יורם פאלק

יורם פאלק (נולד ב-27 בנובמבר 1941) הוא במאי, מעבד, כותב ומורה בתיאטרון הישראלי.

אודות הצגותיו

אחד המשפטים שפאלק הולך לאורם הוא מתוך "שירה" של עגנון: "דמיונו של אדם מחולל את מעשיו." כלומר שההבדל בין עולם המציאות לעולם דמיון הוא מאוד דק. הוא מתעסק הרבה מאוד בחלומות ומנסה ליצור על הבמה עולם של חלום. לכן המחזאים האהובים עליו, אותם גם ביים הם פיראנדלו ולורקה.
הוא מחפש פיוט בימתי בתיאטרון. הוא מאוד אוהב ספרות ושירה ולכן הרבה לעשות עיבודים של ספרות לתיאטרון – בעיקר העיבודים לעגנון.

שירה

ההצגה "שירה" הועלתה ב-11 במרץ 1989 בתיאטרון הקאמרי וזכתה להצלחה קופתית ולהצלחה ביקורתית. היא הציגה ב-1990 במוסקבה ובלנינגרד וכמו כן בפסטיבל התיאטרון של שיקגו, לצד "חלום ליל קיץ" של קנת בראנה.
"שירה" על פי ש"י עגנון בתיאטרון הקאמרי.
עיבוד ובימוי: יורם פאלק. תפאורה ותלבושות: דוד שריר. מסיכות: יהודית גרינשפן. 
מוזיקה: אורי וידיסלבסקי. תאורה: חני ורדי. תנועה: דניאלה מיכאלי. 
אילן דר - ד"ר מנפרד הרבסט, מרצה באוניברסיטה. 
לבנה פינקלשטיין – הנרייטה, אשתו. 
סנדרה שדה – שירה, אחות בבית חולים. 
אסתר גרינברג שבק – שיכרסון. 
ענת מנדלסון – זהרה, בתם של מנפרד והנרייטה. 
נעמה שפירא - תמרה, בתם של מנפרד והנרייטה/ תמימה קוטשינסקי.
פסנתרן חיים גרינשפון.
רוברטו פולק – אקסלרוד/ הצל/ אברהם וחצי/ נהג. 
שולמית אדר – האחות הזקנה/ גברת בכלם/ מוכרת הסיגריות. 
בשמת אלוני – ליסבת ניי/ אניטה בריק/מלצרית.
יהויכין פרידלנדר – בעל בית קפה/ פרופסור בכלם. 
אבי שבי – חייל אנגלי/ מלצר/ קיבוצניק/ מצורע.
פסנתרן חיים גרינשפון.
המחזה הועלה בשנית לפי עיבודו של פאלק כעבור חמש עשרה שנה, בתיאטרון באר שבע בבימויו של ניר ארז בשנת 2004, בכיכובו של דורון תבורי כד"ר מנפרד הרבסט.

ההצגה

פאלק לא המחיז את הרומן למחזה, אלא לקח חלקים ממנו, בלי לשנותם וחיבר אותם אילו לאילו.
בעזבונו של עגנון נמצאו פרקים שבחר להשאירם מחוץ לרומן ובהם שלושה שפאלק בחר להכניסם להצגה: וידויו של הרבסט על בגידתו בהנרייטה אשתו, ביקורם של הרבסט והנרייטה, אצל פרופסור בכלם ופרק הסיום של פגישתם שירה והרבסט בבית החולים למצורעים.
ההצגה משלבת בין ריאליזם היסטורי לדרמת נפש פיוטית. הריאליזם ההיסטורי ניכר בתפאורת האבן הירושלמית, אותה עיצב דוד שריר, בנעימות בתי קפה מברלין של שנות השלושים. כמו גם בעלילה המתרחשת בירושלים של שנות השלושים והארבעים, בתיאור קשיי התאקלמותם של היקים והמאבק על המדינה שבדרך.
הדרמה היא תיאור אהבתם של מנפרד הרבסט, גיבורה הראשי ושל שירה, אחות בית חולים מודרנית ושערורייתית. הרבסט, איש אקדמיה יבשושי, שאהבתו לאשתו גוועה, אהבתו האסורה לשירה הסוערת מחזירה לו לזמן מה את טעם החיים.

ביקורות

שוש וייץ כתבה עליה ב"ידיעות אחרונות":
"בסוף ההצגה צעק הקהל בראבו. אני מצטרפת. שירה היא אחת ההצגות היפות ביותר שעלו על במותינו לאחרונה.. יורם פאלק והתיאטרון הקאמרי הימרו על כל הקופה כשהחליטו להציג את עגנון בלשונו, בהצגה המשלבת "תיאטרון מספר" (סטורי טלינג) ואקספרסיוניזם.
שחקניו של פאלק מדברים עגנונית באותה טבעיות בה מגישים שחקנים אנגלים טקסט שייקספירי, ואתה מגלה את קסמה ובעיקר את חיותה הדרמטית של הלשון העגנונית שיש בה עושר, ריבוי רבדים, ריח של פעם והרבה הרבה הומור.
פאלק הצליח ליצור סגנון הצגה ומשחק ההולמים להפליא את העולם העגנוני. שחקניו משחקים בגדול, בהתאם לרוח הסיפור ולאופי הדמויות העגנוניות ויחד עם זה, הם מגישים פרטי פרטים של התנהגות המעניקים לדמויות אמינות ויוצרים עולם ירושלמי מיוחד במינו."
בועז עברון כתב ב"ידיעות אחרונות":
"פאלק הצליח במידה מרשימה ומעוררת כבוד במשימה הקשה של יצירת פעולה במשימה הקשה של יצירת פעולה בימתית מלוכדת, רבת-רבדים, היוצרת הרגשת עושר והגיון פנימי ושכוחה גובר והולך עד לעוצמה המסעירה של הסיום... הוא אינו טובע בחומר אלא שולט בו... תפיסה ברורה זו של הבמאי, של קו הפעולה, מאפשרת לו להביא בפנינו מיטווה מאורגן ועשיר ביותר של משמעויות היצירה בלא שנאבד דרכנו ונסתבך בה." 
אליקים ירון כתב על ההצגה ב"מעריב": 
"זוהי הצגה שמצליחה בעצם לעשות את הבלתי אפשרי כמעט: להיות נאמנה לסיפור הנפלא של עגנון, אך באותה שעה להגיד אותו בדרך תיאטרונית משכנעת." 
מירי פז כתבה ב"דבר":
""שירה" היא הישג תיאטרוני כמעט נדיר אצלנו. הבמאי הצליח לשלב בתזמור נכון ובחוש מידה (סצינות האהבה בהצגה הן מן הפיוטיות והיפות שנראו על בימותינו) את כל מרכיבי ההצגה ולהעניק חוויה מרגשת גם לקהל, גם לשחקנים... הצליחו ליצור אווירה אמינה ומשכנעת. מומלץ בכל לב."
ב"שיקגו סן טיימס" נכתב עליה: 
"ההפקה המרשימה של שירה בביצוע התיאטרון הקאמרי של תל אביב נאמנה באורח מעורר התפעלות למקור... שירה בביצוע מצויין של השחקנית סנדרה שדה מעוצבת דמות רב-גונית, חושנית באורח גלוי ונתונה למצבי רוח, סקסית ובלתי סקסית כאחד. הפקת הקאמרי היא במיטבה כשהיא הופכת לאקספרסיוניסטית ומנצחת את המנגנון והתחבולות התיאטרוניים, יש הרבה רגעים בלתי נשכחים כאלה." 
ריצ'רד כריסטאנסן כתב על "שירה" ב"שיקגו טריביון": 
"הפקת שירה ממקדת את הענין במשחקו של אילן דר, העוגן האיתן של ההצגה, שחקן ותיק המגיע לביצוע אמין להפליא... הוא מגלם דיוקן אינטליגנטי ורב גוני."

שש נפשות מחפשות מחבר

זוהי ההצגה האחרונה שעשה פאלק כבמאי הבית בתיאטרון באר שבע. הוא שם דגש על צבעי השחקנים. השחקנים שגילמו את דמותם של השחקנים בהצגה היו לבושים כולם בצבעים בהירים ואילו שש הדמויות היו לבושות כולן בשחור. כל הזמן התרחש עימות בין שתי הקבוצות. פאלק נתן משימה לכל שחקן בלהקה לעקוב אחרי הדמויות על מנת לדעת כיצד לשחק אותן.