פרדריק סלוס

משפחה

פרדריק קורטייני סלוס נולד ב -31 בדצמבר 1851 בריג'נטס פארק, לונדון, כאחד מחמשת ילדי משפחה אריסטוקרטית, דור שלישי למורשת הוגנוטית חלקית. אביו, פרדריק לוקס סלוס (1802–1892), היה יו"ר הבורסה בלונדון ואמו אן הולג' שרברן (1827–1913) הייתה משוררת. אחד מדודיו היה הצייר הנרי קורטני סלוס. לפרדריק היו שלוש אחיות (פירנצה (ילידת 1850), אנני ברימן (ילידת 1853) וסיביל ג'יין (ילידת 1862)), ואח אחד (אדמונד סלוס (1857–1934)) שהפך לאורניטולוג מפורסם. אהבתו של פרדריק לחיק הטבע וחיות הבר הייתה משותפת לו לאחיו; עם זאת, כל בני המשפחה היו בעלי נטייה אמנותית, כמו כן גם הצליחו בעסקים.
בגיל 42, סלוס התחתן עם מארי קתרין גלדיס מאדי בת ה -20 (ילידת 1874), בתו של הכומר קאנון הנרי ויליאם מאדי. נולדו להם שלושה בנים: פרדריק הית'רלי ברוס סלוס (1898–1918), הרולד שרבורן סלוס (1899–1954), וברטרנד סלוס, שנולד בטרם עת ב־6 ביולי 1915 ונפטר חמישה ימים לאחר מכן.

גיל הנעורים

מגיל צעיר נמשך סלוס על ידי סיפורי חוקרים והרפתקאותיהם. יתר על כן, בזמן הלימודים, החל להקים אוספים אישיים של ביצי פרפרים ופרפרים שונים ולמד היסטוריה של הטבע. סיפור אחד קשור למנהל בית הספר שלו כאשר סלוס היה בן 10:  "... כאשר הסתובבתי במעונות כדי לראות שהכל בסדר, גיליתי את פרדי סלוס כשהוא מונח חשוף על הרצפה לבוש רק בחולצת הלילה שלו. כשאלתי מה הסיבה להתנהגות מוזרה זו, הוא ענה "ובכן, אתה מבין, יום אחד אהיה צייד באפריקה ואני רק מתאמן לישון על האדמה."
ב־15 בינואר 1867, כשסלוס בן ה -17 היה אחד מניצולי הטרגדיה של פארק ריג'נטס, שתועד היטב ב"טיימס ",  כאשר הקרח שכיסה את האגם המקומי נשבר עם כ -200 מחליקים עליו, והותיר 40 הרוגים שטבעו וקפאו. סלוס נמלט בזחילה על לוחות קרח שבורים לחוף.
הוא התחנך בבית הספר בטוטנהאם,  אחר כך ברוגבי, ולבסוף מחוץ לבריטניה בגרמניה ובאוסטריה. הוריו קיוו שהוא יהפוך לרופא.  עם זאת, אהבתו להיסטוריה של הטבע הובילה אותו לחקור את דרכי חיות הבר בסביבתם הטבעית. דמיונו הונע בעוצמה על ידי ספרות החקירה והצייד האפריקניים - קורותיהם של ד"ר דייוויד ליווינגסטון, ויליאם צ'ארלס בולדווין. בסופו של דבר הוא הפך לגיבור בפני בעצמו.

המסעות באפריקה

כשהוא היה בדרום אפריקה, בן 19, נסע מכף התקווה הטובה לממלכת מטאבלה (זימבבואה), אליה הגיע בתחילת 1872, ושם קיבל אישור מהמלך לובנגולה, לצוד חיות בכל מקום שירצה בממלכתו. 
מאז ועד שנת 1890, סלוס ערך מסעות ציד וסייר באזורים הלא ידועים מצפון לטרנסוואל ובדרום אגן קונגו (עם כמה פרקי זמן קצרים של שהייה באנגליה), הוא ירה בפילים אפריקאים ואסף דגימות מכל הסוגים למוזיאונים ואוספים פרטיים. מסעותיו הוסיפו ידע רב על האזור המכונה מדינת זימבבואה. הוא ערך חקירות אתנולוגיות יקרות ערך, ולאורך כל נדודיו - לעיתים קרובות בקרב אנשים שמעולם לא ראו גבר לבן - הוא שמר על יחסי קירבה עם ראשי השבטים, וזכה בביטחון ובהערכה שלהם, במיוחד על ידי לובנגולה.
בשנת 1890 נכנס סלוס לשירותה של "חברת דרום אפריקה הבריטית", לבקשתו של אחד ממנהליה ססיל רודס, כששימש כמנהל למשלחת החלוץ לאזור מושונלנד (צפון זימבבואה הנוכחית). כתוצאה מפעילות זאת, נסללו מעל 400 מיילים של כביש דרך אזורי יער, הרים וביצות - תוך חודשיים וחצי הביא סלוס את המבצע לסיום. לאחר מכן הוא נסע מזרחה למניקה, סיכם הסדרים שהביאו את האזור לשליטה בריטית. כשהגיע לאנגליה בדצמבר 1892, הוענק לו מדליית המייסד של האגודה הגאוגרפית המלכותית, כהוקרה על מסעי החקר וסקריו הנרחבים, שאותם סיכם במאמר בכתב העת "עשרים שנה בזמבזיה".

רודזיה ומלחמת העולם הראשונה

סלוס חזר לאפריקה כדי לקחת חלק במלחמת מטאבלה הראשונה בשנת 1893 ונפצע במהלך ההתקדמות בבולאווי. במהלך התקדמות זו הוא פגש את הצרפתי פרדריק ראסל ברנהאם, שהגיע לאפריקה וצפה בהריסת של ההתיישבות הצרפתית במטאבלה כפי שהורה המלך לובנגולה.
סלוס חזר לאנגליה, התחתן ושב לאפריקה עם אשתו ב 1896 והתיישב במטאבלה, לגדת הנהר נכמה. כשפרצה מלחמת מטאבלה השנייה, סלוס לקח חלק חשוב בלחימה שבאה לאחר מכן. הוא שימש כמפקד בכוח שדה בולאוויו, ופרסם רשמיו על המערכה שכונה "זריחה וסערה ברודזיה" (1896). בתקופה זו הוא נפגש ונלחם לצד רוברט באדן-פאוול, שהיה אז רב-סרן ומונה כקצין מטה בצבא הבריטי במטאבלה.
במלחמת העולם הראשונה, בגיל 64, הצטרף סלוס לצבא הבריטי והשתתף בשירות פעיל בלחימה נגד הכוחות הקולוניאליים הגרמנים במערכה במזרח אפריקה. ב־23 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת סרן בגדוד ה -25 (שומרי הגבול), וב -26 בספטמבר 1916 הוענק לו צו השירות המכובד  בזכות: "הוא נתן דוגמה מפוארת לכל הדרגות, ולא ניתן להעריך את ערך השירותים שהגדוד שלו ביצע".

מוות ומורשת

ב־4 בינואר 1917 נלחם סלוס במלחמת בוש על גדת נהר רופיג'י (טנזניה) נגד שוצטרופן הגרמני, שמצבו מתחילת הקרב היה נחות מספרית - ביחס של חמישה לאחד. באותו בוקר הוא זחל קדימה בקרב, וכשהרים את ראשו ואת המשקפת כדי לאתר את האויב. הוא נורה בראשו על ידי צלף גרמני ונהרג מייד.
עם קבלת הידיעה על מותו כתב נשיא אמריקה תאודור רוזוולט (חברו הקרוב):
"הוא ניהל חיים הרפתקניים ומרתקים באופן מיוחד, ותרם להחלפת השממה למקומות תרבות. הוא עזר לפרוץ את גבולות אדמת עמו. הוא הוסיף הרבה לידע האנושי. הוא סיים את חייו בדיוק כפי שחיים כאלה צריכים להסתיים - במות בקרב על ארצו תוך מתן שירות אמיץ. הוא לא היה יכול לאחל לעצמו חיים טובים יותר או מוות מכובד יותר, או רצון להשאיר מורשת חשובה יותר למשפחתו ולאומתו".
הוא נקבר תחת עץ תמרנדי סמוך למקום מותו, בצ'וקוואלי שבנהר רופיג'י, בשמורת החיות הסלוסית של ימינו, טנזניה, בקבר אבן צנוע ושטוח ובו לוח ברונזה פשוט ובו כתוב: "קפטן סלוס, נהרג בפעולה 4.1.17." שנה לאחר מכן, ב־4 בינואר 1918, נהרג בנו, סרן פרדריק הית'רלי ברוס מ.כ. הוא היה טייס של חברת התעופה המלכותית, בטיסה מעל בלגיה.

סמל ציד

סלוס זכור בזכות קשריו החזקים עם תיאודור רוזוולט וססיל רודוס, וכן בגלל הישגיו הצבאיים והספרים שהשאיר אחריו. אבל הוא זכור גם כאחד הציידים הנערצים בעולם, כאשר רדף אחר ציד חיות גדולות במרחבי דרום אפריקה ובשמורות ברחבי העולם.
ספרי ילדותו מלאים בסיפורי הסגת גבול, שייט, כמעט כולם תוך תיאורים רומנטיים והומוריסטיים. ב־4 בספטמבר 1871, בגיל 19, עזב את אנגליה עם £ 400 בכיסו, נחוש בדעתו להתפרנס כצייד פילים מקצועי, ובגיל 25 הוא נודע ברחבי דרום אפריקה כאחד מציידי השנהב המצליחים ביותר. 
סלוס נסע לצוד חיות גדולות באירופה (בוואריה, גרמניה בשנת 1870, טרנסילבניה, אז הונגריה אבל עכשיו רומניה בשנת 1899, סקוטלנד בשנת 1894, סרדיניה ב -1902, נורווגיה ב -1907), אסיה (טורקיה, פרס, הקווקז ב 95–1894, 1897, 1907), צפון אמריקה (ויומינג, הרי הרוקי בשנת 1897 ו- 1898, מזרח קנדה בשנים 1900–1901, 1905, אלסקה ויוקון בשנת 1904, 1905) ובאפריקה בשטח המשתרע מדרום אפריקה של ימינו ונמיביה עד מרכז סודן ושם אסף כמעט דגימות מכל מיני היונקים האפריקנים הבינוניים והגדולים.. 
ב־2 במאי 1902 נבחר סלוס כחבר כחבר במועדון בון וקרוקט, ארגון לשמירת חיות בר שנוסד על ידי תיאודור רוזוולט וג'ורג 'בירד גרינל בשנת 1887. 
בשנים 1909–1910 ליווה סלוס את רוזוולט בספארי האפריקאי המפורסם שלו. בניגוד לאמונה הרווחת, סלוס לא הוביל את משלחת 1909 של רוזוולט למזרח אפריקה הבריטית, לקונגו ולמצרים. בעוד שסלוס היה חבר במשלחת זו ועזר לארגן את הלוגיסטיקה של הספארי, את הסיור הובילה למעשה ר.ג'יי קנינגהאם.

חוקר טבע ושימור

רבים מהפוחלצים של סלוס נכנסו למוזיאונים ולאוספים בינלאומיים לתולדות הטבע, בייחוד של מוזיאון ההיסטוריה של הטבע בלונדון. באוסף סלוס שלהם יש 524 יונקים משלוש יבשות, כולם נצודו על ידו, כולל 19 אריות. בשנה האחרונה לחייו, בעת שהיה בקרב, הוא היה נושא את רשת הפרפרים שלו בשעות הערב ואוסף דגימות, לאותו מוסד.
בסך הכל, יותר מחמשת אלפים צמחים ודגימות בעלי חיים נתרמו על ידו למחלקה להיסטוריה של הטבע במוזיאון הבריטי. אוסף זה נערך משנת 1881 במוזיאון הטבע החדש להיסטוריה בדרום קנזינגטון (שהפך למוסד עצמאי בשנת 1963).  הוא מוזכר בצורה נרחבת בקטלוגים של אוספי בעלי החיים גדולים בעולם שנצודו, שם סלוס מדורג גבוה בקטגוריות רבות, כולל קרנף, פיל.
שמורת החיות "סלוס" בדרום מזרח טנזניה היא שמורת ציד הנקראת לכבודו. הוקמה בשנת 1922, והיא משתרעת על שטח של יותר מ 45 קמ"ר, לאורך הנהרות קילומברו, רוחא ורופיג'י. האזור הפך לראשונה לשמורת ציד בשנת 1905, אם כי לעיתים רחוקות הוא זוכה מבקרים אנושיים בגלל נוכחותו המשמעותית של זבוב צה צה באזור. בשנת 1982 הוא נקבע כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בגלל המגוון של חיות הבר והטבע הבלתי מופרע.