וירצבורג

הקהילה היהודית בוירצבורג


וירצבורג הייתה העיר הראשונה בה הואשמו היהודים בצליבת ילד נוצרי]. בתקופת מסע הצלב השני, פברואר 1147, אדר ד'תתק"ז, 40 מבני הקהילה נהרגו, ורבים אחרים נפגעו. לאחר אירועי מסע הצלב השני, הקימו הרשויות בוירצבורג בית קברות יהודי, שהיה פעיל במשך כ-200 שנה, ושברי המצבות שלו (שנמצאו כעבור שנים כשהן משמשות בשימוש משני באחד מבתי העיר העתיקים) מלמדות רבות על הקהילה היהודית שישבה בעיר עד חורבנה בתקופת המוות השחור.
וביום המחרת ציוה ההגמון לאסוף את כל החסידים הנהרגים אל עגלות כל נתח טוב ירך וכתף ובהונות ידיהם ורגליהם הנטהרים בשמן הקודש וכל הנמצא מגופתם ומאיבריהם ויאמר לקברם בגנו ואחרי כן קנו ר' חזקיהו בן רבנו אליקים ומרת יהודית אשתו לאותו הגן עדן מאת ההגמון ונתנוהו להיות בית הקברות סלה. טוב עין הוא יבורך, כי נתן.
— אפרים מבון, ספר זכירה
בית הקברות של העיר, בו נקברו הרוגים ונפטרים מהעיר בתקופות שבין מסע הצלב השני למגפה השחורה, מלמד רבות על עולמם התרבותי והדתי של יהודי העיר, על ההשפעות שספגו מחכמי תנועת חסידות אשכנז, ועל ההשפעות של העולם הנוצרי באותם ימים. באוגוסט 1298 התחוללו בעיר פרעות כנגד היהודים, אשר הואשמו בחילול לחם הקודש, ולמעלה מ-900 יהודים נהרגו במהלך הפרעות. בעקבות התגברות העיסוק במיסטיקה בעולם היהודי והנוצרי, המושגים "קידוש השם" ו"גן עדן" התעצמו בעולמם התרבותי של יהודי העיר. ב-1349, בתקופת המגפה השחורה הוצתו בתי היהודים וכל הקהילה נספתה.
תקופת השלטון האוסטרי נחשבת בתולדות העיר כתקופת חידוש. בשנת 1803 בוטל שלטון הכמורה, והעיר סופחה להגמונות בווריה. ב-1805 התמנה הנסיך הבוחר מקסימיליאן יוזף ה-1 למלך בווריה. כחלק מרוחות הקידמה קיבל ספק הצבא של המלך, משה הירש, היתר ישיבה בעיר. בעידודו של דיקן אוניברסיטת וירצבורג, שתמך בשוויון זכויות ליהודים, קבע המלך מדיניות פרו-יהודית. בעקבות זאת הותרה בהדרגה שיבתם של כלל היהודים לעיר.
אט אט, לראשונה מאז ימי הביניים, התחדש היישוב היהודי בוירצבורג. יעקב הירש (קרוב משפחתו של ספק המלך), סבו של הברון הירש, שהיה בעל האדמה היהודי הראשון בבווריה, הגיע אף הוא להתגורר בעיר ומונה לבנקאי החצר של הדוכס פרדיננד ובשנת 1818 עוטר בתואר האצולה "auf Gereuth", כגמול על תרומותיו למימון מאמץ המלחמות נגד נפוליאון. גם בניו יואל ויוזף עשו חיל בעיר; יואל, פתח בנק בווירצבורג, ותרם לפיתוח המסחר והתעשייה בעיר. ויוזף, אביו של ה"ברון הירש", עבר להתגורר במינכן כדי לשמש כבנקאי של מלך בווריה והוא עסק בפיתוח את מסילות הברזל, על כך קיבל בשנת 1869 תואר ברון.
ב-14 באוקטובר 1813 הוענק לרבה הראשי של המדינה, רבי אברהם בינג היתר מגורים בעיר. הוא העביר את לשכת הרבנות הראשית מהעיר היידינגספלד - (Heidingsfeld) הסמוכה, לוירצבורג. תחת הנהגתו שגשגה הקהילה, ונפתחו בה ישיבה, תלמוד תורה, בית כנסת וב-1828 כבר היו בעיר עוד שני בתי מדרש ושבעה בתי כנסת בבתים פרטיים. היהודים הלכו ונעשו גורם כלכלי משמעותי במסחר העירוני. התפתחות הקהילה היהודית הזניקה את העיר קדימה מבחינה כלכלית, אולם בד בבד עם התחזקות המסחר בידי הסוחרים היהודים, הסוחרים הוותיקים בעיר החלו בגילויי אנטישמיות.  בגלל השפעת בעלי ההון היהודיים על שלטונות המדינה, לא העזו מתנגדיהם לנסות לסלקם מהעיר, אך לכל הפחות ניסו להצר את צעדיהם.  ב-2 באוגוסט 1819 למחרת תשעה באב החלו פרעות בעיר. במהלך התקופה שלפני פרוץ המאורעות החלו תושבי העיר לקרוא כלפי היהודים ברחובות בקריאת הגנאי "הפ-הפ" (המשמשת בדרך כלל כביטוי לזירוז צאן), ולכן פרעות אלה מכונות בשם פרעות הפ-הפ.
בווירצבורג הייתה קהילה יהודית גדולה, ובמאה ה-19 היה הרב של וירצבורג, ר' זליגמן בר במברגר, אחד מחשובי הרבנים האורתודוקסים של יהדות גרמניה. בעיר וירצבורג נולדו גם עסקנים ואנשי תרבות יהודים שלאחר מכן עלו לארץ ישראל, וביניהם המשורר יהודה עמיחי. בשנות ה-30 של המאה ה-20, ברחו הרבה יהודים מגרמניה.  חלק גדול מהם הגיעו לוושינגטון הייטס שבניו יורק, ושם הקימו את בית הכנסת שערי התקוה ששומר על מנהג וירצבורג עד היום.
בוירצבורג ישנה כיום קהילה יהודית הכוללת כ-1,100 חברים רשומים, אשר רובם ככולם מיוצאי ברית המועצות לשעבר. בראש הקהילה עומד ד"ר יוסף שוסטר המשמש גם כיושב ראש איגוד הקהילות היהודיות בבוואריה וכנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. רב הקהילה הוא הרב יעקב אברט.