google/wiki40b huggingface dataset:
יער בולון

יער בולון (בצרפתית: בואה דה בולון - Bois de Boulogne) הוא פארק ציבורי הממוקם בקצהו המערבי של הרובע ה-16 מרבעי פריז, לצידי פרוור בולון.
הפארק הוקם על ידי נפוליאון השלישי בשנת 1852, וסופח באופן רשמי לעיר פריז בשנת 1929. בדומה ליער ונסן, אין מחשבים אותו כחלק משטח העיר, אף כי הוא חלק ממנה באופן רשמי, היות שאין באזור בתי מגורים.
שטחו של יער בולון 8.459 קמ"ר, והוא גדול פי שניים וחצי מסנטרל פארק בניו יורק ופי 3.3 מהייד פארק בלונדון.
במרכז הפארק קיים היפודרום המשמש למרוצי סוסים המוניים, בעיקר בימי ראשון.
יער בולון משמש את תושבי פריז למנוחה ולספורט בשעות היום, בעיקר לרכיבה על אופניים ועריכת פיקניקים. בשעות הלילה אזור היער הופך להיות מרכז פעילות ענפה של אנשים העוסקים בזנות.
המטבח המקסיקני

מאפיינים עיקריים

המטבח המקסיקני מתבסס על התירס והשעועית. התירס נאכל שהוא מבושל, או כבצק העשוי מקמח תירס ממנו עושים טמלה, טורטיה וגורדיטה. 
במטבח זה נעשה שימוש רב בתבלינים: פלפל הצ'ילי, אורגנו, כוסברה, קינמון, שום, בצל וקקאו

היסטוריה

כיבוש האימפריה האצטקית על ידי הקונקיסטאדורים הספרדים שינה את המטבח המקומי, שהתבסס בעיקר על תירס, שעועית ועגבניות, אך כלל גם שוקולד, וניל, אבוקדו, גויאבה, אננס, דלעת, בטטה, אגוזים ודגים.
הספרדים הביאו עימם את הצאן, העופות, עזים, בקר, חזירים, והחלו את השימוש בחיטה, שעורה, שמן זית, יין ושקדים.
במהרה נוצר מטבח המשלב את המטבח המקומי עם המטבח הספרדי.

שוקולד

לשוקולד מקום מרכזי בהיסטוריה של המטבח המקסיקני. המטבח האצטקי עשה שימוש רב בשוקולד (ומשם שמו). במטבח האצטקי השוקולד נשתה כמשקה, בעיקר בטקסים דתיים, כאשר המשקה כלל וניל ופלפל צ'ילי. 
פולי הקקאו שימשו למעשה כמטבע, כך למשל תרנגול הודו היה שווה 100 פולי קקאו ואבוקדו אחד היה שווה שלושה.
הכיבוש הספרדי הביא לשימוש בשוקולד במאכלים רבים ואף כתבלין במאכלי בשר.
דרכי האמורי

מקרים נוספים

הרמב"ן ערער על מנהג הכפרות בתרנגולת ולדעתו אין לעשות כן משום דרכי האמורי.

רפואה

במשנה במסכת שבת כתוב : "יוצאין בביצת החרגול ובשן שועל ובמסמר הצלוב (סוגים של קמיעים) משום רפואה דברי ר' מאיר וחכמים אומרים אף בחול אסור משום דרכי האמורי." אולם בתלמוד נפסק "כל שיש בו משום רפואה אין בו משום דרכי האמורי". התלמוד אף מביא סוגי לחשים המותרים לאומרם במקרים שנתקעה לאדם עצם בגרון.

דרך תפילה

אמירה סתמית דרך תפילה מותרת. כגון המוזג יין ובעת מזיגתו יכול לומר "יין וחיים לפיהם של החכמים" התלמוד מספר שכך עשה רבי עקיבא.

דרך כבוד

אחר מותו של מלך שורפים את כל כלי תשמישו ואין בזה משום דרכי האמורי.

ניתוח אנתרופולוגי של מעשים אלו

הרב קוק בספרו "עין אי"ה" על מסכת שבת, מקדים לביאור סוגיית דרכי האמורי הסבר על ההבדל בין מנהגים או דרכי התנהגות, הייחודיים ללאומים או העמים השונים (וככאלה, ייתכן ויטיבו ללאום העושה אותם מנהגים. לעומת זאת, אם יאומצו על ידי לאום אחר יביאו להרס), לבין המעשים שהם נחלת כלל האנושות או שראוי כי יהפכו לנחלת כלל האנושות (בעיקר הנחיות רפואיות, אך גם מעשים המושתתים על יסודות מדעיים, וכדומה).
לאחר הקדמה זו, מבהיר הרב כי מעשים אלו, המובאים תחת הכותרת הכללית "דרכי האמורי", הם למעשה ביטויים פנימיים לתודעות תת-הכרתיות של הלאום, המכונה בדברי חז"ל "האמורי". לאום זה (שאינו מזוהה עם העם האמורי הקדום), מאופיין במעין קונפליקט בין הרצון לחיות, לבין הרצון להחריב. קונפליקט זה טבוע בתודעה הקולקטיבית ה"אמורית", שתוצאתו: פחד מן החיים (פחד זה מתבטא במעשים, כדוגמת המובאים לעיל).
חכמים שאסרו עשייה של מעשים אלו, רצו למנוע מהעם היהודי להיגרר לאותן תחושות ותודעות תת-הכרתיות בעייתיות. העם היהודי האמון על "קדושת החיים", דבר המתבטא בין היתר ב"כבוד הבריות", "צער בעלי חיים", "בל תשחית", ועוד כהנה רבות (כולן דוגמאות לחשיבות שמייחסים לחי ולקיים), עלול להדרדר למצב של שחיתות מוסרית עקב אימוץ מעשים המביאים איתם תודעות הרסניות.
אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה

ביוגרפיה

אנדריי נולד ב-21 בינואר 1923 בלונדון, לאנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה ולאליזבטה רופו-סאסו, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה. מצד אביו אנדריי הוא נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ומצד אמו הוא קרוב משפחתה של פאולה, מלכת הבלגים. סנדקו היה אדוארד, נסיך ויילס, והוא התגורר עם משפחתו בבית הארחה בטירת וינדזור, שהוענק למשפחתו על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בעת שברחו מרוסיה.
אנדריי חונך בקפידה על ידי סבתו קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שהעניקה לו חינוך מסורתי, משום שמעולם לא חדלה להאמין שיום אחד יחזרו הרומנובים לרוסיה וישלטו שוב במדינה, ונכדה ייקח את מקומו ברוסיה. לעומת זאת, הוריו של אנדריי היו שייכים לדור אחר של המשפחה ולא קיוו עוד להחזרת המלוכה ברוסיה, ולכן הם ניסו לגדל את ילדיהם כאנשים פשוטים ואחראים, עם תחושת חובה למולדת, והיכולת להתמודד עם המציאות של העולם המודרני. בהיותו בן 6, ביקר אנדריי עם סבתו אצל המלכה מרי, שהתייחסה אליו בחיבה ואמרה לו שיתייחס אליה כאל דודה. אנדריי אהב לדוג בנהר התמזה, ואף גילה עניין בציור, ועד מהרה הפך לצייר נוף מוכשר.
בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הצטרף אנדריי לצי המלכותי כמלח פשוט, ושירת על הסיירת קלה HMS שפילד בפיקודו של האדמירל סר ססיל הארקורט. הוא השתתף בשיירות הארקטיות, ולעיתים קרובות הפליג למורמנסק, שם מילא את תפקיד המתורגמן, ובכך היה הנסיך הראשון מבית רומנוב שביקר ברוסיה לאחר המהפכה הרוסית. הוא גם נטל חלק בקרב על האטלנטי, מבצע לפיד ובפלישה לנורמנדי. בתום המלחמה הוא שירת באוקיינוס השקט, ולאחר שחרורו בשנת 1946 חזר לאנגליה.
לאחר המלחמה התמחה אנדריי באגרונומיה, אולם לאחר שראה שאינו מוצא פרנסה באירופה, נענה להזמנתו של דודו וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, ויחד עם בן דודו ניקיטה ניקיטביץ', נסיך רוסיה הפליג לארצות הברית. לאחר שהשתקע בקליפורניה, הוא החל לעבוד בחנות, ואחר כך עבד עם דודו בקליפורניה פאקינג, שם הוא גידל עגבניות בהידרופוניקה ועבד על הכנסת סוגים חדשים של ירקות. לאחר מכן הוא למד סוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן עבד כברוקר בחברת משלוחים ובילה שלוש שנים ביפן ובקוריאה. בחזרתו לסן פרנסיסקו אנדריי הפך לסוכן למכירת נדל"ן, ולאחר מכן הוא גם עבד כעובד פשוט ומעצב. ב-9 בספטמבר 1951 התחתן אנדריי עם ילנה קונסטנטינובה דורנבה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולד לו בן אחד, אולם בשנת 1959 הם התגרשו. הוא הפך לאזרח אמריקני ב-20 בדצמבר 1954. לאחר מות אשתו השנייה, הוא עבר ליישוב אינוורנס, מחוז מארין, קליפורניה, שם עבד כנגר, ומאוחר יותר עסק בעסקי תכשיטים. בשנים מאוחר יותר חזר אנדריי לעסוק בציור, ועם השנים השקיע את רוב כוחותיו בציור אמנותי.
ב-21 במרץ 1961 התחתן אנדריי עם קתלין נוריס, נכדתם של הסופרים האמריקנים צ'ארלס גילמן נוריס וקתלין נוריס, ממנה נולדו לו שני ילדים, אולם קתלין מתה בשנת 1967 מדלקת ריאות. ב-17 בדצמבר 1987 התחתן אנדריי עם הציירת האמריקאית אינז סטורר, בתם של פרנץ באשקלין ואניטה הירטפילד, אך אין לו ילדים ממנה. כיום, אנדריי מתגורר עם אשתו אינז באינוורנס, ובשנת 2007 הוא הוציא אוטוביוגרפיה בשם "הילד שיהיה צאר", המתואר עם יצירותיו. עבודתו הוצגה ברחבי העולם, כולל תערוכות האחרונות בגלריה 16 בסן פרנסיסקו. בשנת 2016 מת דודנו דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה, ואנדריי הפך לנשיא אגודת משפחת רומנוב.
ביטול רשות מבית לבית

ביטול רשות מבית לבית הוא שם של כלל בהלכות עירובין עוסק בדין ביטול רשות מבית בבעלות אדם אחד לבית שבבעלות אדם אחר, ובא להתיר את איסור טלטול בין רשויות היחיד מבית לבית, בניגוד לדין הרגיל שעוסק בביטול רשות בחצר משותפת ובא להתיר איסור זה מבית פרטי לחצר משותפת.

רקע

מדרבנן נאסר הטלטול (הוצאה והכנסת חפצים) בשבת בין רשויות היחיד שונות, פרטיות או משותפות, שנמצאות בבעלות נפרדת, כגון טלטול מבית מגורים לחדר מדרגות או לחצר משותפת, ללא תיקון עירוב חצרות, שמשמעו שיתוף כל הרשויות הפרטיות והפיכתם לרשות אחת משותפת לכלל הדיירים, שיתוף שמתיר את הטלטול בין הרשויות השונות. באופן דומה נאסר גם טלטול החפצים מהחצרות המשותפות למבוי ללא תיקון שיתוף מבואות. אולם העירוב והשיתוף מתירים את הטלטול בין הרשות הפרטית לרשות המשותפת רק אם נשתתפו בו כל הדיירים שלהם בעלות על הרשות המשותפת. אפילו אם רק אחד מהדיירים מבעלי הרשות המשותפת לא נשתתף בעירוב ובשיתוף - הוא אוסר על כל הדיירים את הטלטול אליה, מפני חלקו שבבעלות עליה. אולם ישנה אפשרות שהדייר שלא נשתתף בעירוב ובשיתוף יבטל את רשותו ברשות המשותפת ויסתלק ממנה, ועל ידי כך יהיה מותר לדיירים שנשתתפו בעירוב החצרות ובשיתוף המבואות לטלטל חפצים מבתיהם לרשות המשותפת. פעולה זו נקראת ביטול רשות, ונעשית על ידי אמירה כגון: 'רשותי מבוטלת לכם' או 'רשותי קנויה לכם'. 
ביטול רשות מועיל לעניין היתר הטלטול אף שהוא הצהרה סמלית, ללא משמעות בפועל לגבי הבעלות על המקום, היות שכל איסור הטלטול בין רשויות היחיד הוא מדרבנן ולא מהתורה, וחכמים הקלו שביטול רשות סמלי יועיל לעניין זה. ביטול רשות אינו צריך קניין (פעולה חזקה שמבטאת מכירה), וכן נעשה בעצם השבת, אף שאסורה קניית ומכירת דברים בשבת, היות שאין זה כמכירה גמורה. 
סתם ביטול רשות הוא כלפי הבעלות על חצר משותפת בעירוב החצרות, וכלפי המבוי בשיתוף המבואות, וכדי לבטל רשות על בית מגורים פרטי בעירוב החצרות, וכלפי החצר בשיתוף המבואות, יש לציין במפורש שמבטל את רשויות אלו. (לשם פישוט משתמשים בחצר כדוגמה לרשות היחיד בבעלות משותפת, אבל הדינים והעקרונות נכונים לכל רשות יחיד בבעלות משותפת, לדוגמה: חדר מדרגות, וכן נכונים לגבי מבוי במקרה של שיתוף מבואות, בו החצרות מבטלות רשותם במבוי אלו לאלו). השאלה היא האם דין ביטול רשות תקף גם מבית לבית.

פסקו של רש"י

הלכה זו העוסקת בדין ביטול רשות מבית לבית, אינה נידונת בפירוש בתלמוד, ואת האזכור הראשון להלכה זו, אנו מוצאים בפסק הלכה של רש"י, במהלך חופה שהתקיימה, כנהוג בעבר, בשבת. במהלך החופה והחתונה, הוצרכו להוציא חפצים מבית אחד לבית שני באותה חצר, וכאשר השאלה הגיעה לפני רש"י ששהה במקום, הוא פסק שאחד מבעלי הבתים יבטל את רשותו אל הבית השני, ואז יוכלו להוציא ולהכניס חפצים בחופשיות בין שני הבתים, מכיוון שעל ידי הביטול אנו מחשיבים את שניהם כרשות היחיד אחת.
גסטון סלמון

ביוגרפיה

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה סלמון במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בני הדודים פאול והנרי אנספך וז'אק אוקס (אמן מפורסם). נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות רומח אישי ובתחרות דקר אישי בשתיהן לא עבר את הסיבוב הראשון.
בשנת 1917 נפטר סלמון.
אבני יקר

מבנה

שם המחבר "אברהם" רמוז באקרוסטיכון הפיוט. כל שורות השיר מסתיימות בחרוז קבוע (קוּ).
הפיוט שקול במשקל ספרדי קפדני של יתדות ותנועות. כל שורה בנויה משלוש צלעות, ובכל צלע ישנן שתי תנועות ויתד (תנועה היא הברה רגילה, יתד הוא הברה שבראשה תנועה חטופה כשווא נע או חטף).
אמוג'י: הסרט

תקציר העלילה

בתוך אפליקציית המסרים, נמצא לו העולם הנסתר של 'טקסטופוליס', עיר שוקקת חיים שבה כל סמלי האימוג'י גרים, בתקווה להיבחר על ידי המשתמש של הטלפון. בעולם הזה, לכל אימוג'י יש רק הבעת פנים אחת - למעט ג'ין, אימוג'י שנולד ללא פילטר והוא מלא בהבעות ורגשות. ג'ין נחוש בדעתו להיות "נורמלי" כמו כל סמלי האימוג'י האחרים, ומגייס את עזרתם של החברים הכי טובים שלו: כיף ופירצה. יחד, הם יוצאים למסע בין היישומים השונים בטלפון כדי למצוא את הקוד שיתקן את ג'ין. אבל כאשר סכנה גדולה מאיימת על הטלפון, גורלם של כל האימוג'ים תלוי בשלושת החברים, אשר חייבים להציל את העולם שלהם לפני שיימחק לנצח.

הפקה

ב-21 ביולי 2015 ניצחו אולפני ההנפשה של סוני במלחמת ההצעות נגד האחים וורנר ופראמאונט על הזכויות להפקת סרט אנימציה של אמוג'י, מבוסס על תסריט של אריק סייגל וטוני לאונדיס, ולאונדיס גם מביים את הסרט. מישל ראימו קוויט הפיקה את הסרט. הסרט הוכרז באופן רשמי ב-CinemaCon 2016, ונחשף שהסרט יהיה בעולם דיגיטלי בתוך טלפון חכם.
ביום האמוג'י 2016, נחשף שטי. ג'יי. מילר ידבב את הדמות הראשית ג'ין. באוקטובר 2016 נחשף כי אילנה גלזר וג'יימס קורדן יצטרפו לצוות השחקנים. בדצמבר 2016 שם הסרט השתנה מ-"Emojimovie: Express Yourself" ל-"The Emoji Movie". מאוחר יותר גלזר הוחלפה באנה פריס.
ב-20 בדצמבר 2016 שוחרר הטיזר טריילר. הטריילר השני שוחרר ב-16 במאי 2017.

השקה

בנובמבר 2015 קבעה סוני כי הסרט ישוחרר ב-11 באוגוסט 2017. שנה לאחר מכן, הסרט הוזז ל-4 באוגוסט 2017 כשהסרט "בייבי דרייבר" קיבל את תאריך השחרור המקורי. במרץ 2017 הוזז הסרט שבוע אחורה ל-28 ביולי 2017 כאשר הוא מחליף תאריכים עם הסרט "המגדל האפל".
הסרט שוחרר עם הסרט "כלבלב!", שהוא סרט קצר בבימוי גנדי טרטקובסקי והוא מבוסס על סרטי "מפלצת של מלון".
ליידי בירד

עלילה

כריסטין מקפירסון היא נערה מ"הצד הלא הנכון של המסילה" בסקרמנטו של שנת 2002. היא מכנה עצמה "ליידי בירד" ולומדת בבית ספר תיכון קתולי. ליידי בירד חולמת ללמוד בקולג' בחוף המזרחי, אך אמה, אחות שעובדת בשתי משמרות, מתנגדת לכך, בשל מצבה הכלכלי הדחוק של המשפחה לאחר פיטורי האב. בעזרת אביה וללא ידיעת אמה, שולחת ליידי בירד בקשות לקולג'ים אלו.
ליידי בירד וחברתה הטובה ג'ולי מתקבלות לקבוצת התיאטרון של בית הספר, שם היא מתאהבת בדני שהופך לבן זוגה. לאחר הצגת הבכורה של המחזמר שהעלו, מגלה ליידי בירד את דני מתנשק עם נער אחר והיא נותרת שבורת לב. היא מתאהבת שוב, הפעם בקייל, נער עשיר החבר בלהקה. במקביל היא מתרחקת מג'ולי ומתקרבת לג'נה, נערה עשירה ומקובלת, כשהיא מתחזה לבת עשירים כמוה. ליידי בירד מאבדת את בתוליה לקייל, ומתאכזבת לגלות ששיקר לה והוא לא היה בתול כמוה. היא מתנחמת בזרועות אמה. קייל אוסף את ליידי בירד יחד עם ג'נה ובן זוגה לנשף סיום בית הספר אליו התכוננה רבות. בדרך לנשף, קייל מציע לנסוע למקום אחר, ליידי בירד מחליטה לעזוב את החבורה והולכת לג'ולי, השתיים משלימות וחוגגות יחד בנשף.
ליידי בירד מתקבלת לאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, אך במקביל גם לקולג' בניו יורק. היא מחליטה לבחור בניו יורק למורת רוחה של אמה, והשתיים רבות. האם מורידה את ליידי בירד בשדה התעופה ונוסעת משם ללא שהיא נפרדת ממנה, כשהיא מתחרטת ורצה לטרמינל, ליידי בירד כבר אינה שם. אביה של ליידי בירד מגניב למזוודתה טיוטות של מכתבי פיוס שכתבה אמה, אותן היא מגלה כשפורקת חפציה בחדרה. בניו יורק ליידי בירד חוזרת לקרוא לעצמה כריסטין, היא משתכרת ומאושפזת בבית חולים. לאחר שהיא משתחררת היא הולכת לכנסייה ובצאתה משם מתקשרת למשפחתה ומשאירה הודעת תודה לאמה על כל מה שעשתה עבורה.

הפקה

את התסריט לסרט כתבה גרטה גרוויג במהלך 2013 ו-2014 והוא מכיל קווי דמיון מהביוגרפיה האישית שלה: נעוריה בסקרמנטו, לימודים בתיכון קתולי לבנות, אם העובדת כאחות ואב שעוסק במחשבים, ולימודים בקולג' בניו יורק.
צילומי הסרט התבצעו במהלך אוגוסט וספטמבר 2016 בסקרמנטו וכן באתרים בלוס אנג'לס ובניו יורק. הסצנה הראשונה בסרט, הוויכוח במכונית בין ליידי בירד ואמה אותו היא קוטעת ביציאה מהמכונית הנוסעת, צולמה לאחר השלמת שאר צילומי הסרט. את הפסקול לסרט הלחין ג'ון בריאון, הוא בחר להימנע משימוש במוזיקת פופ ברוח התקופה אלא לעשות שימוש בכלי קצב וכלי נשיפה מעץ, בעיקר חלילים במטרה ליצור אווירה אינטימית. על רוב הכלים ניגן בריאון בעצמו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-1 בספטמבר 2017 בפסטיבל הסרטים של טליורייד. הפצה מסחרית מוגבלת בארצות הברית החלה ב-3 בנובמבר 2017.
אגריפרוססורס

אגריפרוססורס (באנגלית: Agriprocessors) הייתה חברה שהחזיקה בבעלותה משחטה ומפעל לאריזת בשר בעיירה פוסטוויל שבאיווה. מוצרי הבקר והעופות של החברה שווקו תחת המותג "Iowa Best Beef". שני שלישים מהתוצרים של החברה היו לא כשרים.] המוצרים הכשרים של החברה שווקו תחת תוויות שונות, בהם של "Aaron’s Best", "Shor Habor", "Supreme Kosher" ו-"Rubashkins".

היסטוריה

החברה נוסדה על ידי אהרון רובשקין, לאחר שבשנת 1987 רכש מתקן לא כשר לאריזת בשר שבאותה העת היה לא פעיל במשך שבע שנים. רובשקין ניהל את החברה יחד עם שניים מבניו, שלום רובשקין וחשי רובשקין. בסופו של דבר "אגריפרוססורס" הפך למפעל לאריזת בשר כשר הגדול ביותר בארצות הברית. 
בעקבות סדרה של הפרות לכאורה של דיני עבודה והאשמות חוזרות ונשנות בדבר התעללות בבעלי החיים וזיהום סביבתי, ב-12 במאי 2008 ערכו רשויות ההגירה של ארצות הברית פשיטה מסיבית על המפעל ועצרו קרוב ל-400 עובדים מהגרים בלתי חוקיים (רובם ממקסיקו). בעקבות כך, המפעל הפסיק לפעול באוקטובר 2008 והחברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ב-5 בנובמבר 2008. נגד שלום רובשקין, אשר שימש כמנהל בפועל של החברה, הוגש כתב אישום פדרלי בדבר הונאה פיננסית וביוני 2010 נגזרו עליו 27 שנות מאסר, אולם הוא שוחרר לאחר ריצוי כשמונה שנים בלבד, לאחר שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ המתיק את עונשו בדצמבר 2017. 
ביולי 2009 נרכש המפעל במכירה פומבית על ידי חברת "SHF Industries", שבבעלותו של התעשיין הקנדי החרדי הרשי פרידמן. החברה חידשה את הייצור במפעל תחת המותג "Agri Star".

במדיה

העיירה פוסטוויל וחברת אגריפרוססורס זכו לסיקור נרחב בכלי התקשורת בארצות הברית ובישראל, במיוחד לאחר הפשיטה הפדרלית במאי 2008, אשר בחרו בעיקר להתמקד באלמנט היהודי. כמו כן, לאורך השנים יצאו גם שני ספרים, מחזה, ומספר סרטים תיעודיים שהתמקדו בחברת "אגריפרוססורס" ובמאבקים החברתיים בעיירה פוסטוויל.
בשנת 2000 יצא לשווקים הספר "Postville: A Clash of Cultures in Heartland America" מאת העיתונאי האמריקני סטיבן בלום. הספר תיעד את המאבקים בין אוכלוסיית התושבים הוותיקים ההומוגנית יחסית של העיירה פוסטוויל לקבוצת התושבים החרדים שעברה להתגורר בעיירה. בשנת 2008 יצא לאור ספר נוסף ועדכני יותר בשם "Postville USA: Surviving Diversity in Small-Town America" מאת מארק גריי ומישל דוולין (סוציולוגים באוניברסיטת צפון איווה) ואהרון גולדשמידט (חסיד חב"ד וחבר לשעבר במועצת העיר פוסטוויל). אשר סקר את האירועים שאחרי הפשיטה הפדרלית.
במהלך השנים הופקו שני סרטים תיעודיים העוסקים בנושא - הסרט התיעודי "Postville: When Cultures Collide" יצא לאקרנים בשנת 2001 והסרט התיעודי "abUSed" (אשר מתמקד בפשיטה הפדרלית) יצא במהלך 2009.
בשנת 2009 שבעה גברים, אשר נעצרו במקור בפשיטה הפדרלית, כתבו מחזה בספרדית בשם "Historia de la Vida Nuestras" ("סיפור חיינו") אשר הוצג בכנסיות הלותרניות בעיירה דקורה שבאיווה ובמיניאפוליס.
הרכבת הקלה של סוצ'י

הרכבת הקלה של סוצ'י (ברוסית: Сочинское лёгкое метро) הייתה תוכנית להקמת רכבת קלה בעיר סוצ'י שבדרום-מערב רוסיה לקראת משחקי החורף האולימפיים אשר נערכו בעיר בשנת 2014. הקמת הרכבת הייתה מתוכננת להסתיים בשנת 2013, ועלות הקמתה הייתה צפויה לעמוד על 758.8 מיליון דולר. בסופו של דבר התוכנית נזנחה. 
ברשת היו אמורות להסלל מסילות בצורת האות T באורך כולל של 86.4 ק"מ שתוכננו להסלל על-פני הקרקע, מתחתיה ומעליה. שלושת הקווים היו אמורים לקשר בין כל שתי תחנות קצה, והרשת כולה הייתה אמורה לכול 24 תחנות. במכרז שפורסם לרכישת הציוד הנייד זכתה רכבת מדגם ספסיום (Spacium) של חברת בומברדייה, אשר הייתה אמורה לספק 54 רכבות בנות שלושה קרונות כל אחת, עם קיבולת של עד כ-800 נוסעים. הרכבות תוכננו לפעול במרווחים של 4 דקות, במהירות מקסימלית של 70 קמ"ש, ולאפשר הסעת 70,000 איש בשעה. 
בפועל הוחלפה התוכנית בשירות רכבת המחברת בין הכפר האולימפי במזרח לשדה התעופה של העיר ולמרכז סוצ'י, ובשלוחה המובילה לכפר האולימפי ההררי בקראסנאיה פוליאנה.
קתדרלת טרואה

קתדרלת טרואה, או בשמה המלא קתדרלת פאולוס ופטרוס הקדושים מטרואה (בצרפתית: Cathédrale Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Troyes), היא קתדרלה קתולית בעיר טרואה שבשמפאן-ארדן בצרפת. הקתדרלה בנויה בסגנון גותי ונחשבת למונומנט לאומי של צרפת.

בנייה ותיאור המבנה

באתר היו מבנים דתיים עוד החל מהמאה ה-4 לפחות, אז היה באתר חדר תפילה oratory. במאה ה-9 נבנתה באתר קתדרלה אך היא ניזוקה קשות בפלישות הנורמנים ונבנתה מחדש בסביבות 940 אז בנה שם הבישוף מילו קתדרלה בסגנון רומנסקי. בקתדרלה הרומנסקית נערכה ועידת טרואה שנפתחה ב-13 בינואר 1128/1129, בו אושר מסדר אבירי היכל שלמה ושלטונם הוקם. הקתדרלה הרומנסקית נהרסה בשריפה בשנת 1188.
על בניית הקתדרלה הנוכחית, בסגנון גותי, החליט הבישוף גרנייה בסביבות שנת 1200 והיא החלה רק ב-1208 תחת הבישוף ארווה. העבודות נמשכו מ-1208 עד המאה ה-17. בתוכניות המקוריות החזית המערבית כללה שני מגדלים: על שם פטרוס ופאולוס, אך רק מגדל פטרוס הצפוני נבנה, והמגדל הדרומי מעולם לא הושלם. מעל מקום המצלב נבנה צריח מחודד בגובה 110 מטר, אך הוא נהרס בסופת טורנדו ב-1365 ואחר כך במכת ברק ב-1700 ומאז לא נבנה מחדש.
הקתדרלה סבלה מאסונות טבע אחרים: בית המקהלה נהרס בהוריקן בשנת 1228 והגג הוצת ממכת ברק ב-1389.
החלק הקדום ביותר במבנה הוא בית המקהלה מהמאה ה-13. הספינה הראשית ובית הרוחב בנוים בסגנון גותי קורן כפי שניתן לראות מקומת הטריפוריום המואר וחלונות הרוזטה. החזית המערבית נבנתה בתחילת המאה ה-16 בסגנון גותי מאוחר, ושלושת השערים המורכבים בה נבנו על ידי האדריכל מרטן דה שמביז' (Martin de Chambiges).
הקתדרלה ניצלה מהרס בזמן המהפכה הצרפתית, אך ייעודה הנוצרי בוטל והיא הפכה ל"מקדש השפע" למספר שנים.
הקתדרלה ראויה לציון בזכות חלונות הויטראז' שלה מהמאות ה-13 עד ה-19, בשטח כולל של 1500 מטר רבוע, וכן באוצרותיה הכוללים את הסרקופג שנועד להכיל את שרידיו של ברנר מקלרבו וחברו הקרוב ביותר סן מלאכי מאירלנד.
אורך הקתדרלה 114 מטר, ורוחבה בטרנספט הוא 50 מטר. גובה הספינה הראשית הוא 29.5 מטר וגובה המגדל הוא 62.34 מטר.
רביד דברה

רביד דברה (נולדה בשנת 1970) היא מחזאית ובמאית ישראלית.
צ'סלב מילוש

ביוגרפיה

מילוש נולד בכפר Šeteniai שבליטא (הוא נהג להדגיש את הקשר שלו לדוכסות הגדולה של ליטא). למד משפטים באוניברסיטת וילנה. חלק מילדותו הוא בילה ברוסיה, בערך בתקופת המהפכה. בשנת 1944 סירב להצטרף למרד ורשה.
הוא שירת כדיפלומט ברפובליקה העממית של פולין (שמה של פולין בזמן השלטון הקומוניסטי) אך ערק בשנת 1951 וביקש מקלט מדיני בצרפת. בשנת 1953 זכה ב-Prix Littéraire Européen - פרס אירופי לספרות.
בשנת 1961 התמנה לפרופסור לשפות סלביות ולספרות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1970 קיבל אזרחות אמריקאית. הוא פרש בשנת 1978, אך המשיך ללמד. עם נפילת "מסך הברזל" זכה לשוב ולבקר בפולין.
נוסף על שירתו, ספרו The Captive Mind נחשב לאחד המחקרים המרשימים על מצבו של האינטלקטואל תחת משטר דיכוי. הוא כותב כי האינטלקטואלים שהפכו למתנגדי משטר לא היו בהכרח אלו בעלי המוחות הטובים ביותר, אלא דווקא בעלי הקיבה החלשה, שכן המוח יכול לעשות רציונליזציה של כל דבר, בעוד יש גבול למה שהקיבה יכולה לספוג. הוא גם אמר שכמשורר הוא נמנע מלעסוק בפצעים של אומתו, מתוך חשש להפוך אותם לפרות קדושות.
מילוש ידוע גם בתרגומיו לאנגלית משירי זביגנייב הרברט ואנה סווירצ'ינסקה.
שיריו מופיעים על האנדרטאות לזכר עובדי המספנות בגדנסק. רבים מספריו ושיריו תורגמו לאנגלית על ידי חברו ועמיתו רוברט האס. 
צ'סלב ואחיו אנדז'יי הוכרו כחסידי אומות העולם מטעם יד ושם (1989).
צ'סלב מילוש נפטר ב-2004 בביתו בקרקוב, בגיל 93. אשתו הראשונה, ינינה, נפטרה בשנת 1986. אשתו השנייה, קרול, היסטוריונית אמריקאית, נפטרה בשנת 2002.
האויב שבפנים: החיים שאחרי

עלילה

אחרי אירועי הסרט הקודם, אליס (מילה ג'ובוביץ') ושיבוטיה מגיעות לטוקיו במטרה להתנקם באלברט ווסקר (שון רוברטס). לאחר שהוא מצליח להימלט מהשיבוטים הוא נפגש עם אליס המקורית במטוס. הם מתעמתים ובעזרת הנוגדן הוא לוקח מאליס את כוחותייה ואת הווירוס. אך מבלי לשים לב המטוס מתרסק ואליס נמלטת מההריסות. לאחר מכן היא טסה לאלסקה ושם היא מוצאת את קלייר (אלי לרטר) שאיבדה את זיכרונה. ביחד הן חוזרות ללוס אנג'לס ששם הם פוגשים קבוצת ניצולים שכלואה במבצר. הן גם מגלות שיש ספינה שמשדרת מהים וכנראה יש בה מחסה מפני הוירוס וזומבים. לאחר שאליס וחבריה הגיעו לספינה מתברר שנכלאו שם כאלפיים איש. מאחורי המזימה הזו עמד אלברט ווסקר. לבסוף לאחר שהם הצליחו לחסלו ולשחרר את הניצולים, מטוסי קרב של תאגיד "אמברלה" מגיעים לספינה במטרה לתקוף. אחרי הכתוביות ג'יל ולנטיין שעברה שטיפת מוח מדריכה את החיילים לקרב של החיים שלהם במטרה לתפוס את אליס.

הכנסות וביקורות

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", רק כ־25% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 77 ביקורות. למרות זאת בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-26.6 מיליון דולר מה שדירג אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון לנובמבר 2010 הוא הכניס כ-60,128,566 מיליון דולר בארצות הברית וכ-217,357,846 מיליון דולר בחוץ לארץ. מה שהופך אותו לסרט המצליח ביותר בסדרה.
דורית נאור

ביוגרפיה

נאור נולדה בשם דורית אשכנזי. היא למדה בגבעתיים. היא החלה להתאמן בהטלת כידון בגיל 15 בשנת 1985 בהפועל פתח תקווה, בהדרכת ז'ק כהן.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה נאור במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 37.20 מטר, אחרי קלרה סימון (40.02 מטר) ומיטל בראל (38.40 מטר).

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991, זכתה נאור במדליית זהב בקרב שבעה בתוצאה של 4006 נקודות ושנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1992, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון, בתוצאה של 44.14 מטר(כידון ישן), לראשונה בקריירה שלה, מתוך 19 תארים.
בתחרות שנערכה בשנת 2000 קבעה נאור בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 43.67 מטר, שיא זה החזיק מעמד כ-6 שנים ונשבר על ידי חן אדרי (43.75 מטר). 3 שנים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 בפברואר 2009, היא החזירה לעצמה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 43.85 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, היא החלה במסע לשיפור השיא הישראלי שלה בהטלת כידון וקבעה עוד 4 שיאים ישראלים חדשים. בתחרות שנערכה ב-28 במרץ 2009 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.13 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, ב-18 באפריל היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.72 מטר, ב-12 במאי 2010 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.90 מטר ושבועיים לאחר מכן, במסגרת תחרות הזמנה שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-3 ביוני, היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 45.50 מטר (השיא הנוכחי 2014).
פרשה לאחר זכייה באליפות ישראל ב-2014.

חייה האישיים

נאור נשואה לשחר, מתכנן אתרי בנייה ואם לשתי בנות דביר ויובל ומתגוררת עם משפחתה בראש העין. היא דוקטורט לחינוך גופני, מרצה להוראה בסמינר הקיבוצים ומתאמנת בהדרכת אמנון גור.
דרשונישוק

תולדות העיירה

העיירה היא אחד היישובים העתיקים בליטא. במקורות גרמניים - כרוניקות של המסדר הטבטוני משנת 1365 - מוזכר שמה כ-Dirsunen. במאה ה-14 הייתה העיירה אחד מיעדיהם של מסעי הצלב הצפוניים, ובמהלך קרבות באזור נשרפה הטירה המקומית.
במאה ה-15 הוקמה במקום כנסייה ואוכלוסיית היישוב גדלה. במאה ה-16 הפך היישוב למרכז מסחר ואומנות, עקב הימצאו על הדרך בין קובנה ופוני (Puni), והתקיימו בו כיכר שוק ואכסניה. בסוף המאה ה-17 נשרפה הכנסייה ונבנתה שוב, אך בעת הפלישות השוודיות שרפו אותה הפולשים. מיקומה של העיירה על הנהר נמן סייע לשיקומה כעיירת מסחר, בין היתר לשם סחר בעצים בין אזור האיחוד הפולני-ליטאי לבין אזור גרמניה.
בסוף המאה ה-18 נבנה בעיירה בית ספר קהילתי והוקנו לה זכויות מגדבורג. בתקופה זו מנתה העיירה כמה עשרות משפחות. תושבי העיירה שוחררו מחובת הצמיתות והורשו לנוע בחופשיות אל מחוץ לתחומיה. בשנת 1868 נמנו בעיירה 668 תושבים, מהם 303 יהודים. עוד היו בעיירה מספר חנויות ופונדקים, ורבים מתושבי העיירה עסקו במסחר.
במלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים הפולשים את העיירה. בתקופת השלטון הקומוניסטי בעיירה התקיימה בעיירה חווה קולקטיבית.

יהודי דרשונישוק

בין מלחמות העולם ישבו בדרשונישוק כ-120 יהודים. עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1939 דוכאה הפעילות הפוליטית היהודית בעיירה, ולאחר הכיבוש בידי הגרמנים הוקם בעיירה גטו בו נכלאו יהודי עיירות סמוכות. 
באוגוסט 1941 רצחו ליטאים את הגברים היהודים מדרשונישוק ועד תחילת ספטמבר נרצחו גם יתר יהודי העיירה.