נקרא שוב לשירות והועמד בראש קבוצת ארמיות H. ביחד עם ארמיית הצנחנים הראשונה של קורט שטודנט ניסה לבלום את התקדמותו של הפילדמרשל מונטגומרי אל תוך גרמניה. הוא נכנע למונטגומרי ב-3 במאי 1945 ונלקח לשבי באנגליה שם מת ב-17 ביולי 1945. גופתו נטמנה בבית העלמין הגרמני בסטפורדשייר.
קטקומבות

הקטקומבות הן מערכות קבורה תת-קרקעיות, המסודרות בפרוזדורים ואולמות אשר בקירותיהן חצובים קברים שבתוכם מצויים מצבורים של עצמות אדם. לעיתים מעל הקבר החצוב או מצידו חרוטה כתובת, גם צבעונית, ובו רשום שמו של הנפטר, ייחוסו, מקצועו ופרטים נוספים בהתאם לבחירת מטמיני עצמות הנפטר. מקור השם הוא בשני מושגים: האחד, יווני "קאטה" (katà, κατά) והשני לטיני "קומבה" ( κυμβής ,kymbès ,cumba), שפרושו "קרוב לקבר". במקור המושג יוחס למערות הקבורה הנוצריות שהתגלו בויה אפיה ברומא. אולמות קבורה באיטליה מצויים באזורי טוף געשי, הנוח לחציבה. הכניסה לאולם או לאולמות הקטקומבות היא בדרך כלל מאמצע מדרון של גבעה. כאשר מתגלה הכניסה יורדים במדרגות, ואז מתגלה פתח ( לעיתים היה מוסתר - מחשש לשודדי קברים). מאולם הכניסה מסתעפים מסדרונות ראשיים ומשניים, על פני קומות אחדות. 
מאז המאה ה-9 המושג מתייחס גם לכל אולמות הקבורה התת-קרקעיים באיטליה ומחוצה לה. בימי הביניים ידוע רק על הימצאות קטקומבות של נפטרים נוצריים. בעידן המודרני התגלו גם קטקומבות של נפטרים יהודים. שם זה מקובל היום לכל סוגי אולמות הקבורה התת-קרקעים.

מקורו של המנהג

מנהג קבורת נפטרים באתרים תת-קרקעים הוא מזרח תיכוני המופעים בתרביות שונות כמו בכנען (ראו לדוגמה:"סעודת מרזח"), גם בדת המצרית הקדומה ניתן לראות מאפיינים של קבורה תת-קרקעית כמו למשל בעמק המלכים וכן אזורים ייעודיים נוספים (ראה: נקרופוליס). נוהג זה, מוזכר גם במקרא והתגלגל אל היהדות.  בארץ ישראל נמצאו מערות קבורה החל מימים קדומים. האתר הידוע ביותר הוא מערת המכפלה. בסביבות ירושלים, במורדות הר הזיתים מצויה מערת הנביאים הבנויה כדוגמת אולמות הקטקומבות. מערות הסנהדרין במערב ירושלים נושאים אופי דומה. האדריכל קונרד שיק גילה בירושלים קטקומבות שהחלו בחציבתם יהודים והושלמו על ידי נוצרים. קיים רק הבדל מהותי בין אולמות הקבורה בירושלים לבין הקטקומבות ברומא: המערות העבריות לא היו נוחות לגישה.
ברומא היהודים בקשו לשמור על מנהג אבותם[[]]], קבורה בקרקע. ממצאים דומים של קבורה יהודית נמצאו בדרום איטליה בוונוסה (ראו להלן), קרתגו וקירני (לוב). הקטקומבות העתיקות ברומא היו של נוצרים. בדיקות מעבדה העלו כי הקטקומבות היהודיות, שחלק ניכר מהן באתר "מונטה ורדה", הן מהמאה ה-4.

ברומא

ברומא שבאיטליה נמצא הריכוז החשוב של הקטקומבות, הן הנוצריות והן העבריות. הנוצרים הראשונים ברומא והיהודים היו בעלי נוהגי קבורה אחרים מאשר תושבי רומא, אשר נהגו לשרוף את מתיהם. הנוצרים והיהודים נהגו לקבור את מתיהם באדמה. הקטקומבות המפורסמות הן של הנוצרים. הן מצויות בדרומה של רומא בוויה אפיה (via Appia). בגלל שחלק מהנוצרים הראשונים שהוצאו להורג, בין השאר בצליבה, נקברו בקטקומבות, אלו הפכו לאתרים קדושים לנצרות.

בסנט'אנטיוכו

בסנט'אנטיוכו שבסרדיניה צפונית מהאזור קטקומבות קטנה התגלתה התגלו שתי קטקומבות עם כתובות האפייניות לקבורה יהודית.שם נמצא ציור של המנורה בעלת שבע זרועות וכן הכתובת : "“Beronice in pace iuvenis moritur, vir bonus in pace bonus”, 
“salom”. התיארוך הוא מהמאה ה-4
בקטקומבה אחרת, צפונית מהקודמת, "של ברוניקה" (di Beronice), נמצאו שלוש מנורות מעוצבות בצורת שעון חול, כתובות עבריות, ביניהן "שלום", ".. משכבו בשלום", "ישראל".
בקטקומבה נוספת נמצאו כתובות, חלקן בעבריות וחלקן בלטינית, החלק העברי כולל מילים אלה: "שלום על ישראל" ו"אמן אמן". החלק הלטיני כולל משפט זה "Iud(a)... onti / T(v/a)anoroplusm enusanoroLX" . מועדה המשוער של הכתובת היא המאה ה-3.
בוריס זמנסקי

ביוגרפיה

נולד בעיר חרסון שהייתה אז בשליטת מדינת אוקראינה - מדינת חסות של הקיסרות הגרמנית (כעת אוקראינה) במשפחתו של פקיד. ב-1927 המשפחה עברה לחרקוב, שהייתה אז עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1934 עבר משפחתו של זמנסקי לקייב.
בשנת 1937, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, התקבל בוריס זמנסקי ללימודים במכון לחומרים קרמיים בקייב. בקיץ 1941 שהה בחרסון במסגרת הכשרה מעשית לסטודנטים. שם נודע לו על הפלישה הגרמנית לברית המועצות. הוא חזר לקייב, שם התנדב לשירות בצבא האדום. הוא עבר הכשרה צבאית מזורזת נשלח לחזית. יחידתו כותרה על ידי הגרמנים באזור העיר ואסילקוב (כ-25 קילומטר דרומית לקייב).  רוב חייליה נפלו בשבי, אך זמנסקי עם עוד כמה חיילים הצליחו להימלט מהכיתור לקייב. כעבור שבוע כותרה גם קייב על ידי הגרמנים. גם הפעם הצליח זמנסקי לצאת מן הכיתור. הוא הגיע עד לחרקוב ומשם המשיך למחוז וורונז'. בחורף 1941 - 1942 לחם כקשר באזור מחוז חרקוב. בינואר 1942 נפגע מכוויות קור. לאחר שנפגע הועבר לסראטוב שם נכרתה אצבע אחת ברגלו. לאחר שהחלים מפצעיו צורף לגדוד קשר מס' 183 שהיה חלק מגיס המשמר ה-4.

קבלת עיטורים במהלך המלחמה

העיטור הראשון שהוענק לו במהלך המלחמה - מדליית העוז, אותה קיבל באוגוסט 1943 על הצטיינותו בקרבות שליד הנהר סוורסקי דונץ.
עיטור התהילה הראשון הוענק לו בעקבות צליחת הנהר ויסלה ותחזוק הקשר הצבאי ב-1 באוגוסט 1944 על אף הפציעה שקיבל במהלכם. את עיטור התהילה מדרגה שנייה קיבל בעקבות תחזוק הקשר במהלך צליחת הנהר אודר ב-2 בפברואר 1945.
יחד עם יחידתו השתתף בכיבוש ברלין, קיבל על כך מדליה והשלים קבלת כל שלוש הדרגות של עיטור התהילה ללא ידיעתו. שוחרר מן השירות באוקטובר 1945.

חייו לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מן השירות הצבאי חזר לקייב. המוסד להשכלה גבוהה, בו למד לפני המלחמה, חדל להתקיים. זמנסקי המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של קייב. ב-1948, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כמהנדס תהליך במפעל לייצור דשנים בעיר הורלובקה.
בשנת 1999 עלה לישראל. התגורר בראשון לציון, שם נפטר ב-17 באוקטובר 2012. נקבר בבית הקברות גורדון.
ב-2017 נקרא על שמו רחוב בעיר ראשון לציון.
חיל האוויר המלכותי הנורווגי

הצטיידות בכלי טיס בצבא היבשה ובצי

נורווגיה, כמו מדינות מערביות אחרות, החלה בהקמת כוח אווירי צבאי עם התפתחות התעופה הממונעת בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. המטוס הראשון בכוחות המזוינים של נורווגיה נקרא HNoMS Start. הוא נרכש ב-1912 בכספי ציבור שנתרמו למטרה זו, והוטס על ידי קצין בצוללת HNoMS Kobben A-1 בשם האנס דונס. 
כלי הטיס החדשים שנכנסו לכוחות המזוינים של נורווגיה, צורפו לזרועות הים והיבשה הקיימות, ולכן עד שקובצו לחיל אחד בשנת 1944 פעלו כוחות האוויר של נורווגיה בשתי מסגרות נפרדות: שירות האוויר של הצי הנורווגי המלכותי (Marinens Flyvevaaben) ושירות האוויר של צבא היבשה הנורווגי (Hærens Flyvevaaben).
עד 1940 היו רוב המטוסים ששירתו בצי ובצבא היבשה מתוצרת מקומית או שנבנו במסגרת הסכמי רישיון. באותה תקופה המפציץ/סייר העיקרי של נורווגיה היה המטוס ההולנדי פוקר C.V.

בניית הכוח לקראת מלחמת העולם השנייה

בשנות השלושים המאוחרות, כאשר המלחמה נראתה קרובה, החלה נורווגיה ביבוא מטוסים מודרניים מתוצרת חוץ, שכללו גם שנים-עשר מטוסים מדגם גלוסטר גלדיאטור מבריטניה ושישה מטוסים מדגם היינקל הא 115 מגרמניה. בנוסף, כמות משמעותית מאוד של כלי טיס הוזמנה מחברות אמריקאיות בחודשים שקדמו לפלישת הגרמנים לנורווגיה, ב-9 באפריל 1940.

לאחר מלחמת העולם השנייה

מטוסי הספיטפייר ששירתו בחיל האוויר בזמן המלחמה המשיכו לשרת בו עד שנות ה-50.
בשנת 1947 נרכשה מערכת המכ"ם הראשונה של החיל, ובסביבות אותה תקופה נרכשו גם מטוסי הסילון הראשונים שלו מדגם דה הבילנד ומפייר.
ב-1949 הייתה נורווגיה בין מייסדות נאט"ו, ומיד לאחד הקמתו קיבלה מטוסים אמריקאיים כחלק מתוכנית הסיוע הצבאית של הארגון. חיל האוויר המלכותי הנורווגי התרחב בקצב מהיר מאוד עם התקדמות המלחמה הקרה, במהלכה היווה אחד משני חילות האוויר היחידים של נאט"ו ששטח מדינתו גובל בברית המועצות (השני היה חיל האוויר הטורקי). מטוסי הקרב של החיל יירטו בין 500 ל-600 כלי טיס סובייטים בממוצע לשנה.
בשנת 1959 שולבו בחיל אמצעי נ"מ.

המאה ה-21

באוקטובר 2002, כוח בינלאומי בן שמונה-עשר מטוסי F-16 מנורווגיה, דנמרק והולנד ומטוס תדלוק הולנדי, הוצב בקירגיזסטן כדי לתמוך בכוחות הקרקעיים של נאט"ו במלחמת אפגניסטן.
ב-2004, ארבעה מטוסי F-16 של החיל השתתפו במבצע נאט"ו להגנת המרחב האווירי של המדינות הבלטיות.
מאז פברואר 2006 מסייעים ארבעה מטוסי F-16 של החיל, יחד עם שמונה מטוסי F-16 של חיל האוויר ההולנדי המלכותי, לכוחות הקרקע של נאט"ו בפרובינציות הדרומיות של אפגניסטן, במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
ב-2011 השתתף חיל האוויר המלכותי הנורווגי בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. ב-24 במארס 2011 צוותו מטוסי F-16 של החיל לפיקוד אפריקה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ולמבצע שחר האודיסיאה. למחרת שיגרו 2 מטוסים של החיל 3 פצצות מונחות לייזר נגד טנקים לוביים, ובלילה הפציצו מטוסי החיל שדה תעופה. ב-26 במארס סייעו מטוסי תובלה של החיל בפריסת ציוד למבצע מגן מאוחד. ב-26 באפריל הפציצו מטוסי F-16 של החיל את מטהו של קדאפי בטריפולי. עד חודש יולי הפילו מטוסי ה-F-16 של החיל כמעט 600 פצצות, כ-17% מסך כל הפצצות שהוטלו עד אז.
עצי הסקה

עצי הסקה הם גזרי עץ המשמשים כחומר דלק. הבערת עצי-הסקה היא הצורה הנפוצה ביותר כיום להפקת אנרגיה ממקורות ביולוגיים חיים, להבדיל מחומרי דלק מאובנים כגון נפט ומוצריו, ופחם אבן.
השימוש בעצי הסקה לחימום ולבישול עתיק כימי התרבות האנושית: בממצאים ארכאולוגיים נמצאו עדויות להשתלטות האדם הקדמון על האש לפני כמיליון שנה. ההנחה היא שחומר הדלק שלהם היה עצי הסקה. כיום עדיין נפוץ בעולם השימוש בעצי-הסקה, אולם את מקומו הולכים ותופסים השימוש בפחם עץ, במוצרי נפט ובגז טבעי.

השימוש בעצי הסקה בארץ

המצור הימי על ארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה גרם למחסור בפחם אבן להסקת קטרי רכבת העמק. אחד הפתרונות של השלטון העות'מאני היה לעבור לשימוש בעצי הסקה. לצורך כך החלה כריתה רחבת-היקף של יערות בארץ ישראל, שבסופה לא נותרו כמעט יערות טבעיים בארץ].
בשנים האחרונות חוזר לאופנה בישראל חימום בתים בעזרת עצי הסקה. אחד הסוגים המבוקשים הוא עץ פרי הדר, שבעירתו מחזיקה זמן רב יחסית, והוא גם נחשב לבעל ניחוח טוב בעת הבעירה, בהשוואה לעצי מחט, למשל. אחד המקורות לעץ הדרים להסקה הוא כריתת פרדסים ותיקים באזור המרכז, לצורך בניה. מול כריתה זו התבצעה נטיעת פרדסי פרי הדר בדרום הארץ, ובמיוחד בחבל הבשור. עץ ההסקה הנחשב למשובח ביותר הוא עץ הזית הסורי. לאחרונה החלו לשווק בישראל עצי הסקה המיובאים מחו"ל, פחם אבן, בריקטים העשויים מסיבי עץ דחוס בלחץ ומוצרים המבוססים על גפת, שמקורם בשאריות מתעשיית שמן הזית.

אמצעי חימום

השימוש הנפוץ בישראל להסקה בעץ מבוסס תנור סגור עשוי מתכת הנקרא קמין, ואח הבנוי מלבנים. הקמין נחשב ליעיל יחסית לאח בגלל הבעירה המבוקרת ופיזור החום מהדפנות המתכתיות בניגוד לאח שנשאר פתוח ופולט חום רב לעבר הקיר.
חסידות אדז'וד

חסידות אדז'וד הייתה חצר חסידית, ענף של בית רוז'ין. תחילתה של החסידות באדז'וד ברומניה, ובהמשך בגאלאץ. מייסד החסידות היה רבי אברהם יהושע השיל פרידמן. כיום אין לחסידות המשך.

דור ראשון

רבי אברהם יהושע השיל פרידמן (? - ט"ו באלול ת"ש, 1940), נינו של מייסד חסידות רוז'ין רבי ישראל מרוז'ין, היה בנם של שיינא רחל ורבי יצחק פרידמן מבוהוש. לאחר פטירת אביו, בשנת תרנ"ו (1896), החל לכהן באדמו"רות באדז'וד, רומניה. אשתו הראשונה בת שבע הייתה בתו של רבי מנחם נחום פרידמן משטפינשט (חתן רבי אלעזר קושאנסקי) (בן רבי ישראל פרידמן מרוז'ין), והשנייה הייתה בתו של רבי זלמן הרונשטיין.
בהמשך עבר רבי אברהם יהושע השיל לגאלאץ, שבמזרח רומניה שם קבע את מושבו, בקרבת העיר בראילה ברומניה. לאחר שהתיישב באדז'וד, הפכה זו למרכז חסידי גדול והמוני חסידים היו פוקדים אותה.

החסידות בארץ ישראל

האדמו"ר השני, רבי יעקב יוסף שלמה, עלה לארץ ישראל. הקים בית מדרש על-שם החסידות ולזכרה בתל אביב.
באדמו"ריותו שילב המשך של שלש חסידויות: אדז'וד, שטפנישט ווסלוי.
עם פטירתו בשנת תשמ"ה נפסקה החסידות.
דיסגנזיה גונדית (XX GD)

דיסגנזיה  גונדית    (gonadal dysgenesis) מסוג XX, היא הביטוי הנשי להיפוגונדיזם, תסמונת המתארת ירידה בתפקוד בלוטות המין בשני המינים, ונקראת כך בעקבות ההתבטאות בקרב נשים בעלות מערך כרומוזומלי  תקין XX . בדומה למחלות אוטוזומליות שונות, התסמונת תורשתית. הסימנים העיקריים מתבטאים בחוסר התפתחות מינית בקרב מתבגרות בעקבות התפתחות לקויה של השחלות או אי התפתחותן כלל.  התסמינים החיצוניים נובעים מרמות נמוכות של ההורמון הנשי,אסטרוגן, רמות גבוהות של FSH (הורמון מגרה זקיק)  ורמות גבוהות של ההורמון המחלמן ולכן הטיפול העיקרי הוא הורמונלי ומטרתו לאזן את רמות האסטרוגן והפרוגסטרון בגוף.

דיסגנזיה גונדית טהורה (pure gonadal dysgenesis)

דיסגנזיה גונדית טהורה זהו ביטוי שנועד להבדיל בין קבוצות הלוקות בדיסגנזיה גונדית XX  לבין קבוצת הלוקות בתסמונת טרנר. הסימנים של שתי התסמונות יכולים להיות מאוד דומים ולכן ההבדלה משמעותית בשלב האבחון. ההבדל העיקרי בין שתי הקבוצות  הוא בעצם סיבת ההתבטאות של התסמינים. בעוד שתסמונת טרנר נגרמת בשל מונוזומיה, חוסר מלא או חלקי של אחד מכרומוזומי המין X, מערך הכרומוזומים בדיסגנזיה גונדית תקין.

פתולוגיה

הגורם לתסמונת עדיין לא ברור. ישנם מקרים להם ייחסו את מקור התסמונת למומים בקולטן של ההורמון הממגרה זקיק (בלעז: FSH), מה שגורם ככל הנראה להיווצרות לא תקינה של תאי הנבט או לאי היווצרות מלאה ולהוביל לאי היווצרות של מעין רכס שממנו, בשלב יותר מאוחר, הוא מתפתח לאיבר המין. אי היווצרות תקינה של איבר המין הנשי פוגעת בתהליך ההתפתחות המינית ומונעת הגעה לבשלות מינית תקינה. במצב תקין, ההתפתחות המינית מתבטאת בעיקר בגיל ההתבגרות, לכן החשד בפגם במערכת הרבייה עולה בשלב זה, בו סימני גיל ההתבגרות מאחרים להגיע.
הסימנים הבולטים ביותר הם אי התפתחות השדיים ועצמות האגן, עיכוב בוסת החודשי ועקרות. תיעודים נוספים, אך בודדים, מתארים כי באותה המשפחה, הסיבה להתפתחות התסמונת עלולה להיות מוטציות בסינתזת tRNA מיטוכונדריאלי היסטדילי .

אבחון ותסמינים

עקב חוסר היכולת של בלוטות המין לייצר אסטרוגן ישנה פגיעה בהתפתחות השדיים, בהתפתחות של האגן והירכיים, ופגיעה בסדירות מחזור החודשי. לעומת זאת, משום שכמות מסוימת של אנדרוגנים מיוצרת בבלוטות האדרנל, בכל זאת,  ניתן לראות צמיחת שיער ערווה אצל רוב המתבגרות הלוקות בתסמונת  בכמות דלילה. בעקבות זאת, תהליך האבחון עלול להתעכב. לרוב, התהליך מתחיל בפנייה של מתבגרות החושדות בעיכוב בוסת החודשי. הבדיקות הרפואיות כוללות בדיקת נוכחות ההורמן גונודוטרופין שנוכחותו מעידה על כך שיותרת המוח מספקת שדרים האחראיים על התפתחות מינית. צעירות הלוקות בתסמונת הזו לא יחוו מחסור בהורמון ולמרות זאת בלוטות המין כושלות בתפקודן. בשלב הבא, מבצעים בדיקת קריוטיפ כדי לשלול תסמונות הקשורות בחריגות המערך הכרומוזומלי. לאחר שלילת אי נוכחות ההומון ומערך כרומוזומלי לא תקין, מבצעים הדמיה של האגן שתציג פגיעה בהתפתחות השחלות בקרב הלוקות בתסמונת. בשלב זה, ניתן להגיע לאבחנה.

תסמונת פרולט

ב -1951, פרולט דיווח על הקשר בין דיסגנזיה וחירשות גונדאלית,  כיום השילוב נקרא תסמונת פרולט.
תסמונת פרולט היא מצב נדיר שגורם לדפוסים שונים של סימנים ותסמינים אצל גברים ונשים הדומים לאלה של דיסגנזיה גונדית. מאפיין עיקרי של התסמונת הוא אובדן שמיעה, המתרחש אצל גברים ונשים כאחד. הבעיות בשמיעה נגרמות על ידי שינויים באוזן הפנימית, הידועה בשם אובדן שמיעה. הליקוי משפיע בדרך כלל על שתי האוזניים ויכול להיות מולד או להתבטא בהדרגה בגיל הרך.
ישנה בחיק ילדות

יְשֵׁנָה בְחֵיק יַלְדוּת הוא שיר של רבי יהודה הלוי, ממשוררי תור הזהב של יהדות ספרד. השיר הוא שיר קודש שהוא פתיחה לתפילת נשמת; כלומר הפיוט נוסף אל תפילת שחרית בשבתות ובחגים לפני תפלה הפותחת במילים: נשמת כל חי, במספר עדות ישראל. הפיוט בנוי כמונולוג פנימי בין הדובר לנפשו, ובו הדובר מבקש מנפשו להשתחרר מהבלי העולם הזה ולהתקרב לעבודת האל.

מילות השיר

יְשֵׁנָה בְחֵיק יַלְדוּת, לְמָתַי תִּשְׁכְּבִי?/ דְעִי כִּי נְעוּרִים כַּנְעוֹרֶת נִנְעֲרוּ!
הֲלָעַד יְמֵי השַׁחֲרוּת? קוּמִי צְאִי,/ רְאִי מַלְאֲכֵי שֵׂיבָה בְּמוּסָר שִׁחֲרוּ,
וְהִתְנַעֲרִי מִן הַזְמָן כַּצִפֳּרִים/ אֲשֶׁר מֵרְסִיסֵי לַיְלָה יִתְנַעֲרוּ.
דְאִי כַדְרוֹר לִמְצֹא דְרוֹר מִמַעֲלֵךְ/ וּמִתוֹלְדוֹת יָמִים כְּיַמִים יִסְעֲרוּ.
הֲיִי אַחֲרֵי מַלְכֵּך מְרַדֶּפֶת, בְּסוֹד/ נְשָׁמוֹת אֲשֶׁר אֶל טוּב ה' נָהֲרוּ!

תוכן הפיוט

בבית הראשון פונה המשורר אל נשמתו בשאלה רטורית המלווה בנזיפה: את, הנשמה המתרפקת על הילדות, עד מתי תשכבי כביכול בבטן אימך? הלא הנעורים חלפו ואינם.
הדובר מוכיח את הנשמה ואומר לה, ראי, שערות השיבה – בדמות מלאכי המוסר – מעידות על כך שהגיע הזמן להבדיל בין טוב ורע; ועל כן עלייך להתנער מהבלי העולם הזה, כמו שציפורים מתנערות מהטל לאחר הלילה; ועליך עוף כמו ציפור דרור כדי למצוא חופש ושחרור מחטאי היום יום הסוערים, כמו ים.
בבית האחרון הדובר מצווה על הנשמה לחפש את אלוהים בחברת נשמות שנסחפו אחר טובו של האל.
באקרוסטיכון חתום שם המחבר – יהודה.

סיכום

הפיוט נכתב על פי האמונה היהודית לפיה העולם הזה הוא כעין הכנה לעולם הבא ובהיות העולם הזה בר חלוף בהשוואה לעולם הבא הנצחי, נדרש היהודי המאמין להשתלמות מתמדת בלימוד התורה ובקיום המצוות. הנעורים המסמלים את הבלי העולם הזה ואת התענוגות החומריים חייבים לפנות את מקומם לחכמה, למוסר, ללימוד תורה וקיום מצוות ומעשים טובים.