google/wiki40b huggingface dataset:
ריצ'רד לומסדן

ביוגרפיה

לומסדן נולד במחוז לנקשייר שבאנגליה. הוא למד ב"ליידי מנרס סקול" שבעיר בקוול במחוז פיק. אחר כך למד בבית הספר למשחק גילדפורד, וסיים את לימודיו בשנת 1986.
בטלוויזיה הופיע לומסדן בתפקיד קולין בשלוש עונות של הסדרה "Is it Legal?", בתפקיד הנרי בסדרה "Wonderful you" (שתיהן של רשת ITV), פוגי בשתי עונות של הסיטקום "First of the Summer Wine", צ'ארלס בסיטקום "All About Me", נאטר ב-"The Sharp End" ורוג'ר ב-"The House That Jack Built" (כולם עבור ה-BBC). הוא הופיע בתפקיד מרטין בעונה השלישית של התוכנית "המופע של קתרין טייט", ובתפקיד ארנולד, חבר לשעבר של קלייר בייטס, באופרת הסבון "איסטאנדרס". בקולנוע שיחק לומסדן בסרט "על תבונה ורגישות" בתפקיד רוברט פררס, ובסרטים "הנוקמים", "חדר להשכיר", "Silent Cry", "הבשורה על-פי יוחנן", "אטילה ההוני" וכן השתתף בסדרה "Life of Riley".
בדצמבר 2013 שודרה בערוץ Sky Atlantic סדרה בשם "Little Cracker". התוכנית השנייה בסדרה נכתבה על ידי השחקנית רבקה פרונט ואחיה ג'רמי פרונט. הסיפור נסוב אודות אירוע בו פרונט הייתה עדה לטביעתו של אביה באגם. לומסדן שיחק בתפקיד האב, וסמנתה ספירו שיחקה בתפקיד אמה של פרונט (שילה).
ב-2004 שיחק לומסדן בהצגת יחיד מוזיקלית "We Could Be Heroes" בתיאטרון בריידוול. הוא הופיע בתיאטרון רפרטוארי בסטוק-און-טרנט ובבייסינגסטוק במחזה "Master Harold & The Boys", בתפקיד הראשי ב"המלט", במחזה "כטוב בעיניכם", ב"המלך ליר", ב-"A Trip To Scarborough", במחזה "אמדאוס", ב"יונו והטווס", במחזה על פי הרומן "הרחק מהמון מתהולל" ובמחזה "Having A Ball". הוא שיחק בתפקיד רוץ' במחזה "Rat in the Skull" בתיאטרון אקסצ'נג' במיניאפוליס, ובתפקיד ג'ון ת'ורפ בעיבוד לרומן "מנזר נורת'אנגר" בגריניץ'. בפברואר 2016 שיחק בתפקיד קרטרייט (טלגין) במחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב בבימויו של רוברט איק  בתיאטרון אלמיידה.
לומסדן השתתף בסרט הבריטי העצמאי "Downhill", קומדיה על אודות ארבעה גברים המנסים ללכת מחוף לחוף  בעקבותיו של אלפרד ויינרייט . בסרט השתתפו גם נד דנהי, קארל ת'אובלד וג'רמי סוויפט. את הסרט ביים ג'יימס רוס ואת התסריט כתב טורבן בטס .
לומסדן כתב את התסריט לסדרת הדרמה "Wonderful you" יחד עם כריס ניל עבור רשת ITV, וגם כיכב בסדרה. עוד כתב מחזות עבור רדיו 4 של ה-BBC, המחזה "John Dodd Gets Taken for a Ride", שהיה מועמד לפרס "BBC's Imison" ליצירה חדשה, המחזה "A Good Place For Fishing" שבו כיכבה אן ריד, והמחזה "Man in the Moon" שבו כיכב טום קורטני.
לומסדן הלחין מוזיקה לסרטי קולנוע וטלוויזיה ולתיאטרון בהם פסקול לסרט "Morris: A Life with Bells On" מ-2009, מוזיקה למחזה "אליס בארץ הפלאות" שהועלה בתיאטרון ניו ויק בסטוק, מוזיקת הפתיחה לתוכנית "The Morning Show" של ה-BBC, ומוזיקה לתוכנית הדוקומנטרית של גיסו גרג וייז על חייו של ג'ק גוד. הוא הוציא שני תקליטורים עם הלהקה "Henry Kissing Her" ב-1996 את התקליט "A Little of Who You Fancy" וב-2006 את התקליט "Fancy". ב-2001 הוציא לאור תקליט של מוזיקה לפסנתר "Concert From The Eyrie". ב-2012 הוציאו לומסדן וג'ון דיפר אלבום בשם "Sunshine Takes You".

חיים אישיים

לומסדן התחתן עם השחקנית סופי תומפסון ב-1995. בני הזוג חיים בלונדון ולהם שני ילדים ארני ג'יימס (יליד 1997) ווולטר אריק (יליד 2000).
Hard Candy

רקע והפקה

מדונה החלה לעבוד על האלבום בתחילת שנת 2007 וכבר אז חתמה חוזה עבודה עם מפיקי מוזיקת ההיפ הופ המצליחים בארצות הברית (קניה וסט, טימבלנד, דנג'ה, פארל ויליאמס וג'סטין טימברלייק). יחד החלו לעבוד על אלבום ההיפ הופ הראשון שלה. האלבום זכה לקידום רחב ביותר בתחנות רדיו, תוכניות טלוויזיה ומגזינים רבים עוד בטרם יצא לחנויות.

מכירות

תוך יום אחד מיציאתו, מכר האלבום מעל 70,000 עותקים בהולנד, 75,000 תוך שבוע בצרפת, 94,000 בבריטניה, 55,000 ביפן, 35,000 באוסטרליה ומעל 280,000 בארצות הברית. בסיכום כללי, מכר  האלבום כמיליון עותקים ברחבי העולם בשבוע הראשון להוצאתו.
האלבום נכנס למקום הראשון במצעדים ב-27 מדינות: הולנד, אוסטרליה, איטליה, קנדה, גרמניה, בריטניה, צרפת, יפן, ספרד, צ'ילה, אוסטריה, פינלנד, אירלנד, דנמרק, שוודיה, דרום אפריקה, ברזיל, בלגיה, פורטוגל, סלובניה, סינגפור, הונג קונג, מקסיקו, ישראל, שווייץ ואיחוד האמירויות הערביות.

הדלפות לאינטרנט

במהלך העבודה על האלבום, הצליחה מדונה לשמור על השירים בלי הדלפתם לרשת, עד שהסינגל הראשי שודר ברדיו צרפת בצורה לא חוקית בנובמבר 2007. בתחילת מרץ 2008 מצאו את דרכם לאינטרנט ארבעה שירים מהאלבום, בגרסאות חלקיות. האלבום המלא הצליח להישמר בחשאיות עד הוצאתו הרשמית.
דפוק (עיר)

היסטוריה

ב-18 במאי 1696 קנה קורנליס צ'סטליין (Cornelis Chastelein), קצין לשעבר בחברת הודו המזרחית ההולנדית, את האזור עליו שוכנת כיום העיר דפוק. לפני מותו, כתב צוואה בה הוא מבקש לשחרר את עבדי המקום ולהפכם לבעלי האדמה החדשים של האזור.
ב-1871 אפשרה הממשלה ההולנדית לתושבי העיר להקים ממשלה עצמאית, אשר בראשה נשיא עצמאי. השלטון הופסק בשנת 1952, כשהממשלת דפוק העבירה כמעט את כל הסמכויות שבידה לממשלה האינדונזית.
במרץ 1982 סווגה דפוק כעיר אדמיניסטרטיבית, וב-1999 - כעיר לכל דבר.

מסחר

בעיר קיימים קניונים מגוונים, אך גם שווקים מסורתיים. קניונים ומרכזי קניות עיקריים: קניון דפוק' Depok Plaza, בניין SixtyOne ו-Depok ITC. בעיר קיימות מסעדות רבות, ואף סניפים של רשתות בינלאומית למזון מהיר כמו מקדונלד'ס, A&W, דנקן דונטס, קנטקי פרייד צ'יקן וסטארבקס.

תחבורה

תחבורה ציבורית (angkot) היא מרכיב מרכזי בעיר. בעיר קיימת מסילת רכבת המחברת בינה ובין הבירה ג'קרטה אשר בצפון, והעיר בוגור (Bogor) אשר בדרום. בדפוק קיימים שתי תחנות רכבת גדולות.
ישראל לוטן

ביוגרפיה

לוטן נולד ב-1913 באזור שבילדותו היה לחלק מברית המועצות. בשנת 1935, בגיל 22, עלה לארץ ישראל, ושנה לאחר מכן החל לימודי ארכיטקטורה בטכניון שבחיפה. בשל מלחמת העולם השנייה התעכב בהשלמת לימודיו האקדמיים, שאותם סיים בשנת 1945. לאחר לימודיו ביקש לשמש כמתמחה במשרדו של האדריכל לה קורבוזיה בפריז, אך בשל מלחמת העצמאות, שפרצה בזמן שיועד לנסיעתו, בוטלו תוכניותיו והוא נותר בארץ.
את תחילת דרכו המקצועית החל באגף התכנון של משרד ראש הממשלה, תחת ניהולו של אדריכל אריה שרון. בשנת 1952 החל לשמש כיועץ למשרד השיכון באגף בניין ערים, ולאחר שנת השתלמות בחוץ לארץ, החל את דרכו העצמאית בישראל.
לוטן היה נשוי לבלה ברעם (1918–2006), שדרנית רדיו, במאית וסופרת ילדים, ואב לשניים. בנו האדריכל רמי לוטן ממשיך את עבודתו במשרד האדריכלים שייסד אביו.
נפטר ב-1997. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ענבר

עִנְבָּר הוא אבן חן הנוצרת מהתאבנות שרף עצים במעבה האדמה. היא שייכת לקבוצת אבני החן הנדירה יותר – אבנים ממקור ביולוגי (בדומה לפנינים) ולא ממקור מינרלי.
מקורות הענבר הם מחצבים, בעיקר באזור הים הבלטי או בצורתם השכיחה ביותר, לחוף נהר הדנובה, שם ידוע על מציאת הענבר כבר בימי קדם. מעריכים כי בעברית המקראית נקרא הענבר "חשמל", וזאת על-סמך תרגום השבעים, אשר תרגם את המילה "חשמל" בפסוק "ומתוכה כעין החשמל מתוך האש" (יחזקאל, א', ד') ל-ήλεκτρον (אלקטרון).
חומרים מסוימים, למשל צמר, נטענים במטען חשמלי כאשר משפשפים אותם בענבר. היוונים הקדמונים שמו לב לתופעה זו, ועל פי השם היווני לענבר, "אלקטרון", כונתה התופעה החשמלית. השם "ענבר" מתאר גון צבע צהוב או כתום נוטה למוזהב.
הענבר הוזכר כמקור אפשרי למציאת שאריות DNA של חיות שנכחדו, דוגמת דינוזאורים, על ידי מיצויו מדם החיה שנמצץ על ידי חרק שעקץ אותה, וזמן קצר אחר כך נלכד בשרף צמיגי ונכלא באבן הענבר. על בסיס רעיון זה נכתבה עלילתו של הספר והסרט "פארק היורה", אם כי מאז התגלה שהרעיון לא נכון: הדם של החיה, שמכיל את ה-DNA שלה, צריך להישמר בתנאי קור, אך מכיוון שהיה לכוד בתוך הענבר מתחת לאדמה, ה-DNA לא נשמר.
הרמב"ם מזהה את הענבר ככיפת הירדן, שהוא אחד מסימני קטורת הסמים שהיו הכוהנים מקטירים פעמיים בכל יום בבית המקדש.
יהודה שפירא (רב)

ביוגרפיה

נולד בירושלים לשמעון זיידל ולאסתר שפירא, משפחה ירושלמית שורשית ממקורבי חסידות קרלין. למד והתחנך במוסדות  עץ חיים. בבחרותו התקרב אל החזון איש שהתגורר בבני ברק והיה נוסע למשך כל השבוע כדי לעסוק עמו ועם תלמידיו בתורה וחזר לביתו בשבתות. הוא הפך לאחד מתלמידיו הקרובים של החזון איש, והחזון איש אף התבטא עליו ועל חבריו הרב חיים ברים והרב משה יהושע לנדא, שיש לו שלושה ילדים]. נישא לבלומה בת הרב מאיר כהן, מבתי אונגרין. גם לאחר נישואיו המשיך בנוהגו לשהות כל השבוע בבני ברק, וחזר לירושלים רק לשבתות.
לאחר פטירת רבו החזון איש, עקר לבני ברק ומונה לאחד מראשי כולל חזון איש ביחד עם עמיתיו הרבנים נסים קרליץ וגדליה נדל. הרב שפירא מונה על ידי "הסטייפלער" לסמכות ההלכתית העליונה בבית הכנסת לדרמן. ה"סטייפלער" בעצמו נהג גם הוא לשאול אותו בהלכה.
התגורר יחד עם משפחתו בבית צנוע בן שלושה חדרים ברחוב רשב"ם בשיכון חזון איש ונחשב אחד מפוסקי ההלכה שם.
הרב שפירא היה מעורב בסוגיות ציבוריות שונות והיה בורר בסכסוך שהתגלה בישיבת חברון בשנות השמונים. המנהיג הליטאי הרב שך כיבד אותו ואף התייעץ עמו בנושאים שונים. בשנת תשנ"ב תיווך בין אגודת ישראל ודגל התורה. עסק גם בענייני שלום בית וחינוך.
המחזיר בתשובה הרב אמנון יצחק רואה עצמו כתלמיד מובהק של הרב שפירא, והרב שפירא עמד בנשיאות ארגון שופר.
הרב שפירא הלך לעולמו בי"ז בניסן תשס"ט בימי חול המועד פסח. בין המספידים בלוויתו היו הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב שמואל אוירבך והרב נסים קרליץ. מספר ימים לאחר מכן נערכו הספדים גם בכולל חזון איש ובו ספדו לו הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב דב לנדו והרב גרשון אדלשטיין ובבית הכנסת לדרמן שם ספדו לו הרב משה הלל הירש והרב אריה פינקל.
אלוט תקשורת

היסטוריה

אלוט תקשורת נוסדה בשנת 1996 על ידי מיכאל שורמן ויגאל יעקובי אשר שימש יו"ר ומנכ"ל החברה עד שנת 2006. יעקובי הקים בעבר גם את חברת ארמון רשתות שנמכרה לחברת ביי נטוורקס עבור 33 מיליון דולר בשנת 1996.
עד 2006 גייסה אלוט כ-50 מיליון דולר בעיקר מקרנות הון סיכון תמיר פישמן, ג'מיני, ג'נסיס, פרטק אינטרנשיונל ו-JVP. 
בשנת 2006 מונה רמי הדר לנשיא ומנכ"ל החברה, והחברה יצאה בהנפקה ראשונית לציבור וגייסה 78 מיליון דולר לפי שווי שוק של 290 מיליון דולר. בדצמבר 2010 רשמה אלוט את מניותיה גם למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. 
בשלהי 2011 פורסם שציוד של החברה לניטור ומעקב הגיע לאיראן, בתיווך דני. בינואר 2012 נסגרה חקירת משרד הביטחון נגד החברה, לאחר שנמצא כי אלוט לא הייתה מודעת לכך שהציוד שמכרה החברה הגיע לידיים איראניות.
בשנת 2016 נכנסה קרן ההשקעות של ג'ורג' סורוס להשקעה באלוט ורכשה בהדרגה 16% ממניות החברה.
מירון מדזיני

ביוגרפיה

מדזיני נולד בירושלים בשנת 1932 למשה מדזיני שהיה פרשן מדיני בקול ירושלים, בקול ישראל ובעיתון "הארץ" (ושהעביר את השידור של החלטת החלוקה) ולרגינה לבית המבורגר שהייתה חברת ילדות של גולדה מאיר במילווקי. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה. 
שירת בצה"ל כקצין חי"ר ולאחר מכן למד בסיטי קולג' בניו יורק, בעת שהוריו היו בארצות הברית לרגל עבודת אביו. בשנים 1957–1959 עבד כעוזר נספח העיתונות בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1960 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון ביחסים בינלאומיים. בין 1959 ועד 1962 למד יפנית ולימודי המזרח הרחוק באוניברסיטת הרווארד ממנה קיבל תואר דוקטור. עם חזרתו לארץ בספטמבר 1962 נתמנה למנהל לשכת העיתונות הממשלתית בירושלים, ובמקביל היה ממקימי החוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים.  ב-1966 מונה לדובר לשכת ראש הממשלה לוי אשכול. ביולי 1973 נתבקש לשמש גם כדובר לשכת ראש הממשלה גולדה מאיר, וכמה חודשים של יצחק רבין בכהונתו הראשונה כראש ממשלה. ביולי 1976 מונה למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. לאחר המהפך נטל זאב חפץ את סמכויותיו של מדזיני,למרות שנותר מחוסר עבודה המשיך לקבל משכורת במשך כשנה עד שנמצא לו תפקיד חדש.   
בין השנים 1978 עד 1995 שימש בכמה תפקידים בכירים בקרן היסוד, המגבית המאוחדת לישראל כולל אחראי על מבצעים, פיתוח מנהיגות ומנהל החטיבה לארצות דוברות אנגלית.   
לאחר שפרש מקרן היסוד, מדזיני המשיך ללמד באוניברסיטאות בישראל לימודי מזרח אסיה, בין השאר בבית הספר לתלמידי חו"ל של האוניברסיטה העברית בירושלים.  
ספרו גולדה: ביוגרפיה פוליטית זכה לפרס ראש הממשלה בשנת 2010.  
בשנת 2016 קיבל מירון מדזיני את אות מסדר השמש העולה על תרומתו לקידום לימודי יפן. מדזיני היה ממקימי החוג למזרח אסיה והראשון שלימד על יפן בארץ.
מאגר המידע הלאומי למדעי החלל

מאגר המידע הלאומי למדעי החלל (באנגלית: National Space Science Data Center), או בראשי תיבות NSSDC, היא מחלקה בחטיבת "מחקר מערכת השמש" של נאס"א. המחלקה הוקמה כדי לארכב את ההישגים המדעיים של נאס"א במשימות החלל. 
NSSDC ממוקם במרכז טיסות החלל גודרד בגרינבלט שבמרילנד, ליד וושינגטון, והוא מאפשר לחוקרים ולציבור הרחב גישה חופשית לנתונים הגולמיים שנאספו ולצילומים.

קטלוג ראשי

NSSDC אוצר את הנתונים והתוכניות של כל חללית, גשושית, לוויין או כל עצם אחר ששוגר למסלול בחלל, בכל הזמנים ומכל העולם. מידע זה, כולל מידע רקע, זמין לציבור הרחב, וניתן לחפשו באתר המרכז.
גברים בשחור: אינטרנשיונל

תקציר העלילה

סוכנים סודיים של "גברים בשחור" בלונדון מנסים לפענח תעלומת רצח אשר שולחת אותם מסביב לעולם.

הפקה

בספטמבר 2017, דווח שהאולפנים מתכננים סרטי ספין-אוף עם שחקנים צעירים, שיתמודדו עם עלילה של פלישת חייזרים בקנה מידה עולמי. לצורך כתיבת התסריט נשכרו ארט מרקם ומאט הולוויי עם פ. גארי גריי כבמאי. במרץ 2018, דווח שסטיבן ספילברג ישמש כמפיק בפועל, עם כריס המסוורת' וטסה תומפסון שיגלמו את התפקידים הראשיים. במאי 2018, ליאם ניסן הצטרף לצוות השחקנים, כאשר וולטר פארקס ולורי מק'דונלד ישמשו כמפיקים. באוגוסט 2018 צורפה רבקה פרגוסון לצוות השחקנים.

הפצה

הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביוני 2019.
לואיס מייה

קריירת משחק

מייה, בוגר מחלקת הנוער של ברצלונה, שיחק משחק אחד בקבוצה הבוגרת בסוף עונת 1984/1985 ובו גם כבש את שער הבכורה שלו, ואת העונה הבאה פתח בברצלונה ב'. לאחר שלוש עונות בקבוצת המשנה עבר מייה ב-1988 לשחק באופן קבוע בקבוצה הבכירה אותה אימן יוהאן קרויף. בברצלונה שיחק שתי עונות ובעקבות מחלוקת לגבי חידוש חוזהו עבר בהעברה חופשית לריאל מדריד ב-1990. בריאל מדריד צבר 165 הופעות עד שנת 1997, במהלכה עבר לוולנסיה ובה סיים את הקריירה בשנת 2001. בסך הכל צבר 299 הופעות בליגה הספרדית כשבמרביתן פתח בהרכב.

קריירת אימון

בעונת 2006/2007 אימן את פוסול מהליגה השלישית בה רשם את אחת העונות המוצלחות בתולדות המועדון הצנוע. בתום העונה הזמין אותו מיכאל לאודרופ, לצידו שיחק מספר עונות בברצלונה ובריאל מדריד, לשמש כעוזרו באימון חטאפה ועונת 2007/2008 עברה עליו כשהוא בחטאפה. בסיומה מונה למאמן נבחרת הנוער של ספרד. 
באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2009 לא הצליח להוביל את קבוצתו למעבר של שלב הבתים. הקמפיין של 2010, שנערך בצרפת, היה מוצלח יותר והנבחרת הספרדית הגיעה למשחק גמר אך אז הפסידה לנבחרת המארחת. ב-2010 השתתפה נבחרתו גם במשחקי הים התיכון, והפעם זכתה בגביע כשהיא גוברת על איטליה בגמר 1-2. מייה אימן גם את נבחרת ספרד עד גיל 20 והשתתף איתה באליפות העולם עד גיל 20 של שנת 2009 שהתקיימה במצרים, בה הודחה הנבחרת הספרדית בשלב שמינית הגמר.
ב-2010 עבר לאמן את נבחרת ספרד עד גיל 21. אף על פי שהנבחרת הספרדית סיימה רק שנייה במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21, בהן אימן אותה חואן רמון לופס קארו, צמד ניצחונות על קרואטיה בשלב הפלייאוף העניקו לספרדים כרטיס לטורניר שהתקיים בדנמרק. בטורניר עצמו ניצחה ספרד בכל המשחקים מלבד אחד, נגד אנגליה שהסתיים בתיקו, וזכתה בגביע. 
לאחר שהנבחרת הספרדית נכשלה תחת מייה באולימפיאדת לונדון ב-2012, והודחה כשסיימה אחרונה בשלב הבתים, פוטר מייה מתפקידו.
בפברואר 2013 מונה למאמן קבוצת אל ג'זירה קלאב מאיחוד האמירויות הערביות, אך סיים את תפקידו בקבוצה עוד באותה השנה.
בריכת הסטרותיון

בריכת הסטרותיון היא בריכת מים בעיר העתיקה בירושלים. כיום ממוקמת ברובה במרתף מנזר האחיות ציון בויה דולורוזה ובחלקה הקטן בשטח מנהרות הכותל. פירוש השם הוא "עפרוני" (מין ציפור קטנה) או דרור (ביוונית:
στρουθίο).

ראשית הבריכה

ראשית הבריכה ככל הנראה בתקופת הורדוס. הורדוס הקים מצפון להר הבית את מצודת אנטוניה. את המצודה הקיף חפיר עמוק שגדותיו חצובים בסלע (ניתן לראות את חציבת החפיר בצוק עליו בנוי בית הספר אל עומריה וכן במנהרות הכותל). חלק מהחפיר התמלא מים בימות הגשמים. המים הגיעו מצפון לעיר, ביובלי נחל בית זיתא. בתוך החפיר נחצבה הבריכה ששימשה לאספקת מים למצודה, ליד שער שכם התגלו שרידי אמת מים שניקזה את מי הגיא המרכזי אל הבריכה. הבריכה הייתה קטנה יחסית לבריכות המים הגדולות של העיר (בריכות הצאן), 53X15 מטר גדלה ולכן זכתה בשם "עפרוני".
בימי הקיסר הדריאנוס (שנת 135 לספירה) נבנה מעל שטח החפיר פורום. הבריכה שאצרה את מימי הגשמים, על מנת שלא יציפו את הפורום, קורתה בשני קמרונות מקבילים והפכה למאגר מים תת-קרקעי. מעל הקמרונות נבנתה הרחבה המרוצפת של הפורום.

גילוי הבריכה במאה ה-19

בעת חפירת היסודות למנזר האחיות ציון, בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגלו שרידי הפורום מימי הדריאנוס (שזוהו בטעות כרחוב ההרודיאני עליו צעד ישו לקראת צליבתו). מתחתם התגלו הקמרונות המרשימים ותחתם בריכת המים, ששולבה במרתף המנזר. המנזר עצמו בנוי ברובו על גבי קמרונות הבריכה.
כאשר הגיע לירושלים החוקר צ'ארלס וורן, ב-1867 הוא הוזמן לבקר בממצאים החשובים ואף ביצע סריקה מדוקדקת של הבריכה, כאשר הוא שט על רפסודה קטנה, עשויה מדלתות ישנות, חותר בידיו ומחזיק נר בפיו. 
וורן גילה שמן הבריכה ניתן להגיע למערכת מים עתיקה המובילה אל הפינה הצפון-מערבית של הר הבית. מערכת שנחסמה עקב בניית האנטוניה על ידי הורדוס (המקטע האחרון כיום במנהרות הכותל). גילוי זה החריד את הנזירות כיוון שמשמעותו הייתה שניתן לחדור אל המנזר מבחוץ, דרך הבריכה. לפיכך נבנה קיר אבנים המחלק את הבריכה לכ-2/3 בשטח המנזר ו-1/3 מחוצה לו, מתחת לרחוב הויה דולורוזה.

הבריכה כיום

כיום ניתן לבקר בשני חלקי הבריכה. המבקרים במנהרות הכותל יסיימו את דרכם מתחת לפני האדמה על גדות שליש הבריכה, אשר בדרך כלל מלאה מים. מפעילי האתר הקימו גשר קל שמאפשר למבקרים להלך מעל פני הבריכה.
את חלקה הגדול יותר של הבריכה ניתן לראות מתוך מנזר האחיות ציון בוויה דולורוזה, המקום פתוח בדרך כלל למבקרים. בעבר הייתה הבריכה מלאה, אולם מאז שיפוצים שנערכו במנזר בשנת 2006 הבריכה ריקה ממים.
ריקארדו אנטוניאצי

ריקארדו אנטוניאצי (באיטלקית: Riccardo Antoniazzi;‏ 19 בדצמבר 1853 - 10 בנובמבר 1912), היה בונה כלי קשת איטלקי.
ריקארדו אנטוניאצי נולד בקרמונה ולמד את תורת בניית כלי הקשת אצל אביו, גטאנו אנטוניאצי. הוא היה המוכשר והמתמיד ביותר במשפחתו, אך ליאנדרו ביזיאק העיב עליו במידה רבה ועקב כך לא חתם על רבים מכלי הנגינה, שיצר בתקופתו הטובה ביותר. את שנות עבודתו והכלים שיצר בהן אפשר לחלק לשלוש תקופות: משנות חניכותו וראשית התפתחותו עד שנת 1887-88 בערך, תקופה שבמהלכה בנה כלים דומים לאלה של אביו; התקופה הטובה ביותר שלו, שנמשכה עד סביבות 1904, כאשר פיתח לו סגנון משלו ועבד בראש ובראשונה אצל ליאנדרו ביזיאק; והתקופה שמשנת 1904 ואילך, כאשר עבד בפירמה מונצינו ובניו ובנה כלי נגינה יפים, אך מוקפדים פחות, בייחוד במה שנוגע ללכה. מבין הכלים שבנה במשך חייו, אלה הם הנודעים ביותר בימינו. ריקארדו אנטוניאצי העמיד מספר רב של תלמידים וממשיכי דרכו.
ריקארדו אנטוניאצי השתמש במגוון דגמים, והלכה שלו הייתה צהובה-כתומה או, לפעמים, אדומה כהה. הוא ידוע בשימוש בארבע תוויות שונות, בתקופת עבודתו אצל מונציני השתמש בתו מסחרי, שכלל את ראשי התיבות שלו, A.R, בתוך מעגל כפול שבראשו צלב. התו המסחרי הזה מיוחס לעיתים קרובות לרומיאו אנטוניאצי, אך נראה שהוא מעולם לא השתמש בו.
ריקארדו אנטוניאצי מת במילאנו.
נתן צוקרמן

נתן צוקרמן (באנגלית: Nathan Zuckerman) הוא דמות בדיונית של סופר, שנוצרה בידי הסופר היהודי-אמריקאי פיליפ רות ומופיעה בתשעה מספריו, בתפקיד המספר או כפרוטגוניסט. הדמות נחשבת לאלטר אגו של רות. 
דמות בשם נתן צוקרמן הופיעה לראשונה בשנת 1974, בספרו של רות "חיי כגבר", אך מאפייניה שונים מאלה של צוקרמן בספריו הבאים של רות. בספר הבא, "סופר הצללים" מ-1979 היה צוקרמן בן 23. בספר "הרוח יוצא" משנת 2007, האחרון שבו הוא מופיע, היה צוקרמן בן 71.
גומי ערבי

תוסף מזון

כדרכם של שרפים, החומר דביק וצמיג ולכן משמש בתעשיית המזון כחומר מקשה בסוכריות או להעלאת הצמיגות של סירופים (להקנות לסירופ זרימה "דבשית"). גומי ערבי הוא גם חומר מתחלב (אמולסיפייר) המאפשר פיזור שמנים בפאזה מיימית. יתרון נוסף של גומי ערבי בתעשיית המזון הוא העדר טעם לואי. ברשימת המרכיבים של מוצרי מזון יקרא בדרך כלל במספר E‏: "E414".

דבק

בנוסף, משמש השרף כדבק להצמדת פיגמנטים (בצבעים, משחות נעליים ותכשירים קוסמטיים). בשל מסיסותו במים הוא החומר המקשה בצבעי מים, הפיגמנט מעורב ומפוזר בשרף, המים משמשים לדילול ואחרי הצביעה והתנדפות המים הגומי הערבי הוא שמדביק את הפיגמנטים לנייר. בשל דביקותו משמש השרף כמרכיב בדיו סת"ם.
שימוש נוסף בגומי ערבי הוא כדבק להדבקה של בול למעטפה. גומי ערבי נמרח על צידו האחורי של גיליון הבולים לאחר שלב ההדפסה באמצעות מכבש דפוס. בעיה בבולים שנמרחו בגומי ערבי היא נטייה להתעוות או להתגלגל בשל שוני בספיחת לחות מהאוויר בגומי לעומת הנייר. בעיה זו נפתרה על ידי "הדפסת" השרף על הבול בצורה לא רציפה כך שהתנפחות או התכווצות של הדבק לא יעוותו את הבול.

אמצעי מניעה

תערובת גומי ערבי, דבש, ותמרים המוספגים בצמר גפן המוחדר לנרתיק לפני המשגל מצוינת בפפירוס Ebers (בערך 1500 לפני הספירה) כאמצעי למניעת הריון.
סביר שאמצעי זה היה אכן יעיל הן בשל החסימה המכנית שמקנה הנוזל הצמיג והן בשל הפרשת חומצה לקטית (חומצת חלב) מהגומי הערבי. חומצה לקטית היא החומר הפעיל גם בג'לים קוטלי זרע מודרניים.

ייצור

גומי ערבי מהווה אחד מענפי הייצוא החשובים של מדינות כסודאן (המספקת כ-70% מהתצרוכת העולמית) וצ'אד. הצריכה העולמית בשנת 2000 הייתה מעל 100,000 טונות. הקטנה משמעותית בייצור עקב בצורת ב-1970 ו-1985 הביאה לניסיונות לפתח את השרף בשיטות הנדסה גנטית.
קנדלמאס

קנדלמאס (באנגלית: Candlemas, בלטינית: Festum candelarum, Candelariaׂ - חג הנרות), הידוע בכנסייה האורתוקדסית כ"חג המפגש" – היפאפנטה (ביוונית: Η Υπαπαντή, ביוונית מודרנית: "אי איפאפאנדי") או בפולחנן של כל הכנסיות כ"חג הצגת האדון" או "חג הצגתו של ישו בבית המקדש" (בלטינית: Praesentatio Jesu in Templo,  בבולגרית: Сретение Господне) הוא חג נוצרי המציין את היטהרותה של מרים אם ישו לאחר לידת ישו (בלטינית: Purificatio Beatae Mariae Virginis ), הצגתו של ישו הרך הנולד במקדש, ותפילתו ונבואתו של שמעון הקדוש. זהו החג האחרון בשנה הנוצרית שתאריכו נקבע ביחס לחג המולד. החגים הבאים בתור מחושבים ביחס לחג הפסחא.
החג חל ב-2 בפברואר, 40 יום לאחר חג המולד. על פי המקרא, אישה שילדה בן זכר טמאה ארבעים יום ולאחריהם תבוא להיטהר במקדש. כך מציין החג את היטהרותה של מרים לאחר לידת ישו.
השם "קנדלמאס", בעברית "מיסת נרות", מגיע ממנהג הכנסייה הקתולית, לפיו עורך המיסה ב-2 בפברואר מברך את הנרות בהם יעשה שימוש במשך יתרת השנה. הנרות צריכים להיות עשויים דונג דבורים.
ספנודון

תפוצה ותנאי מחיה

המין חי ב-32 איים קטנים וקשים להגעה ליד ניו זילנד ובשמורת הטבע זילאנדיה באי הצפוני של ניו זילנד, אליה הושב בשנת 2005. בעבר היה המין נפוץ בכל ניו זילנד, אך נכחד על היבשת עוד לפני הופעת האירופאים. הספנודון צץ לפני 250 מיליון שנה והסוג כולל את שני מיני הזוחלים הקדומים ביותר ששרדו עד ימינו. שני המינים הנ"ל הם היחידים שלא נכחדו מסדרת מחודקי הראש, אשר שגשגה בעידן הדינוזאורים (לפני כ-200 מיליוני שנים) ונכחדה בהדרגה לפני כ-60 מיליוני שנים. 
 אזור המחיה של הספנודון מיוחד במינו: מצוקים החשופים לרוחות עזות ללחות ולמליחות ברמות גבוהות, שבגללם המערכת האקולוגית באזור היא מיוחדת במינה, וכוללת מינים בודדים שעמידים לתנאים קשים אלו. אזור המחיה הוא קר ולח ומתקרב לטמפרטורת קפיאה, אולם הספנודון הסתגל לאקלים זה ומתפקד בתנאים שבהם זוחלים אחרים היו קרוב לוודאי מתים. עין הקודקוד של הספנודון המעניק לו את היכולת להישאר פעיל בחום גוף של עד 6 מעלות צלזיוס ולחיות עד חום גוף של 0 מעלות, שיא השרידות בקרב זוחלים.

אנטומיה

0.30 עד 1.3 ק"ג 
 
60 ס"מ (נקבה) 80 ס"מ (זכר) 
 
צבע העור אפור, ירקרק או אדמדם.

מאפיינים נוספים

לספנודון, יש עין שלישית במעלה הראש, הידועה גם כעין הקודקוד.
לעין עדשה, רשתית וקרנית משלה, וקישור עצבי חלש למוח, עובדה אשר יכולה להעיד על התפתחות אבולוציונית מעין שלישית מתפקדת.
עין הקדקוד ניתנת להבחנה רק באבקועים (צאצאים צעירים), אשר להם רקמה שקופה בקודקוד. לאחר 4-6 חודשים, הרקמה מתכסה בקשקשים בהירים ופיגמנט.
עין הקודקוד קשורה בויסות חום הגוף של הספנודון, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
מכל הטטרפודים הקיימים (בעלי ארבע רגליים), עין הקודקוד ניתנת לראות בבירור בעיקר בספנודון.
גודל מח הספנודון כגודל גרגר אפונה.
בנוסף, הספנודון הוא היצור החי היחיד בעל מערכת שיניים ייחודית, המורכבת משתי שורות שיניים בלסת העליונה ושורת שיניים אחת בלסת התחתונה.
אולגה ברוסניקינה

ביוגרפיה

ברוסניקינה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה להתאמן בגיל 14. בשנת 1993 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה ברוסניקינה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה בשנת 1998 זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם מריה קיסליובה ובתחרות הקבוצתית.

אלופה אולימפית

חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה שותפתה לתחרות הזוגות חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה מתחרויות של שלושה חודשים שקוצרו לחודש וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה יפן בשנת 2001 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות ליחידות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2003 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ברוסניקינה מספורט תחרותי והחלה להנחות תוכניות טלוויזיה. בשנת 2009 היא החלה לשפוט בתחרויות ופעילה באיגוד הספורט הרוסי.