google/wiki40b huggingface dataset:
אורי שני (מנהל)

ביוגרפיה

שני גדל ברשפון ובקיבוץ יפעת. בבגרותו היה חקלאי במושב שדה משה וניהל חוות כבשים ותרנגולים לצד גידולי אפרסקים וגפנים. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והודח ממסלול ההכשרה בשייטת. בהמשך עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שני לחם כקצין בחטיבת גולני במלחמת ששת הימים. הוא התיידד עם אריאל שרון במהלך מלחמת יום הכיפורים, בעת ששימש כמפקד פלוגת סיור באוגדתו. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על.
בעת שאריאל שרון כיהן כשר המסחר, שני ניהל מאבק ציבורי במסגרת תנועת המושבים והקשר ביניהם התהדק. שני עזב את תחום החקלאות והפך לעוזרו של שרון. בהמשך מונה ליו"ר חברת עמידר (בשנים 1990 - 1992), ואחר כך ניהל עסקים שונים בתחום הנדל"ן. בעקבות דו"ח מבקר מדינה חריף נגד משרד השיכון של הליכוד ונגד שני, תפסה תאוצה הסיסמה "מושחתים נמאסתם" שהפכה לאבן פינה בתעמולת הבחירות של המערך בבחירות 1992. כנגד שני הוגש ב-1995 כתב אישום בו יוחסו לו 8 אישומים, בגין מעשים אותם ביצע לכאורה בתקופת כהונתו כיו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר. בין האישומים, הפרת אמונים בתאגיד, עבירת מנהלים בתאגיד, מרמה והפרת אמונים וכן קבלת דבר במרמה. ב-1997 הורשע בבית משפט השלום בשתי עבירות של הפרת אמונים ולאחר ערעור לבית משפט המחוזי נותרה על כנה הרשעה אחת של הפרת אמונים בתאגיד על כך שעשה שימוש לצרכים פרטיים בנהג שהעמידה עמידר לרשותו. השופטים ציינו כי יש בעבירות גוון ברור של שחיתות. על שני הוטל קנס בסך 10,000 שקל ועונש מאסר על תנאי.
שני מונה למנכ"ל מפלגת הליכוד ב-1999. לאחר ניצחונו של שרון בבחירות מונה לראש לשכתו, עם כניסתו לתפקיד ראש הממשלה במרץ 2001. הוא פרש במפתיע מתפקיד זה באפריל 2002. עם זאת, המשיך לשמש יועצו הקרוב של שרון בהחלטות מדיניות ופוליטיות, בין השאר במסגרת "פורום החווה" שכלל מספר מקורבים לשרון. בשנים 2002 - 2005 כיהן שני כמנכ"ל חברת שיכון עובדים מקבוצת אריסון השקעות, ובין 2005 - 2007 כמנכ"ל חברת שיכון ובינוי; במהלך תפקידו ביצע רה-ארגון בחברה.
בדצמבר 2007 מונה למנהל כלל עסקיו של איש העסקים ארקדי גאידמק בישראל ובעולם, אך הוא עזב את תפקידו לאחר מספר חודשים. לאחר מכן היה ממקימי "קרן גדעון", זרוע של מוסדות מנהליים לגביית חובות וניהל אותה עד אוקטובר 2009, אז מונה למנכ"ל חברת "פולאר השקעות". ערכה של "פולאר השקעות" ירד מאז כניסתו של שני לתפקיד בעשרות אחוזים, בין השאר בשל הסתבכות החברה בפרויקט הנדל"ן הולילנד בירושלים. הוא הגיש את התפטרותו מהתפקיד במאי 2013 והתפטרותו נכנסה לתוקף בנובמבר 2013.
לאחר הבחירות בינואר 2013 שני מונה למנהל המשא ומתן הקואליציוני מטעמו של יאיר לפיד ומפלגתו יש עתיד, זאת במקביל להמשך תפקידו בפולאר השקעות. בנובמבר 2013 מונה ליו"ר וייעוץ לקבינט הדיור.
שני נשוי לאורלי ואב לארבע בנות. מתגורר בתל ברוך.
אשר הלפרין

ד"ר אשר הלפרין (29 באפריל 1925 - 3 באוקטובר 2014) היה כלכלן ישראלי, שכיהן בתפקידים בכירים בבנקים. הלפרין היה מנכ"ל משותף בבנק הפועלים, מנכ"ל איגוד הבנקים, מנכ"ל בנק לאומי לתעשייה ומנהל מחלקת המחקר בבנק לאומי. אשר הלפרין היה הישראלי הראשון שסיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.

ביוגרפיה

הלפרין נולד בתל אביב בשנת 1925. הוא למד בגימנסיה גאולה ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בו סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1947. את התואר השני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי סיים בשנת 1952. בשנת 1955 היה הישראלי הראשון שסיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בתום לימודיו בבית הספר התיכון התגייס להגנה ושירת במשטרת היישובים העבריים בכפר גלעדי. במסגרת שירותו עסק בשמירה וסייע לעליית יהודים מלבנון ומסוריה, שבאו ברגל.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גבעתי והשתתף במבצע תינוק ובמבצע חסידה. 
בשנים 1946 ו-1947 עבד בבנק קופת עם. משנת 1950 עבד ככלכלן באגף מטבע חוץ במשרד האוצר.
בשנים 1955 עד 1968 עבד בבנק לאומי. בין תפקידיו בבנק: יועץ כלכלי של הבנק, מנהל מחלקת המחקר ומנהל בנק לאומי לתעשייה.
בשנים 1969 עד 1972 היה מנכ"ל משותף של בנק הפועלים. לאחר מכן ניהל את חברת פקטורינג וולטר אי. הלר ישראל. בתקופת עבודתו בבנק הפועלים היה מנכ"ל בנק משכן, בנק למשכנתאות של בנק הפועלים.
החל משנת 1976 ועד 1991 היה מנכ"ל איגוד הבנקים. 
הלפרין הרצה בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1955 עד 1995 ובנוסף לכך היה מרצה אורח בטכניון, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת פנסילבניה. 
החל משנת 1992 היה מרצה לכלכלה במכללה למינהל. 
הלפרין נבחר ליקיר העיר תל אביב-יפו בשנת 2004. הוא כיהן במגוון רחב של תפקידים ציבוריים: נשיא – המועדון המסחרי-תעשייתי בתל אביב, נשיא – לשכת המסחר ישראל-אמריקה בתל אביב, חבר הנהלת הבורסה לנירות ערך בתל אביב, חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול, חבר הנהלת לשכת המסחר הבינלאומית בתל אביב, חבר הנהלת להב (לימודי הכשרה במינהל) באוניברסיטת תל אביב, חבר בהנהלת המכללה למינהל בתל אביב, חבר בחבר הנאמנים המכללה למנהל והמסלול האקדמי של המכללה למינהל, ממיסדי יד שרה וחבר נשיאותה, חבר הנהלת עמותת בית-גבעתי, סגן נשיא מכון התקנים בתל אביב וחבר במועצה הציבורית של בית התנ"ך. 
אשר הלפרין היה נשוי לבלהה הלפרין, שעד פרישתה לגמלאות עבדה כמורה לתנ"ך בגימנסיה הרצליה.
אגם קרחוני

אגם קרחוני הוא אגם שמקורו בקרחון יבשתי שהפשיר. מסביב לאגם קרחוני נמצאות לעיתים תצורות נוף המעידות על המקור הקרחוני, כמו מורנה, אסקר וסימני שחיקה של קרחונים.
למי אגמים קרחוניים צבע טורקיז עז של אצות המתרבות הודות לריבוי המינרלים באגם שנשחקו על ידי הקרחון.
אגמים קרחוניים נמצאים באזורים היבשתיים הקרים של כדור הארץ, בעיקר בצפון ארצות הברית וקנדה, רוסיה, סקנדינביה, ארגנטינה, דרום ניו זילנד, טיבט ודרום טסמניה. הימות הגדולות בארצות הברית וקנדה הן האגמים הקרחוניים הגדולים בעולם.
אדי גוטליב

קריירה

גוטליב נולד בכרמיאל והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל כרמיאל, ולאחר מכן שיחק במחלקות הנוער של הפועל חיפה, מכבי חיפה ומ.כ. נווה יוסף. בגיל 18 הצטרף גוטליב לקבוצת הנוער של הפועל עכו, ולאחר שנה עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-7 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-18 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, גם כן מול הפועל תל אביב. ב-10 בינואר 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל פתח תקווה שהסתיים בתיקו 1–1. בסך הכל כבש בעונתו האחרונה בהפועל עכו שלושה שערי ליגה.
ב-14 ביוני 2015 חתם גוטליב לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב, עם אופציה לשלוש שנים נוספות. ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק דרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-7 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשכבש את בדקה ה-94 את שער הניצחון (1–0) במשחק חוץ מול הפועל רעננה במסגרת המחזור העשירי של ליגת העל. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח בהרכב ב-33 משחקים בכל המסגרות, וכבש שלושה שערי ליגה.
בינואר 2017, לאחר שהפועל תל אביב נכנסה להליך פירוק, דרש גוטליב להשתחרר מהמועדון והחרים את האימונים. בתום הליך בוררות נקבע כי הוא לא ישוחרר, ולאחר יותר מחודשיים שלא שיחק הוא חזר לסגל הקבוצה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית. לאחר ניסיונות שלא צלחו להעברתו לקבוצה אחרת באירופה או בישראל, חזר גוטליב לסגל הקבוצה בליגה הלאומית לאחר מינויו של קובי רפואה למאמן. ב-2 בנובמבר 2017 פתח לראשונה בהרכב הקבוצה בניצחון 1–0 על הפועל כפר סבא, לאחר שלא שיחק מאז תום העונה הקודמת. עד סוף עונת 2017/2018 ערך 19 הופעות וכבש שני שערים, ועלה עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-27 הופעות בליגת העל. בסך הכל שיחק גוטליב ארבע שנים בהפועל תל אביב, וכבש 12 שערים ב-94 הופעות ליגה.
ב-5 באוגוסט 2019 חתם גוטליב לארבעה עונות בקבוצת אורנבורג מליגת העל הרוסית, ששילמה להפועל תל אביב 350 אלף אירו, וירוויח 100 אלף אירו לעונה. באותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לאחמט גרוזני. במשחקו השני בקבוצה נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה, ובעקבות כך נגרע מסגל המועדון.

קריירת נבחרות

לזכותו של גוטליב 16 הופעות במדי הנבחרת צעירה של ישראל. ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק נגד הנבחרת הצעירה של בלארוס. ביוני 2013 נכלל גוטליב בסגל הנבחרת לאליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל.
אנטוניו קוטוני

חיים וקריירה

קוטוני נולד ברומא ולמד אצל פונטמאגי. הוא הופיע לראשונה בתיאטרו מאטאסטאסיו הרומאי, בתפקיד בלקורה בשיקוי האהבה של דוניצטי, בשנת 1852. הוא שר בערי איטליה השונות לפני שהגיע ללה סקאלה בשנת 1860. קוטוני הופיע גם במדריד, פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
קוטוני היה לזמר הנבחר של ורדי, שהתפעל מאוד מן היופי, החמימות והכוח של קולו כמו גם מן העוצמה הרגשית שיצק בשירתו. הוא שר את רוב תפקידי הבריטון הגדולים של ורדי והשתתף בהפקה הראשונה של דון קרלו בבולוניה בשנת 1867, שהתקיימה בפיקוחו הישיר של המלחין בכבודו ובעצמו.
קוטוני פרש מן הבמה בשנת 1898, אחרי ששר כ-127 תפקידים, על פי האומדן. הופעתו האחרונה הייתה כ-דון פסקואלה. 
אחרי פרישתו, היה קוטוני לאחד ממורי השירה המפורסמים ביותר בכל הזמנים. תחילה לימד לתקופה קצרה בסנקט פטרבורג ומשם עבר לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, שם ייסד את מה שנודע בהמשך כ"אסכולת הזמרה הרומאית". בין תלמידיו המפורסמים ביותר היו יאן דה רשקה, מטיאה בטיסטיני, בנימינו ג'ילי, ג'אקומו לאורי-וולפי ומריאנו סטאבילה.
גבולות אושוויץ

גבולות אושוויץ הוא ביטוי הנמצא בשימוש מסוף שנות ה-70 ביחס לגבולות הקו הירוק, ומשמש אנשי ימין בישראל כדי להמחיש את גישתם שבגבולות אלה טמונה סכנה קיומית לחיי היהודים במדינת ישראל. הביטוי קשור ומושפע ממושג אחר העומד בבסיס תפיסת הביטחון של ישראל - גבולות בני הגנה.

מקור הביטוי

הביטוי יוחס באופן מוטעה לשר החוץ ממפלגת העבודה, אבא אבן. אבן לא השתמש בצירוף "גבולות אושוויץ", אך הביטוי מבוסס על פרשנות של דבריו בינואר 1969 לשבועון הגרמני "דר שפיגל", שהתייחסו לדרישה מישראל לסגת לגבולות ערב מלחמת ששת הימים. דבריו נאמרו בניסיון להסביר לעם הגרמני את החשש הרב הקיים במדינת ישראל מפני הנסיגה לגבולות 1967:
אמרנו בגלוי שהמפה לא תיראה יותר כמו ב-4 ביוני 1967. בשבילנו זה עניין של ביטחון ושל עקרונות. מפת יוני שקולה מבחינתנו לסכנה וחוסר ביטחון. אינני מגזים באומרי שיש בה עבורנו משהו מזיכרון אושוויץ. כאשר אנו משערים מה היה מצפה לנו, בנסיבות של יוני 67', אילו הובסנו, אנו נמלאים חלחלה. עם הסורים על ההר ואנו בעמק, עם הצבא הירדני במרחק ראייה מהחוף, עם המצרים המחזיקים בגרוננו בידיהם בעזה – זה מצב שלא יחזור על עצמו בהיסטוריה.
— אבא אבן
ידיעות אחרונות פרסם את הידיעה על דבריו של אבן ב-1969 בכותרת: "מפת ה-4 ביוני מזכירה לנו את אושוויץ".
תום שגב העריך כי שמעון ויזנטל שהתגייס להפיץ בעולם את המושג "גבולות אושוויץ" כביטוי לקווי 67, הצטער אולי על כך שלהבנתו אבא אבן הגה את הביטוי ולא הוא עצמו. 
בשנת 1974, מיד אחרי מלחמת יום הכיפורים, התראיין אבן לשבועון "טיים" ואמר: "אילו השתטתה ישראל ונסוגה לגבולות 67, היה עלול להתרחש כאן טבח מכוער יותר מאשר באושוויץ", אך בתחילת 1975 אמר: "בידינו הכוח לקיים מדינה בגבולות 1967 בתוספת תיקונים אסטרטגיים".

השימוש בביטוי

בשנת 1979 כבר הופיע הביטוי בכתבות במעריב ובדבר עם ייחוס לאבא אבן', והיה בשימוש בעיתונות תוך ייחוס לאבא אבן גם בשנים שלאחר מכן.
הביטוי צוטט לאורך השנים על ידי חברי ממשלות ישראל וחברי כנסת מהימין (אביגדור ליברמן, עוזי לנדאו, זאב אלקין), וייחסו אותו לאבא אבן, אף שהוא לא השתמש במונח זה במפורש. 
בראיון שנתנה סוזי אבן, אלמנתו של אבא אבן, ב-10 ביולי 2010, לתוכנית "רואים עולם" בערוץ 1, סיפרה שאבן תמיד השתומם על ייחוס הביטוי הזה אליו. מנגד, אבא אבן עצמו שחי עד שנת 2002, לא התבטא מעולם בפומבי נגד הייחוס של הביטוי אליו
הביטוי משמש בשם ספרו של הסוציולוג היהודי-צרפתי שמואל טריגנו: "גבולות אושוויץ: נזקי חובת הזיכרון" (במקור: Les Frontières d'Auschwitz).

בתעמולה האנטי-ישראלית

בעקבות הסגר על רצועת עזה מתוארת רצועת עזה בתעמולה האנטי-ישראלית כ"מחנה הריכוז הגדול בעולם", ויש המשתמשים בהשוואה המפורשת "עזה = אושוויץ", ואף בביטוי "גבולות אושוויץ".
פוסט-ציונות

פּוֹסְט-ציונות היא גישה שהתפתחה בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20, שעיקרה - ערעור על האידאולוגיה הציונית כאידאולוגיה מנחה במדינת ישראל כיום. גישה זו מהווה חלק מהתופעה הכלל-עולמית של פוסט לאומיות, שהיא בתורה חלק מתהליך הגלובליזציה והגישה הפוסטמודרנית.
שמה של הגישה הוא צירוף של הקידומת פּוֹסְט (שאחרי־) והמילה ציונות. פוסט היא קידומת מקובלת בשמן של תנועות שמערערות על עקרונות של תנועות שקדמו להן.
לדברי ההיסטוריון תום שגב, המונח הומצא על ידי העיתונאי אורי אבנרי, והוא "גלגול מודרני של מה שכונה בשנים הראשונות לקיומה של המדינה ציונות במירכאות".
שגב טוען כי המונח "פוסט-ציונות" משמש להערכת מצב, בבחינת: "הציונות מיצתה את תפקידה, בהצלחה ניכרת, וישראל עוברת לשלב הבא". לדבריו, "יש הרואים בכך מטרה, יש הרואים בכך איום. לא קל להסכים מיהו 'פוסט-ציוני', כי לא קל גם להסכים מיהו ציוני".
תפיסת הפוסט-ציונות בפשטות טוענת שעבר זמנו של רעיון מדינת היהודים בארץ ישראל.

הטלת חרמות על ישראל

פעילים פוסט-ציוניים היו מעורבים בניסיונות רבים לארגן חרמות על ישראל ובייחוד להטיל חרם אקדמי על המוסדות האקדמיים של ישראל.
ב-2005 התפרסם מאמר שכתב אילן פפה, אנטי-ציוני פעיל, לעיתון הבריטי "הגארדיאן" ובו טען שאוניברסיטת חיפה רודפת אותו בגלל דעותיו הפוליטיות, היה בין הגורמים להחלטה של איגוד המרצים הבריטיים (AUT) להטיל חרם אקדמי על אוניברסיטת חיפה באפריל 2005. החרם בוטל כחודש לאחר מכן, תוך גינויים קשים מבית ומחוץ על AUT והאשמת אלה שקראו לחרם באנטישמיות.
המוליזה

המוליזה (Hemolysis) או תמס דם, הוא מצב בו מפורקים תאי הדם האדומים, וכתוצאה מכך משוחרר המוגלובין אל נוזל הפלזמה. המוליזה מתרחשת באופן טבעי בטחול, שם מפורק בכל יום כאחוז אחד מכלל תאי הדם האדומים שבגוף. במצבים פתולוגים מסוימים נהרסים תאי הדם בדרך שאינה טבעית. מצבים אלו עלולים להוביל להמוליזה אנמית.
לדוגמה, אחד המצבים שבהם מתרחשת המוליזה הוא כאשר אדם טובע במים מתוקים והמים חודרים לריאותיו. ריכוז המלחים גדול יותר בדם (0.9%) מאשר אחוז המלחים שמילאו את נאדית מערכת הנשימה (0.45%) ולשם השוואת הריכוזים, מתרחש תהליך של אוסמוזה ומים עוברים מחלל הנאדית לדם שבנימים העוטפים את הנאדית. בכך נגרם פירוק של כדוריות דם אדומות.

המוליזה אנמית כתסמין רפואי

אנמיה המוליטית (בעברית: תמס-דם) היא אנמיה הנגרמת כתוצאה מהמוליזה בלתי תקינה: פירוק לא נורמלי של תאי דם אדומים. תופעה זו יכולה להיגרם במספר מצבים: אנמיה נרכשת כתוצאה משימוש בתרופות שונות, כתוצאה ממחלה זיהומית כגון מונונוקלאוזיס, או כתוצאה מעירוי דם לא תואם. או אנמיה המוליטית גנטית יכולה להיגרם כתוצאה ממחלות גנטיות בכדוריות הדם כמו אנמיה חרמשית, חוסר G6PD, או ספרוציטוזיס תורשתית. תיתכן המוליזה אנמית כתוצאה מתגובה אוטואימונית, במחלות כגון זאבת (לופוס). מכיוון שברוב המחלות האוטואימוניות מעורבים גם גורמים גנטיים וגם גורמים סביבתיים, קשה להגדירה כנרכשת או כגנטית.

בדיקת המוגלובין בהמוליזה

ניתן לקבוע את ריכוז ההמוגלובין בדם על ידי המוליזה. כתוצאה מהרחפת תאי דם אדומים במים מזוקקים, תאי הדם מתפוצצים כתוצאה מלחץ אוסמוטי ומשחררים את תכולתם. לאחר סרכוז, שוקעים בתחתית המבחנה ממברנות ואברונים אחרים שאינם מסיסים והנוזל העליון שנוצר מכיל המוגלובין חופשי.
חולופ (סרט)

עלילה

גרישה חיה חיים כל כך חסרי אחריות, עד שכמעט מסיים בכלא. כדי לחנך מחדש את בנו, האב וחברו הפסיכולוג שולחים אותו לכפר, שם הם מנסים לשחזר את האווירה של רוסיה הצארית, בשנת 1860. כתוצאה מתאונה גרישה עצמו מגיע לשם והופך להיות מעין עבד.
סמויד

היסטוריה של הגזע

שמו לקוח משם השבט "סמוייד", שמוצאו בטונדרה, המשתרעת לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני מהים הלבן במערב ועד להרי סיביר במזרח. הכלב שימש לשמירה על עדרי איילים, הובלתם, גרירת מזחלות ושמירה מפני חיות טורפות. בעליהם התנהגו אליהם כאל בני בית, וחלקו איתם את מזונם וביתם, גורם שהשפיע מאוחר יותר על האופי הידידותי של הסמוייד, אך גם קיימים שבטים בסיביר שהיו מוציאים אותם למסעות ארוכים, כשמזונם היחיד היה חבריהם למסע אלו שמתו מחולשה או מחלה.

מבנה כללי

גופו של הסמוייד מוצק, וגבו שרירי, הראש משולש והזנב ארוך ומסתלסל. הוא בעל פרווה מלאה וכפולה. צבעה של הפרווה, הוא ברוב המקרים לבן, אך ייתכנו גם צבעים קרמיים; למרות זאת קובע תקן הגזע כי הוא צריך להיות לבן. גובהו של הזכר מגיע ל-57 ס"מ וגובהה של הנקבה מגיע ל-53 ס"מ. משקלו הממוצע כ-25 ק"ג ותוחלת החיים הממוצעת - כ-14 שנים.

אופי

הסמוייד הוא כלב חברותי מאוד, גם כלפי כלבים אחרים, ומתאים במיוחד עבור ילדים קטנים. הוא חכם, מסור לבעליו, נמרץ עד גיל מתקדם, בעל ביטחון עצמי רב, מסתגל בקלות, אך עם זאת גם עצמאי ומאוד עקשן. בגלל תכונות אופי אלו, הסמוייד לא תמיד יתאים ככלב שמירה (בגלל החברותיות הרבה שלו, גם כלפי זרים) ובגלל עקשנותו זקוק לחינוך ואילוף קפדניים בשנותיו הראשונות. כינויו של הגזע הוא "סם המחייך" או ״סמיילי״ בגלל מיקום העיניים ביחס לפה וצורת המשיכה של הפה לאחור שנראים כמו הבעת חיוך, התואמת לאופיו החברותי. נדיר מאוד למצוא סמוייד תוקפני. לסמוייד יצא שם של כלב לא אינטליגנטי בגלל האילוף הקשה שלו וחוסר היכולת שלו לקלוט תרגילים חדשים וכדומה, אך למעשה הסמוייד הוא כלב חכם במיוחד. הקושי באילוף נובע מעקשנותו ומהביטחון העצמי הרב שלו. דגש חשוב נוסף בגידול הסמוייד כחיית מחמד, הוא הצורך בתשומת לב רבה ופעילות. הסמוייד הוא כלב פעיל ונמרץ מאוד, והוא צריך להוציא אנרגיה לעיתים קרובות.

טיפול ובעיות בריאותיות

מקורו של הסמוייד הוא בארצות צפוניות וקרות, כך שהוא רגיל למזג אוויר קר וטמפרטורה נמוכה. לכן, בימים ובאזורים חמים, יש צורך לדאוג לו לאזור נעים ולהניחו בפנים הבית הממוזג. אסור לספר או לגלח סמויידים, ולרוב צריך לדלל את הפרווה התחתונה בידי מומחה כדי שיוכלו להחליף פרווה וכדי שיהיה להם חם פחות. כמו כן, לפעמים צריך לגלח את אזור פי הטבעת שלהם בגלל הפרשות שנוטות להצטבר באזור כשהפרווה צפופה. טיפול לא נכון בחום הקיץ עלול להוביל לבעיות עור. 
בעיות בריאות
בגלל המגוון הגנטי המצומצם של הסמוייד הוא עלול לסבול ממספר מחלות, ביניהן בעיות עיניים ובעיות אגן גנטיות, אליהן יש לשים לב ולעקוב אחר מצבו הבריאותי. כמו כן, החזקת סמוייד בסביבה חמה מדי עשויה, כאמור, לגרום לבעיות עור, בעוד הזנחה כללית וטיפול לקוי עלולים להביא אף לבעיות של סוכרת.

הגזע בישראל

הגזע הגיע לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20. רוב הגזעים שהגיעו לארץ התבססו על כלבים מבתי גידול מקנדה ומארצות הברית. בשנת 1994 נרשמו בארץ כ-700 כלבי סמוייד. כלב הסמוייד הוא הסמל של החוג הישראלי לכלבי שפיץ ושל אגודת כלבי השפיץ הישראלית.
דייוויד לאו

חייו

נולד בניו זילנד בשנת 1891. בהיותו כבן עשר למד בהתכתבות בבית הספר לקריקטורות בניו יורק את אמנות הקריקטורה. לאחר מכן למד זמן קצר בבית ספר לאמנות בעיר קרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. החל לפרסם קריקטורות בעיתוני ניו זילנד ואוסטרליה עוד בהיותו בן 11. בשנת 1919 הגיע לבריטניה והחל לפרסם קריקטורות בעיתונות הבריטית.
לשיא גדולתו הגיע לאו בשנות השלושים והארבעים. הוא הכיר בסכנתה של גרמניה הנאצית מראשיתה ופרסם בשנות השלושים קריקטורות עזות ביטוי בגנות גרמניה הנאצית והיטלר. בציוריו על היטלר ביטא לאו מחד את סכנתו ורצחנותו ומאידך את הצד הנלעג והמגוחך שבאישיותו. הקריקטורות שלו על היטלר ומוסוליני גרמו לאיסור פרסום ציוריו בגרמניה ובאיטליה. בשנת 1937 פנו שלטונות גרמניה לממשלת בריטניה בדרישה להגביל את פרסום הקריקטורות של לאו שלעגו למדיניות הפיוס של נוויל צ'מברליין. הדרישה לא נענתה. בעיתונות הבריטית שתמכה במדיניותו של צ'מברליין כונה לאו "מחרחר מלחמה".
בימי מלחמת העולם השנייה, ובעיקר בימי הבליץ על לונדון, תרם לאו בציוריו רבות להרמת המורל של העם הבריטי בשעותיו הקשות. ידוע ביותר ציורו מ-14 במאי 1940 "כולנו מאחוריך וינסטון" (All behind you, Winston), שבו הביע תמיכה נלהבת בווינסטון צ'רצ'יל, שאך זה נתמנה לראש ממשלת בריטניה, העומד בראש ממשלת אחדות לאומית עם מפלגת הלייבור. בציור מתואר צ'רצ'יל כשהוא צועד בצעדים נמרצים ומשמאלו ומאחוריו המוני אדם ובראשם חברי ממשלת האחדות ובהם מנהיג הלייבור קלמנט אטלי, כאשר כולם מפשילים את השרוול מעל זרועם הימנית ומאגרפים את כף ידם. כן נודע ציורו "אם צריך, לבד" (Very well, alone) שפורסם ב-24 במאי 1940, בימי נפילת צרפת. בציור מופיע חייל בריטי העומד לבדו, איתן וזקוף שבפניו ארשת נחרצת ורובהו בידו, על צוק סלע אליו מתנפצים גלים סוערים.
במשך כחמישה עשורים של פעילותו פרסם לאו מעל 14,000 קריקטורות. בשנת 1962 זכה לאו לתואר אבירות.
דייוויד לאו נפטר ב-19 בספטמבר 1963.
שארקס דאנטיב

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1933 והייתה גורם משמעותי בצמרת בשנים 1950-1960 ובשנת 1970, בה זכתה באליפות הראשונה שלה, כשהשחקנים הבוטים היו: ז'אן קלוד בונאטו, דן רודריגז וז'אק קשמיר.
בהמשך נשרה לליגה השנייה וחזרה. בתחילת שנות ה-80, הקבוצה סבלה ממספר עונות מאכזבות, אך השתפרה לאורך העשור, ובסופו של דבר זכתה בתואר האליפות השני שלה בשנת 1991. בתחילת שנות התשעים הקבוצה סיימה בצמרת הגבוהה דרך קבע ונאבקה על האליפות לצד קבוצות כמו לימוז' ופו אורטז.
בשנת 1995 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישי שלה. לאחר מכן נקלעה לבעיות כלכליות. בשנת 2002, למרות שסיימה במקום ה-14 ונשארה מעשית בליגה, הורדה הקבוצה לליגה השנייה מסיבת חוסר ערבויות כספיות. ובסיום עונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הצרפתי, ובנוסף ירדה הקבוצה עד לליגה השלישית וחזרה לאחר שנה לליגה השנייה. בתחילת עונת 2012/13 השתנה סימלה ושמה של הקבוצה ל"שארקס דאנטיב" (כרישי אנטיב). בסיום העונה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר שסיימה במקום החמישי והגיעה עד לגמר הפלייאוף, בו ניצחה את קבוצת שאלון-ריימס 0-2 בסיכום שני מפגשים. בסיום עונה אחת ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-15.

במסגרת אירופאית

במסגרת האירופאית שיחקה הקבוצה בגביע קוראץ' בשנות ה-80 ובשנות ה-90, מלבד עונות 1991/92, 1994/95 שבהן שיחקה בגביע אירופה לאלופות.
בשנת 2009 נהרס ההיכל הביתי הוותיק ז'אן בונוז, ובמקומו נבנה האזור ארנה. היכל מודרני עם דגש אקולוגי וידידותי לסביבה המכיל 5,249 מקומות ישיבה, שייפתח באמצע חודש אוגוסט 2013. בזמן הבניה אירחה הקבוצה באופן זמני באולם סלוס סנטוני הקטן יחסית עם 1,300 מקומות ישיבה.
בנימין לנדקוף

בנימין לנדקוף (נולד ב-1940) הוא פרופסור למכניקה ולהנדסת מכונות וחתן פרס ביטחון ישראל.
לנדקוף נולד בפולין ועלה לישראל בצעירותו. הוא בוגר לימודי הנדסת מכונות (1962) ומוסמך בהנדסת חומרים (1970) מהטכניון. בשנת 1974 השלים לנדקוף לימודי דוקטורט במכניקה שימושית מאוניברסיטת ברקלי.
בשנים 1963–1995 הועסק לנדקוף ברפא"ל. במקביל, משנת 1975, הוא חבר סגל הטכניון והתקדם בו לדרג פרופסור בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל. בשנים 1996–1999 הוא עמד בראש מכון המתכות הישראלי מייסודה של קרן הטכניון למחקר ופיתוח. במהלך השנים הוא גם היה פרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי (1981, 1985 ו-1989) ובאוניברסיטת בריטיש קולומביה בקנדה (1995).
תחומי עבודתו של לנדקוף נוגעים לשימוש במתכות וחומרים מרוכבים על בסיס מתכות בבניית מטוסים, לוויינים ומבני תעופה. בשנת 2001 הוא הנחה פרויקט בטכניון שבו פותחה מערכת לשיגור לוויינים ממטוס הרקולס, במטרה למנוע את הצורך להסתייע באתרי שיגור לוויינים במדינות זרות.
בשנת 1977 הוענק ללנדקוף פרס ביטחון ישראל על עבודתו.
ערפילית הנשר

היסטוריה

צביר הכוכבים התגלה בין השנים 1745 ו-1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן פיליפ דה שסו. ב-1764 צפה שארל מסיה בצביר מבלי לדעת שכבר התגלה לפני כן, וציין שהצביר מוקף בערפילית.
בשנת 1895 צולמה הערפילית לראשונה על ידי אדוארד ברנרד בחשיפה ארוכה, שאפשרה להבחין בצורתה המיוחדת.

מאפיינים

ערפילית הנשר היא חלק מערפילית פליטה מתפשטת, או אזור H II, המקוטלג כ-IC 4703, ובתוכה מתרחשת פעילות ייצור כוכבים. כוכבי הצביר, שנוצרו מהגז והאבק שבערפילית, הם כוכבים צעירים שגילם מוערך בכ-5.5 מיליוני שנים והם מסיווג ספקטרלי O, כך שהטמפרטורה שלהם היא לפחות 30,000 קלווין ומרבית הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול. קרינה זו מייננת את האטומים בערפילית ומביאה לפליטת אור נראה ממנה. גודלה הזוויתי הוא כ-25X35 דקות קשת ומרחקה כ-7,000 שנות אור מכדור הארץ, כך שממדיה כ-55X70 שנות אור. גודלו הזוויתי של הצביר הוא כ-7 דקות קשת המתאים לקוטר כ-15 שנות אור.

תצפית

בהירות הצביר הכוללת היא מדרגה 6.4, כך שלמעשה כמעט ולא ניתן להבחין בו ללא ציוד עזר. בהירותו הנראית של הכוכב הבהיר ביותר בערפילית היא מדרגה 8.24 כך שניתן לראותו במשקפת איכותית. הערפילית עמומה בהרבה ונחוץ טלסקופ כדי להבחין בה, אך רק בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין בצורתה המיוחדת.
הערפילית נמצאת כ-2.5 מעלות ממערב לכוכב γ (גמא) במגן כך שקל למצוא אותה. כשתי מעלות מדרום לה, בקבוצת הכוכבים קשת נמצאת ערפילית אומגה.

אזור "עמודי הבריאה"

תמונות מאת ג'ף הסטר שצולמו ב-1995 בעזרת טלסקופ החלל האבל שיפרו משמעותית את הבנתנו על התהליכים בתוך הערפילית. אחת התמונות ידועות כ"עמודי הבריאה" מתארת אזור גדול בו מתבצע תהליך יצירת כוכבים. המדענים סבורים שהאזורים האפלים בערפילית הם אבות-טיפוס של כוכבים. צורת העמוד של האזור מזכירה אזור יצירת כוכבים גדול בהרבה, שצולם על ידי טלסקופ החלל שפיצר ב-2005 בקבוצת הכוכבים קסיופאה, המצוין כ-W5 וכונה "הרי הבריאה".
שילוב תמונת קרני רנטגן מטלסקופ החלל צ'נדרה עם תמונה של טלסקופ החלל האבל הראה שמקורות קרני רנטגן (מכוכבים צעירים) לא מקבילים לעמודים, אלא מנקדים באקראיות את האזור.
בתחילת שנת 2007 מדענים שהשתמשו בטלסקופ החלל שפיצר גילו עדויות לכך שהעמודים ככל הנראה נהרסו כתוצאה מפיצוץ סופרנובה לפני כ-8,000 עד 9,000 שנה. האור מסופרנובה זו הגיע לכדור הארץ כבר לפני כ-2,000 שנה. אך גלי ההלם שעוותו את צורת הערפילית איטיים יותר ולכן נראה את צורת העמודים החדשה רק בעוד כ-1,000 שנים.
אלי מלכה

ביוגרפיה

בין השנים 1991-1996 הוביל מלכה את המאבק על ריבונות ישראל ברמת הגולן בתפקידו כיו"ר ועד יישובי הגולן. בשנת 1996 הקים עם אביגדור קהלני את מפלגת הדרך השלישית ושימש כמנכ"ל המפלגה, שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה בארבעה מושבים.
בשנת 2001 נבחר לראשות המועצה האזורית גולן וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2018. 
בתום הקדנציה הראשונה זכה מלכה בפרס "כנס ירושלים הלאומי להתיישבות". הפרס הוענק למלכה לאור ההצלחה בפיתוח הגולן במגוון תחומים ובהם פרויקט אכלוס הגולן, הפיכת רמת הגולן לפארק תיירות ונופש מרכזי בישראל ותנופת עשייה ופיתוח יזמות.
בתקופת כהונתו כראש מועצה אזורית גולן, נקלטו בגולן אלפי משפחות. 
משנת 2013 כהן מלכה כיו"ר פורום ראשי רשויות גליל מזרחי ויו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי. במסגרת תפקיד זה הוביל מלכה תכנית לפיתוח הכלכלה והחברה בגליל המזרחי, שבמרכזה תכנית לפיתוח הפודטק ומזון מרפא. מלכה שמש כיו"ר ועד מנהל מכללת "אוהלו" בקצרין והיה חבר מעל עשור בוועדה מחוזית לתכנון ובניה.
מלכה מכהן כמנכ"ל חברת קאנאהייטס העוסקת בגידול וייצור מוצרי קאנאביס רפואי.
אלי מלכה הוא חקלאי במושב שעל משנת 1980. מלכה נשוי ואב לארבעה ילדים.