google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב גלר

יעקב גלר (29 בנובמבר 1930, כסלו תרצ"א; וסלוי, רומניה), הוא היסטוריון יהודי-רומני שעלה לישראל וחיבר ספרים בנושאים יהודיים בעברית וברומנית.
גלר נולד לאליעזר גלר ולאיטה (יהודית) לבית הלוי. הוא נישא לדבורה, בתו של הרב יצחק כהן, ואב לארבעה ילדים.

לימודיו ועבודתו

ראשית לימודיו היה בתלמוד תורה. במקביל למד עברית בבית הספר הקהילתי "עשה-טוב" וכבר בגיל 10 דיבר בשפה העברית ובגיל 17 היה בעצמו מורה לעברית בבית הספר המקומי (במקביל ללימודיו התיכוניים). בסיום לימודיו התיכוניים ולאחר שעמד בבחינות הבגרות, למד טרימסטר אחד בפוליטכניקה של יאשי וב-22 במרץ 1951 עלה לישראל, למעברת נהריה. על סמך ידיעותיו בעברית התמנה כמורה לעברית בבית הספר הדתי בעכו ולאחר מכן בנהריה. בהמשך, ב-1954, היה למורה חייל שניהל בית ספר דתי, תחילה במטולה ולאחר מכן, ב-1956, בשלומי. ב-1960 עבר לפתח תקווה וניהל במשך שמונה שנים את בית הספר הממלכתי דתי בשכונת מחנה יהודה. במקביל למד באוניברסיטת בר-אילן, החל מ-1964, תולדות עם ישראל, ספרות עברית ולימודי תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים, לימודים שסיים בהצלחה ב-1969. הוא המשיך בלימודי תואר שני בתולדות עם ישראל וסיים אותם ב-1970.
במקביל, החל מ-1969, עבד כמורה בבית ספר תיכון ולאחר סיום לימודיו לתואר שני התחיל לימודים לתואר שלישי באוניברסיטת תל אביב. לצורך לימודיו נסע ב-1973 לרומניה, שם ערך מחקר היסטורי בארכיונים שונים. וב-1982 קיבל את התואר דוקטור.
גלר לימד תולדות עם ישראל, החל מ-1974, בשלוחה האוניברסיטאית בטבריה, במכללת בית ברל ובמחלקה ללימודי יסוד של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2002 יצא גלר לגמלאות.
יצחק שיפר

יצחק (אִיגְנַאצִי) שִׁיפֶּר (בכתיב יידי: שיפער; Ignacy Schiper;‏ 1884–1943) היה היסטוריון מפורסם, מזרחן ופוליטיקאי יהודי-פולני, מן הדמויות הבולטות באינטליגנציה היהודית בפולין שבין מלחמות העולם, חבר הסיים ועסקן ציוני.

קורות חיים

שיפר נולד בעיר טרנוב שבגליציה המערבית (אז תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. למד באוניברסיטאות קרקוב ווינה. סיים את חוק לימודיו בפילוסופיה, וב-1907 זכה בתואר דוקטור למשפטים על עבודתו על מצבם הכלכלי של יהודי פולין בימי הביניים. עד מלחמת העולם הראשונה הרבה שיפר לנדוד בערי גליציה ועיירותיה כמרצה ומסביר מטעם מפלגתו, 'פועלי ציון צ.ס.'. בעקבות חילוקי-דעות עם צמרת מפלגתו עבר שיפר למפלגת הציונים הכלליים, והמשיך
למלא תפקידים בולטים בתנועה הציונית ובחיי הציבור בפולין.
יצחק שיפר נחשב בשנות השלושים של המאה העשרים למעמיק שבין ההיסטוריונים היהודים-פולנים חוקרי פולין. מחקריו הרחיקו עד לחיי היהודים בימי הביניים, והוא ניגש אליהם מצויד בשיטות מחקר כלכליות וסוציולוגיות חדישות. עבודת חייו הגדולה אמורה הייתה להיות "תולדות החיים הכלכליים של היהודים", אשר תהווה השלמה והמשך למפעלו של צבי גרץ – אולם השואה קטעה את תוכניותיו. במחקריו ובספריו על התרבות היהודית ביקש שיפר להבליט את שורשיה של הדרישה לאוטונומיה תרבותית עבור יהודי פולין.
בשנות ה-20 כיהן שיפר כחבר הפרלמנט הפולני (הסיים).
ערב מלחמת העולם השנייה התכוון שיפר לעלות לארץ ישראל, אולם המלחמה קטעה את תוכניותיו, והוא עבר עם שאר היהודים לגטו ורשה. בגטו עבד בארכיון היודנראט, והוסיף לכתוב את מחקריו.
בתקופת הגירושים והמרד ביקש שיפר להימלט, אולם נתפס ונשלח למיידנק, שם נרצח ככל הנראה בטבח הגדול של מחנות לובלין בנובמבר 1943. לפי גרסה אחרת, הוא נספה בגטו בימי מרד גטו ורשה. נזכר רבות ברשימותיו של עמנואל רינגלבלום.
על שמו קרויה שכונת שיפר בפתח תקווה (ושם בית ספר יסודי על שמו), וכן רחוב בבאר שבע ובחולון.
חוות רהם

חוות רֶהם (בגרמנית: Roehm Hof) הייתה חווה גרמנית בשטח העיר תל אביב של ימינו, שפעלה החל משנת 1870 עד לאמצע המאה ה-20. החווה הייתה ההתיישבות הגרמנית הראשונה באזור, עוד בטרם הקמת מושבות הטמפלרים בשרונה וביפו. במקום שבו שכנה החווה שוכן כיום בית הספר לאמנויות תל אביב. גבולה הצפוני היה צפונית לרחוב לינקולן של ימינו, וגבולה הדרומי ברחוב אוליפנט. גבולה המזרחי היה ממערב לדרך בגין של ימינו וגבולה המערבי היה ברחוב וילסון של ימינו.
החווה הוקמה בידי קוֹנרַאד רֶהם, שהיה מראשוני הטמפלרים שהגיעו לארץ ישראל, ב-1869, ורכש את הקרקע. באותה העת כבר היו באזור מספר מתחמים חקלאיים: פרדס מונטיפיורי, משק לדוגמה והר התקווה (שננטש ב-1858). רהם ורעייתו נפטרו שניהם בתוך יומיים בשנת 1872, והחווה נרכשה בידי יוהאן גִינטנֶר (Guenthner). בנו, עמנואל, הקים מאפייה בשטח החווה, ובנו שלו, וילי, המשיך את דרכו. וילי גינטנר גם הפעיל בית קפה בשרונה. במהלך שהותה של משפחת גינטנר במתחם הוא נודע גם בשם פרדס גינטנר. ב-1933 מכרו בני המשפחה את החווה, והמתחם החל לשנות את אופיו, והשטחים החקלאיים פינו בהדרגה את מקומם למבני מגורים. ב-1945 סופח שטח החווה לתחום השיפוט של עיריית תל אביב.
כיום נותרו מהחווה שרידים מעטים, בעיקר שרידים של חומת הכורכר שהקיפה אותה. החומה מפרידה בין בית מס' 61 לבית מס' 63 ברחוב מזא"ה, וממשיכה לכיוון רחוב אוליפנט, שם היא מפרידה בין חצרות הבתים לבין הרחוב ובית הספר לאמנויות. בפינת הרחובות אוליפנט ורחוב יהודה הלוי שרידי בריכת מים ששימשה את החווה, וברחוב וילסון עצי דקל כרותים שהיו בעבר חלק מהחווה.
Caenorhabditis elegans

C. elegans כאורגניזם מודל

אורגניזם זה משמש רבות כמודל בביולוגיה בשל הקלות הרבה והעלות הנמוכה שבהן ניתן להחזיק מספר רב של אורגניזמים בתנאי מעבדה. אורגניזם זה מתאים במיוחד למחקר של התמיינות תאית. C. elegans הוא האורגניזם הרב-תאי הראשון שהגנום שלו רוצף בשלמותו. ריצוף הגן פורסם ברובו ב-1998 והושלם סופית ב-2002. אורכו של הגנום הוא כמאה מיליון זוגות בסיסים (כשלושה אחוז מזה של האדם); והוא בעל 6 כרומוזומים (1 או 2 כרומוזומי מין). ב-2003 רוצף הגנום של תולעת נוספת - C. briggsae. כך נוצרה גם האפשרות לבצע גנומיקה השוואתית בין שני המינים.
היתרון המדעי המשמעותי של C. elegans הוא בכך שעל אף שזהו אורגניזם רב-תאי, הוא פשוט יחסית לצורכי חקר מעמיק. המקור ההתפתחותי של כל אחד מ-959 התאים שלו עבר מיפוי מלא (במקור ישנם 1,090 תאים, אך 131 מהם מתים בתהליך של אפופטוזה).  
בנוסף C. elegans הוא אחד מהאורגניזמים הפשוטים ביותר הקיימים בקרב בעלי מערכת עצבים. ל-C. elegans ישנם כ-302 תאי עצב והוא האורגניזם היחיד כיום עבורו קיימת מפת חיבוריות בין נוירונים שונים (קונקטום). לתולעת קיים רפרטואר התנהגויות שונות. הבולטות מביניהן הן כמוטקסיס (תנועה לכיוון חומר כימי מסוים) ותרמוטקסיס (תנועה לכיוון מקור חום). בנוסף, לאחרונה הוכח שלתולעת זו ישנה גם יכולת למידה אסוציאטיבית בסיסית.
ב-2002 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הוענק לסידני ברנר, רוברט הורביץ וג'ון סלסטון על עבודתם בנושא מנגנון המוות התאי המתוכנן ב-C. elegans.
ב-2006 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה הוענק לאנדרו פייר וקרייג מלו על עבודתם בנושא מנגנון ה-RNAi ב-C. elegans.
ב-2008 פרס נובל לכימיה הוענק לאוסאמו שיממורה, מרטין צ'לפי ורוג'ר טסיין על עבודתם בגילוי ופיתוח של GFP. מרטין צ'לפי הדגים את השימוש ב-GFP בבעל חיים חי בעזרת C. elegans.
בשקיריאן איירליינס

היסטוריה

חברת התעופה הוקמה על שרידי חטיבה מקומית אירופלוט והייתה חלק מחברה שפעלה בסמרה בשם Aerovolga.‏ 1,513 עובדים הועסקו בעת פירוקה.
באוקטובר 2006, רישיון התפעול שלה בוטל על ידי הסוכנות הפדרלית לתחבורת אוויר (FTOA), זאת בשל השקתם מחדש בדצמבר 2006, של מטוסי טופולב Tu-154 באיראן, כאשר הסוכנות קבעה שמטוסים אלה אינם בטיחותיים.
זבולן (פולין)

תולדות היישוב

זבולן נוסדה בשנת 1425, ובשנת 1443 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה על הדרך שבין לובלין וראדום, הפכה העיירה למרכז סחר אזורי. במהלך פשיטת האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בעקבות מרד ינואר איבדה העיירה את מעמדה העירוני בשנת 1869, וזה הושב לה בשנת 1925.

יהודי זבולן

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-16. מאמצע המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה מאורגנת. במאה ה-19 הקים רבי שמואל אליהו טאוב שושלת חסידית בעיירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, גירשו הרוסים מהעיירה את תושביה היהודים, ואלו שבו אליה לאחר שהגרמנים והאוסטרים תפסו אותה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונמנו בה כ-3,800 יהודים, כמחצית מתושביה.
ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן תשלום סכום כופר גבוה וגיוס לעבודות כפייה. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בפברואר 1942 הפך לסגור. בשתי אקציות שנערכו בגטו באוגוסט 1942 נלקחו כ-500 יהודים למחנה בסקרז'יסקו-קמיינה, תוך רצח של יהודים בעת ההעברה. בתקופה זו הובאו לגטו שבעיירה אלפי יהודים מיישובי הסביבה, בהם יאנובייץ, ידלניה, פיונקי, גרבטקה-לטניסקו, גנייבושוב וקזנוב, ומספר יושביו הגיע למספר בין 6,000 ל-8,000 איש.
ב-29 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציית חיסול, בה שולחו יהודיו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח חולים, קשישים ומסתתרים במקום. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לסידור רכוש המגורשים נרצחו כעבור זמן מה.
משה מאט

רבי משה מאט (שי"א לערך - שס"ו), מחכמי פולין ותלמידו של המהרש"ל, מחבר הספר מטה משה.

תולדותיו

רבי משה מאט נולד לר' אברהם, בערך בשנת שי"א 1551 בפשמישל שבפולין. אביו נהרג בילדותו על קידוש השם. למד אצל המהרש"ל. ובספרו מובאות הלכות והנהגות רבות בשמו.
כתב ספר על תרי"ג מצוות בחרוזים. היה רבה של העיירה בלז בגליציה, ייסד שם גם ישיבה. לאחר מכן מונה לרבה של עיר הולדתו, פשמישל, ולבסוף היה רב באפטא ובקראקא (היא קרקוב). היה חבר בוועד ארבע הארצות. נפטר באפטא בשנת שס"ו 1606. נודע בעיקר בזכות ספרו "מטה משה".
עטברה (נהר)

נהר העטברה (בערבית: نهر عطبرة, לעיתים מכונה גם הנילוס השחור) אחד מיובליו של הנילוס. הנהר מתחיל בצפון-מערב אתיופיה, לא הרחק מאגם טאנה בסמיכות לעיר גונדר. הנהר זורם צפון-מערבית כ-850 ק"מ, ונשפך אל הנילוס בסמיכות לעיר עטברה שבצפון סודאן. יובלו הגדול של הנהר (או שמא מסלולו המרכזי) הוא הנהר תכזה.
במשך מרבית השנה הנהר כמעט וחרב, אולם בעונת הגשמים הזרימה בנהר מתחזקת, ופעמים שהוא מחלק את אמהרה לשניים.
הנהר מוזכר לראשונה בכתביו של הפילוסוף והגאוגרף היווני סטראבון, המכנה את הנהר "אסטבוראס" ("Ασταβάρας").
לאורכו של הנהר ממוקמים מספר סכרים הידרו-אלקטריים.
הכנסת השמינית

שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת

סיעות קידמה ופיתוח ורשימה ערבית לבדואים וכפריים הצטרפו לסיעת המערך כבר בראשית כהונתה של הכנסת, ב-26 בפברואר 1974. הן פרשו ממנה לקראת סיום כהונתה של הכנסת, וב-8 בפברואר 1977 הקימו את הרשימה הערבית המאוחדת.
באפריל 1975 עזב אריה אליאב את המערך, וב-3 ביוני הקים יחד עם חברי סיעת רצ את סיעת יעד - התנועה לזכויות האזרח. ב-27 בינואר 1976 התפצלה הסיעה לשניים: אליאב ומרשה פרידמן הקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, ששינתה את שמה תוך זמן קצר ל"סיעה סוציאליסטית עצמאית", ואילו שולמית אלוני ובועז מואב שבו ונקראו "רצ".
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נערכו מספר פילוגים נוספים. סיעת חזית דתית תורתית התפצלה לשני רכיביה, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. הלל זיידל פרש מסיעת ליברלים עצמאיים, הקים את סיעת "אחדות", ובהמשך הצטרף לליכוד. מרדכי בן-פורת פרש מהמערך והקים את תנועה להתחדשות ציונית חברתית.

חקיקה

במהלך כהונתה של הכנסת השמינית, אישרה הכנסת 360 חוקים, מהם 288 ביוזמה ממשלתית (80%) והיתר ביוזמה פרטית. בכך, קבעה הכנסת השמינית מספר שיאים חדשים בנוגע לחקיקה: מספר החוקים הגבוה ביותר (בכנסת השביעית נחקקו 319 חוקים), מספר החוקים הרב ביותר שמקורם בהצעות חוק פרטיות (72, לעומת 40 בכנסת השביעית), ואחוז החוקים הגבוה ביותר שמקורם בהצעות חוק פרטיות (בכנסת השביעית מקורם של 12.5% מהחוקים היה בהצעות חוק פרטיות). בין החוקים הבולטים שחוקקה הכנסת השמינית: חוק יסוד: משק המדינה, חוק יסוד: הצבא, תיקון מס' 22 בפקודת מס הכנסה ("רפורמת בן-שחר"), חוק מס ערך מוסף, חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם), חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, חוק החברות הממשלתיות, חוק מס מעסיקים, חוק שיפוט בתביעות קטנות, חוק דמי מחלה, חוק שמירת הניקיון, ועוד.
פיקאסה

אלמנטים מרכזיים

בעזרת התוכנה ניתן ליצור אלבומים בקלות, התוכנה מאפשרת עריכת תמונות, חיפוש תמונות במהירות והצגת תמונות בפני אנשים. את התוכנה משלים אתר ייעודי המאפשר את אחסון התמונות. התוכנה קלה ושימושית לבעלי מצלמות דיגיטליות או לאנשים שמאחסנים הרבה תמונות במחשב. אחרי התקנתה התוכנה סורקת את המחשב עליו הותקנה ומארגנת את התמונות המצויות בו באוספים הנמצאים בתיקיות.
ניתן להעלות תמונות לרשת האינטרנט באמצעות שירות חינמי. אם העלאת התמונות מתבצעת כאשר המשתמש מחובר לחשבון "גוגל" שלו, התמונות נשמרות ב"דאטה סנטרים" של גוגל, במרחב אחסון משותף עם "כונן גוגל", ו"ג'ימייל". 
התוכנה מאפשרת "זיהוי פנים" אוטומטי, כאשר היא מאגדת אוטומטית את כל התמונות בהן מופיע אותו אדם ומאפשרת לתת לו שם, לאתר את כל התמונות בהן הוא מופיע ופונקציות נוספות. תכונות אלו מופיעות ומתופעלות בחלון תצוגה נפרד והן לא מפריעות להצגה הרגילה של האלבומים והתמונות.
התוכנה תומכת בקובצי RAW, סרטונים, תיוג תמונות באמצעות מחרוזות רגילות, תיוג גאוגרפי של תמונות, יצירת "קולאז'ים" ועריכה באמצעות מגוון גדול של "פילטרים". התוכנה מאפשרת גם הצגה נוחה של קובץ הנתונים הנלווה לכל תמונה EXIF. 
קיים פורום תמיכה ברשת (באנגלית) המאפשר לקרוא תשובות של מתלבטים מהעבר ושאילת שאלות אם נתקלים בבעיות. העונים בפורום היו בעבר בעיקר עובדי גוגל. לאחר מכן הפך הפורום רשמית לפורום של משתמשים בלבד (רוב התשובות ניתנות על ידי משתמשים ותיקים).
נמל התעופה הבינלאומי יאשי

טיסות לישראל וממנה

חברות התעופה טארום וויז אייר מפעילות בין 2–3 טיסות שבועיות מהנמל לתל אביב.
ג'אנל פאריש

ביוגרפיה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
פאריש נולדה בשנת 1988 באואהו, מחוז הונולולו, הוואי, ארצות הברית, להורים בעלי אזרחויות אמריקאיות, ארופאיות וסיניות.

קריירה

ב-2006 לוהקה לסרט "בראץ:הסרט" בתפקיד ג'ייד. בשל תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריית "השחקנית הגרועה ביותר". בשנה שלאחר מכן חתמה על חוזה הקלטות עם "גפן רקורדס". ב-2009 ניסתה את מזלה להתקבל לסדרה "שקרניות קטנות" טרם שידורה. היא נבחנה לתפקיד של ספנסר" אך התקבלה לתפקיד של מונה. בשנים 2012–2013 הייתה זכתה בפרס ל"נבל הטלוויזיוני האהוב ביותר". שנה לאחר מכן הייתה מועמדת על אותו תפקיד אך הפעם עם קיגן אלן אך הם לא זכו. ב-2014 זכתה במקום השלישי בתחרות הריאלטי "רוקדים עם כוכבים 19". ב-2015 הוציאה שני שירים מהסרט "הקונצרט" בו כיכבה: "Senseless" ו"Heart Made Of Stone".
בשנת 2018 שיחקה בתור מרגו בסרט ל"כל הנערים שאהבתי".
מוזיקה דתית

מוזיקת דתית היא מוזיקה הנכתבת ומבוצעת מטעמים דתיים.
יצירות מוזיקליות רבות הולחנו לצרכים דתיים ומלחינים רבים קבלו השראה מאמונתם הדתית. במקרים רבים יצירות עממיות אומצו לצרכים דתיים או שהתפתחו מיצירות מוזיקליות דתיות. לנצרות היסטוריה ארוכה של מוזיקה כנסייתית. יוהאן סבסטיאן באך לדוגמה, כתב את רוב יצירותיו עבור הכנסייה הלותרנית. מוזיקה דתית משתנה לעיתים קרובות כדי להתאים לתקופה. מוזיקה נוצרית מודרנית וגם מוזיקת גוספל, מלבישות מילים המבטאות מסרים נוצריים על מוזיקה פופולרית.   
גם ביהדות יש מסורת מוזיקלית עתיקה וחזקה, למעשה טעמי המקרא הם מהעדויות הראשונות לכתיבת תווים. 
גם במסורות המזרח כדוגמת הינדואיזם יש מקום חשוב עבור המוזיקה, כמו גם לדתות מאפריקה.
מיכה סלקטר

ביוגרפיה

מיכה סלקטר, בנו של השחקן אברהם סלקטר, נחשף לעולם המשחק והתיאטרון בגיל צעיר. הוא החל להופיע כבר בגיל 10, במופעי בידור שונים, ומגיל 14 שימש עוזר במאי במופעי בידור גדולים, כגון חגיגות יום העצמאות.
לאחר שירותו הצבאי כמאבחן פסיכוטכני, התקבל לבית הספר למשחק של ניסן נתיב.
סלקטר נשוי לשחקנית אולה שור-סלקטר ואב לשתי בנות.

קריירה בתיאטרון

עם סיום לימודיו ב-1994 לוהק סלקטר לתפקיד ראשי בהצגה "יתומים" בתיאטרון הבימה, בבימויו של יוסי פולק. בהבימה גילם, בין היתר, את דמותו של חנן ב"הדיבוק", את אלג'רנון ב"חשיבותה של רצינות" ואת מספר 8 ב"שנים עשר המושבעים".
ב-1999 עבר סלקטר לתיאטרון הקאמרי. הוא גילם שורה של תפקידים בתיאטרון זה, ובהם טום ב"ביבר הזכוכית" בו זכה בפרס ע"ש עדנה פלידל, אורלנדו ב"כטוב בעיניכם", ביף ב"מותו של סוכן", קובו ב"עיר הנפט", השחקן ב"אשה בשחור", טום ב"שמנה", ואדגר ב"מלך ליר". אחד מתפקידיו הבולטים היה רוס ב"מר גרין", המוצגת מאז 2001. על תפקידו זה זכה בפרס על שם אברהם בן יוסף.
בשנת 2011 גילם את בנדיק בעיבוד של תיאטרון באר שבע למחזה מהומה רבה על לא דבר.
ב-2016 שיחק ב"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו ובבימוי אודי בן משה בתיאטרון הקאמרי.
מ-2017 משחק בתפקיד הראשי ב"שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" מאת א' ב' יהושע ובבימויו של איציק ויינגרטן בתיאטרון הקאמרי.
מ-2019 משחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי בתפקיד יוני.

קריירה בקולנוע

סלקטר גילם מספר תפקידים ראשיים בקולנוע, ובהם "אין שמות על הדלתות" (1997), "הגרעין הקשה" (1999), בו שיחק לצד אביו, "ההסדר" (2000) ו"ג'ירפות" (2001). ב-2002 כתב את התסריט לסרט "בת קול", שהופק על ידי הטלוויזיה בכבלים, ועוסק בסיפור אהבתו של צייר חולה לבתו הצעירה של אדמו"ר ידוע. סלקטר גם שיחק בסרט לצדם של יורם חטב וטינקרבל. ב"אחים", הפקה של הטלוויזיה השווייצרית, שיחק את דן, אחד האחים. ב-2012 השתתף בתפקיד המהפנט בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק". ב-2013 שיחק את טוביאנסקי בסרטו של ריקי שלח "טוביאנסקי" וב-2015 שיחק את האב בסרט הילדים "אבוללה". ב-2018 שיחק בסרט "הנשף", לצד סתיו סטרשקו ואסי לוי.

קריירה בטלוויזיה

סלקטר השתתף בסדרות "מעורב ירושלמי", "סיפורים קצרים על אהבה", "טירונות", "שירות חדרים, "המכון", "האשה באפור", "סיטון" ו"אלטלנה" ו"בני ערובה".
בשנת 2008 גילם סלקטר את נוחי כרמי במחזה "אנדה" של תיאטרון בית ליסין, שם שיחק לצידו של אביו, אברהם.
בשנת 2015 השתתף בתפקיד השר בכוכב הצפון.
החל משנת 2017 משחק בסדרות הבאות: בסדרה שכונה (המשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי HOT) בתפקיד שוטר, בסדרה פולמון (המשודרת בהוט) עם דניאל ליטמן, תומר קאפון ואחרים, בסדרה כדברא (המשודרת בערוץ ניקלודיאון ללקוחות Yes), עם דניאל מורשת וריימונד אמסלם, ובסדרה מתים לרגע בתפקיד רופא בכיר.
תזמורת המוזיאון של פרנקפורט

תזמורת המוזיאון של פרנקפורט (בגרמנית: Frankfurter Museumsorchester היא תזמורת הבית של בית האופרה העירוני של פרנקפורט על המיין בגרמניה. שמה המיוחד במינו לקוח מן הסדרה "קונצרטים במוזיאון", שעמותת המוזיאון של פרנקפורט מארגנת מאז 1808. המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הוא סבסטיאן וייגל.
עם היסטוריה המקיפה למעלה מ-200 שנים, תזמורת המוזיאון של פרנקפורט היא מן ההרכבים הסימפוניים הוותיקים ביותר בגרמניה. היא נוסדה בסוף המאה ה-18 כתזמורת של האופרה העירונית של פרנקפורט. נוסף לנגינה בבית האופרה, התזמורת מקיימת סדרה של 10 קונצרטים למנויים מדי עונה (כל קונצרט מנוגן פעמיים, בימי א' בשעה 11 לפני הצהריים ובימי ב' בשעה 8:00 בערב) בבית האופרה הישן של פרנקפורט, המשמש עכשיו כאולם קונצרטים.
מראשית ימיה, משכה התזמורת מנצחים ונגנים מן השורה הראשונה. המלחין-כנר הגרמני הנודע לואי שפור היה המנצח הראשי השני (1817-1819) של תזמורת המוזיאון; בין ממשיכיו בתפקיד היו מאורות גדולים כמו קלמנס קראוס, ויליאם שטיינברג, פרנץ קונוויצ'ני, גיאורג שולטי, כריסטוף פון דוהנאני ומיכאל גילן.
ביצועי הבכורה של הפואמות הסימפוניות רחבות הממדים של ריכרד שטראוס, "חיי גיבור" ו"כה אמר זרתוסטרא", היו של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט.
סולני צמרת רבים הופיעו עם התזמורת, החל ביוהנס ברהמס וקלרה שומאן במאה ה-19. בין 1915 ל-1923 כיהן המלחין והויולן פאול הינדמית כנגן ראשי של תזמורת המוזיאון. רפרטואר התזמורת כולל את כל היצירות האופראיות והסימפוניות החשובות מתקופת הבארוק עד ימינו.
בעונות 2005-06 ו-2006-07 נבחרה תזמורת המוזיאון לאחת משלוש תזמורות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה לדעת מגזיני האופרה הגרמניים החשובים. בעונת 2007-08 בחר כתב העת הגרמני Die deutsche Bühne באופרה של פרנקפורט כבית האופרה הטוב ביותר בגרמניה.
הראל אליוסף

הראל אליוסף (נולד ב-9 באפריל 1960) הוא אמן בינלאומי בשחמט בכתב ואמן פיד"ה בשחמט קלאסי. אלוף ישראל בשחמט בכתב 3 פעמים בשנים 1988, 2017 ו-2018 ושחקן נבחרת ישראל בשחמט בכתב.
בצעירותו היה מתלמידו הקרובים של משה צ'רניאק וסיים במקום שישי באליפות אירופה. כבוגר סיים במקום השלישי באליפות ישראל הפתוחה בשנת 1979, ובמקום שביעי באליפות ישראל בשנת 1988. 
אליוסף הדריך במשך שנים שחמטאים גם בתל אביב, בהרצליה ובתנועה הקיבוצית.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפסיק לשחק וחזר להתחרות בשנת 2016.
עוסק במסחר בניירות ערך.
חוקי יום-רותרי

תמיסה תחליפית ומרווחית

תמיסה מרווחית היא תמיסה מוצקה בה מבנה הגביש נותר זהה עבור אטום אחד כאשר האטום האחר המתמוסס בו נכנס למרווחים בין האטומים. תמיסה זו מתקיימת כאשר ישנם הפרשי גודל גבוהים בין שני האטומים.
דוגמה נפוצה היא פלדה, בין אטומי הברזל הגדולים נכנסים אטומי הפחמן הקטנים ללא שהם משפיעים על מיקום אטומי הברזל בגביש.
תמיסה תחליפית היא תמיסה מוצקה בה מבנה הגביש נותר זהה אבל את מקום אחד האטומים תופס אטום אחר, כך שביחד הם יוצרים את מבנה הגביש המקורי.
דוגמה נפוצה: סגסוגת של זהב ונחושת אשר יוצרים מבנה FCC כאשר אטומי הזהב נמצאים בפינות הגביש ואטומי הנחושת נמצאים בפאות הגביש.
אלקטס

אלקטס (ביוונית: Ἀλκέτας; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. היה אחיו של פרדיקס, ולחם לצידו במלחמות הדיאדוכים.

ביוגרפיה

אלקטס היה בנו של אורונטס, אציל מוקדוני וצאצא לשושלת נסיכים עצמאיים בפרובינציה אורסטיס. היה לו אח גדול בשם פרדיקס. הוא נזכר לראשונה במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו. לאחר מותו של אלכסנדר ותחילת מלחמות הדיאדוכים, צידד באחיו פרדיקס, ואף רצח את הנסיכה קיננה למענו. נסיבות האירוע מסתוריות ואינן ברורות די צרכן. כאשר יצא אחיו למסע נגד תלמי, הותיר אותו יחד עם אאומנס להיאבק בקרטרוס. אחיו נהרג במהלך המלחמה במצרים, ובהסכם טריפרדיסוס הכריזו שאר הדיאדוכים מלחמת חרמה על נאמניו. דיכוי אלקטס הופקד בידי אנטיגונוס מונופתלמוס, השניים התנגשו בקרב על רכס הרים בפסידיה, אלקטס ארב לאנטיגונוס התקיף אותו וכמעט שחיסל את צבאו לחלוטין, אולם אנטיגונוס עם 6,000 פרשים מובחרים הצליח להבקיע את מחנה האויב ולהביס את צבא אלקטס. זה האחרון נמלט עם כמה מנאמניו משדה הקרב. 
אלקטס נמלט אל העיר טרמסוס, אנטיגונוס איים בהתקפה אם לא יוסגר לו, וזקני העיר רצו לעשות זאת, אולם אלקטס הסית נגדם את הצעירים והצליח לשכנע אותם להישאר נאמנים לו. הזקנים הציעו לאנטיגונוס לערוך התקפה קצרה על העיר, ובמהלכה בעוד הצעירים יהיו עסוקים, יוכלו הם לשבות את אלקטס ולהביא לו אותו. אנטיגונוס קיבל את ההצעה, ובעוד הצעירים שקועים בקרב, התגנבו המבוגרים אל ביתו של אלקטס שנותר ללא שמירה, כאשר אלקטס ראה אותם הוא מיהר להתאבד. בלית ברירה הביאו את גופתו לאנטיגונוס, זה התעלל בגופה משך שלושה ימים, ולאחר מכן השליך אותה בביזיון ללא קבורה, אולם צעירי טרמסוס דאגו לו לקבורה מכובדת.
ניקנור זאבאלטה

ילדות ומשפחה

ניקנור זאבאלטה נולד וגדל באזור הבסקי של ספרד, בצפונה, סמוך לגבול עם צרפת. כשהיה בן שבע וחצי לקח אותו אביו לחנות עתיקות ושם מצא נבל ישן, בעל דוושה יחידה. כיון שגילה עניין בכלי, קנה לו אביו את הנבל והוא התחיל ללמוד אצל הנבלאית וינסנטה טורמו דה קלוו, פרופסור לנבל מאוניברסיטת 
מדריד, שהגיעה לסן סבסטיאן עם תזמורת סימפונית, שהוזמנה לנגן בקזינו המקומי בעונת הקיץ.
בהמשך למד אצל לואיסה מנארגס. ניקנור גדל במשפחה מוזיקלית - אביו היה מוזיקאי חובב, חלילן וזמר בריטון. אחיו הבכור ניגן בכינור להנאתו.

לימודים

ניקנור זאבאלטה למד בבית ספר למסחר, אך המשיך לנגן בנבל בשעות הפנאי. עם סיום לימודיו בחר להניח למסחר ולהתמסר ללימודי מוזיקה ואת החלטתו זו מימש בעזרת מלגת לימודים ממשלתית, שאיפשרה לו לנסוע לפריז וללמוד שם אצל מרסל טורניה וז'קלין בורו, בין השאר. הופעת הבכורה שלו הייתה בפריז בשנת 1926.

קריירה

אחרי תקופת שירות קצרה בצבא, יצא לארצות הברית, שם הופיע לראשונה בשנת 1934. הוא נשאר באמריקה במשך עשרים השנים הבאות. בשנת 1936 החל במסעות קונצרטים בקובה ובמקסיקו, וקצר הצלחה רבה. בקונצרט בפוארטו ריקו, בשנת 1950, פגש את אשתו לעתיד, גרסיאלה, וכעבור שנתיים נישאו השניים. הם קבעו את מושבם בספרד ומשם יצא זאבאלטה למסעות קונצרטים בערים הראשיות של אירופה, פריז, אמסטרדם, לונדון, מינכן, קופנהגן וציריך. חואקין רודריגו עיבד למענו בשנת 1952 את ה"קונסיירטו דה אראנחואס" שלו וכמו כן כתב למענו קונצ'רטו שנקרא "קונסיירטו סרנאטה". אלברטו חינסטרה כתב לו קונצ'רטו לנבל בשנת 1956 וזאבאלטה ניגן אותו בביצוע בכורה עם יוג'ין אורמנדי ותזמורת פילדלפיה בשנת 1965. זאבאלטה כלל ברפרטואר שלו יצירות משל באך, הנדל, מוצרט, דביסי וראוול, אך קרוב ל-30 מלחינים בני-זמננו כתבו יצירות בשבילו. בשנת 1971 כתב עבורו יוסף טל "קונצ'רטו לנבל ומוזיקה אלקטרונית", אשר בוצע על-ידו לראשונה במינכן באותה שנה. 
משנות ה-60' ואילך הרבה זאבאלטה בהקלטות, לצד הקונצרטים והרסיטלים הרבים שהופיע בהם בכל רחבי העולם.
בקונצרט האחרון שלו, ב-16 ביוני 1992, במדריד, כבר היה מצבו הבריאותי גרוע מאוד. הוא נפטר ב-31 במרץ 1993 בסן חואן, פוארטו ריקו.
יהושע גרינברג

קורות חיים

גרינברג נולד בארצות-הברית לאריה ורחל (לבית רוטנברג) גרינברג, הוא למד קולנוע בארצות הברית. עובד כיום כעורך לשוני, ועוסק בעריכה ספרותית של כתבי-העת ליצירה יהודית.
נשוי ואב לארבעה.
אחותו נעמי נשואה לרב יהושע שפירא.

על ספריו

ספרו "ההפך" הופיע תחילה בהוצאה עצמית (1997), אחר כך (1999) יחד עם "כמעט כלה", וב-2007 הופיע "כמעט כלה", ובו שתי היצירות, במהדורה חדשה בהוצאת "ידיעות אחרונות". ספרו הבא, "בינתיים", יצא לאור בהוצאה עצמית, וספרו השלישי "עוד-לא", יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוצאת הספרים "כרמל" הוציאה לאור סיפור שלו בשם "מעשה מחלון" בחוברת עצמאית. הנובלה "גב' פפירבלאט" הופיעה בתש"ע בהוצאה העצמית "קרא קרא". 
יהושע גרינברג עורך כיום את כתב העת "מבוע", כתב עת ליצירה יהודית.
יצירת מופת

יצירת מופת הוא ביטוי שגור בתחום האמנות והספרות הבא להדגיש שלמות של יצירה, כתוצאה משליטה מלאה של האמן בה, לרוב ביחד עם דמיון יוצא דופן. בהרחבה, משתמשים בביטוי כדי לציין יצירה יוצאת מגדר הרגיל, או את העבודה החשובה או המושלמת ביותר של היוצר, שהכול מכירים ברמתה הגבוהה.
הקריטריונים להגדרת יצירת מופת ככזו תלויים בגורמים רבים, כגון איכות היצירה, אסתטיקה, עומק, מקוריות, תחכום, חדשנות פורצת דרך, השראה רבה, יצירתיות ותרבות. כך לדוגמה, סרטים אילמים הנחשבים כיצירות מופת בעיני מומחים, אינם מקבלים הכרה כזו על ידי הציבור הרחב, שעדים לאפקטים המיוחדים העדכניים ביותר.
במקור, התייחס הביטוי לעבודה המוכיחה מצוינות אותה הציג אמן מתלמד ששאף להתקבל לגילדה האירופית כאמן מומחה. המונח קיבל את משמעותו החדשה בסוף המאה השמונה עשרה, תקופה שהתאפיינה בכינון של מוזיאונים רבים, בהם מוזיאון הלובר בשנת 1793.
בן חוזר הביתה

עלילה

העלילה עוסקת במסע אפל המתרחש לילה אחד בו אם (ריטה) אוספת את בנה (לי בירן) מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להציל את משפחתה מטירופו של הבן שמנהל קשר מעוות עם מורתו (ליאת גליק).