google/wiki40b huggingface dataset:
כרטיס גרפי

כרטיס גרפי, כרטיס מסך או כרטיס וידאו במחשב, הוא הרכיב האמון על הצגת הפלט הוויזואלי אשר מפיק המחשב על גבי המסך. למעשה, כמעט כל התוכניות מייצרות פלטים ויזואליים וכרטיס המסך הוא רכיב החומרה האחראי לקחת פלט זה ולהורות למסך אילו נקודות להאיר על הצג (ובאיזה צבע) כדי שנוכל לראות את הפלט. כרטיס המסך מקבל כקלט מהמעבד נתונים בינאריים והופך אותם לאות תצוגה (בעבר אנלוגי בלבד, כיום גם ספרתי).   
כמו רוב חלקי המחשב האישי, לכרטיס המסך הייתה התחלה צנועה. בתחילה הוא היה אחראי רק להציג על המסך את מה שייצר המעבד המרכזי. בשלביו הראשונים, היה זה טקסט בלבד, ללא תמיכה בצבע.
כיום, כרטיסי המסך הם מעבדים בפני עצמם. יש להם מעבד גרפי משלהם והם עושים הרבה מעבודת העיבוד שבעבר נעשתה על ידי המעבד המרכזי של המחשב. הצורך נובע מכמות המידע שאנו שולחים כיום למסך ומהחישובים המסובכים שצריכים להיעשות כדי לקבוע מה נראה על המסך. צורך זה התעצם עם כניסת הגרפיקה התלת ממדית.

מצבי פעולה של המסך

המסך יכול לעבוד במספר מצבי הפעלה. בכל מצב מוגדרים מספר שונה של צבעים ומספר שונה של פיקסלים לאורך ולרוחב המסך. לעומת זאת, קיים מצב טקסט, בו לא מוגדרים פיקסלים אלא מוגדר הטקסט שצריך להופיע על המסך, וכן השורה והעמודה של כל תו, והצבע שלו.
במערכת ההפעלה דוס, כל מצב היה טהור, ולא ניתן היה לשלוט על פיקסלים בתצוגת טקסט, וטקסט לא היה נראה כראוי בתצוגה גרפית. עם התקדמות מערכות ההפעלה, ניתן לשלב על המסך מספר מצבי פעולה.

כרטיס המסך והזיכרון הפנימי

כאשר עובדים במצב טקסט, המידע שצריך להופיע על המסך נכתב בזיכרון הפנימי החל בתא B800:0000. כרטיס המסך קורא את התאים הללו עשרות פעמים בשנייה, ומציג את תוכנם על המסך.
כל אות על המסך תופסת בזיכרון שני בתים בזיכרון הפנימי. הבית הראשון מכיל את התו שצריך להופיע (אחד מ-256 תווים), והבית השני מחולק לשניים. חציו הראשון מכיל את הצבע של התו (0-15), וחציו השני מכיל את צבע הרקע של התו (0-15).
אקאסיה

תקציר הסדרה

אקאסיה היא ילדה שמחה ומאושרת, שחיה עם הוריה בחווה המשפחתית. חייה משתנים באחת כשהיא מאבדת את אביה האהוב בתאונה מצערת, ואמה כריסטינה מגלה שבעלה המנוח שיעבד את החווה כדי לכסות חובות. בייאושה, כריסטינה מחליטה למכור את החווה ולעבור לגור אצל הוריה, אך תוכניותיה משתנות כאשר עובד חווה בשם אסטבן מציע לה עזרה בהצלת הרכוש שכה יקר לה ולבתה,אחר מאמצים רבים, כריסטינה ואסטבן מצליחים להציל את החווה ואף מתאהבים. אקאסיה הצעירה, שטרם התגברה על מותו של אביה, מסרבת לקבל את האהבה החדשה של אמה ועוברת לגור עם סבה וסבתה,השנים חולפות ואקאסיה חוזרת לחווה כאישה צעירה ויפה. הגבר הראשון שהיא פוגשת בחווה הוא אסטבן, שאינו מזהה אותה. אקאסיה מבהירה לו מיד שהיא הבעלים של החווה ושהיא נוטרת לו טינה על שתפס את מקומו של אביה. אולם, עם הזמן, המתח והשנאה בין השניים הופכים לתשוקה אסורה וסוערת, שמציבה את אקאסיה במרכזו של משולש אהבה דרמטי כיצד יתמודדו כריסטינה ואקאסיה עם משולש האהבה המסובך שאליו נקלעו והאם גבר אחד יצליח להפריד בין אם ובתה?
ברוך ממז'יבוז'

ר' ברוך ממז'יבוז' (תקי"ז, 1757 – י"ח בכסלו תקע"ב, 1811) היה נכדו של הבעל שם טוב ואדמו"ר בדור השלישי לחסידות. היה האדמו"ר הראשון שהשתית את טענתו לתואר ולבכורה על ייחוסו, ובכך היה חלוץ רעיון השושלתיות בתנועת החסידות.

ביוגרפיה

ר' ברוך נולד במז'יבוז' לרבי יחיאל (מיכל) אשכנזי ואדל, בתו היחידה של הבעל שם טוב וגדל אצל סבו לאחר מכן אצל ר' פנחס מקוריץ בעת שבתו באוסטרוה. הוא נשא לאשה את בתו של אחד מעשירי אוסטרוה, ר' טוביה קצקש. למד אצל המגיד ממזריטש. בתק"ם (1780) התקבל לאדמו"ר בטולצ'ין, עיר מגורי אביו, ומשם הנהיג את חצרו. בשנת תקמ"ח (1788) עבר ר' ברוך למז'יבוז', אך המשיך מדי פעם להגיע לטולצ'ין, ובחודשי הקיץ היה מתגורר רק שם.
הוא נטמן ליד סבו במז'יבוז'.

חצרו

ר' ברוך היה נוהג לקבל פדיונות מחסידיו להחזקת חצרו, ולא פעם סירב לקבל אנשים שסירבו לתת לו פדיון. לשם איסוף הפדיונות גם היה נוסע בעיירות, בהן התגוררו חסידיו. חלק מהכסף שקיבל שלח ר' ברוך לחיזוק היישוב החסידי בארץ ישראל. חצרו נודעה לתהילה הודות לעשרו ולאנשיו, כמו הרשל'ה מאוסטרופולי. רבים ראו בהתנהגות ר' ברוך חיקוי לרוזן סטניסלב פליקס פוטוצקי, מושל המחוז, וקראו לו הנסיך מטולצ'ין. למרות הטענות רוב יהודי חבל פודוליה קיבלו את מנהיגותו.

יחסיו עם מנהיגים חסידיים אחרים

ר' פנחס מקוריץ ור' יעקב יוסף מפולנאה העידו שהבעל שם טוב מינה את נכדו ר' ברוך כיורשו כשיגדל (ספר מקור ברוך) ור' ברוך ראה את עצמו כיורשו הבלעדי של סבו, וככל הנראה מסיבה זאת התנגד לפגישות עם אדמו"רים אחרים שחלקו על כך, והתייחסו אליו כאל שווה בין שווים. כמו כן נמנע מעיסוק בפעילות ציבורית רחבה ומאבק עם השלטונות על זכויות יהודים ובא במחלוקת עם מנהיגים חסידיים אחרים, כדוגמת ר' לוי יצחק מברדיצ'ב ר' שניאור זלמן מליאדי ואחיינו ר' נחמן מברסלב.
ממנון מרודוס

ממנון מרודוס (380 לפנה"ס - 333 לפנה"ס) היה מצביא שפיקד על שכירי חרב יוונים בשירות האימפריה הפרסית. בלט בקרבות הראשונים נגד הפלישה של מוקדון. בראשית נלחם נגד פרמניון, מצביאו של פיליפוס השני ולאחר מכן נגד אלכסנדר הגדול. תרומתו למאבק הפרסי הייתה חשובה, אך כשל במימוש תוכניתו העיקרית להעביר את המלחמה ליוון גופה בגלל מותו ממחלה.
אנטיביוזה

אנטיביוזה (באנגלית: Antibiosis) היא צורת יחסי גומלין בין אורגניזמים שפוגעת לפחות באחד מהם. במקרים מסוימים האנטיביוזה כלל לא מאפשרת להם להתקיים כשהם סמוכים זה לזה. הפגיעה יכולה להיות ישירה או דרך שינוי תנאי הסביבה.
המושג אנטיביוזה קשור למושג אנטגוניזם  כשהוא משמש בהקשר של אקולוגיה.
אללופתיה (Allelopathy), הפרשת חומרים על ידי מין ביולוגי שמונעים התפתחות של מין אחר, היא דוגמה לאנטיביוזה. דוגמה נוספת היא פעולתם של מיקרובים גורמי מחלות.
ג'לו

ג'לו (לפי ההיגוי הרומני; בלטינית Gelou גלואו, ברומנית: Gelu או Gelou, בהונגרית "גיאלו" או "גיילו" - Gyalú, או Gyeló; המאה ה-10) היה מנהיג רומני ("ולאכי") בטרנסילבניה (קרויה גם terra Ultrasilvana), המוזכר בכרוניקת "גסטה הונגרורום" (Gesta Hungarorum, "מעשי ההונגרים") של הכרוניקון ההונגרי האלמוני "אנונימוס", כמתנגד לכיבוש חבל ארץ זה על ידי ההונגרים בהנהגתו של טוהוטום (Tuhutum; ידוע גם כטֶהֶטֶם Töhötöm או טֵטֵן Tétény).

ג'לו בכרוניקה של אנונימוס

הקטע על כיבוש ארצו של ג'לואו על ידי ההונגרים מדווח במלים אלה (בתרגום חופשי):
טוהוטום, אבי הורקה, אדם ערמומי, התבשר מתושבים על טיב הארץ שמעבר ליערות, שבה שלט ולאך אחד, ג'לואו... ונאבק איתו בחירוף נפש, והובסו חיילי הדוכס ג'לואו והרבה מהם נהרגו, ועוד רבים יותר נפלו בשבי
— גסטה הונגרורום - פרק 24
הכרוניקון ההונגרי קורא לו "ג'לואו, ולאך אחד" (Gelou quidam blachus), ומציין כי שלט בארץ מאוכלסת בוולאכים (רומנים) ובסלבים (blasii et sclaui). לפי הכרוניקה יוצא כי ג'לו הנהיג ישות מדינית עם אוכלוסייה רומנית-סלבית. ישות זו השתרעה ככל הנראה באגני הנהרות סומשול מיק (הסומש הקטן) והאלמש, עד ל"פוארטה מֶסֶשולוי". 
היו בחבל ארץ זה מכרות זהב ומלח אך תושביו היו עניים וחמושים בקשתות וחצים בלבד. לדברי הכרוניקה כוחם נחלש עקב התקפות של הקומנים והפצ'נגים. ג'לו עצמו נהרג עת ניסה להימלט למבצרו שעל הנהר סומש. מיקום מבצר זה אינו ידוע. יכול היה להיות איפשהו באזור קלוז': או באזור ג'ילאו (Gilǎu), ישוב ששמו מזכיר את זה של המנהיג, או בקלוז' או בקלוז'-מנשטור (Cluj-Mǎnǎştur), מקום שנקרא מאוחר יותר קלוואריה (Calvaria).
אחרי נפילתו של ג'לו על יד נחל קפוס (ככל הנראה Căpuş) ביישוב Esculeu‏ (אולי Aşchileu), ראשי הרומנים חתמו על הסכם עם המנהיג ההונגרי המנצח טוהוטום.

המחלוקת סביב דמותו

איזכורו של ג'לו ושל עוד כמה מנהיגים ולאכים או בלשון המקור "בלאסים"
בכרוניקה של הסופר האלמוני של מלך הונגריה, הקרויה "גסטה הונגרורום", הפך לסלע מחלוקת בין היסטוריונים רומנים והונגרים.
היסטוריונים רומנים הסתמכו בסיפור בכרוניקה על מנת לאשש את הטענות שעוד לפני פלישת ההונגרים לטרנסילבניה הייתה קיימת בחבל ארץ זה אוכלוסייה רומנית משמעותית.     
היסטוריונים הונגרים השוללים את הטענה הרומנית ותומכים בראשוניות ההונגרים באזור לעומת הרומנים (שלדעתם באו מאוחר יותר מדרום), גורסים שאולי הכרוניקון לא היה הונגרי, חי כמאתיים שנים מאוחר יותר, הושפע מהמציאות בת זמנו ובדה חלק מהדמויות והאירועים.
לדבריהם, פרט ל"גסטה הונגרורום" אין אזכור של המנהיג הרומני ג'לו באף מסמך או מקור אחר. כמו כן לדעתם הנרטיב של אנונימוס בא להסביר שמות מקומות (טופונימים) שונים ולכן דיבר על גיבורים ששמם דומה לשמות גאוגרפיים (למשל זובור, Zobor). נקודה נוספת שמביאים לחובת אנונימוס היא אי-איזכור מנהיגים חשובים אחרים מהתקופה - כמו סבאטופלוק, מלך מורביה הגדולה, והצאר סימאון הראשון מבולגריה.
ראקים סנדרס

קריירתו בישראל

לאחר כישלונו של סנדרס בצליחת דרפאט ה-NBA, הוא חתם על חוזה עם מכבי תל אביב לעונת 2012/2013 בליגת העל בכדורסל. בהמשך אותה עונה עבר סנדרס לשחק בקבוצה הפועל גלבוע גליל. בעונה זו הוא עמד על 12.6 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
המשמר הקיסרי (האימפריה היפנית)

היסטוריה

במהלך רסטורציית מייג'י, באו מרבית הסמוראים הנאמנים לקיסר מוצוהיטו מהנחלות סצומה וצ'ושו. לאחר הדחת שוגונות טוקוגאווה וכינון משטר חדש שהתבסס על הדגם האירופאי, ראתה ממשלת יפן בהקמת צבא רשמי, הנאמן לממשלה ולא לאזורים גאוגרפיים ביפן, צעד נחוץ לשמירה על עצמאותה של המדינה מפני האימפריאליזם המערבי. הצבא החדש, שקיבל את השם "הצבא היפני הקיסרי", קיבל חשיבות רבה יותר עם ביטול שיטת ההאן ב-1871. על מנת להקים את הצבא, הנהיגה הממשלה גיוס חובה ב-1873, שקבע שכל גבר בין הגילאים 17 עד 40 חייב בשירות צבאי בן שלוש שנים, לאחריו שירות בן שנתיים בכוחות מילואים פעילים, ושנתיים נוספות בכוחות מילואים בעתודה. אחד ההבדלים המשמעותיים ביותר בין חברי מעמד הסמוראים לבין חברי מעמד האיכרים היה הזכות לשאת נשק, ולאחר הקמת הצבא הורחבה הזכות לכל הגברים באוכלוסייה.
עוד לפני כן, במהלך מרד סצומה, הורה הקיסר על הקמת כוח מיוחד שיהיה אחראי על הגנתו הגנת משפחתו והגנת נכסיו. כך הוקם המשמר הקיסרי, שהיה למעשה ארמייה יוקרתית, מורכבת מסמוראים בני משפחות וותיקות. הארמייה כללה יחידות חיל פרשים חיל רגלים וארטילריה. הארמייה חולקה ל-3 דיוויזיות שחולקו ל-10 רגימנטים. מטה הארמייה היה בטוקיו, וכמפקדה נתמנה פילדמרשל יאמגאטה אריטומו.
המשמר לחם במרד סצומה, ואומן בתחילה בידי מדריכים צרפתים. אולם לאחר שצרפת הובסה תוך זמן קצר ביותר במלחמת צרפת-פרוסיה, החלו היפנים לאבד את האימון בצרפת ולנטות אחרי פרוסיה. מפקד המשמר יאמגאטה, ביקר אותה תקופה באירופה כדי ללמוד על מבנה הצבאות המערביים. הוא התרשם מאוד מהשינויים שהתחוללו בפרוסיה, שהפכה ממדינה חקלאית למובילה בתחום התעשייה והצבא, ואימץ את הרעיונות הפוליטיים של המדינה, שקראו להתרחבות צבאית מחוץ ולמשטר אוטוריטרי מבית. מאז אומן המשמר בידי מדריכים מצבא הקיסרות הגרמנית, והוא הושפע במידה רבה מהאסטרטגיה והאידאולוגיה שלו.
במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה, לקח המשמר חלק קטן בפלישה היפנית למנצ'וריה, אולם היה פעיל בכיבוש טאיוואן. בטאיוואן כוננה אותה תקופה רפובליקה טרייה שזכתה לשם "הרפובליקה של טאיוואן", שהכריזה מלחמה על יפן. ב-29 במאי נחתו הכוחות היפנים הראשונים סמוך לעיר הנמל קילונג (Keelung) שבצפון האי, וב-3 ביוני כבשו אותה. למחרת נמלטו הנשיא טאנג ג'ינג-סונג וסגנו ג'יו פנג-ג'יה לסין. בסוף יוני התאספו שארית התומכים ברפובליקה בטאינאן, בירת האי דאז, ובחרו בליו י'ונג-פו כנשיא. הקרבות בין חיילי המשמר לבין תומכי הרפובליקה נמשכו עד סוף אוקטובר, אז כבשו היפנים את טאינאן. זמן קצר אחר כך נמלט הנשיא ליו ליבשת ובכך נגמרה המערכה. אבידות היפנים בלוחמה היו זעומות יחסית, אולם יפנים רבית מתו ממלריה ומחלות אחרות. בסיום המערכה כבר איבד המשמר כמעט מחצית מכוחו. המשמר פעל גם במלחמת רוסיה-יפן, במהלכה הוגדל כוחו, וצורפו אליו יחידות תותחים רבות. הוא לקח חלק שולי גם במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם השנייה, פוצל המשמר לשניים. חלקו הראשון של המשמר הוצב בדרום סין, באוקטובר 1940 הם הצטרפו ליחידות יפניות אחרות במהלך הפלישה להודו-סין. באפריל 1941 הם הושבו לטוקיו. 
חלקו השני של המשמר נשלח אף הוא לסין. בשנת 1940 הוא הוצב בשאנגחאי ולאחר מכן הועבר לאי האינאן. מאוחר יותר הם לקחו חלק בקרב מלאיה וקרב סינגפור. לקראת סוף המלחמה הם הוחזרו ליפן והורכבו מחדש כמשמר קיסרי. 
חלק מאנשי המשמר היו מעורבים בניסיון לבצע הפיכה צבאית שתמנע את כניעת האימפריה היפנית, הניסיון כשל, והצבא הקיסרי פורק ועמו המשמר הקיסרי.
משפטי התכנסות מרטינגלים

נוסח פורמלי

יהי \left( \Omega, \mathcal{F}, \mathbb{P} \right) מרחב הסתברות, ותהי \left\{ F_t \right\}_{t \geq 0} פילטרציה של המרחב, כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של \mathcal{F}.
יהי \left\{ N_t \right\}_{t \geq 0}, כאשר N_t: \Omega \to \mathbb{R}, סופר-מרטינגל ימני רציף ביחס לפילטרציה הנתונה. כלומר, לכל 0 \leq s \leq t < \infty מתקיים N_s \geq \mathbf{E} \left[ N_t \mid F_s \right].

משפט התכנסות סופר-מרטינגלים הראשון

לכל 0 \leq t < \infty, נגדיר N_t^- := \max \left( -N_t,0 \right).
אם מתקיים כי \sup_{t \geq 0} \mathbf{E} \left[ N_t^- \right] < \infty, אז בהסתברות 1 קיים הגבול \lim_{t \to \infty} N_t במובן של התכנסות נקודתית.

מסקנה: משפט התכנסות מרטינגלים רציפים

יהי \left\{ M_t \right\}_{t \geq 0}, כאשר M_t: \Omega \to \mathbb{R}, מרטינגל רציף ביחס לפילטרציה הנתונה. כלומר, לכל 0 \leq s \leq t < \infty מתקיים M_s = \mathbf{E} \left[ M_t \mid F_s \right].
אם קיים 1 < p < \infty שעבורו \sup_{t>0} \mathbf{E} \left[ \left| M_t \right|^p \right] < \infty, אזי קיים משתנה מקרי M עם \int_{\Omega} \left| M \right|^p d \mu < \infty, כך שמתקיים M_t \underset{{\scriptstyle t \to \infty}}{\longrightarrow} M גם במובן של התכנסות נקודתית וגם במובן של התכנסות בממוצע.
הערה: אותה התוצאה נכונה גם עבור מרטינגל בזמן בדיד.

משפט התכנסות התוחלת המותנית: חוק האפס-אחד של לוי

יהי \left( \Omega, \mathcal{F}, \mathbb{P} \right) מרחב הסתברות, ויהי X משתנה מקרי בעל תוחלת סופית.
תהי \left\{ F_n \right\}_{n=1}^{\infty} פילטרציה של המרחב, כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של \mathcal{F}. נגדיר F_\infty = \sigma \left(F_1,F_2,...\right).
אזי מתקיים \mathbf{E} \left[ X \mid F_n \right] \underset{{\scriptstyle n \to \infty}}{\longrightarrow} \mathbf{E} \left[ X \mid F_{\infty} \right] גם במובן של התכנסות נקודתית וגם במובן של התכנסות בממוצע.
הסיבה לכך שתוצאה זו קרויה "חוק אפס-אחד", היא כי אם E \in F_{\infty} מאורע כלשהו, אז מהמשפט נובע כי בהסתברות 1,  \mathbb{P} \left(E \mid F_n\right) = \mathbf{E} \left[ 1_E \mid F_n \right] \underset{{\scriptstyle n \to \infty}}{\longrightarrow} \mathbf{E} \left[ 1_E \mid F_{\infty} \right] = 1_E.
תוצאה זו קובעת במילים פשוטות את העובדה הבאה: אם אנחנו אוגרים מידע אודות מאורע כלשהו שלב אחר שלב, ועוברים על כל השלבים שכולם יחד קובעים את המאורע באופן דטרמיניסטי, אזי בהסתברות 1 ניתן לדעת האם המאורע התרחש או לא.
למרות שתוצאה זו נדמית אינטואיטיבית למדי, יש לה תוצאות חשובות ולא טריוויאליות. כך למשל מתוצאה זו ניתן להסיק את חוק האפס-אחד של קולמוגורוב, שכן נובע ממנה שעבור מאורע זנב מתקיים \mathbb{P} \left( E \right) = 1_E בהסתברות 1, ובמילים אחרות \mathbb{P} \left( E \right) \in \left\{ 0,1 \right\}.
הצהרת ונציה

הצהרת ונציה (אנגלית: The Venice Declaration) היא הצהרה של תשע מדינות השוק האירופי המשותף (הגוף שקדם לאיחוד האירופי) בנושא המזרח התיכון שניתנה ב-13 ביוני 1980 בוונציה. בהצהרה נאמר שהסוגיה הפלסטינית אינה רק בעיית הפליטים הפלסטינים אלא מדובר בעם הזכאי לזכות הגדרה עצמית, על אש"ף להיות מקושר למשא ומתן על הסדר שלום, על ישראל לסגת מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים, ושההתנחלויות עומדות בניגוד לחוק הבינלאומי. 
הצהרת ונציה הייתה הסכמה ראשונה של מדינות השוק האירופי המשותף על מדיניות בנושא המזרח התיכון. היא נתקבלה בלחצה של צרפת, תוך פשרה בינה לבין מדינות אחרות בנושא אזכור אש"ף. בעוד צרפת דרשה שההצהרה תקרא לשיתוף אש"ף בשיחות שלום, הולנד בקשה את השמטת ההתייחסות לאש"ף. בפשרה שהושגה נקבע הנוסח שקורא לכך שאש"ף יהיה מקושר לשיחות. 
ההצהרה זכתה לגינוי מצד ארצות הברית שהתנגדה לשיתוף אש"ף בגלל מעורבותו בפעילות טרור. כמו כן, ההצהרה עוררה זעם רב בישראל על חד צדדיותה ונקיטת עמדה מצד אירופה בסכסוך הישראלי פלסטיני. ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, הגדיר את ההצהרה בושה וממשלת ישראל פרסמה הודעה הדוחה את ההצהרה ככניעה נוסח הסכם מינכן ומגנה את האיחוד האירופי על אימוץ העמדה של אש"ף, אותו כינתה הממשלה "האס אס הערבי". ראש האופוזיציה שמעון פרס אמר שהעמדה הצרפתית בהצהרת ונציה קיצונית יותר מהעמדה המצרית ואמר שההצהרה אינה יותר מפיסת נייר אשר אינה משפיעה על המציאות האמיתית. אש"ף גינה את ההצהרה מפני שלא הכירה בו במפורש ולא תמכה בהקמת מדינה פלסטינית.
הדעות חלוקות לגבי תרומות ההצהרה. דו"ח שהוגש לבית הלורדים הבריטי בשנת 2007 טוען שהצהרת ונציה הקדימה את זמנה, הובילה להכרה הישראלית באש"ף במסגרת הסכמי אוסלו, ומאוחר יותר, בשנת 2002, לאימוץ העיקרון של שתי מדינות לשני עמים על ידי ארצות הברית. לעומת זאת, אחרים טוענים שההצהרה עודדה את אש"ף להמשיך בדרך הטרור ובסרבנותו להכיר במדינת ישראל.
אלקו רוסו

ביוגרפיה

אלקו רוסו נולד בקישינב, בסרביה, במשפחת בויארים בעלת ייחוס עתיק, אך מצב כלכלי לא כל כך טוב. את ילדותו בילה בין האיכרים, עד 1829, כשאימו מתה במגפת כולרה. אביו שלח אותו לפנימיה בשווייץ, שם השתלם בצרפתית ולמד גרמנית וכתב את יצירותיו הספרותיות הראשונות, כמעט כולן בצרפתית.
בגיל 17, בהיותו פקיד בעסק מסחרי, בווינה, כתב בצרפתית שני שירי הלל, La mort d'Alibaud ו-Epitaphe d'Alibaud, לכבוד המתנקש בחיי לואי פיליפ, מלך הצרפתים, מתוך שנאת העריצות של המלוכה. הוא שב לנסיכות מולדובה ומסייר בהריה (יחד עם וסילה אלכסנדרי), תוך חיפוש אחר שירי עם. הוא קיבל מהשליט עבודה פקידותית בבית המשפט בפיאטרה נאמץ, השתתף במפגשים הקדם-מהפכנים, שר במקהלה ושיחק בתיאטרון במחזות של וסילה אלכסנדרי.
בתחום התיאטרון כתב שני מחזות, Băcălia ambiţioasă ו-Jignicerul Vadră או Provincialul la Teatrul Naţional. ההצגות הועלה על הבמה ב-1846. בעקבות הצגת המחזות רותק למנזר סובז'ה ובתקופת שהותו שם כתב את Soveja. Ziarul unui exilat politic la 1846 (סובז'ה. עיתונו של גולה פוליטי ב-1846), שפורסם לאחר מותו.
בכתב העת Albina Românească (הדבורה הרומנית) התפרסם מאמרו "הביקורת של הביקורת" וב-Foaia societăţii pentru literatură şi cultură română (דף החברה לספרות ותרבות רומנית) הופיעו מאמריו על "השירה העממית" ו"דצ'בל ושטפאן הגדול".
לאחר השתתפותו בכינוסים המהפכנים של 1848, ביאשי, הוגלה ויצא להציג את העמדה המהפכנית בווינה. הוא ניסה לקחת חלק בתנועות המהפכניות בנסיכות ולאכיה ובטרנסילבניה, אך נעצר בקלוז' ושוחרר לווינה. מווינה הגיע לפריז, שם הכיר את ניקולאה בלצ'סקו ויחד איתו ועם וסילה אלכסנדרי, הוציא לאור את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית). בכתב עת זה פורסמה יצירתו החשובה, Cântarea României (שירת רומניה), אך תוך הצגתה כיצירה של נזיר לא נודע מהרי מולדובה. 
ב-1851 שב למולדובה ושב לפרסם בכתבי עת, תחילה תחת שם העט Terenţie Hora (טרנציה חורה) ובהמשך בשמו האמיתי. כתיבתו דילגה בין הצרפתית ובין הרומנית ולצד יומנים על מסעותיו בהרים, בצרפתית (פורסמו לאחר מותו) כתב ברומנית את Amintiri (זכרונות) ואת Cugetări (מחשבות). כתיבתו ההגותית מתפלמסת עם חסידי הזרם הלטיני ומשתמשת באירוניה מעודנת.
בעלי ברית (סרט)

עלילה

בשנת 1942 במרוקו הצרפתית קצין המודיעין, מקס וטן (בראד פיט), מתאהב בלוחמת המחתרת הצרפתייה, מריאן ביז'ור (מריון קוטיאר), במהלך משימה מסוכנת בשטח אויב, כאשר השניים אמורים להרוג קצין נאצי מסוכן. מריאן גרה במרוקו כבר כמה חודשים ומדריכה את מקס על מנהגי האזור. הם נוסעים למטווח ומתאהבים שם. לאחר מכן הם נפגשים עם קצין תקשורת במרוקו ומקס מרשים אותו עם יכולותו, בעקבות כך מריאן נאלצת לשקר שהוא עובד כרייה בפריז וכי הוא לא מדבר אנגלית. לאחר הצלחת המשימה, מקס מציע למריאן לטוס איתו ללונדון ולהיות אשתו, מריאן מקבלת אישור שהייה והשניים מתאחדים בלונדון, לאחר שהשניים מנהלים חיים נורמלים לחלוטין ואף נולדה בתם, אנה, נקרא מקס למדור תקשורת וריגול מיוחד ומתברר לו שחושדים באשתו כמרגלת גרמנייה (נאצית). מודיעים לו שכעבור 48 שעות ידעו סופית ואם זה יתברר כנכון הוא יצרך להוציא להורג את מריאן במו ידיו באשמת בגידה. הוא מגלה שהשמרטפית המבוגרת של אנה היא מרגלת של גרמניה הנאצית והיא איימה על בתם- ובעקבות כך אשתו ריגלה גם כן לטובת הנאצים (באי רצון). היא מסבירה לו את זה והוא סולח לה אך מדור התקשורת מגלה זאת ואומר למקס, שאם יתנגד להוציא להורג את מריאן, הוא בעצמו ייתלה. הם מתכננים לברוח (בעזרת אחד המטוסים בבסיס שבו עובד מקס ) למדינה נייטרלית עם בתם אנה אך המשטרה סוגרת אותם שם ומצווה על מקס לרצוח את מריאן. הוא מתנגד אך מריאן מתאבדת במו ידיה.

הפקה

ב־6 בפברואר 2015 הודיעה חברת פראמאונט כי רוברט זמקיס יביים מותחן רומנטי במלחמת העולם השנייה בו יככב בראד פיט וסטיבן נייט יכתוב את התסריט המקורי.
ב־8 ביוני 2015 מריון קוטיאר לוהקה לשחק את הלוחמת הצרפתייה בסרט לצד פיט. באוגוסט אותה שנה מסר נייט כי התסריט יתבסס על סיפור אמיתי ושהצילומים יחלו בינואר 2016.
ב־28 בינואר 2016 ג'ארד האריס הצטרף לסרט וליזי קפלן הצטרפה לצוות השחקנים במרץ.
הצילומים העיקריים החלו בפברואר 2016 בלונדון. במאי עברו הצילומים לגראן קנאריה, האיים הקנריים לסצנות המתרחשות בקזבלנקה.

פסקול

אלן סילבסטרי, ששיתף פעולה עם זמקיס בכל סרטיו, הלחין את המוזיקה לסרט.
אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של אנטיגואה וברבודה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. הישג השיא של המשלחת היה בגמר ריצת 100 מטר נערים בה סיימה במקום הרביעי. ביתר התחרויות ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים, אתלטיקה, שחייה ושיט. הישג השיא של המשלחה היה בגמר ריצת 100 מטר נערות בה סיימה במקום הרביעי. יתר ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, סיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
רפיק חאג'-יחיא

ביוגרפיה

חאג'-יחיא נולד בעיר טייבה ב-1949. בוגר אוניברסיטת בר-אילן, שם רכש תואר אקדמי בלשון עברית ובחינוך. בשנת 1969 סיים סמינר למורים ערבים בחיפה ועסק בהוראה במשך 
7 שנים. בנוסף עבד כעיתונאי בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1989 נבחר לראשונה לתפקיד ראש עיריית טייבה, כהונה שבה החזיק עד לשנת 1998. במקביל כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכן כסגן היו"ר הארצי לרשויות המקומיות הערביות.
בשנת 1998 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה. ב-25 במרץ 1999 לקראת הבחירות לכנסת ה-15 פרש עם עמיר פרץ ואדיסו מאסלה לסיעת עם אחד.
רפיק חאג'-יחיא נפטר ב-16 באפריל 2000.
Edguy

היסטוריה

אדגיי נוסדה ב-1992 על ידי התלמידים בני ה-14 טוביאס סאמת', ג'נס לודוויג, דירק סאוור ודומיניק סטורצ'.
השם אדגיי היה כינוי חיבה למורה למתמטיקה שלהם באותו הזמן, מר אדגר זימרר.
עד 1998, כאשר טוביאס אקסל הצטרף ללהקה, לא היה להם בסיסט וטוביאס סמאת' ניגן את צלילי הבאס על קלידים.
לאחר שני דמויים הם השיגו חוזה עם איי.אף.אם רקורדס (AFM records) ב-1995. שני האלבומים הראשונים שלהם לא נחלו הצלחה גדולה, אבל עם יציאת האלבום ווין גלורי אופרה (Vain Glory Opera) ב-1998 זכו לפריצת דרך. לאחר שני אלבומים נוספים הם קיבלו חוזה ב-2004 מהליבל הגרמני "ניוקליר בלאסט".
ב-2001/2002 הוציא טוביאס סאמת' את שני האלבומים הראשונים של פרויקט הצד שלו אוואנטסיה, אופרת מטאל רחבת היקף בהשתתפות מוזיקאים מפורסמים רבים אשר זכתה להצלחה לא מעטה.

סגנון

אדגאיי משתמשים במלודיה קלה וזורמת, משולבת בקולו הגבוה של סאמת' אשר אופייני לפאואר מטאל האירופאי. לעיתים קרובות הליריקה שלהם מטאפורית, מרמזת על נושאים מטפיזיים או חברתיים: קונפרמיות (The Headless Game, Mysteria, King of Fools), כפייה על ידי הכנסייה (The Kingdom, Theater of Salvation), וסכנות של הציוויליזציה המודרנית (Navigator, The Devil and the Savant). כדי לבטא כאלה נושאים, אדגאיי משתמשים בביטויים אזוטריים או אטומים.
ובכל זאת חלק מן השירים שלהם קלילים או קומיים (Das Reh, Save Us Now, Lavatory Love Machine, Life And Times Of A Bonus Track, Trinidad).
אדגאיי אינם תובעים לבטא אידאולוגיה כלשהי. טוביאס סאמת' טען כי "אנחנו לא פוליטיים ולא דתיים, לפחות אין בשירים שלנו מסר אשר אומר לך מה לחשוב במושגים כלשהם". אדגאיי משתמשים גם בקטעים ארוכים ואפיים כמעט בכל אלבום.
גן מאיר

היסטוריה

לקראת יום הולדתו ה־70 של ראש העירייה הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף, הקדישה העירייה שטח לנטיעת גן עירוני ראשון בתל אביב שייקרא על שמו. הגן תוכנן לראשונה על ידי אדריכל הנוף אהרון הלוי, אך תוכניתו לא יצאה לביצוע והגן נבנה לפי תכנון של הגנן העירוני אביגדור משל ומהנדס העיר יעקב בן-סירה (שיפמן).
הקמת הגן התעכבה זמן רב, ובשנת 1936, זמן קצר לפני פטירתו, הביע דיזנגוף את זעמו ותבע שלא לקשור את שמו עם הגן. בסופו של דבר נחנך הגן במלאת 83 שנה להולדתו של דיזנגוף יותר מעשור לאחר ההחלטה על הקמתו, על ידי ראש העיר ישראל רוקח ב־10 במרץ 1944, ועל אדמות שמשפחת שלוש תרמה לצורך זה.
גן מאיר התפרסם ב-1949 בעקבות פרשיית אונס ורצח שידוע בשם הרצח בגן מאיר.
במשך השנים חלו בגן שינויים שונים – עציו דוללו ונוספה בו תאורה עקב חשש ממעשי אלימות. במקום המדשאה רחבת הידיים שבמרכזה מזרקה יש היום בגן ברֵיכת פרחי מים גדולה, והוקמה בו גינת כלבים. הגן חודש על ידי משרד אדריכלות הנוף מוריה-סקלי. בגבול הגן עמד מרכז הנוער העובד ע"ש "דב הוז", הבנוי בסגנון הבינלאומי; מאז יוני 2008 שוכן בבניין המרכז העירוני לקהילה הגאה ובשנים האחרונות הגן אף משמש כנקודת הפתיחה למצעד הגאווה בתל אביב. ממוקמת בו גם אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה. בעבר, מול גן מאיר היה בית החינוך לילדי עובדים, המשמש כיום כמרכז פדגוגי.
מ-2004 נערכים בגן בלילות משחקי ילדות שכונתיים כגון מחבואים, קלאס, דג מלוח ודוקים. קהל המשתתפים מגילאי 20 ומעלה.