google/wiki40b huggingface dataset:
חימקי (כדורגל)

הקמה ושנים ראשונות

מועדון הכדורגל חימקי הוקם בשנת 1996 מאיחודן של שתי הקבוצות החובבניות בעיר: רודינה ונובטור. הקבוצה נרשמה לליגה החובבנית ושיחקה את משחקה ראשון ב-17 במאי 1996. מתוך 150 קבוצות חובבניות בליגה, רק האלופה יכלה לעלות לליגה השלישית, כאשר הייתה זו לבסוף חימקי שגברה במשחק האחרון על אנרגיה אוליאנובסק בפנדלים.
ב-30 בינואר 1997 חימקי הפכה באופן רשמי לקבוצת כדורגל מקצוענית ובאותה העונה סיימה שנייה בליגה השלישית והעפילה לליגה השנייה.
הקבוצה המשיכה בהעפלותיה לליגות בכירות בסוף עונת 2000 אז העפילה לליגה הרוסית הראשונה כאשר סיימה שלישית בליגה השנייה במחוז המרכזי. הקבוצה הפסידה במשחקי הפלייאוף לסברסטאל צ'רפובץ אך זו סירבה לשחק בליגה הראשונה ובשל כך העפילה חימקי אליה.

ליגת העל והליגות המקצועניות

בסוף עונת 2006 סיימה חימקי במקום הראשון בדיוויזיה הראשונה והעפילה לפרמייר ליג הרוסי. בסוף עונת 2009 סיימה במאזן הגרוע ביותר בליגה עם 10 נקודות בלבד והודחה לליגת המשנה.
משנשרה הקבוצה מפרמייר ליג הרוסי היא עברה לשחק באצטדיון רודינה שמעתה שימש לה כמגרשה הביתי במקום ארנה חימקי החדיש.
הקבוצה הודחה לאחר מכן לליגה הרוסית השנייה ואולם בעונת 2015/16 סיימה כאלופת המערב בליגה הרוסית השנייה והעפילה בחזרה לליגה הראשונה והקבוצה התבססה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
את עונת 2019/2020 פתחה בסערה עם 29 שערים ב-14 המחזורים הראשונים של הליגה, המהווה לשיא של כל הזמנים בתולדות ליגת המשנה הרוסית ועם מאזן נטול הפסדים לאחר 11 מחזורים.

אצטדיון הקבוצה

בשנות ההתמודדות בליגת העל הרוסית בכדורגל חימקי אירחה את משחקיה בארנה חימקי, עד שנת 2009 (מכיל 18,000 מושבים).
ברם, לאחר הירידה לליגה השנייה הקבוצה עברה לאצטדיון רודינה (המכיל 5,083 מושבים) ולאחר מכן לאצטדיון חימקי החדשה, הקטן יותר ומכיל 3,066 מושבים בלבד, בעקבות שיפוץ שהחל באצטדיון רודינה.
בעונת 2019/2020 חזרה לארח בארנה חימקי, לאחר שדינמו מוסקבה עזבה את האצטדיון.
פונקציות למדא

פונקציית למדא (או פונקציה אנונימית, מאנגלית: Lambda Function, על שם האות היוונית למדא), ידוע גם בתור ביטוי למדא (a lambda expression) היא פונקציה שמוגדרת ללא שם.

ניתן לכתוב ביטוי המגדיר פונקציה, למשל כחלק מביטוי גדול יותר. התחביר עבור ביטוי כזה הוא מהצורה:
lambda <arguments list> : <expression>
ביטויי למדא שימושיים ליצירת פונקציות קטנות בתוך ביטוי גדול יותר, או כדי להעביר פונקציה כפרמטר. למשל, על מנת לעבור על כל המספרים הזוגיים בין 0 ל־100, ניתן לכתוב
for i in filter(lambda x : x % 2 == 0, range(100)):
 print(i)
פונקציות למדא שונות מפונקציות רגילות בכך שאין דרך ישירה לכתוב פונקציית למדא רקורסיבית. אי אפשר להגדיר משתנים חדשים בתוך ביטוי למדא, כיוון שמשתנים מוגדרים בפיתון באמצעות פקודות המבצעות כריכה, ובביטוי למדא אין פקודות.
פונקציות למדא, כמו פונקציות מקוננות, הן סגור (Closure).
התמיכה בפונקציות למדא בפייתון היא חלק מהתמיכה של פייתון בטכניקות של תכנות פונקציונלי.
דמיטרי ריאבישב

תחילת דרכו

ריאבישב נולד ב-23 בפברואר 1894 בכפר קולוטובקה (כיום במחוז רוסטוב) למשפחה ממוצא קוזאקי. ב-1915 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בחיל הפרשים הקוזאקי. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, וב-1917 הצטרף למפלגה הבולשביקית. ב-1918 הוא הצטרף לצבא האדום, ובמהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שימש כמפקד מחלקה ומאוחר יותר כמפקד בריגדת הפרשים ה-42. בין 11 ל-25 באוגוסט 1920 הוא אף פיקד על דיוויזיית הפרשים ה-16 כחלק מארמיית הפרשים הראשונה. ב-1922 מונה למפקד כוחות הפרשים במחוז הצבאי צפון הקווקז, וב-1923 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה. ב-1930 מונה למפקד בריגדת הפרשים השמינית, וב-1936 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-13. בספטמבר 1937 הוא מונה למפקד קורפוס הפרשים הראשון, אשר ב-1939 הפך לקורפוס הפרשים הרביעי. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה למפקד הקורפוס הממוכן השמיני.

אחריתו

ב-1946 מונה ריאבישב לסגן מפקד המחוז הצבאי המזרח סיבירי. הוא פרש מהצבא ב-1950, וכתב מאמרים שפורסמו במגזינים צבאיים. הוא נפטר ברוסטוב על הדון ב-18 בנובמבר 1985 בגיל 91.
ביוביו (מחוז)

גאוגרפיה

האלמנט הגאוגרפי הבולט ביותר במחוז הוא נהר ביוביו, הנהר השני באורכו בצ'ילה (380 ק"מ). ראשיתו באגם גאייטואה שבמחוז אראוקניה, אך הוא זורם ברובו בשטח מחוז ביוביו, ונשפך לאוקיינוס השקט במפרץ אראוקו. נהרות בולטים נוספים במחוז כוללים את נהר לאחה, אחד מיובליו של הביוביו, שאורכו 140 ק"מ ובו מצוי גם מפל לאחה, וכן את נהרות איטאטה (140 ק"מ) ורנאיקו (130 ק"מ). שלושת האגמים הגדולים במחוז הם אגם יאויאו (40.5 קמ"ר), אגם לאחה (32.5 קמ"ר) ואגם לנאלווה (31 קמ"ר).
בצדו המזרחי של המחוז מתנשאים הרי האנדים, ובהם כמה הרי געש, בהם סיירה ויודה (3,585 מ'), נוואדוס דה צ'יאן (3,212 מ'), קיאקי (3,164 מ'), קופאווה (2,997 מ'), אנטוקו (2,979 מ') וטולוואקה (2,806 מ').
מול חופי המחוז מספר איים. הגדולים שבהם מוצ'ה (48 קמ"ר וכ-800 תושבים), סנטה מריה (35 קמ"ר וכ-2,200 תושבים) וקיריקינה (אי לא מיושב בשטח של כ-10 קמ"ר, ששימש כמחנה ריכוז לאסירים פוליטיים לאחר ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) ועד 1975).
בתחומי המחוז פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי לגונה דל לאחה, המשתרע על פני 119 קמ"ר.

כלכלה

ביוביו הוא אחד המחוזות המתועשים ביותר בצ'ילה, והתעשייה מהווה כ-35% מהתוצר המקומי הגולמי. ענפי התעשייה העיקריים הם פלדה, פטרוכימיה, זיקוק נפט ומספנות. ענף היערנות אף הוא אחד הענפים הבולטים במחוז, וכפועל יוצא מכך גם תעשיית העץ והנייר מפותחת.
32% מתוצרת הדיג של צ'ילה כולה מקורה בביוביו, והדגה כוללת בעיקר דגי סרדין, אנשובי ומקרל, וכן מיני צדפות, רכיכות וסרטנים.
אינדרה שרפיטיטה

חייה ויצירתה

שרפיטיטה נולדה ב-1983 בפלאנגה, בליטא הסובייטית, אך עקרה ללונדון בגיל 14.  היא השלימה תואר ראשון בצילום עיתונאי באוניברסיטת ברייטון, ותואר שני בצילום במכללה המלכותית לאמנות בלונדון.

"(1944-1991)"

תחת שם זה הציגה שרפיטיטה כמה סדרות תצלומים, החל משנת 2009 ועד היום (נכון ל-2016), ובהן "מבנים של הנקו"ד, מב"ד, מג"ב, וקג"ב לשעבר", אשר מתמקדת בהשלכות מלחמת העולם השנייה על ליטא.  תמונות שחור-לבן מתארות סיפור נשכח של חיכוכים מקומיים, חקירות ועינויים של אנשים בבתים שהופקעו ממשפחות לשימוש המשטרה החשאית הסובייטית.  במקום להציג את המבנים עצמם, או להראות קורבנות באופן ישיר, משתמשת שרפיטיטה בדגמים מגולפים מעץ שהזמינה במיוחד, על בסיס מחקר ארכיוני וביקורים באתרים.  בשנת 2009 פרסמה גם סדרת תצלומים בשם "אחֵי יער", שעסקה ביער הליטאי כמקום מחבוא והיעלמות לאחר ששימש בית לאחת המחתרות הפעילות ביותר בתקופת המלחמה.

מדינת/מצב שתיקה

היצירה A State of Silence (2006) היא הומאז' לאביה של שרפיטיטה, אַלְבּינַס שרפיטיס, אשר כיהן בשעתו כראש מנגנון הביטחון של ליטא, ונהרג בנסיבות חשודות בתאונת דרכים בבוקר ה-13 באוקטובר 2001.

2 שניות של צבע

תבניות הצבע הגדולות המרכיבות את היצירה המקוונת "2 שניות של צבע" לקוחות מחיפוש תמונה באתר גוגל עם מחרוזת החיפוש "עריפות דאעש" (באנגלית). היצירה מציגה יריעת טלאים של מלבנים אשר נוצרים אוטומטית עם טעינת הדף, ואשר צבעיהם לקוחים מ"השחור של בגדי המוציאים להורג, הכתום של בגדי הקורבנות [או] כחול השמיים."  התמונות מציעות תגובה למרחב התקשורת המוצף, ומבקשות "לפרוץ את המעגל הסגור שבין אלימות שמבוצעת ללא מחשבה, ואלימות שנצרכת ללא מחשבה".

150 מייל לשעה

הציורים המרכיבים את היצירה "150 מייל לשעה" מבוססים על תמונות של בני אדם קופצים ממרכז הסחר העולמי בניו יורק במהלך התקפות ה-11 בספטמבר. בכל תמונה, הוסרה דמות האדם, ונותר רק המבנה כ"עד יחיד ומצבה לא מכוונת".
בריכת שחייה (סרט)

תקציר העלילה

שרה מוֹרטוֹן (שרלוט רמפלינג) היא סופרת מתח בריטית מצליחה בשנות החמישים לחייה. לאחר שהיא סובלת ממחסום כתיבה המונע ממנה לכתוב ספר נוסף בסדרת ספרי המתח שלה, המוציא לאור שלה, ג'ון בוסלוד (צ'ארלס דאנס), מציע לה את בית הקיץ שלו שבדרום צרפת על מנת שתנפוש בו ותמצא את המוזה לכתיבת ספרה.
אל הבית מגיעה במפתיע בתו של המו"ל, ג'ולי (לודווין סנייה), נערה חובבת סטוצים. התנהגותה פוגעת בשלוותה של שרה, הנעזרת באטמי אוזניים כדי שלא לשמוע את פעילותה של ג'ולי. לאחר זמן מה שרה מחליטה להשתמש בג'ולי וחייה כחלק מעלילת ספרה, והקשרים ביניהן מתהדקים.
באחד הלילות מביאה ג'ולי לבית את פרנק, מלצר מקומי. גם שרה, שהכירה את פרנק מארוחותיה במסעדה הכפרית שבה עבד, מצטרפת לבילוי, והשלושה רוקדים יחד. לאחר ששרה עולה לחדרה, ג'ולי ופרנק שוחים בעירום בבריכת השחייה שבחצר הבית, וממשיכים במין אוראלי בשפת הבריכה. שרה, שצופה בהם ממרפסת חדרה, זורקת אבן לבריכה, ובעקבות זאת מפסיק פרנק את הפעילות המינית, למורת רוחה של ג'ולי.
למחרת מגלה שרה כתמי דם ליד הבריכה. בחיפושיה אחר פרנק מתברר לה שאמהּ של ג'ולי מתה בתאונה, בניגוד לדברי ג'ולי שאמה חיה בניס. לאחר שיחה עם ג'ולי מתברר לשרה שג'ולי רצחה את פרנק. ביוזמת שרה השתיים מחליטות להסתיר את הרצח, וקוברות את פרנק בחצר. כאשר מרסל, החצרן הזקן, מתחיל לחשוד, שרה מפתה אותו למיטתה כדי להסיח את דעתו. ג'ולי מוסרת לשרה טיוטת ספר שכתבה אמהּ המנוחה, פילגשו של ג'ון, ומספרת לה שג'ון סירב לפרסם ספר זה.
שרה משתמשת גם בטיוטה זו לספרה החדש, "בריכת שחייה", שאותו היא מפרסמת אצל מו"ל אחר. כאשר היא מביאה ספר זה לג'ון, עם הקדשה לג'ולי, מגיעה למשרד בתו של ג'ון, ג'וליה, ושרה מגלה שהיא איננה ג'ולי (אף שיש דמיון ביניהן).
נעמי שדמי

ביוגרפיה

שדמי נולדה בהונגריה בשם מרתה שפיץ, למשפחה יהודית זעיר בורגנית, בת אמצעית, אחות לשני בנים.

בשואה

במלחמת העולם השנייה גויסו בכפייה אביה ואחיה הגדול לצבא ההונגרי ונספו. היא נשארה בבודפשט עם אמה ואחיה הקטן. הם פונו מדירתם ונאלצו להתגורר בחדר קטן בדירה בה גרו מספר משפחות.
בנובמבר 1944, פרצו לחדרם שני קלגסים לבושים במדי תנועת צלב החץ הפשיסטית וחייל אס אס גרמני. הם הפרידו בכוח את האם מהילדים. האם נשלחה לברגן בלזן ושם נספתה. מרתה בת ה-13 ואחיה יושקה בן ה-6, נשארו לבד. מדי פעם ריחם עליהם מישהו ונתן להם מעט מרק, תפוח אדמה או פרוסת לחם. כעבור מספר ימים הם עברו לגטו בודפשט שבשטחו הצטופפו עשרות אלפי יהודים שחיו ברעב ובתנאים סניטרים איומים. גופות היו מפוזרות בכל המקומות. היא הסתתרה עם אחיה במרתפים בגלל הפצצות הצבא האדום ובין ההפצצות הייתה יוצאת לרחוב ומחפשת אוכל לה ולאחיה.

לאחר המלחמה

לאחר כיבוש בודפשט, באמצע ינואר 1945 הגיעו מרתה ואחיה בשארית כוחותיהם לביתם, אולם הבית היה תפוס על ידי הונגרים, שגירשו אותם באיומים.
מרתה ואחיה נדדו בין כפרים בבקשה למצוא עבודה תמורת אוכל תוך כדי שהם מסתירים את יהדותם על ידי שינוי שם משפחתם משפיץ לפרנצי. לאחר זמן מה הצליחו קרובי משפחתם ששרדו את השואה לאתר אותם באחד הכפרים.
הם הועברו לבית דודם שנהג בהם ביד קשה ורצה להחדיר בהם את הרעיונות הקומוניסטים. תנאים אלה והעובדה שהתבררה לה שאמה לא תחזור הביאו אותה לייאוש והיא החליטה להתאבד. היא עלתה על גשר מעל הדנובה והתכוננה לקפוץ לנהר אל מותה. ברגע האחרון הופיעה אשה זרה והניאה אותה מכך.
לבסוף הגיעו מרתה ואחיה למחנה של תנועת "נצח - הבונים" ביחד עם ילדים יהודים פליטי שואה. שמה שונה לנעמי וכעבור זמן נשלחו היא ואחיה לארץ ישראל בספינת המעפילים "כנסת ישראל". בקרב עם הבריטים נעמי נפגעה ברגלה מכדור בריטי ונשלחה לטיפול בבית החולים בצריפין כשאחיה צמוד אליה כל הזמן. כשהחלימה, הם נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהו עד שהורשו לעלות לארץ ישראל. הם הגיעו לחיפה ב-20 בספטמבר 1947.
ב-1949 התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל. היא עברה קורס קצינים ושירתה בתפקידים שונים. היא הייתה קצינת ח"ן של חיל האוויר. תפקידה האחרון היה סגנית קצינת ח"ן ראשית.

במשטרת ישראל

בשנת 1961, בעקבות החלטה לשלב נשים בפעילות המשטרתית, המליץ מנהל הסגל בצה"ל על נעמי שדמי כמתאימה לפקד על יחידת השוטרות המוקמת, והיא הסכימה לקבל את התפקיד. היא קבלה דרגת מפקח ויצאה עם המתגייסות לקורס בבסיס האימונים בשפרעם. 24 שוטרות סיימו בהצלחה את הקורס והיוו את הבסיס ליחידת השוטרות של המשטרה. בתחילה שירתו השוטרות בזוגות בפיקוח על התנועה. שדמי דאגה לצייד אותן במדים מתאימים כמו כובע הולם ונעליים נשיות נוחות ותיקים נוחים לצורך מילוי תפקידן. במשך הזמן הן הורשו לנוע בקטנועים וניידות.
שדמי ניהלה מאבק ממושך כדי להכשיר שוטרות לתפקידים נוספים כמו: בילוש, מפלג נוער, מוקדי אלחוט ומז"פ.
שדמי שירתה עשרים שנה במשטרה וביססה את שירות השוטרות במשטרת ישראל. היא השתחררה ב-1 במאי 1981 בדרגת ניצב משנה.

פעילה חברתית

בשנת 1971 נבחרה שדמי לסגנית נשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי. בשנת 1972 הייתה האשה הראשונה להשתתף בכנס בינלאומי של הארגון.
לאחר שחרורה מהמשטרה נבחרה שדמי ליו"ר נעמת בתל אביב. כעבור שנתיים התפטרה בגלל אי הסכמה לאופן בה התנהלו הדברים בנעמת.
היא נבחרה ליו"ר עמותת "עם יפה עם אחד", שהיא עמותה א-פוליטית של מתנדבים המתקיימת מתרומות ופועלת להגשת עזרה לניזקקים. ב-16 בדצמבר 1997 פרשה מתפקיד זה.
בשנת 2008 נתכבדה להדליק משואה ביד ושם ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
נעמי שדמי נפטרה ב-29 באפריל 2019. הותירה אחריה בעל - אשר שדמי, בן, בת וארבע נכדות.
ארגנטופיריט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הארגנטופיריט היא AgFe₂S₃
המינרל הוא דימורפי למינרל הנדיר סטרנברגיט.
הארגנטופיריט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית "אורתורומבית דיפירמידלית" 2/m\ 2/m\ 2/m, וחבורת סימטריות מרחבית "Pmmn". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=6.639‏, b=11.463‏ ו-c=6.452.‏

תכונות פיזיקליות

הגבישים פריזמתיים משושים עבים המסתיימים בפירמידה. תופעת גבישים תאומים פסאודו הקסגונליים נפוצה על [100], כמו כן קיימת גם תופעת גבישים תאומים עלעליים. לארגנטופיריט אין פצילות, קשיותיו של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.25 גרם לסמ"ק.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי חזק. גבישי הארגנטופיריט אטומים, צבעם לבן-אפרפר בהיר הדוהה עם הזמן. באור מוחזר הארגנטופיריט הוא ססגוני בגוונים של ירוק, כחול, צהוב, ארגמן, חום ולבן אפרפר או צהבהב. הברק של הארגנטופיריט הוא מתכתי, והשרטוט של גבישיו בגוון אפור שחרחר.

גילוי ומקור השם

הגאולוג והמינרלוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (1879-1806) מאוניברסיטת גטינגן תיאר ב-1866 לראשונה את המינרל מדגימה בפיריט שנלקחה מזנקט יואכימסתל (St Joachimsthal), כיום יחימוב (Jáchymov) ברכס קרושנה הורי (Krušné Hory) בבוהמיה שבצ'כיה. שם המינרל הוא הלחם של שם היסוד כסף בלטינית (ארגנטום - Argentum) שבתכולתו, והמינרל פיריט הדומה לו.

מקור ותפוצה

הארגנטופיריט הוא מינרל נדיר בעורקים הידרותרמיים.
הארגנטופיריט הוא מינרל נדיר ואותר בכ-40 מקומות בעולם, ובהם: יחימוב (Jáchymov לשעבר זנקט יואכימסתל - St Joachimsthal) ברכס קרושנה הורי (Krušné Hory) (מקום בו נתגלה לראשונה) ובמדנץ (Měděnec לשעבר קופפרברג) בבוהמיה שבצ'כיה; בברוקן היל (Broken Hill) ובמכרה ג'ורג' פישר (George Fisher Mine) בהר איסה (Mount Isa) באוסטרליה; במכרה סילבנה (Silvana) בסנדון (Sandon) בפרובינציה קולומביה הבריטית בקנדה; בקולקויצ'קה (Colquechaca) באזור פוטוסי בבוליביה; ובמכרה בלק קרייק (Black Creek Mine) באלסקה ובמחוז סלייט קרייק (Slate Creek) באיידהו שבארצות הברית.
רוברט דייז

חייו

דייז נולד בעיירה פוזנק, לאמיל שהיה ראש העיר. הוא עבר לדרזדן שם למד אמנות. היא לימד באקדמיה המלכותית לאמנות יפה בדרזדן, והיה מורו של הפסל ארנסט ברלך. רבים מפסליו משמשים כמונומנטים ציבוריים, כמו מזרקות, אנדרטאות ופסלי מנהיגים. רבים מרישומיו ותוכניות פסליו נהרסו בהפצצת דרזדן בין 13 ל-15 בפברואר 1945 במהלך מלחמת העולם השנייה.
קמילה אוטסן

ביוגרפיה

אוטסן נולדה בפרדריקסברג, ב-1994 הגישה את מהדורת החדשות לילדים "Børne 1'eren", מ-1997 ועד 2000 הנחתה את הגרסה הדנית של תוכנית המציאות המבצר, ב-2002 הנחתה את תחרות המוזיקה לילדים "MGP Nordic", בשנה זו גם לקחה חלק בכתיבה והנחיה של תוכנית הטלוויזיה לילדים "Rutsj", ב-2003 הנחתה את אירוויזיון הילדים הראשון שנערך בקופנהגן, בנוסף בשנה זו היא זכתה בפרס מטעם איגוד אנשי הטלוויזיה בדנמרק, ב-2004 הגישה את תוצאות הניקוד הדני באירוויזיון, ובנוסף גם השתתפה בפרק של תוכנית הטריוויה "Shooting Stars", ב-2005 השתתפה בתוכנית "Showtime" בה ידוענים מנסים את יכולת השירה שלהם ומבצעים שיר בשידור חי וב-2006 הנחתה את התוכנית ב-2007 ו-2008 הנחתה את "Dansk Melodi Grand Prix", תחרות קדם האירוויזיון הדנית.
ב-2003 היא נישאה לבן זוגה אנדרס, ב-2004 נולד בנה וב-2007 נולדה בתה.
החלטת תמיסטוקלס

החלטת תמיסטוקלס (באנגלית: The Decree of Themistocles) הוא השם שניתן בספרות המחקר ההיסטורי המודרני לכתובת ביוונית עתיקה, העוסקת באסטרטגיה היוונית בעת פלישת קסרקסס מלך פרס ליוון. תוכנה מלמד כי התקבלה ופורסמה על ידי אספת האתונאים בהשפעת תמיסטוקלס ובהנחייתו. האותנטיות של המסמך שנויה במחלוקת אקדמית מאז פורסם תוכן הכתובת לראשונה ב-1960, וזאת משום שהיא סותרת במישרים את דברי ההיסטוריון היווני הרודוטוס אודות פינוי אטיקה ב-480 לפנה"ס. הרודוטוס מספר שהוחלט לפנות את תושבי אתונה לאחר שנתבדתה תקוות האתונאים כי הספרטנים ובעלי בריתם מן הפלופונסוס יצאו במלוא כוחם אל בויאוטיה כדי להדוף שם את הפולש הפרסי; במקום זאת נפנו הפלופונסים לביצור האיסתמוס הקורינתי, וכך הותירו לצבא הפרסי דרך פתוחה לכיבוש אתונה. אם ההחלטה שהתקבלה בהשפעת תמיסטוקלס אומנם אותנטית, אזי נטישת אטיקה הייתה חלק מן האסטרטגיה בה נקטו היוונים כדי לפתות את הפרסים לקרב ימי בארטמיסיון או בסלמיס.

גילוי הכתובת

האבן עליה חקוקה החלטת תמיסטוקלס ונמצאת כיום במוזיאון לאפיגרפיה באתונה התגלתה על ידי איכר מטרויזן שבפלופונסוס, אשר השתמש בלוח השיש כמפתן לדלת. ב-1959 הוא מסר את האבן למורה בן המקום, שהציג אוסף של חפצי אומנות מטרויזן באחד מבתי הקפה בעיירה. פרופ' מ' ה' ג'יימסון (M.H. Jameson ) מאוניברסיטת פנסילבניה ראה את הכתובת, ושנה אחר כך פרסם את תוכנה בצירוף תרגום ופירושים.

תוכן הכתובת

הכתובת פותחת בהצהרה, כי הוחלט על ידי המועצה (boule) ואספת העם, על פי הצעת תמיסטוקלס בן נֶאוֹקְלֵס, להפקיד את הגנת העיר מפני הפרסים בידי האלה אתנה ושאר האלים. האתונאים עצמם והנוכרים המתגוררים בעיר יעבירו את ילדיהם ונשותיהם אל טרויזן ואת הזקנים והמטלטלים אל האי סלמיס. אוצרי המקדשים וכוהניהם יישארו באקרופוליס כדי להגן על נכסי האלים.
כל יתר האתונאים ואלו מבין הנוכרים שהם בגיל צבא יעלו על 200 האוניות שהוכנו מבעוד מועד ויילחמו בפרסים למען חירותם שלהם ושל שאר היוונים, יחד עם הלקדימונים, הקורינתים, האַיגִינִים והיוונים האחרים הנכונים לחלוק בסכנה.
אחר כך עוסקת ההחלטה באיוש אוניות הצי המלחמתי. היא קובעת, כי הסטרטגוי ימנו, החל ממחר, 200 מפקדי טריארות (trierarchoi) בעלי כישורים מתאימים, אחד לכל אונייה, ויקצו אותם לאוניות על פי גורל. עליהם להיות בעלי קרקע ובית באטיקה, אבות לילדים חוקיים וגילם אינו עולה על חמישים. הסטרטגוי יגייסו גם את חיילי הצי (epibatai), עשרה לכל אונייה, שגילם בין עשרים לשלושים, וארבעה קשתים (toxotai), ויקצו לאוניות על פי גורל גם את החובלים והמלחים (hyperesiai).
ההחלטה מוסיפה ומפרטת את אופן הכנת רשימות הצוות לאוניות ופרסומן, ומורה כי לאחר איוש האוניות ומינוי הסטרטגוי, מאה מהן ישוטו אל ארטמיסיון כדי להתנגש באויב, מאה נוספות יצאו אל סלמיס, והנותרות יגנו על חופי אטיקה. הכתובת מסתיימת בקריאה לכל האתונאים להתאחד למען הגנת עירם, ומורה כי כל אלו שהוגלו מן העיר לעשר שנים יצאו אל סלמיס ויישארו שם עד להחלטת אספת העם באשר לגורלם.
מכאן ואילך הולכת הכתובת ומיטשטשת ולא ניתן יותר לקרוא את המשכה.

ייחודה של הכתובת

אם התיאור על פינויה של אתונה כמתחוור מהחלטת תמיסטוקלס הוא מדויק, אזי יש לתקן את תיאור הרודוטוס את אירועי שנת 480 לפנה"ס על מנת שישקף את האסטרטגיה היוונית עליה הוסכם בחודש יוני אותה שנה ואשר התמקדה בעצירת ההתקדמות הפרסית בסלמיס ובאיסתמוס הקורינתי. אם אומנם זו הייתה תוכניתם של היוונים, אזי קרבות תרמופילאי וארטמיסיון, אותם מתאר הרודוטוס כניסיונות להדיפת הפולש הפרסי ותו לא, היו למעשה פעולות עיכוב, שנועדו להעניק זמן לפינוי אטיקה ולהכנות להגנת האיסתמוס.
כותב בקשות

כותב בקשות הוא אדם שיודע קרוא וכתוב ועוסק לפרנסתו בכתיבת בקשות, מכתבים רשמיים והצהרות עבור לקוחות חסרי ידע בקריאה וכתיבה, או כאלה שרמת הכתיבה שלהם ירודה ולא מאפשרת להם להתנסח כראוי.

תיאור העיסוק

דוכנים של כותבי הבקשות נפרשו במקומות מרכזיים ולצד משרדי ממשלה, ממשל מקומי ובתי משפט. הפונים לשירותי כותב הבקשות נעזרו לרוב ביכולת הניסוח שלו וביכולתו לכתוב את הדרוש במכונת כתיבה. בעוד שבדרך כלל עסק כותב הבקשות בכתיבה רשמית, בפניות למוסדות, בהצהרות ובעתירות, היו מקרים בהם עסק בכתיבת מכתבי אהבה ובייעוץ כללי, מתוקף היותו משכיל זמין בסביבה נבערת.
דרישה לכותבי בקשות נוצרת גם כאשר חלק גדול מהאוכלוסייה אינו שולט בשפתה הרשמית של המדינה. כך למשל במדינת ישראל בשנותיה הראשונות, נדרשו כותבי בקשות כיוון שחלק ניכר מאזרחי המדינה (עולים חדשים וערבים) לא שלטו בעברית. בשנות ה-70, עם הגידול בשיעור השולטים בעברית, והמעבר ההדרגתי לטיפול בכתיבת פניות רשמיות לעורכי דין, נעלמו כותבי הבקשות מהנוף בישראל.  
בנוסף לכותבי בקשות שעל כך הייתה פרנסתם, עסקו במלאכה זו אנשים משכילים, כגון מורה או רב, לאו דווקא לשם פרנסה.

בתרבות

הסיפור הקצר של שלום עליכם, "הרומן הראשון שלי", שנכתב בשנת 1903, עוסק בנישואים בין בני זוג שהתכתבו ביניהם באמצעות מוריהם שכתבו למענם. 
בתוכנית ד' (1966) של הגשש החיוור נכלל מערכון מאת שייקה אופיר בשם "כותב הבקשות", ובו אב שבתו ברחה מהבית לאחר שהכה אותה פונה לכותב בקשות על מנת שיכתוב לה מכתב ובו בקשה שתחזור הביתה.
ז'אן אנרי-רובר

ז'אן אנרי-רובר (בצרפתית: Jeanne Henri-Robert; ‏1893, פריז - 1983, פריז) הייתה אשתו של ראש ממשלת צרפת פול ריינו וחסידת אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

אנרי-רובר הייתה בתו של ההיסטוריון ועורך הדין הצרפתי אנרי-רובר . בשנת 1912 נישאה לפול ריינו ולשניים נולדה בת, קולט ריינו (1914–2010).

פעילותה בתקופת השואה

בשנת 1942 פעלה אנרי-רובר להצלתה של פעילת המחתרת היהודייה ז'יזל גונס-בואה (Gisèle Gonse-Boas). גונס-בואס נותרה בפריז לאחר עזיבת משפחתה ולמדה סיעוד ועבודה סוציאלית. במהלך גירוש היהודים מפריז ביולי 1942 התנדבה גונס-בואס לסייע למשפחות יהודיות שהוחזקו באצטדיון החורף בפריז. היא נעצרה בסוף 1942 אך שוחררה והצטרפה לרשת מחתרת שפעלה במסגרת הרזיסטנס וסייעה להעביר ילדים יהודים נרדפים לבתי מחסה ולמשפחות אומנה בצפון צרפת. היא נעצרה שנית, נחקרה בעינויים ונשלחה למעצר במחנה הריכוז דראנסי. בדצמבר 1943 הועלתה על רכבת גירוש לאושוויץ אך קפצה מהרכבת כשזו עדיין הייתה בתחום צרפת.
פצועה וחבולה, חזרה גונס-בואז לפריז. שם פגשה מכר שהביאה לאנרי-רובר. אנרי-רובר הציעה לגונס-בואס מסתור בביתה ברחוב פובור סנט-אונורה  ברובע השמיני של פריז, וזאת תוך סיכון חייה שלה-עצמה, בתור מסייעת לאשת מחתרת.
בדצמבר 1943 העבירה אנרי-רובר את גונס-בואס לסנט מקסים  שבדרום צרפת, אך גונס-בואס חלתה והיה עליה לשוב לפריז. אנרי-רובר דאגה להשיג לה טיפול רפואי במרפאה פרטית ושיכנה אותה בביתה. ב-15 במאי 1944 הגיעו גרמנים לעצור את השתיים. גונס-בואס הצליחה להימלט אך אנרי-רובר נעצרה והוחזקה במחנה הריכוז ויטל.

לאחר המלחמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הנצחה

בשנת 2007 הוכרה אנרי-רובר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
אינסה קראבץ

ביוגרפיה

אינסה קראבץ נולדה בדניפרופטרובסק בשם אינסה שוליאק.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה קראבץ במקום 10 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.46 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה קראבץ במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.12 דקות, אחרי הייקה דרקסלר מגרמניה (7.14 מטר) ולפני ג'קי ג'וינר קרסי מארצות הברית (7.07 מטר).
בשנת 1993 הושעתה קראבץ לשלושה חודשים בשל אימרוץ.

אלופה ושיאנית העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה 1995 זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 15.50 מטר, לפני אווה פרנדז'בה מבולגריה (15.18 מטר) ואנה ביריוקובה מרוסיה (15.08 מטר).

אלופה אולימפית

אולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אולימפי חדש של 15.33 מטר, לפני אינה לסובסקאיה מרוסיה (14.98 מטר) ושרה קספרקובה מצ'כיה (14.98 מטר). בנוסף, היא השתתפה בתחרות הקפיצה לרוחק אך פסלה בכל שלושת הניסיונות שלה כבר בשלב המוקדמות.
קראבץ סבלה מפציעה קשה בשנת 1997 שמנעה ממנה להשתתף בתחרויות גם בשנת 1998.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד 1999 סיימה קראבץ במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.49 מטר.
ביולי 2000 הושעתה קראבץ לשנתיים לאחר שנימצא שהשתמשה בסטרואידים.
נבחרת ליטא בכדורסל נשים

אולימפיאדות

לא העפילה
ספרטקי צחינוואלי

היסטוריה

המועדון נוסד לראשונה בשנת 1936 בשם מועדון הכדורגל צחינוואלי כמועדון הכדורגל של העיר צחינוואלי. בשנת 1987 הקבוצה זכתה בגביע הגאורגי. בעונת 2005/06, בעקבות המצב הפוליטי בדרום אוסטיה, עברה הקבוצה לשחק אצטדיון תמור בורג'נדזה שבגורי הסמוכה. בסוף העונה פרשה הקבוצה. אולם בשנת 2007 נוסדה מחדש בשם ספרטקי צחינוואלי, והיא משחקת כיום בטביליסי.
יחידת ניהול זיכרון

יחידת ניהול הזיכרון (באנגלית: Memory Management Unit, בראשי תיבות: MMU) היא רכיב חומרה האחראי על פעולות ניהול הזיכרון על ידי המעבד. נכון לתחילת המאה העשרים ואחת, ברוב המעבדים יחידת ניהול הזיכרון ממוקמת במעבד, והיא אינה רכיב פיזי נפרד.
יחידות ניהול הזיכרון מודרניות ממפות בין כתובות וירטואליות לכתובות פיזיות בזמן ריצה, אם דף הזיכרון הנדרש לא נמצא כעת בזיכרון הפיזי, היחידה מייצרת פסיקה שמסורתית נקראת page fault, ומערכת ההפעלה מטפלת בפסיקה על ידי טעינת הדף מהזיכרון המשני - בדרך כלל דיסק או SSD.

סידור וניהול הזיכרון

בשיטת זיכרון וירטואלי מחלקים את הזיכרון לעמודים, כל עמוד הוא בדרך כלל בגודל של מספר ק"ב בודדים שהוא חזקה של שניים. כאשר תהליך מנסה לגשת לכתובת בזיכרון הווירטואלי, יחידת ניהול הזיכרון לוקחת את כל הביטים שגדולים מגודל העמוד שנקבע, ומחליפה אותם במיקום של הדף בזיכרון הפיזי ומוסיפה בסופם את הביטים הנותרים, שמסמלים את המיקום בתוך הדף.

דוגמה

בקטע תוכנה המתכנת הגדיר משתנה וכינה אותו בשם X. טיפוס המשתנה X הוא מספר שלם בגודל שני בתים שם בו מספר. המהדר קבע שמשתנה זה יישמר בתחום שבין 0E00:0030 עד 0E00:0031. בהנחה שגודל דף הוא 4 ק"ב (0000:1000), יחידת ניהול הזיכרון ממפה בין 0E000 לבין המיקום בו הדף נמצא בפועל בזיכרון הפיזי, נניח 00A00 ושמה את המספר בכתובת 00A0:0030 ו - 00A0:0031.
אם דף הזיכרון הנדרש לא נמצא כעת בזיכרון הפיזי, היחידה קוראת למערכת ההפעלה, שאצלה נמצא המיפוי בין הזיכרון הווירטואלי לדיסק, עם page fault ומערכת ההפעלה מעבירה בעזרת דפדוף את הדף המבוקש לזיכרון הראשי ולאחר מכן מבוצעת פעולת הכתיבה באותו האופן. בדרך כלל בינתיים כדי העתקת הדף מוענק ה-CPU לתהליך אחר כדי לא לבזבז זמן עיבוד. הסיבה שמעתיקים את כל הדף ולא רק את המקטע המבוקש היא כדי להמעיט כמה שאפשר בפעולת הדפדוף.

לקריאה נוספת

modern operating systems third edition,  Andrew S. Tanenbaum  עמודים 189-198.
מקבץ סרטונים קצרים שמסבירים את הנושא בצורה טובה: https://www.youtube.com/watch?v=qcBIvnQt0Bw