פות

פּוֹת (בלטינית: Vulva; ובסלנג שמקורו בערבית, كس: כּוּס) היא מכלול של איברי מין חיצוניים הנמצאים במפשעה הנשית.
תפקידיה הביולוגיים העיקריים של הפות כוללים מתן שתן, לידה, יחסי מין והפרשת נוזלי הווסת. הפות מתפתחת בשלבים אחדים, בעיקר בתקופת ההיריון ובגיל ההתבגרות. על פתח הנרתיק ופתח צינור השופכה מגינות "דלתות כפולות": השפתיים הגדולות (או החיצוניות) והשפתיים הקטנות (או הפנימיות). בחזית הפות נמצא גם הדגדגן. 
בפות ובמיוחד בדגדגן מצויים תאי עצב בריכוז גבוה יחסית לאיברי גוף אחרים, ומכאן הרגישות הרבה לכאב או לעונג (שנועד מבחינה ביולוגית לשמש תמריץ לקיום פעילות מינית).

ריחות

כשליש מהנשים מפרישות חומצות אָלִיפַטיות. את מקור הריחות ניתן להבין מפרימטים אחרים הנעזרים בריחות לאיתות מינית. חלק מהחוקרים מאמינים כי מדובר בסוג של פרומון, מולקולות אורגניות המופרשות בעיקר על ידי חרקים ומשמשות לאיתות. חומצות אלו מיוצרות על ידי חיידקים על העור. תוכן החומצה משתנה ותלוי במחזור החודשי.

עובר

לאחר ארבעה שבועות איבר המין הוא גבשושית. במהלך שמונה השבועות הראשונים לעובר מתפתחים איברי רבייה בסיסיים. ההורמנים של האם שולטים בהתפתחות האיברים. איברי המין הזכריים והנקביים מתחילים להיות ברורים כאשר העובר מסוגל לייצר הורמונים משל עצמו, אם כי זיהוי נראה לעין של מין העובר קשה עד לאחר השבוע השנים-עשר.
במהלך השבוע השישי, הגבשושית מתפתחת מול הקרומית הצואתית. לגבשושית חריץ המכונה "חריץ השופכה". הסינוס (חלל בתוך העצם) של מערכת המין והשתן נפתח אל תוך חריץ זה. משני צדי החריץ נמצאים קפלי המין ודרכי השתן. לצד הגבשושית יש צמד רכסים הקרויים "labioscrotal swellings".
החל מהחודש השלישי הגבשושית הופכת לדגדגן. הקפלים הופכים לשפתיים הקטנות וצמד הרכסים הופכים לשפתיים הגדולות.

ילדות

בלידה, הפות של התינוקת עשויה להיות נפוחה או מוגדלת משום שנחשפה להורמונים של האם במהלך ההיריון. הדגדגן יחסית גדול יותר ממה שצפוי בשלב מאוחר יותר בחיים. בתוך פרק זמן קצר, ההורמונים מתפוגגים והפות מתכווצת.
החל מגיל שנה ועד לתחילת גיל ההתבגרות, הפות אינה עוברת כל שינוי במראה, למעט צמיחה באופן יחסי לשאר הגוף.

גיל ההתבגרות

בתחילת גיל ההתבגרות מתרחשים מספר שינויים. מבנה הפות הופך לגדול יותר באופן יחסי, ועשוי להיות בולט יותר. גוון העור סביב הפות עשוי להשתנות, ושיער הערווה מתחיל לצמוח, תחילה בשפתיים הגדולות ומשם הוא מתפשט לכיוון כף הערווה, ולעיתים לירכיים ולחיץ הנקביים.
בטרם ההתבגרות, הפות גבוהה יותר לעומת אצל מבוגרות: במהלך ההתבגרות המינית, כף הערווה גדל ודוחף את השפתיים הגדולות הרחק מעצם הערווה עד שהן מקבילות לרצפה כאשר עומדים. שינויים ברמות השומן בגוף עשויים להשפיע על מידת התזוזה.

לידה

במהלך הלידה, הנרתיק והפות מתרחבים על מנת לאפשר לראש התינוק (כ-9.5 ס"מ) לעבור בהם. הלידה עשויה לגרום לקרעים בפתח הנרתיק, בשפתיים, ובדגדגן. פיום הערווה (חיתוך של חיץ הנקביים קודם הלידה) מבוצע לעיתים על מנת להגביל את הקרעים.
חלק מהשינויים בנרתיק ובפות המתרחשים במהלך ההיריון והלידה עשויים להיות קבועים.

לאחר גיל המעבר

במהלך גיל המעבר יש ירידה ברמות ההורמונים, ולפיכך רקמות הרגישות להורמונים אלו מתכווצות. כף הערווה, השפתיים והדגדגן מתכווצים לאחר גיל המעבר, אולם בדרך כלל לא עד לגודלם המקורי שלפני גיל ההתבגרות.

הומולוגיה מינית

מקורם של רוב איברי המין הזכריים והנקביים באותן רקמות בעובר, ובכלל זה הפות. האנטומיה של הפות קשורה לאנטומיה של איברי המין הזכריים בהתפתחות הביולוגית המשותפת. איברים שהתפתחו באמצעות אותו תהליך התפתחותי, קרויים "איברים הומולוגיים".
עטרת הדגדגן הומולוגית לעטרת הפין אצל הגבר. הדגדגן הומולוגי לרקמה הזקיפתית (corpora cavernosa) אצל הגבר. השפתיים הגדולות והקטנות, והעורלה של הדגדגן, הומולוגים לשק האשכים, עור הפין והעורלה של הגבר, בהתאמה. פרוזדורי הפקעות שמתחת לעור השפתיים הקטנות הומולוגיים לגוף הספוגי (corpus spongiosum) - הרקמות של הפין המקיפות את השופכה. בלוטת ברתולין הומולוגית לבלוטות קאופר אצל הגבר.

חברה ותרבות

בחברות רבות נהוג שלא לחשוף את הפות והערווה בפומבי. בתרבויות מסוימות, בהן התרבות המערבית המודרנית, חלק מהנשים מגלחות או מסירות שיער מאזור הפות, באופן חלקי או מלא. אחת הסיבות להורדת שיער מאזור צדי הערווה היא שינוי אופנת בגדי ים לנשים, שהחלו לחשוף שטחי עור שבעבר נהגו לכסותם. תופעה זו חדשה למדי בארצות הברית, קנדה ומערב אירופה, אולם בתרבויות מזרח-אירופיות ומזרח-תיכוניות היה נפוץ יותר להוריד שיער באזור זה באמצעות שעווה. באסלאם ישנה מסורת שעל פיה מורטים את השערות בבית השחי ומגלחים את שערות הערווה.

כינויים

בעברית תקנית קרוי אזור הפות גם "ערווה" או "מבושים" (שם המשמש גם לתיאור איברי המין של הגבר). לפות מספר כינויים בסלנג העברי, כשהנפוץ שבהם הוא "כוּס".