google/wiki40b huggingface dataset:
סריג (בד)

סריג הוא בד סרוג, כלומר עשוי מחוט אחד מתמשך משמש ליצירת לולאות הנקראות עיניים, שורה אחר שורה. בצד אחד הנקרא גם צד ימין הסריג נראה כשורות של האות האנגלית V המשולבות זו בזו, בדרך כלל זה הצד שנהוג ללבוש כלפי חוץ. הצד השני נראה כמו שורות של קוים קטנים אופקיים. להבדיל מבדים אחרים שמיוצרים באריגה, כלומר בחוטים המתוחים בשתי וערב ושילובם זה בזה.
בד סריג, נקרא ברוב השפות טריקו, מילה שבאה מצרפתית, והפכה למילה בינלאומית. בד הטריקו נבדל מסריגת -יד בכך שהוא מיוצר מחוטים עדינים, במכונות סריגה מיוחדות.
סוודרים, אפודות גרביים וחולצות T הם דוגמאות לסריגים. סריג אפשר גם לסרוג בעיגול, כך שאין צורך בתפר. גרביים לרוב נסרגות בעיגול.
לסריג, מתיחות גבוהה יותר באחד הכיוונים מאשר בכיוון הניצב לו. השימוש בסריג להכנת בגדים הוא בדרך כלל כאשר הכיוון הנמתח מוצב אופקית, והכיוון שאינו משנה אורכו - אנכית. אחרת, כח הכבידה יעוות את צורת הבגד.
סריג שנפער בו חור ימשיך להיפרם בכיוון אחד - הכיוון הנמתח פחות, פרימה זו בגרביונים העשויים ניילון ומשי מכונה 'רכבת', תיקון הפרימה בגרבי ניילון ובגרבי משי נעשה בעזרת מחט חשמלית וכונה 'תיקון אמנותי'.
בין חלוצי התעשייה בארץ היה המפעל לגרביים לודז'יה שהוקם ב-1924. אחרי שנקלע לקשיים נמכר לאריה שנקר, שהקים בו גם מחלקה ליצור סריגים.
קארל גילג

קריירה תחרותית

גילג ניצח בתחרות אוסיג 1923, ניצח בתחרות שברויצ'ה בשנת 1924, חלק מקום 1-2 בתחרות ברומוב 1925, הגיע למקום השני בתחרות ברסלב 1925 (דרג ב'), הגיע שני בתחרות דרזדן 1926 (דרג ב'), ניצח בתחרות אוסטרבה 1926, חל מקום 1-2 עם בוריסלב קוסטיץ' בתחרות טרנסיאנסקה טפליצ'ה בשנת 1926 וניצח, במשותף עם היינריך וגנר בתחרות וינה 1926. חלק מקום 14-15 בתחרות זמרינג 1926 (ניצח: רודולף שפילמן). בשנת 1927 חלק מקום 7-8 בתחרות קסקמט (ניצח: אלכסנדר אלכין).
בשנת 1928 גילג ניצח בתחרות סומפרק. בשנת 1929 הגיע למקום ה-20 בתחרות קרלובי וארי (קרלסבד, ניצח: אהרון נימצוביץ'). בשנת 1930 ניצח גילג בתחרות אולומוק. בשנת 1930 חלק מקום 3-5 בתחרות סטובנאנסקה טפליצ'ה (ניצח: אנדור לילינטל). בשנת 1933 חלק מקום 8-9 בתחרות אוסטרבה (ניצח: ארנסט גרינפלד). בשנת 1934 חלק מקום 1-2 עם האנס מולר בתחרות קלוסטרנויבורג. בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות באד ליבורדה (הקונגרס ה-13, ניצח סאלו פלור). בשנת 1935 גילג ניצח בתחרות קונסטנטין באד (הקונגרס ה-14). בשנת 1937 ניצח גילג בתחרות טפליצ'ה והגיע למקום השביעי בתחרות פראג (ניצח: פאול קרס).
בשנת 1938 החליף גילג את אזרחותו ונהיה לגרמני. באותה שנה ניצח בתחרות גבלונז, וחלק מקום חמישי בתחרות באד אלסטר (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1939 הגיע למקום השלישי בתחרות באד אוינהאוזן (אליפות גרמניה השישית, ניצח: אריך אליסקסיס). בשנת 1940 חלק מקום 3-4 בתחרות באד אוינהאוזן (אליפות גרמניה השישית, ניצח:גאורג קינינגר) והגיע למקום התשיעי בתחרות קרקוב/ורשה (האליפות הראשונה של הממשלות הכלליות, ניצחו: יפים בוגוליובוב ואנטון קוהלר). בשנת 1943 חלק מקום 6-7 בתחרות וינה (אליפות גרמניה העשירית, ניצח: יוסף לוקונץ).
לאחר מלחמת העולם השנייה חי גילג במערב גרמניה. במאי 1949 חלק מקום 26-27 באליפות מערב גרמניה השלישית (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1951 הגיע למקום הרביעי בתחרות דיסלדורף (אליפות גרמניה, ניצח: רודולף טשנר). בשנת 1953 הגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין (ניצח: וולפגאנג אונציקר). בשנים 1954 ו-1963 ניצח גילג בגביע גרמניה. גילג ייצג את גרמניה בלוח המילואים הראשון בשנת 1957, באליפות הקבוצות הראשונה שהתקיימה בווינה. (+0 -2 =2)
בשנת 1953 הוענקה לגילג דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
דן פרץ

ביוגרפיה

פרץ השלים תואר ראשון בטכניון וב־1971 קיבל תואר דוקטור במדעים מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ארצות הברית.
במסגרת עבודתו בתעשייה האווירית במפעל מלמ שימש פרץ כראש פרויקט החץ.
פרץ כיהן כסמנכ"ל מו"פ בתעש מערכות במשך 14 שנה, וחלק מפעילותו עסקה בפיתוחים הקשורים לטיל נגד טילים, החץ.
פרץ שימש כראש מנהלת פיתוח טילים (מנפ"ט) במשרד הביטחון. מנהלת פיתוח טילים במשרד הביטחון אחראית על פרויקטים ארוכי טווח שבהם מעורבות מנהלת פיתוח אמצעי לחימה ותשתיות (מפא"ת) במשרד הביטחון והתעשיות הביטחוניות הישראליות. מנפ"ט היא במעמד של אגף במשרד הביטחון.
פרץ זכה בפרס דוד ישראל הבינלאומי למצוינות בפיתוח טילים המוענק על ידי מנהלת ההגנה מפני טילים של ארצות הברית, האיגוד המקצועי של מהנדסי האווירונאוטיקה והחלל האמריקאי והנהלת הכנס הבינלאומי להגנה נגד טילים בליסטיים. בשנת 2003 זכה פרץ בפרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח טיל החץ.
די ג'יי פרמייר

הפקות

פרמייר שיתף פעולה עם הראפר Jeru the Damaja באלבום The Sun Rises in the East, שיצא בשנת 1994, ובנוסף הפיק גם את אלבומו Wrath of the Math. בשנת 1996, הפיק פרמייר את האלבום Livin' Proof של הצמד Group Home אשר היו חלק מ-Gang starr Foundation. בין היתר שמקושרים ל-Gang starr Foundation ועבדו עם די ג'יי פרמייר נמנים Afu Ra, Krumbsnatcha, Big Shug, Smiley the Ghetto Child ו-NYGz. ב-2009 הפיק את האלבום The Blaqprint של Blaq Poet ועתיד להפיק את אלבום החזרה של NYGz. פרמייר גם הפיק שירים ואלבומים רבים לנאס וג'יי זי.
פרימו היה האחראי לרשימת השירים במשחק "NBA 2K16" .

סאמפלים

סגנון ההפקות של די ג'יי פרמייר מאפיין את הסגנון של מפיקים נוספים מניו יורק. הוא ידוע בסימפול ג'אז, פאנק (Funk), מוזיקת נשמה, וסימפול שירים מהעבר שהפיק לאותו אומן. מקצביו של פרמייר ידועים בשילובים של קטעי שירים אחרים, בדרך כלל מאמנים רבים, כדי ליצור פזמון.
מאיר דה-שליט

מאיר דה שליט (9 בדצמבר 1921 – 4 בפברואר 2007) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, דיפלומט, ואיש ציבור.

ביוגרפיה

מאיר (ממי) דה שליט נולד בקובנא שבליטא. בהיותו בן 3 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בירושלים. כנער נשלח ללמוד בתיכון החקלאי בפרדס חנה ולאחר מכן התגייס לשורות ההגנה, שם מילא תפקידים של מדריך ושומר.
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי ובמלחמת העולם השנייה נלחם כקצין בבריגדה היהודית, ופעל לחילוץ ניצולים ממחנות ההשמדה והעלאתם ארצה.
במלחמת העצמאות התגייס לצה"ל. עם סיומה, הקים דה שליט את יחידת הקישור לאו"ם, לקראת שיחות רודוס שנוהלו לקביעת הסכמי הפסקת אש בין ישראל לערבים, והיה קצין הקישור הראשון של ישראל לאו"ם. במחלקת המודיעין הקים את ש"מ 9, יחידת הקישור לנספחים צבאיים.
ב-1949 הצטרף למחלקה המדינית של משרד החוץ, שהייתה הבסיס למוסד, ושימש כנציג ישראל בארצות הברית עד 1954. בתקופה זו הוטל עליו ליצור את הקשר הממוסד הראשון שנרקם בין קהילת המודיעין הישראלית לבין ה-CIA האמריקאי.
ב-1954 התמנה לסמנכ"ל משרד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא במשך 10 שנים.
ב-1964 הוקם משרד התיירות ודה שליט נקרא לשמש כמנכ"ל הראשון של המשרד. פעילותו הניחה את היסודות לפעילות המשרד, ושימשה תשתית להתפתחות התיירות כגורם מרכזי בכלכלה הישראלית.
דה שליט עסק בהתנדבות בארגונים ועמותות רבים. בין היתר היה חבר בוועד הפועל של מכון ויצמן למדע, הנהלת עמותת עלם, בהנהלת מכון וולקני, בבית התפוצות ועוד.
אחיו היה הפרופסור עמוס דה-שליט ואחותו אדריכלית הפנים והמעצבת תמר דה-שליט.
נקבר בעין כרמל. הותיר אחריו רעיה ושני ילדים.
חטיבת קצב

במוזיקה, חטיבת קצב או מחלקת קצב (מכונה בלשון הדיבור באופן רווח בשם "רית'ם סקשן" על פי המונח באנגלית: Rhythm section), היא חטיבה בהרכב של מוזיקה קלה או של ג'אז, שאחראית על הקצב, ההרמוניה והחיבור ביניהם.
בג'אז כוללת חטיבת קצב מלאה פסנתר, קונטרבס, מערכת תופים ולעיתים גיטרה או כלי הקשה נוספים. חטיבת קצב צנועה יותר בג'אז תכלול רק בס ותופים, או רק בס ופסנתר (מעטים ההרכבים שבהם אין בס בכלל).
ברוק ובפופ, חטיבת קצב מכילה תופים, גיטרה בס, ולעיתים גם גיטרה חשמלית, קלידים או די ג'יי.
במקרים מסוימים, הבס עשוי להיות מוחלף על ידי האוקטבות הנמוכות של הפסנתר או הקלידים, אך זה מגביל את הפסנתרן/קלידן.
למרות שחטיבת הקצב היא לא המובילה ברוב המקרים שבהם היא נכללת בהרכבים רחבים יותר, גם לכלים החברים בה ניתן ביטוי רב במהלך הנגינה. לחטיבת הקצב תפקיד חיוני לתפקוד הבסיסי של הרכב ג'אז או מוזיקה קלה.
פטר יורק פון וארטנבורג

גראף פטר יורק פון וארטנבורג (גרמנית: Peter Yorck von Wartenburg;‏ 13 בנובמבר 1904 - 8 באוגוסט 1944), מהמתנגדים לשלטונו של היטלר בגרמניה, מראשי קשר העשרים ביולי להפלת המשטר הנאצי.

חייו

יורק נולד למשפחה אריסטוקרטית, בעלת מסורת צבאית. כשהתבגר למד משפטים וכלכלה, ועבד בשירות המדינה, זמן מה כעוזר למפקח על המחירים ברייך.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל מינוי כקצין זוטר, ולחם בפולין, ולאחר מכן שימש בתפקיד מטה בעל אופי כלכלי בברלין.
בשנת 1940 פגש את הלמוט ג'יימס פון מולטקה, והתיידד עמו. סביב השנים החל מתאסף חוג של אנשים בעלי רעיונות דומים - התנגדות למשטר הנאצי, ורצון להגיע למשטר אידיאלי. החוג נקרא "חוג קרייזאו" על שם אחוזתו הכפרית של מולטקה, בה נערכו השיחות.
אם כי "חוג קרייזאו" היה בעל אופי של מועדון רעיוני, ולא של ארגון ממשי להפלת המשטר, נקט וארטנבורג גם בצעדים מעשיים. בן דודו הוא הגראף קלאוס שנק פון שטאופנברג שעמד בראש קשר העשרים ביולי לרציחת היטלר. וארטנבורג התקרב לחוגי הקושרים בשורות הצבא, וסוכם כי אם יצליח הקשר יקבל את המינוי של מזכיר המדינה במשרד הקנצלר (הקנצלר עצמו אמור היה להיות ד"ר קרל פרידריך גרדלר).
הקשר, שיצא לפועל בניסיון להרוג את היטלר באמצעות פצצה ב-20 ביולי 1944, נכשל, והקושרים נתפסו, ובהם וארטנבורג. במשפטו בפני בית הדין העממי, גוף מעין משפטי שמטרתו הייתה לגזור על המתנגדים למשטר עונש מוות תוך השפלתם בהליך שכולו צעקות, הופיע בצורה מכובדת, וניסה לשאת נאום בגנות הנאציזם, ולהתריע על שואת היהודים, אך נקטע בצעקות על ידי אב בית הדין רולנד פרייזלר. וארטנבורג נידון למוות, ונתלה עוד באותו היום 8 באוגוסט 1944 באופן ברברי על מיתרי פסנתר שנקשרו לוו קצבים. התלייה הוסרטה והוקרנה להנאתו הסדיסטית של אדולף היטלר.
אשוח

מאפיינים

ניתן להבדיל בין אשוחים לסוגי אורניים אחרים על ידי עליהם האופייניים, הדומים למחטים עבות ומחוברות בבסיסן.
לאשוח אצטרובל ייחודי בצורתו, בקוטר הנע בין 5 ל-25 ס"מ, המכיל את זרעיו. הזרעים קלים ומנוצים, על מנת לאפשר פיזור עם הרוח ותנועת אדמה.
האשוח מהווה מזון טבעי למספר זחלי פרפרים ועשים, אשר מתקיימים עליו עד לגלגולם.
מבחינה גנטית, האשוח קרוב יותר לארז מאשר לאורן.
אשוח דאגלס, על אף שמו, אינו אשוח אמיתי, ומשויך טקסונומית לסוג נפרד הקרוי צוגנית (Pseudotsuga), הכולל חמישה מינים.

תפוצה

אשוחים נפוצים באירופה, אסיה וחלקים מצפון אמריקה וצפון אפריקה. הם אינם סוג מצוי בישראל. האשוח צומח לרוב באדמה גבוהה, על גבעות וצלע הר.
המין הגדל באגן מזרח הים התיכון נקרא אשוח קיליקי (Abies cilicica), המצוי בהרים של דרום-טורקיה ולבנון. המין ככל הנראה גדל בחרמון בעבר יחד עם הערער הרם אך נכחד עקב כריתה. ישנן עדויות שגדל בתקופות קדומות בהרי ארץ ישראל.

שימושים נפוצים

מרבית מיני האשוח אינם מתאימים כעץ לנגרות, אך לעיתים עיסת תאית מקליפת האשוח משמשת בעץ לבוד.
רוב השימוש לעץ הוא כקישוט לגנים (במיוחד המין אשוח קוריאני) וכעצי חג מולד. ענפיהם הרבים ופקעות המחטים שלהם מאפשרות תליית קישוטים רבים בקלות, והיותם לא נשירים מפחיתה את הלכלוך בהכנסתם לבית.
בית הצלם

בית הצלם הוא בניין  ברחוב שייח' ריחאן השוכן בחלקו הצפוני של הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, בדרך בין בית ויטנברג למתחם שער הפרחים.

היסטוריה


הבית נרכש בשנת תשמ"ט (1989) על ידי עמותת עטרת כהנים, באמצעות תרומתו של המליונר היהודי האמריקאי סם דומב. נקרא "בית הצלם" מכיוון שאיתורו אירע כאשר איש עמותת עטרת כהנים טילפן לצלם, והשיחה הגיעה בטעות לבעלים הערביים של הבית ולמכירתו לעמותה. 
מתי דן יו"ר עמותת עטרת כהנים תיאר את נסיבות הרכישה:
"לפני 12 שנים הבאנו את מיכאל דקל, שהיה אז סגן שר הביטחון, לסיור בשטח. הזמנו צלם ממשרד סמוך לכותל, ולאחר שסיים את הצילומים, הלך לדרכו. בתום הסיור לחצה עלינו המזכירה של דקל שנביא לה את התמונות. יצאנו לחפש את הצלם, והוא נעלם כאילו בלעה אותו האדמה. במשרד הוא לא היה, וכשצלצלנו לביתו הקו היה תפוס כל הזמן. יום אחד ניסינו לצלצל אליו שוב, וענה אדם במבטא ערבי. הבנו שזה לא הצלם, אך כיוון שכבר דיברנו, שאלנו אותו: `אתה רוצה למכור לנו את הבית שלך בעיר העתיקה?` והוא הסכים. הבית שלו היה מדהים – 15 חדרים וחלון הצופה לרצפת הר הבית. הסיבה היחידה שהגענו אליו היתה טעות במספר – הספרות במספר הטלפון של הצלם ושל אותו ערבי היו זהות פרט לספרה אחת, וכשניסינו לחייג לצלם הגענו בטעות לאותו ערבי. בעיני זו ממש השגחה אלוקית, איך בזכות טעות במספר זכינו לבית סמוך למקום המקדש.]
הבית יושב על ידי יהודים בקיץ תשמ"ט (1989).
בשנת 1998 נרצח תושב "בית הצלם" חיים קרמן, ולאחר מותו נקראה דירת מגוריו על שמו - "בית חיים קרמן". בעקבות הרצח החליטו אנשי עמותת עטרת כהנים לאכלס שני מתחמים שהיו בבעלותה: הראשון היה מתחם שער הפרחים והאחר שכן ברחוב ויה דולורוזה. בעקבות הרצח הוקמה, לאחר כשנה, עמדת משטרה המאוישת 24 שעות ביממה. 
עמותת עטרת כהנים הגישה תוכניות למעבר תת-קרקעי מבית הצלם למערת צדקיהו הסמוכה אליו. לפי מתי דן מעבר כזה יתרום לביטחון המקום. עד כה התוכניות טרם אושרו.
באוקטובר 2013 התגוררו במתחם שש משפחות יהודיות.
תגובת פרידל-קרפטס

אלקילציית פרידל-קרפטס

אליקלצית פרידל-קרפטס היא אלקילציה של טבעת ארומטית באמצעות אלקיל-הליד ושימוש בחומצת לואיס חזקה כזרז. התגובה נעשית בנוכחות FeCl₃, והקבוצה האלקילית נקשרת לטבעת הארומטית במקום שבו היה הכלור:
בעיה בתגובה זו היא שהתוצר הוא יותר נוקלאופילי (ריאקטיבי) מהמגיב עקב המתמיר האלקילי הנוסף לטבעת הארומטית, ומימן נוסף עשוי לעבור התמרה עם אלקיל וכך המולקולה עשויה לעבור אלקילציה נוספת. כמו כן אם הכלור לא מצוי על פחמן שלישוני, מתרחשים שחלופים של הקרבוקטיון (בשלב הראשון). שחלופים אלו קורים בשל היציבות היחסית של קרבוקטיון שלישוני על פני קרבוקטיון שניוני או קרבוקטיון ראשוני.
דוגמה לשימוש באלקילציית פרידל-קרפטס היא בייצור אתילבנזן, באמצעות בנזן ואתן בתגובות המבוססות על אלקיציה זו. לאתילבנזן חשיבות בתעשייה הפטרוכימית בהיותו תוצר ביניים בתהליך ייצור סטירן (Styrene), המשמש בהמשך לייצור פוליסטירן.

אצילציית פרידל-קרפטס

אצילציית פרידל-קרפטס היא אצילציה של טבעות ארומטיות עם אציל כלוריד ובעזרת חומצת לואיס חזקה כזרז. אצילציית פרידל-קרפטס אפשרית גם עם אנהידרידים. התנאים הדרושים לתגובה דומים לאלו של אלקילציית פרידל-קרפטס. לתגובה זו מספר יתרונות על אלקילציית פרידל-קרפטס: הודות לקבוצת הקרבוניל המושכת אלקטרונים, הקטון הנוצר הוא פחות ריאקטיבי מהמולקולה המקורית, ולכן לא קורות  אצילציות נוספות. כמו כן אין שחלופים של קרבוקרטיון, הודות לייצוב רזונטיבי.
קיומה של אצילציית פרידל-קרפטס תלויה ביציבותו של האציל כלוריד המגיב. פורמיל כלוריד למשל לא יציב מספיק, ולפיכך ליצירה של בנזאלדהיד דרך פרידל-קרפטס נדרשת תגובת גטרמן קוך (Gattermann-Koch) שבה  הפורמיל כלוריד יסונתז יחד עם פחמן חד-חמצני וחומצה הידרוכלורית (HCl) תחת תנאי לחץ גבוה, המזורזת על ידי אלומיניום כלוריד ו-CuCl.

מנגנון התגובה

השלב הראשון מורכב מניתוק יון כלוריד ליצירת קטיון של אציל:
בהמשך יון האציליום מותקף נוקלאופילית על ידי הטבעת הארומטית:
לבסוף אניון כלוריד (או AlCl₄⁻) עושה דה-פרוטונציה לטבעת ליצירת HCl, והזרז AlCl₃ נוצר מחדש:
את הקטון בסוף התגובה ניתן לחזר ולהפוך לאלקאן מתאים באמצעות חיזור וולף-קישנר (Wolff–Kishner) או חיזור קלמנסן (Clemmensen). התוצאה הסופית תהיה דומה לאלקילציית פרידל-קרפטס.
עזרא וישניא

ראשית חייו

עזרא וישניא נולד בתל אביב בשנת 1948.

שירותו בצה"ל

וישניא התגייס לחטיבת הנח"ל ושירת כחניך צעיר בקורס המ"כים של הנח"ל (שמוקם אז בשבטה) בגדוד "שועלי הנגב".

לאחר המלחמה

הביטוי לשכב על הגדר הפך נפוץ בעקבות מורשת הקרב שהותיר אחריו וישניא, בתחילה בצה"ל ולאחר מכן בכלל העברית החדשה.
לאחר המלחמה וישניא סבל מכאבים ברגליו. השתתף בראיונות, בהם סיפר את סיפורו כלוחם.
עזרא וישניא נשוי וגר בתל אביב.
ארנסט פון שוך

ארנסט פון שוך (Ernst Edler von Schuch;‏ 23 בנובמבר 1846, גראץ - 10 במאי 1914, דרזדן) היה מנצח אוסטרי, שנודע בעבודתו לצד ריכרד שטראוס באופרת החצר בדרזדן.
שוך למד בגראץ ואחר כך בווינה אצל פליקס אוטו בסוף, ובשנת 1867 התמנה למנצח בתיאטרון בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין). בהמשך ניצח בוירצבורג (1868–1870), גראץ (1870-1871) ובזל. בשנת 1872 חזר לדרזדן, שם כיהן כמנהל מוזיקלי באופרת החצר, לצד יוליוס ריץ ואחריו לצד פראנץ וילנר. 
בעקבות מסע קונצרטים בברלין, מינכן, וינה ופריז עלתה קרנה של התזמורת באירופה והיא נחשבה לאחד ההרכבים הטובים בעולם. לצד רפרטואר של יצירות ריכרד וגנר הציג לקהל אופרות משל ריכרד שטראוס - "כליון האש" (1901), "סאלומה" (1905), "אלקטרה" (1909) ו"אביר הוורד" (1911), וכן הופעות בכורה בגרמניה של אופרות מאת פוצ'יני ומסקאני.
שוך היה נשוי לזמרת הסופרן קולורטורה קלמנטין שוך-פרוסקה (1850–1932). בתם, ליזל פון שוך, שרה בדרזדן ובווינה.
סטיבן פרירס

קורות חיים

פרירס נולד בלסטר שבאנגליה. הוא ביים את סרטו הראשון ב-1971. פרסומו בא לו מאוחר יותר, באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עם הסרטים: "מכבסה יפהפייה שלי", "זקוף ת'אוזן" ו"סמי ורוזי עושים את זה". סרטים אלו הובילו אותו לסרטו ההוליוודי הראשון, "יחסים מסוכנים", שהתבסס על העיבוד הבימתי של כריסטופר המפטון לספר בשם זה של פייר שודרלו דה לאקלו. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר ובפרס סזאר. 
הצלחתו הגדולה של הסרט אפשרה לפרירס לעבור לביים בהוליווד, אך הבמאי המשיך לעשות את רוב סרטיו בבריטניה, כשהחריג הבולט הוא הסרט "נאמנות גבוהה", שעלילתו מתרחשת במקורה באנגליה. פרירס ביים בעשור הראשון של המאה ה-21 מספר סרטים, שהבולטים מביניהם הם "המלכה" ו"גברת הנדרסון גאה להציג". ב-1998 ביים את הסרט "ארץ קטנה גדולה" בכיכובו של וודי הרלסון. בשנת 2010 ביים את הסרט "תמרה דרו", ב-2013 את "פילומנה", ב-2015 ביים את "התוכנית" וב-2017 את "להעיר את המלכה".
בעיית המגנט הנע והמוליך

בעיית המגנט הנע והמוליך הוא ניסוי מחשבה מפורסם, שמקורו במאה ה-19, הנוגע לנקודת המפגש בין תאוריית האלקטרומגנטיות הקלאסית ותורת היחסות הפרטית. במסגרת הניסוי המחשבתי, גדלים מדידים כמו זרם חשמלי והספק החימום המתפתח בתיל מוליך הנע במהירות קבועה v ביחס למגנט, מחושבים בשתי מערכות ייחוס שונות: מערכת הייחוס שבה נמצא המגנט במנוחה ומערכת הייחוס שבה המוליך במנוחה. הגדלים הנצפים בניסוי, למשל הזרם, חייבים להיות זהים בכל תיאור, בהתאמה עם עקרון היחסיות הבסיסי, אשר קובע ש-: "רק תנועה יחסית ניתנת לצפייה; אין סטנדרט אוניברסלי של מנוחה". הבעייתיות נעוצה בחוסר העקביות בתיאור הסיבה לזרם המתפתח - תורת האלקטרומגנטיות הקלאסית סיפקה הסבר שונה עבור כל מערכת ייחוס.
במערכת הייחוס של המגנט, המטענים החשמליים החופשיים נעים במהירות התנועה v של התיל המוליך, ולכן הם יחוו כוח לורנץ המסיע אותם לאורך התיל, המשתנה בהתאם לחוזק השדה המגנטי בכל נקודה של התיל. בהנחה שהכח המגנטי הפועל על המטענים בחלקי התיל השונים הוא אסימטרי, יתפתח זרם חשמלי בלולאת התיל, ותיווצר אנרגיה בצורת חום במעגל. במבט שטחי נראה כאילו צצה כאן סתירה, כי שדה מגנטי לא מבצע עבודה, אולם מקור האנרגיה כאן איננו השדה אלא למעשה האמצעי המניע את המוליך; לאחר שהתפתח זרם מטענים לאורך התיל, למהירות המטענים יש רכיב נוסף לאורך התיל, ולכן יתפתח רכיב של הכוח המגנטי המנוגד לכיוון התנועה של המוליך - כך שהנעת המוליך במהירות קבועה כרוכה למעשה בביצוע עבודה מכנית.
ממערכת הייחוס של המוליך, המטענים החופשיים נמצאים במנוחה ואילו המגנט הוא שנע, כך שכוח לורנץ מתאפס. במקרה זה המטענים בלולאת התיל לא מקבלים את האנרגיה שלהם מהאמצעי המניע את המוליך, אלא מהשראה אלקטרומגנטית - לולאת התיל נמצאת בשדה מגנטי משתנה בזמן, כלומר עובר דרכה שטף מגנטי משתנה, כך שלפי חוק פראדיי נוצר כוח אלקטרו מניע לאורך הלולאה. גם כאן השדה המגנטי לא מבצע עבודה, אלא שהזרם הנוצר בלולאת התיל יוצר שדה מגנטי בעצמו, המפעיל כוח על המגנט הנע המנוגד לכיוון תנועתו. כלומר, מקור האנרגיה כאן הוא האמצעי המניע את המגנט, והעבודה המכנית שהוא משקיע באה לידי ביטוי בהשראה אלקטרומגנטית בלולאה המוליכה.
לפי התיאור הקלאסי של האלקטרומגנטיות (משוואות מקסוול), המטענים במוליך חווים כוח מגנטי במערכת הייחוס של המגנט וכוח חשמלי במערכת הייחוס של המוליך. לאותה תופעה מתקבלים איפה שני תיאורים שונים בתלות במערכת הייחוס של הצופה. מנקודת מבט מודרנית, בעיה זו אינה בגדר פרדוקס אמיתי, כשלמעשה ניתן להסתכל עליה כעל מעין הסבר לתקפותו של חוק פראדיי. כיום, במסגרת התיאור היחסותי של השדה האלקטרומגנטי, זוהי עובדה ידועה שבמערכת ייחוס אחת עשוי להימדד בנקודה שדה חשמלי בלבד ובמערכת ייחוס שנעה ביחס אליה עשוי להימדד שדה מגנטי בלבד באותה נקודה (אלו הן "הצורות השונות" שבהן בא השדה האלקטרומגנטי לידי ביטוי).
יחד עם ניסוי פיאזו, האברציה של האור, ובאופן ישיר פחות התוצאות השליליות של מבחני סחיפת האתר כדוגמת ניסוי מייקלסון-מורלי, בעיה זו מהווה חלק מהרקע האמפירי לשכתוב של יסודות הפיזיקה בידי אלברט איינשטיין ב"שנת הפלאות" שלו (1905) - והיא השפיעה באופן ישיר על הפיתוח הקונספטואלי של תורת היחסות הפרטית.
בריאן מאסט

ביוגרפיה

מאסט נולד בגרנד ראפידס שבמישיגן, בנם של ג'יימס וטימאוקסנה. אביו שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה. 
לאחר סיום לימודיו בתיכון התגייס מאסט במאי 2000 לצבא ארצות הברית. הוא עבר טירונות בפורט לאונרד וודס שבמיזורי ולאחר מכן הוצב בפורט לודרדייל בגדוד 841 של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. ב-2007 עבר הכשרה כצנחן בפורט בנינג ולאחר מכן התמחה בסילוק פצצות. הוא שירת ביחידת סילוק הפצצות המוטסת ה-28 תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ולחם במלחמת אפגניסטן. ב-19 בספטמבר 2010 במהלך משימה משותפת בקנדהאר עם יחידת הריינג'רס, נפגע מפיצוץ מטען צד אותו ניסה לנטרל. הוא איבד את שתי רגליו ואחת מאצבעות ידו השמאלית. במשך 16 חודשים עבר שיקום במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד. הוא הוזמן כאורחו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לנאום מצב האומה ב-2011. על שירותו עוטר בכוכב הארד, לב הארגמן ומדליית השירות המופתי. ב-2012 השתחרר בדרגת סמל ראשון.
במהלך שיקומו התנדב כיועץ לענייני ביטחון במינהל הביטחון הגרעיני (NNSA), ברשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ ולאחר שחרורו עבד כיועץ בהמחלקה לביטחון המולדת.
ביוני 2015 התפטר מעבודתו והכריז על התמודדותו לנציג מחוז 18 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ובנובמבר 2016 ניצח גם בבחירות הכלליות. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה שנייה.
מאסט הוא נוצרי-אוונגליסטי, ופעיל בארגונים פרו-ישראלים. ב-2015 הגיע לישראל והתנדב במסגרת פרויקט שר-אל בבסיס תל השומר של צה"ל. 
הוא נשוי לבריאנה, אב לשלושה ומתגורר עם משפחתו בפורט פירס שבדרום פלורידה. במאי 2016 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
מוזיאון המים והביטחון בנגב

מוזיאון המים והביטחון בנגב הוא מוזיאון ששוכן בקיבוץ ניר עם שבנגב המערבי. הוא מוקדש לתולדות ההתיישבות בנגב המערבי, ואספקת המים ליישובים היהודיים באזור זה, ולמאבק להכללתו בתחומי מדינת ישראל.

המוזיאון

המוזיאון ממוקם מעט ממערב לבתי הקיבוץ. הוא שוכן במבנה מאגר המים העגול המקורי של הקיבוץ. הכניסה אליו היא דרך חוליה של צינור מים, שנלקחה ממערכת המוביל הארצי.
המוזיאון מספר את סיפור אספקת המים ליישובים היהודיים בנגב המערבי: קידוחי מים שנעשו בסביבת ניר עם סיפקו מים, שאפשרו את הקמת 11 הנקודות בנגב המערבי בשנת 1946. המים מניר עם הוזרמו בצינורות שהונחו מהקיבוץ אל היישובים החדשים חודשים אחדים לאחר הקמתם. צינורות המים הונחו לפי תוכנית שהכין שמחה בלאס, מהנדס המים של מקורות, והורכבו מקטעי צינורות שנקנו בבריטניה. חברי ועדת אונסקו"פ שביקרו בנגב המערבי התרשמו מקיום היישובים בו, מקווי המים שהונחו אליהם ומהיכולת לקיים בו חקלאות. התרשמות זו הייתה הבסיס להמלצתם לארגון האו"ם לכלול את הנגב בתחומי המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה.
המוזיאון מתאר גם את עמידת ניר עם בפני הפולש המצרי במלחמת העצמאות, שבמהלכה היווה הקיבוץ מוקד התגוננות מרכזי בנגב.
מעט ממערב למוזיאון נמצא מאגר המים ניר עם.
פול ואן רייפר

חיים מוקדמים ולימודים

ואן רייפר נולד וגדל בעיירה בראונסוויל שבמדינת פנסילבניה.

קריירה

בשנת 1956 התגייס ואן רייפר לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם ובשנת 1964 השלים קורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בגדוד רגלים שבאוגדת הנחתים ה-2. ואן רייפר לחם ברפובליקה הדומיניקנית ולאחר מכן בשנת 1966, בעת מלחמת וייטנאם, שירת כיועץ צבאי לצבא דרום וייטנאם. ואן רייפר נפצע במהלך תקיפת עמדת מקלע בשדה אורז בקרבת סייגון. למרות פציעתו הכווין ואן רייפר אש סיוע אווירית עד להשמדת העמדה. בשנת 1969, והוא כבר מפקד פלוגה, הוביל התקפה כנגד יעד מבוצר. הוא עוטר בשני עיטורי כוכב הכסף על גבורתו. בהמשך שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-7 של החיל ולאחר מכן על הרגימנט ה-4. לאחר מכן פיקד על דיוויזיית הנחתים השנייה. ואן רייפר שירת במלחמת המפרץ כקצין מטה בכוח המשלוח של חיל הנחתים. לאחר מכן שירת כראש אגף המודיעין של חיל הנחתים. בשנת 1997 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.

תרגיל המילניום

בשירות מילואים שימש ואן רייפר כמפקד הצבא האדום בתרגיל אתגר המילניום. הכוח בפיקודו הצליח,  כבר בימים הראשונים של אתגר המילניום לשגר כמות מאסיבית של טילי קרקע-ים וים-ים נגד ספינות המלחמה האמריקאיות, בהן נושאות מטוסים ובסופו של דבר הטביע לא פחות מ-13 ספינות - זאת למרות שהכוח שמול רייפר היה חזק בלי כל יחס פרופורציונלי מבחינת נשק ויכולות מודיעיניות.  
ואן רייפר התמודד מול האיומים הימיים כאשר שלח סירות קטנות (כדוגמת סירות דיג או סירות גומי) לאזור של ספינות מלחמה מהכוח הכחול, וביצע התקפות קונבנציונליות והתאבדותיות כנגד כלי השיט. פעולה מוצלחת נוספת של ואן רייפר הייתה שליחת שליחים על אופנועים ליעדיהם על מנת למנוע מהכוח הכחול לנטר מסרים אלקטרוניים למיניהם. כלומר - שליחים אנושיים במסווה של אזרחים. 
בשל הצלחת הכוח בפיקודו הכתיבו מנהלי התרגי לואן רייפר כללי משחק חדשים במטרה לרסן את יכולותיו. בשל כך עזב ואן רייפר את התרגיל ומתח עליו ביקורת בתקשורת.