google/wiki40b huggingface dataset:
רפאל הכהן כ"ץ

מלחמתו בתנועת ההשכלה

הרב רפאל הכהן היה מהלוחמים הגדולים בתנועת ההשכלה. הוא היה מהראשונים שהחרימו את פירושו של משה מנדלסון על התנ"ך, ואף נפגש עמו ודיבר איתו קשות. אף נפגש עם הרב שלמה מדובנא, ושכנעו שלא להשתתף בהדפסת פירושו של מנדלסון על התנ"ך. בשנת 1789, לאחר הדפסת ספרו תורת יקותיאל, בו כתב דברים חריפים נגד המשכילים, כתב שאול ברלין, תחת שם העט "עובדיה בן ברוך מפולין", את הספר "מצפה יקתאל", שבו ציין ביקורת נקודתית וחריפה נגד פסיקות רבות בספר.

יחסו לתנועת החסידות

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
רבי רפאל היה תלמיד קרוב של הגר"א, ותלמידו של השאגת אריה, ועל כן יחסו אל תנועת החסידות היה מורכב. 
כאשר פורסם כתב החרם נגד תנועת החסידות לא הסכים לחתום עליו, ואף אמר על המגיד ממזריטש שרוח הקודש מתנוססת בבית מדרשו. אף לאחר שאמרו לו ש"הרב הדומה למלאך השם צבאות" (הגר"א) חתם על החרם, אמר שמסיפור עקידת יצחק רואים שכשהקב"ה אמר לאברהם לשחוט את יצחק הוא הודיע לו את זה בעצמו, אך כשאמר לו לא לשחוט הודיעו על ידי שליח, מלאך. ומכאן שכדי להציל אדם מספיק שליח, אך לשחוט אדם זאת רק על ידי הקב"ה בעצמו, ואפילו לא על ידי מלאך. 
יחסו החיובי לתנועת החסידות נולד בעקבות שליחות שהטיל המגיד ממזריטש על תלמידו רבי זושא מאניפולי, שהביא את רבי רפאל אל רבו הרב המגיד, ושם התוודע רבי רפאל לגדלותו הרוחנית של הרב המגיד. לאחר שובו אל רבו הגר"א אמר לו הגר"א שהשוחד יעוור עיני חכמים ושלא יוסיף לנסוע למזריטש. רבי רפאל נענה לו ולא הוסיף לנסוע למזריטש משום כבוד רבו, אך גם לא הוסיף לנסוע אל רבו רבי אליהו. בשנותיו האחרונות כשנכנסו אצלו אנשים ביקש שלא ידברו בביתו אודות שום איש.
ברקת (אבן חן מקראית)

בָּרֶקֶת היא האבן השלישית בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט לוי.

הברקת במקורות

וּמִלֵּאתָ בוֹ מִלֻּאַת אֶבֶן, אַרְבָּעָה טוּרִים אָבֶן: טוּר, אֹדֶם פִּטְדָה וּבָרֶקֶת--הַטּוּר, הָאֶחָד.
— ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק י"ז
וַיְמַלְאוּ-בוֹ--אַרְבָּעָה, טוּרֵי אָבֶן: טוּר, אֹדֶם פִּטְדָה וּבָרֶקֶת--הַטּוּר, הָאֶחָד.
— ספר שמות, פרק ל"ט, פסוק י'
בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
— ספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוק י"ג
לוי מפתח על ברקת, והיא קַּרבוֹנְקְלָ"א ונקראה כן על שם שנוצצת כברק ומאירה כנר ותרגם אונקלוס ברקן. ונקראת אקדח שנאמר: ושעריך לאבני אקדח, על שם שקודחת כגחלת והוא מלשון קודחי אש וניתנה ללוי על שם ששבט לוי היו מאירים בתורה, שנאמר: יורו משפטיך, ומשה שהיה משבט לוי כשנולד נתמלא הבית אורה, וגם קרן אור פניו שנאמר: חכמת אדם תאיר פניו. וסגלתה שהיא מחכימת פתי ומאירת עינים, מלבד מה שמשתמשים בעצם גופה כמו בנר, ואומרים שאם שוחקין אותה ומערבין במאכל ובמשתה יועיל הרבה להחכים ולפתוח את הלב.
— הרב אליהו הכהן, מדרש תלפיות - לפי רבינו בחיי
עלי אל-האדי

לידתו ומשפחתו

עלי נולד באל-מדינה לאימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי, ולשפחה מרוקנית, בשם סמאנה. עלי היה בן שש בעת שאביו מת (835), וכשהוא ירש את תפקיד האימאם.
במשך השנים שנותרו לח'ליפותו של אל-מעתזם, וחמש שנות ח'ליפותו של ואת'ק, העבאסים, הקהילה השיעית באל-מדינה בהנהגת אל-האדי חיה בשלווה יחסית, לאור האיומים האחרים על יציבות משטרם שעמם התמודדו הח'ליפים העבאסים. עלי עסק בעיקר בהוראת האסלאם.

מעצר בית

במהלך ח'ליפותו של אל-מתווכל, השתנה יחסם של הח'ליפים לאיום הגובר, בראייתם, שהיוותה הקהילה השיעית. לטענת מקורות שיעיים, עלי הובא לבגדאד ב-848 והופגש עם הח'ליף. אל-מתווכל, שהיה חצי שיכור, הציע לעלי יין, אך הוא סירב. בתגובה, האימאם הושב למדינה, והושם תחת מעצר בית. ראש העיר של מדינה, שמונה על ידי מותווכל, שלח דיווחים על מעשיו לח'ליף, בהם תיאר את גדילתה של הקהילה השיעית, והתעצמותו של האימאם עלי, וטען כי הוא מהווה איום על השלטון הסוני העבאסי. בתגובה, ב-851, אל-האדי הועבר למעצר בית בסאמרא יחד עם בנו, חסן אל-עסכרי. השניים זכו ליחס טוב, ואף ניתן להם בית למגורים, אך הם נותקו מקהילתם במדינה. בתקופת מעצרו של אל-האדי רדפו השלטונות העבאסיים, הסונים, את המאמינים השיעים.

הרובע בו גרו אל-האדי ובנו היה ידוע בשם "אל-עסכר", מאחר שצבא (עסכר) גדול חנה בו, לפיכך, אל-האדי ובנו חסן מכונים "עסכרי", ושניהם יחדיו "עסכריאן" ("שני העסכרים"). על כן, המסגד בסאמרא שבו נמצאים קבריהם של השניים קרוי מסגד אל-עסכריה.

לטענת מקורות שיעים, הח'ליף אל-מותווכל ניסה להרוג את אל-האדי, לפחות פעם אחת, אך האימאם ניצל בנס.

יכולותיו המיוחדות ומורשתו

לטענת מקורות שיעיים, לעלי הוענק מתת ידיעת שפות רבות, ביניהן פרסית, סלאבית, הודית ונבטית. כמו כן, הוא ידע לחזות סופות פתאומיות, אירועים אחרים, ואת זמן מותם של אנשים. השיעים גורסים כי אל-האדי קילל את הח'ליף מתווכל; לאחר שהאחרון כלאו או השפילו, עלי חזה את מותו תוך שלושה ימים, וכך אכן קרה. כמו צאצאיו האחרים של עלי, אריות לא פגעו בו.
השיעים מייחסים לעלי אל-האדי מספר טקסטים דתיים, ביניהם מסה תאולוגית על בחירתו החופשית של האדם.

מותו

עלי אל האדי מת ב-1 ביולי 868, כשהיה בן 40, לטענת השיעים (בדומה לשאר אימאמים השיעים), מרעל שעורבב במזונו. הוא נקבר במסגד אל-עסכריה; בשל רדיפות הח'ליפים העבאסים, רק בנו חסן אל-עסכרי, שירש את כיסאו כאימאם, נכח בהלוויה.

בעבר שימש המסגד המפואר כמקום עלייה לרגל של השיעים, אולם פיגוע תופת ב-22 בפברואר 2006, החריב את מרבית המבנה.

את חשיבותם הרבה של האימאמים עבור השיעים ניתן לראות בתגובתם לפיגוע זה, שהוביל להחרפת הסכסוך הבין-עדתי בעיראק, והתעצמותן של פעולות המיליציות השיעיות במדינה נגד המיעוט הסוני.
טים הרדין

ביוגרפיה

הרדין נולד בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון, ונשר מבית ספר בגיל 18, כדי להצטרף לחיל הים האמריקאי. ב-1961, אחרי שהשתחרר, עבר לניו יורק והצטרף לזמן קצר לאקדמיה האמריקאית לאומנות דרמטית ממנה נפלט עקב העדרויות רבות. אז החל לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בלוז באזור גריניץ' וילג'.

הקריירה המוזיקלית

ב-1963 עבר לבוסטון ושם גילה אותו אריק ג'יקובסון, שערך לו פגישה עם נציגי Columbia Records. שנה מאוחר יותר חזר לניו יורק כדי להתחיל בהקלטות עבור החוזה שחתם. תוצר ההקלטות נחשב לכישלון בעיניי חברת התקליטים, ואלו החלו להפיץ את התקליט רק 5 שנים מאוחר יותר, ב-1969, תחת השם Tim Hardin IV.
ב-1966 יצא תקליטו הראשון, Tim Hardin 1, בחברת התקליטים Verve Records. תקליט זה ביטא את השינוי שחל באופייה של המוזיקה של הרדין - המעבר מבלוז לפולק, שלימים הפך לסגנון העיקרי אותו ניגן. תקליט זה גם כלל את השיר המפורסם "Reason To Believe", שהפך ללהיט בעקבות גרסת הכיסוי של רוד סטיוארט. שיר נוסף מתקליט זה זכה להצלחה גדולה בישראל, "How Can We Hang On To A Dream" (איך נוכל להאחז בחלום). השיר עדיין מנוגן לעיתים בתוכניות רדיו בישראל.
תקליטו השני, Tim Hardin 2, יצא ב-1967 והכיל גם הוא שיר שהתפרסם מאוד - "If I Were A Carpenter", אך גם כאן, גירסתו המקורית של הרדין לא זכתה להצלחה כמעט ובכלל, והשיר התפרסם בעיקר מאוחר יותר, כאשר חידשו אותו אמנים רבים אחרים כמו ג'וני קאש, בובי דארין, ועוד רבים אחרים. לאחר הפצת תקליטו השני החלה תקופת ההתמכרות להרואין של הרדין. סיבוב ההופעות של התקליט כמעט ולא התקיים בגלל התמכרות זו, וגם מכוון שהרדין החל לפתח פחד במה.
חברת התקליטים ATCO הוציאה תקליט בשם This Is Tim Hardin ב-1967, שכלל גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים. על-אף שהתקליט יצא אחרי תקליטו השני של הרדין, השירים בו הוקלטו למעשה ב-1963–1964, טרם יצא תקליטו הראשון. אלבומו השלישי, Tim Hardin 3 Live in Concert, יצא ב-1968 והיה למעשה אסופה של הקלטות מהופעות חיות וגרסאות חדשות לשירים ישנים.

ההתמכרות לסמים ומותו

במהלך השנים שלאחר מכן עבר הרדין בין אנגליה לארצות הברית, ובזמן שהוציא את אלבומו Nine, התמכרותו להרואין כבר שלטה בחייו לחלוטין. הוא נפטר ב-29 בדצמבר 1980 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בגלל מנות יתר של הרואין ומורפין.
הוא נקבר במדינת מולדתו, אורגון.

טים הרדין וישראל

הזמר אריק איינשטיין היה ממעריציו של טים הרדין, וביצע את אחד משיריו, "Reason To Believe" באלבומו יסמין (1972). כמו כן, פתיחת הפסנתר של השיר "היא יושבה לחלון" מתוך האלבום "חמוש במשקפיים" (1980) מבוססת על פתיחת הפסנתר של "How Can We Hang On To A Dream".
בין החודשים מאי ויוני 1975 הפיק איינשטיין את סיבוב ההופעות של הרדין בישראל, באמצעות חברת "הגר" שהיה מראשיה. באחת ההופעות היה אמור להופיע לצד הרדין, אך במקום זאת עסק הרדין בכיוון הגיטרה שלו במשך 40 דקות עד שהקהל התחיל לאבד את סבלנותו, אז נפגע כנראה הרדין והתפרץ בזעם.
אולטראס

אולטראס הוא כינוי לחבורות מאורגנות של אוהדי קבוצות ספורט אדוקים.
לאולטראס יש מאפיינים אחדים ובהם: עידוד בלתי פוסק של קבוצתם בזמן משחק תוך שימוש באמצעי עידוד כגון תפאורה, דגלים, שלטים ואף פירוטכניקה לשם הגברת ההשפעה, אי-ציות לרשויות הספורט ופעילות חשאית על מנת לחמוק מהן, הטלת מורא על יריבים בזמן משחק. אוהדי אולטראס נוהגים לחבר שירים שמטרתם לדרבן את קבוצתם בזמן המשחק באמצעות שירה במקביל של אוהדים רבים. לשירים אלו יש מנגינה קליטה עם שורות החוזרות על עצמן.
היריבות בין קבוצות אולטראס שונות עשויה להיות מושפעת בין השאר ממתחים גזעיים, אידאולוגיות פוליטיות, ומשחקי דרבי בין שתי קבוצות מאותה עיר. קבוצות אולטראס של מועדונים שונים ממדינות שונות לעיתים מקימות ביניהן "ברית אוהדים" על בסיס ערכים או היסטוריה דומים, למשל רשת Alerta Network! של קבוצות אולטראס אנטיפשיסטיות ברחבי אירופה.
ארגוני אולטראס לרוב דוגלים באנונימיות של חברי הארגון שלהם, כדי למנוע בעיות עם משטרה, ועם ארגוני אולטראס אחרים. הם עושים את זה בזאת שהם רעולי פנים, טשטוש פנים בתמונות, ולא מפרסמים שמות של חברי ארגון.
מקור השם מגיע מן הכדורגל האיטלקי; קבוצת האוהדים הראשונה שעשתה שימוש בשם אולטראס הייתה ארגון האוהדים של מועדון הכדורגל סמפדוריה בשנת 1969. בעקבותיהם הקימו ארגוני אוהדים נוספים של מועדוני הכדורגל של טורינו ולאציו קבוצות אולטראס משלהם, תחת השימוש בשם זה.
סופיזם

הסופיסטים

הסופיסטים לא היוו אסכולה במובן המקובל של המושג. הם היו מורים מקצועיים שנדדו ברחבי יוון ולימדו את מי שידו הייתה משגת את תורת השכנוע, הרטוריקה (נאום) והדיאלקטיקה (ויכוח). המקצועות שהם לימדו נחשבו למבוקשים, בשל שיטת הממשל - הדמוקרטיה. בשיטה זו הייתה חשיבות רבה ליכולת להשפיע על אנשים רבים לקבל את דעתך.
חלק מהסופיסטים נחשבים לפילוסופים בעצמם (למשל פרותגורס).

הסופיסטים מהדור השני

אנשי הדור השני של הסופיסטים התעסקו רבות בסוגיית פיסיס-נומוס (הטבע לעומת החוק) - האם על האדם להשמע לחוק האנושי או לחוק הטבעי (החזק שורד)? מה מהם יותר מוסרי? כלומר, מהו תוקפם של הסדר המדיני והמוסר, האם הם דברים טבעיים או מלאכותיים?
הנחת המוצא שלהם הייתה כי האדם הוא חיה השואפת למימוש יצריה. סופיסטים אלו עשו הפרדה בין הטבע (צרכיו הטבעיים של האדם - הרצון לכוח ולשליטה) לבין הנומוס (החוקים, הנורמות, התרבות). הנומוס הוא יציר מלאכותי של החברה ולכן הוא אינו חלק מן הטבע.
המתונים שבדור השני שללו את קיום המצב הטבעי, בו אין מוסר וכל אחד פועל על פי יצריו. הם הציעו שהאנשים יחליטו על אמנה חברתית שבסיסה הוא כיבוד חוקי החברה. הקיצונים שבדור טענו שמאחר ואין אמת מוחלטת - המשכנע הוא הצודק ובידיו יש הכוח. לטענתם, בחברה בה התבונה שולטת והכל צודקים יש להתמקד בשכנוע ולא בידע וכי זוהי הדרך היחידה להשגת כוח פוליטי והשפעה. הם ראו את העיקר בהשגת הכוח וההשפעה שנבעו מן השכנוע ולא בשכנוע עצמו. לפי תפיסה זו, המשטר הטבעי הוא זה של החזק - המשכנע, המלחמה ואי-הצדק בה הם טבעיים ואילו התרבות, הנורמות והמוסר הם מלאכותיים ומוטב לאדם לא לוותר על התרבות ולהודות שמי שחזק ונלחם כדי להשיג כוח - הוא הפועל לפי הטבע. כך הם מאמינים שהחוקים הם כלי של החלשים להגביל את החזק, שצריך לפעול ללא התחשבות במבנה החברתי.
עמדה זו דוחה את היסוד התבוני באדם, שעיקרו שליטה עצמית, שיקול דעת וסבלנות, ומדגישה את היצר כיסוד העיקרי והמנחה את האדם בפעולותיו.
בינה מלאכותית חזקה

בינה מלאכותית חזקה (באנגלית: Strong Artificial Intelligence) היא בינה מלאכותית אשר שווה לבינתו של אדם, או אף עולה עליה.
זוהי בינה של מכונה אשר מסוגלת לבצע כל פעולה מחשבתית או אינטלקטואלית שאדם מסוגל לבצע, והיא אחת המטרות המרכזיות בחקר בינה מלאכותית.
בינה מלאכותית חזקה קרויה גם בינה מלאכותית כללית.
בינה זו היא נושא חשוב בסרטי מדע בדיוני וסרטים עתידניים. דוגמה לבינה מלאכותית חזקה בסרט מדע בדיוני היא הרובוט R2-D2 ממלחמת הכוכבים, ושלל אנדרואידים וסייבורגים בסרטים אחרים.
מדע בדיוני לרוב משייך לבינה מלאכותית חזקה תכונות אנושיות כגון תודעה, חשיבה ומודעות עצמית.
מספר מקורות מדגישים את ההבדל בין בינה מלאכותית חזקה לחלשה.
בינה מלאכותית חלשה (קרויה גם בינה מלאכותית מיושמת) היא בינה מלאכותית אשר משומשת למטרת פתירת בעיות הגיוניות, ולא מנסה להגיע להכרה ומודעות עצמית מלאה כמו זו של אדם.

ההיסטוריה של חקר בינה מלאכותית

חקר הבינה המלאכותית המודרני מוצא את שורשיו בשנות ה-50 של המאה העשרים.
דור החוקרים הראשון, ובהם הרברט סיימון, היה משוכנע כי בינה מלאכותית תהפוך למציאות תוך מספר עשורים בלבד. לפי דבריו של סיימון ב-1965: "בתוך עשרים שנה, מכונות יהיו מסוגלות לעבוד בכל עבודה שגבר עובד בה."
תחזיות אלו היוו את ההשראה לדמות HAL 9000 מהסרט 2001: אודיסאה בחלל, שאותה יצר ארתור סי. קלארק.
קלארק יצר במדיוק את מה שהחוקרים היו בטוחים כי יצליחו ליצור עד שנת 2001.
כדי ליצור את HAL 9000 באופן קרוב ככל האפשר לתחזיות אלו, גייס קלארק את עזרתו של חוקר הבינה המלאכותית מארווין מינסקי, שבעצמו אמר בשנת 1967: "בתוך דור שנים... הבעיה ביצירת 'בינה מלאכותית' תיפתר למעשה."
אולם, בשנות ה-70 המוקדמות, התברר כי חוקרי הבינה המלאכותית המעיטו בערכו של הקושי ביצירת בינה כזו, באופן משמעותי. סוכנויות שונות אשר מימנו את המחקר החלו להטיל ספק באפשרות של בינה מלאכותית חזקה, ולחצו על החוקרים ליצור טכנולוגיה שימושית, כגון "בינה מלאכותית מיושמת".
בתחילת העשור של שנות ה-80, יפן, עם פרויקט "הדור החמישי של המחשבים" שלה, החזירה עניין לתחום של בינה מלאכותית חזקה. התעניינות זו הביאה לתקופה של עשר שנים, בהן הוצבו מטרות לבינה החזקה, כגון השתתפות בשיחה רגילה. בעקבות כך, החלו ממשלות ותעשיות לממן את המחקר שנית.
עם זאת, השוק למערכות בינה מלאכותית קרס באופן דרסטי, ומטרות הפרויקט מעולם לא הושגו. 
דבר זה היווה את הפעם השנייה בעשרים שנים בה תחזיות החוקרים התבררו כשגויות לחלוטין. עד שנות ה-90, חוקרי הבינה המלאכותית החזקה השיגו לעצמם מוניטין של מבטיחי הבטחות שאינם מסוגלים לעמוד בהן.
לאור המצב, חששו החוקרים לתת הבטחות ותחזיות, ולא הזכירו בכלל את הבינה החזקה, מתוך פחד שייחשבו "חולמים משוגעים".

חקר הבינה המלאכותית כיום

כיום, החוקרים מעדיפים להתרכז יותר בפתירת בעיות ממוקדות (כמו ראייה ממוחשבת), אשר להן הם יכולים לתת תוצאות מוכחות.

רוב החוקרים מקווים כי יוכלו לפתח בינה חזקה באמצעות שילוב תוכנות אשר פותרות בעיות ממוקדות על ידי ארכיטקטורת סוכן או ארכיטקטורה קוגניטיבית. לפי דבריו של האנס מוראבק בשנת 1988: 
אני בטוח שמסלול ה"מלמטה למעלה" לבינה מלאכותית יפגוש יום אחד את מסלול ה"מלמעלה למטה" בחצי הדרך, ויהיה מסוגל לספק חוכמה וידע כללי אשר חמק מידינו בצורה כה מתסכלת. מכונות בעלות בינה מלאה יהיו קיימות כאשר שני מאמצים אלו ייאוחדו.

חקר בינה מלאכותית כללית

חקר בינה מלאכותית כללית הוא מחקר אשר מנסה להגיע למכונות שמסוגלות לבצע פעולות בינתיות כלליות. המונח נטמע בשנת 2003 כדי לאפשר הכללה של בינה מלאכותית חזקה אשר אינה שווה לבינת אדם. מטרת מחקר זה מקדימה את מטרות המחקר של בינה מלאכותית חזקה השווה לאדם.
אזור מחסור

הסבר פיזיקלי

אזור המחסור נוצר במעבר בצומת PN של מוליך למחצה כאשר הצומת נמצא בשיווי משקל תרמודינמי. באזור של מוליך למחצה מסוג N יהיו אלקטרונים נושאי המטען הניידים ובאזור של מוליך למחצה מסוג P יהיו חורים נושאי המטען הניידים. החומר כולו הוא נייטרלי, כלומר באזורים השונים יש נושאי מטען נייחים הפוכים בסימנם לנושאי המטען הניידים. נושאי המטען הניידים יתפשטו בדיפוזיה לעבר האזורים בהם יש ריכוז נמוך של נושאי מטען דומים, כלומר אלקטרונים ינדדו לעבר אזור P וחורים ינדדו לעבר אזור N. כאשר חורים ואלקטרונים נפגשים מתרחשת ריקומבינציה כלומר האלקטרונים מפס ההולכה ירדו ומילאו את החורים בפס הערכיות. באזור החיבור נשארים רק המטענים הנייחים (חיוביים באזור N ושליליים באזור P). תהליך זה ממשיך להתרחש עד אשר נוצר שיווי משקל חדש בו השדה הסטטי שנוצר בשל המטענים הנייחים גדול מספיק כדי לדחות את המטענים הניידים ולמנוע את תהליך הדיפוזיה שלהם לעבר האזור האחר.
אינטגרל על השדה האלקטרוסטטי באזור המחסור שווה להפרש הפוטנציאל הפנימי, או מחסום הפוטנציאל של הצומת.
אם נפעיל מתח אשר נקרא מתח אחורי, על ידי חיבור אזור P לאלקטרודה שלילית וחיבור אזור N לאלקטרודה חיובית, החורים שבאזור P ימשכו לאלקטרודה השלילית והאלקטרונים שבאזור N ימשכו לאלקטרודה החיובית. תהליך זה ירחיב את אזור המחסור המבודד ולא נוכל לקבל זרם חשמלי מהרכיב. אם נפעיל מתח אשר נקרא מתח חיובי, על ידי חיבור אזור N לאלקטרודה שלילית וחיבור אזור P לאלקטרודה חיובית, החורים שבאזור P ידחו מהאלקטרודה החיובים והאלקטרונים שבאזור N ידחו מהאלקטרודה השלילי. תהליך זה יצמצם את רוחב אזור המחסור. במתח חיובי גדול מספיק תהליך זה יבטל את אזור המחסור ויאפשר לקבל זרם חשמלי ברכיב.
קים דה-ג'ין

קים דה-ג'ין (בקוריאנית: 김대진 ‏ Daejin Kim) הוא פסנתרן דרום-קוריאני, בוגר בית הספר ג'וליארד, זוכה הפרס הראשון של תחרות קליבלנד, וכיום פרופסור לפסנתר באוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של סואון.

הופעות ראשונות

בשנת 1986 הופיע קים לראשונה בניו יורק וקיבל ביקורת חיובית ממבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס, שכתב כי "דה-ג'ין קים הציג את כל ה[accouterments] הדרושים לקריירת סולו. קים ניחן במה שנראה כטכניקה בטוחה ואיתנה ובחירת המוזיקה הקפדנית שלו לימדה על מוזיקאי, המעוניין בדקויות, לא רק במתקפות החזיתיות הרגילות של רפרטואר ראוותני. זהו מוזיקאי צעיר ומעולה, המחונן באמצעים הפיזיים לביטוי האינטליגנציה המוזיקלית הניכרת שלו."
בשנת 1987 הוזמן דה-ג'ין לנגן עם תזמורת קליבלנד ומאז מביאה אותו הקריירה הבינלאומית שלו אל אולמות קונצרטים ראשונים במעלה באירופה, אסיה וארצות הברית כסולן עם תזמורות אמריקאיות, צרפתיות ובולגריות, בין השאר, עם מנצחים כמו
דמיטרי קיטאיינקו, ז'אן-קלוד קאסאדסי ומארק ינובסקי.

מעבר לדרום קוריאה

בשנת 1994 עבר קים עם משפחתו לדרום קוריאה. מאז הוא מטפח שתי קריירות במקביל, כפסנתרן קונצרטים וכמורה. כיתות האמן שלו זכו להכרה בינלאומית ובו בזמן, הצליח לקיים לוח קונצרטים מלא, לצד הופעות בנגינת מוזיקה קאמרית וברסיטלים
במקומות שונים, כגון סיור רסיטלים לאומי (1995), רסיטל לחגיגות שנת המאתיים לפרנץ שוברט (1997). הוא ניגן עם כל התזמורות הסימפוניות החשובות, לרבות התזמורת הסימפונית הקוריאנית והפילהרמונית של סיאול. קים הופיע תחת שרביטו של דמיטרי קיטאיינקו עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הקוריאנית בנגינת הקונצ'רטו של שומאן וקונצרט זה הוביל אותו להופיע כסולן עם הפילהרמונית של סיאול בביצוע שני קונצ'רטי עוקבים של שופן בפסטיבל התזמורת בשנת 1998, פסטיבל המוזיקה היוקרתי ביותר בקוריאה, שמציג המרכז לאמנויות בסיאול. בשנת 2000 ניגן ביום אחד את מכלול הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן. ב-2001, החל במחזור של מכלול הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט, שנמשך עד 2005. כמו כן הוציא קים שלוש הקלטות, "4 באלאדות של דופן ו-8 נוקטורנים של פולנק" (בחברת ארקדיה), "מכלול הנוקטורנים של ג'ון פילד", ו"מכלול הנוקטורנים של שופן" (בחברת מונופולי). הקלטה של שני קונצ'רטי מאת מוצרט, שבה ניצח מן הפסנתר על התזמורת הסימפונית הלאומית של פולין, יצאה באוקטובר 2004.

הוראה ומשרות בסגל המורים

לקים תוארי בוגר, מוסמך ודוקטורט מבית ספר ג'וליארד לאמנות הבמה. הוא חבר בסגל המורים של בית הספר מנהטן למוזיקה ואמן אורח באקדמיית אישיקאווה למוזיקה ביפן. הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה. תלמידיו זכו בפרסים בתחרויות בינלאומיות חשובות כגון בוזוני, ויוטי, ובפרסים ראשונים בתחרות הבינלאומית ע"ש קלרה הסקיל ובתחרות הפסנתר בלידס בשנת 2006.

פעילויות אחרות

קים יושב בחבר השופטים בתחרויות כמו בוזוני, ג'ינה בכאואר, קלרה הסקיל, בטהובן (בון), תחרות הפסנתר הבינלאומית של קליבלנד, סנדאי, האמאמאטסו ביפן, פדרבסקי, רחמנינוב (מוסקבה), התחרות הבינלאומית של סין, התחרות הבינלאומית של לידס, תחרות המלכה אליזבת (בריסל) ואחרות.
אחרי עבודה צמודה עם התזמורת הפילהרמונית סואון, כסולן וכמנצח, במשך שנים רבות, התמנה קים בשנת 2008 למנצחה הקבוע ולמנהל המוזיקלי שלה. ב-2013 הופיעה הפילהרמונית של סואון לראשונה באולם קרנגי. קים מנצח על מכלול הסימפוניות והקונצ'רטי של בטהובן.
משחק פיקטיבי

משחק פיקטיבי - בתורת המשחקים, אלגוריתם שמיועד לקרב ערך של משחק בעזרת וקטור אסטרטגיות במשחק חוזר.

האסטרטגיה של בראון

במאמרו מתאר בראון אסטרטגיה של סטטיסטיקאי שבזמן t מעריך את משחק כל שחקן i כהתפלגות  של הפעולות שלו בעבר . בזמן t השחקן בוחר פעולה טהורה  המהווה אופטימום לפונקציית הרווח שלו באותו שלב. בראון מציע שכאשר כל השחקנים משחקים לפי אסטרטגיה זו, הווקטור  מתכנס לפתרון המשחק. יש לכך שני מובנים אפשריים. הראשון הוא התכנסות  לווקטור פעולות אופטימליות. השני הוא התכנסות  לערך המשחק.

ניתוח שיטת בראון

שיטת בראון נחקרה מאז שהציע אותה ועד 1999 לפחות. להלן שתי תוצאות שמעידות על השימוש והמגבלות של השיטה.

רובינסון 1951

רובינסון (Robinson)‏ מציגה הוכחה שמשחק סכום אפס פיקטיבי בין שני שחקנים לפי האסטרטגיה של בראון מקרב את ערך המשחק.

שפלי 1963

שפלי (Shapley)‏ מציג משפחה רחבה של משחקים 3x3 שאינם סכום אפס בה אין התכנסות של סדרת תוצאות המשחקים בשיטת בראון, ואף לא תת-גבול שהוא שיווי משקל של המשחק החד-שלבי. משפחת המשחקים מוגדרת על ידי מספר אי-שיוויונות ליניאריים באיברי מטריצת המשחק. מאמר מ-1998 מראה שתוצאה זו נכונה ברוב המשחקים שאינם סכום אפס.
אלכסנדר אדלר פון דניאלס

קריירה מוקדמת

פון דניאלס נולד ב-17 במרץ 1891 בטריר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-143 (אלזס התחתית ה-4), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון דניאלס לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה פון דניאלס לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-18.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון דניאלס מפקד רגימנט הרגלים ה-18, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-6, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין, שבה הייתה הדיוויזיה חלק מהארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן הועמד בכוננות למבצע ארי הים שבסוף בוטל. ב-10 בדצמבר 1940 מונה פון דניאלס למפקד רגימנט הרגלים ה-239, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-106, אשר לחמה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק ובקרב מוסקבה, ועל פעולותיו הוא קיבל ב-15 בדצמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-21 במרץ 1942 מונה פון דניאלס למפקד הדיוויזיה ה-376, עמה לחם במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-18 בדצמבר 1942 קיבל פון דניאלס על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בינואר 1943 הוא נכנע בראש כוחותיו לכוחות הצבא האדום ונלקח בשבי.
במהלך שהותו בשבי הצטרף פון דניאלס לוועד הלאומי למען גרמניה החופשית ולאיחוד הקצינים הגרמנים, ובשל כך סולק ב-23 בדצמבר 1944 מהוורמאכט. בשל הבושה והחרפה שהמיט על משפחתו, נשלח אחיו הרברט פון דניאלס, שהיה חבר בוואפן אס אס לשירות בחזית, אולם הוא שרד את המלחמה.

לאחר המלחמה

ב-12 באוקטובר 1955 שוחרר פון דניאלס מהשבי, ולאחר מכן התגורר בבילפלד, שם חי עד מותו ב-6 בינואר 1960.
מעבר ילוהד

היסטוריה

בשל גובהו הנמוך של המעבר, יחסית ליתר מעברי הרי הרוקי - "רק" 1,131 מטרים, והדרגתיות המעבר, המליץ סר סנדפורד פלמינג כי המעבר ישמש כמעבר בו תשתמש הרכבת הקנדית פסיפית כדי לחצות את הרי הרוקי. הצעה זו נדחתה לטובת מסלול יותר ישיר, שמצוי דרומה יותר (אולם מסלול יותר תלול וקשה למעבר) - דרך מעבר קיקינג הורס - אשר הרכבת החלה לעבור דרכו בשנת 1886. עם זאת, רכבת גארנד טראנד פסיפיק (Grand Trunk Pacific) והרכבת הקנדית הצפונית (Canadian Northern Railways) השתמשו במעבר ילוהד, במסילות שנבנו בין השנים 1910-1913, החברה אשר ירשה את קווי רכבת אלה - הרכבת הקנדית הלאומית ( Canadian National Railway), עדיין משתמשת במסילת מעבר ילוהד. במעבר עובר כיום גם הכביש המהיר ילוהד. המעבר מהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של קנדה החל משנת 1971.

מקור השם

המעבר נקרא על שם הצייד פייר בוסטונייה (Pierre Bostonais) אשר כונה בצרפתית "Tête Jaune" - "בעל השיער הצהוב" (באנגלית: ילוהד), בשל שערו הבלונדיני (בוסטונייה היה אינדיאני משבט האירוקווי, ולכן צבע שערו היה יוצא דופן). בוסטונייה הועסק על ידי חברת מפרץ הדסון כמדריך עבור מסעות המחקר הראשונות של החברה, אשר חצו את המעבר בדרכם לקולומביה הבריטית בשנת 1820.
בוכה על הקבר

בוכה על הקבר הוא פזמון שכתב והלחין אביב גפן וביצעו אביב גפן ולהקת "התעויוט". השיר יצא לאור בשנת 1993.

רקע

השיר נכלל באלבום עכשיו מעונן, הנחשב לאלבומו השני של גפן. את השיר כתב גפן על מותה הדמיוני של אמו, נורית גפן.
בווידאו קליפ שיצא לשיר, צולמה נורית גפן בתוך ארון קבורה. גפן סיפר על השיר : "השיר הזה על הפחד שלי הגדול ביותר. בשיר ובקליפ ניסיתי לראות בעיניים שלי שנייה לפני שזה קורה את כל ההכנות, שהיא בארון והיא מתה. זה שיר פרידה, שיר התבגרות. אני כבר מתגבר והולך קדימה".
בשיר מזכיר גפן גם את אביו, יהונתן גפן, הסובל מבעיות שכרות. גם בשירו עכשיו מעונן מאותו האלבום, כתב גפן על בעיות השתייה של אביו.
השיר היה 22 שבועות במצעד השבועי העברי של רשת ג' מתוכם שבועיים במקום הראשון,
ובמצעד הפזמונים העברי השנתי דורג השיר במקום השישי.
צ'ילגה

סטטיסטיקה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 221,462 נפשות שרק 9.37% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 3,071.65 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 72.10 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 166,086 נפש כאשר הרוב המכריע (68.65%) הוא אמהרי ולצידו מיעוט כמנתי (30.77%).
שאלת חכם

שאלת חכם הוא מושג בהלכה האומר שבשאלות המתעוררות אצל אדם בהן אין לו יכולת להכריע בעצמו, יש לפנות לפוסק.
הפנייה ל"שאלת חכם" מופיעה בהלכה בדרך כלל בשאלה שדורשת הכרעה מקומית (כמו זיהוי כתמים או כל דבר הצריך בדיקה טכנית) או שהתשובה מורכבת מפרטים וצדדים רבים. כמו כן היא מופיעה במקרים שיש מחלוקת פוסקים ולא הוכרעה הלכה, בדרך כלל במצב של שעת הדחק. המושג מופיע בעיקר בהלכות איסור והיתר ונידה.
שאיפ אמרלהו

שאיפ אמרלהו (באלבנית: Shaip Emërllahu; נולד ב-13 באפריל 1962) הוא משורר אלבני.
שאיפ אמרלהו נולד בשנת 1962 בכפר טרבוש (Trebosh), שבקרבת העיר טטובה (בצפון-מערב מקדוניה) ולמד שפה וספרות אלבנית באוניברסיטת פרישטינה (קוסובו). עד כה פרסם את ספרי השירה "הטבלת השנים" (1994), "המיזם השבור" (1997) ו"מות זעום" (2001). בשנת 2000 ראה אור ספרו "...גם אנחנו מעידים" על מעשי הטבח בקוסובו. אמרלהו כותב שירה ומסות ועובד כעורך הדפים הספרותיים של אחד העיתונים היוצאים לאור בסקופיה, בירת מקדוניה. רבים משיריו מתייחסים למצב המיעוט האלבני בבלקן.