google/wiki40b huggingface dataset:
יוליוס נפוס

יוליוס נפוס (julius nepos) (בערך 430-480) היה האדם הלפני-אחרון שכיהן בתפקיד הקיסר הרומי, וכמו כן היה הטוען לכתר הלגיטימי האחרון (אך לא מונה לתפקיד שנית). תקופת כהונתו הייתה 474–480 להלכה ו-474–475 למעשה.
נפוס, בנו של נפוטיאנוס ובעלה של אחייניתו של הקיסר הביזנטיני ליאו הראשון. הוא מונה לתפקידו על–ידי ליאו המזדקן בשנת 474, אחרי היסוסים כבדים, נוכח הניסיון הכאוב של ליאו עם אנתמיוס ואוליבריוס, הקיסרים הקודמים במערב. ליאו ביקש במעשהו זה לשים קץ לשלטון הטוען לכתר גליקריוס, שעלה לשלטון בכוח מגיסטר מיליטום (ראש לחיילים) גרמאני בבירה המערבית ראוונה.
רשמית, היה ליאו הקיסר היחידי והייתה לו זכות לבחור אוגוסטוס. נפוס, שהיה מושל הפרובינקיה דאלמטיה, מונה ככל הנראה לתפקיד קיסר כבר בראוונה ואחרי שהגיע לנמל אוסטיה ולרומי נאלץ גליקריוס לנטוש את המשרה ומונה לתפקיד בישוף העיר סלונה בדלמאטיה. ב-19 ביוני או ב-24 ביוני זכה נפוס גם לתואר הנוסף של אוגוסטוס.
נפוס ניסה להציל את שארית הפליטה שנותרה מהאימפריה: איטליה ודריסת רגל מסוימת בצפון ובדרום גאליה. הוא נשא ונתן באמצעות בישופים שליחים על הסכם שלום עם הוויזיגותים ומלכם אאוּריק, והסכים עמו על קבלת אזור פרובאנס בגאליה בו שלטו הוויזיגותים בשנים 473–474 בתמורה לכמה שטחים עליהם לא היה נפוס מסוגל לשלוט ממילא. הצלחתו הייתה פחותה במשא ומתן עם גָאיְזֶרִיק, מלך הונדלים ששב להשתעשע במתקפות פירטיות על איטליה. גאיזריק חתם זה עתה על הסכם שלום עם האימפריה המזרחית ולא ראה כל צורך בויתורים לנפוס. לנפוס עצמו לא הייתה ברירה מלבד להכיר בכיבושי הונדלים בסרדיניה, קורסיקה האיים הבלאריים, סיקיליה ואפריקה.
נפוס היה לפי הדיווחים אחד הקיסרים המערביים המוכשרים יותר, אך הוא לא זכה לפופולריות בסנאט הרומי בגלל קשריו ההדוקים עם המזרח. נפוס מינה לתפקיד הפטריקיוס (patricius) וראש החיילים שלו את אקדיקיוס, בנו של אחד הקיסרים הקודמים אוויטוס. בנסיבות לא ברורות לחלוטין, שייתכן והן קשורות להתערבות של הסנאט, מונה לתפקיד אחר כך פלביוס אורסטס המפוקפק, שעיקר תהילתו הייתה על כהונתו כמזכירו (נוֹטריוס) של אטילה ההוני. הלה לא המתין זמן ממושך עד שב-28 באוגוסט 475 השתלט על הממשלה בראוונה וכפה על נפוס להימלט באוניה לדלמאטיה. מאחר שלא יכול היה לכהן כקיסר בעצמו משום שהיה ממוצא גרמאני הוא מינה את בנו רומולוס, בנו מאישה רומאית, כקיסר החדש.
נפוס המשיך לשלוט בדלמאטיה כקיסר "האמיתי" והוכר ככזה על ידי החצר בקונסטנטינופול. כאשר כבש אודואקר את ראוונה, הרג את אורסטס והדיח את רומולוס ב-4 בספטמבר 476, הוא הכריז על עצמו כמלך איטליה וביקש מזנון, קיסר האימפריה הביזנטית להפוך את שלטונו לחוקי. זנון נעתר לבקשה והפך אותו לפטריקיוס של נפוס, תואר נומינלי, שכן אודואקר היה השליט בפועל ואי הכרה בו מצד זנון היה צעד שיוביל למלחמה, עניין שזנון לא היה מוכן לו בשלב זה. אודואקר הסכים להסדר זה ורשמית אף התיר לנפוס לטבוע מטבעות ואפילו הוציא מטבעות משלו בשמו של נפוס כקיסר.
נפוס, שעדיין קיווה להשיב לעצמו את השליטה באיטליה, קשר ב-479 להדיח את אודואקר, אך נרצח על–ידי חייליו הוא ב-25 באפריל, ב-9 במאי או ב-22 ביוני 480. התאריך הראשון הוא כנראה הנכון. ייתכן שידו של גליקריוס, שהיה עדיין בישוף סלונה, בחשה מאחורי הקלעים. אחרי רציחתו פלש אודואקר לדלמאטיה, הביס כוח של הגנרל הרומי אובידה והרג את הגנרל ואחרי כן השתלט על דלמאטיה כולה. אחרי הכיבוש מינה אודואקר את גליקריוס לבישוף העיר הגדולה מדיולאנום (מילאנו של היום), מה שחיזק את החשד לברית בין השניים להביא למותו של נפוס.
טייסת 200

היסטוריה

טייסת 200 הוקמה ב-1971, עם קליטתם של כטב"מי הפיירבי מדגם 147I ("מבט"), ולמפקדה הראשון מונה סא"ל שלמה ניר. הפיירבי הופעל על ידי הטייסת במשימות צילום אוויר שנועדו לשם מעקב אחר תנועת סוללות טילי הקרקע-אוויר של המצרים באזור תעלת סואץ. באוקטובר אותה שנה הצטרפו לכטב"מי הפיירבי כטב"מי המטרה MQM-74A צ'אקר ("תלם") שנועדו להעסיק את טילי הקרקע-אוויר ואת תותחי הנ"מ של האויב, ולהקל על מטוסי הקרב לזהות את הסוללות ולהשמיד אותן. כטב"מים אלו הופעלו על ידי הטייסת גם במלחמת יום הכיפורים ב-1973.
ב-1975 קלטה הטייסת חמישה כטב"מי פיירבי 1 ("שדמית") שנועדו לאימוני ירי, ולהטעיות מערכות מכ"ם ונ"מ.
ב-1979 קלטה הטייסת את כטב"ם הסקאוט ("זהבן") ששימש לצילום אוויר ויכל לשדר את התמונות בזמן-אמת לתחנה הקרקעית. הסקאוט הופעל בהצלחה במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה. 
במהלך גיחת צילום בגבול סוריה-לבנון, שערך כטב"ם פיירבי של הטייסת במאי 1981, ניסה מטוס מיג 21 סורי להפילו, מפעיל הכטב"ם ביצע סדרת תמרונים עד שהמיג איבד שליטה והתרסק. הטייסת קיבלה תעודת הפלה והיה זה האירוע הראשון בעולם בו מופל מטוס מאויש על ידי כטב"ם. 
ב-1992 קלטה הטייסת את כטב"ם הסרצ'ר ("חוגלה") המיועד לצילום אוויר, וביוני 1998 קלטה את הדגם המשופר יותר, הסרצ'ר 2 ("כוכב לבן") אשר יצא משימוש בשנת 2007 עם קליטת מטוס מדגם "הרון 1" ("שובל") כפלטפורמה העיקרית בטייסת.
בשנת 2008 זכתה הטייסת בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בלחימה.
בקעת סח'נין

בקעת סח'נין (גם בקעת סכנין) היא בקעה קטנה בצפון הגליל התחתון המרכזי (לב הגליל), השוכנת בין רכס יטבת מדרום ובין בקעת בית הכרם מצפון.
בבקעה שתי ערים וכפר גדול - סח'נין במערב, עראבה במרכז ודיר חנא במזרח.
בתקופת בית שני ובתקופת התלמוד שכנו בבקעה היישובים היהודיים סכנין, ממנה יצאו רבי חנינא בן תרדיון ורבי יהושע דסכנין, וערב, ממנה יצא רבי חנינא בן דוסא.
במקורות חז"ל נזכרת הבקעה בשם בקעת סכני - "תנו רבנן כמימי אדמה מביא אדמה שמנה מבקעת בית כרם ... רבי עקיבא אומר מבקעת יודפת רבי יוסי אומר מבקעת סכני רבי שמעון אומר אף מבקעת גנוסר".
את הבקעה תוחמים ממזרח הר חזון ונחל צלמון, מדרום רכס הרי יודפת, ממערב גבעות גוש שגב ומצפון רכס הרי שגור.
גובה הבקעה הוא כ-200 מ"ר מעל פני הים, ורוב שטחה הוא חקלאי. מהקצה המערבי של הבקעה יוצא לכיוון צפון נחל סכנין, אחד מיובליו של נחל חילזון.
דומניקו מיקלה

דומניקו מיקלה (באיטלקית: Domenico Michele; נפטר בשנת 1130) היה הדוכס ה-35 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה מנפילתו של קודמו, אורדלאפו פאליירו בקרב בזארה בשנת 1117 ועד פטירתו. 
באוגוסט 1122 יצא דומניקו בראש צי ונציאני בן 100 ספינות, שכלל כ-15,000 לוחמים להגנה על ארץ הקודש. הצי הפליג תחת דגל פטרוס הקדוש (היינו, תחת דגל האפיפיור). במהלך החורף של אותה שנה צר הצי על קורפו, אולם המצור הוסר באביב לאחר שמלך ירושלים, בולדווין השני נפל בשבי המוסלמי, וצבא מצרי פאטימי פלש לארץ. הצי יצא לעבר ארץ הקודש והביס את הצי הפטימי בסמוך לחופי סוריה. לאחר ניצחונו הגיע מיקלה לירושלים ונחתם הסכם המעניק לוונציה זכויות סחר ופטור ממס, ואף בעלות מלאה בכמה ערים בממלכת ירושלים.
בשובו לוונציה צר הצי הוונציאני על רודוס ובזז אותה, וכן תקף את האיים סאמוס ולסבוס והרס את העיר מתוני.
מיקלה שב עם הביזה לוונציה ביוני 1125. מיקלה נפטר בשנת 1130. בעקבות ניצחונותיו נכתב על מצבתו "אימת היוונים, ותהילה לוונציאנים" (terror Graecorum...et laus Venetorum).
אנונימיות

אנונימיות (מן המילה היוונית: ἀνωνυμία - אנונימיה) הוא מונח שמשמעותו "בלי שם" או "ללא שם" והוא בדרך כלל מתייחס למצב של עשיית דבר מה ללא הזדהות כלפי הזולת.
קיימות סיבות רבות לכך שאדם בוחר להסתיר את זהותו ולהישאר אנונימי. כמה מסיבות אלו הן חוקיות, לגיטימיות ומקובלות מבחינה חברתית - מעשי צדקה רבים מתבצעים באופן אנונימי, כאשר התורם אינו מעוניין, מסיבה כלשהי, לזכות בהכרה על פעולתו. אדם החש מאוים מידי מישהו אחר עלול לנסות להסתתר מאחורי אמצעים שונים של אנונימיות, עד לפשע יכול לנסות להימנע ממעשה של נקמה, למשל, באמצעות שיחה אנונימית למשטרה. ישנן גם סיבות לא חוקיות רבות להסתתר מאחורי אנונימיות. פושעים בדרך כלל מנסים לשמור על עצמם אנונימיים כדי להסתיר את העובדה שבוצע פשע או כדי לא להיתפס. האנונימיות יכולה גם להיווצר בשוגג, באמצעות אובדן של מידע מזהה עקב חלוף הזמן או אירוע הרסני.
המונח "הודעה אנונימית" בדרך כלל מתייחס להודעה (המועברת למשל באינטרנט), שאינה נושאת שום מידע על השולח ועל הנמען המיועד. לכן לא ברור אם הודעות רבות מסוג זה נשלחו על ידי אותו השולח או אם יש להן את אותו הנמען.
באבטחת מידע, אימות היא הדרך לזהות את המשתמש ממנו מגיע מסר למערכת ממוחשבת, כך שתימנע אפשרות של התחזות ותסכל התקפת אדם שבתווך.
במתמטיקה, ביחס לאלמנט שרירותי (למשל, אדם, אובייקט, מחשב), בתוך קבוצה מוגדרת היטב (המכונה "קבוצת אנונימיות"), "אנונימיות" של האלמנט הזה מתייחסת לרכוש של האלמנט שלא מזוהה בתוך קבוצה זו. אם זה לא מזוהה, אז האלמנט מכונה "אנונימי".
גבעת הערלות

גִּבְעַת הָעֲרָלוֹת היא גבעה באזור מזרח יריחו שנקברו בה ערלות עם ישראל, על פי ספר יהושע. גבעת הערלות ממוקמת בסמוך לגלגל יריחו.

היסטוריה

עם ישראל קברו את ערלותיהם בגבעה לאחר שנימולו על ידי יהושע בן נון, לפי מדרש סדר עולם, בי"א בניסן ב'תפ"ט. ישנם מדרשי אגדה שלפיהם הגבעה נוצרה מערלות אלו ומעפר קבורתן, ומכאן נגזר שמה. מאידך, על פי רד"ק, רלב"ג, אברבנאל והמצודות, שם הגבעה נגזר מכך שערלות עם ישראל נקברו עליה, אך הגבעה הייתה קיימת קודם לכן.
כריסטינה דה בורבון אי גרסיה

ראשית חייה

הנסיכה כריסטינה נולדה במדריד והוטבלה בכנסיית ארמון סרסואלה על ידי הארכיבישוף של מדריד. את לימודיה התיכוניים היא עשתה בבית הספר סנטה מריה דל קמינו ואת לימודי התואר הראשון שלה במדע המדינה באוניברסיטת מדריד. את התואר השני שלה היא סיימה באוניברסיטת ניו יורק ביחסים בינלאומיים ב-1990. ב-1991 היא רכשה ניסיון מעשי במטה אונסק"ו בפריז. היא דוברת באופן שוטף ספרדית, קטלאנית, אנגלית ויוונית.

פעילות ציבורית

הנסיכה כריסטינה משתתפת בפעילויות מוסדיות, תרבותיות, אקדמאיות ופעילויות רווחה רבות בספרד ומחוצה לה, במיוחד באירופה ובארצות אמריקה הלטינית.
כנשיאת הכבוד של הוועדה הספרדית של אונסק"ו היא שומרת על קשריה עם הארגון הבינלאומי ועם כמה מהמיזמים שלו, במיוחד מיזמים חינוכיים ובדגש על פעילויות להגנת המורשת הטבעית והאומנותית. באוקטובר 2001 היא מונתה כשגרירה של רצון טוב לאו"ם לכנס הבינלאומי השני בנושא ההזדקנות. היא גם חברה בחבר הנאמנים של מכון דאלי.
הנסיכה כריסטינה תומכת בכמה מוסדות צדקה ומשתתפת באופן אישי במסלולי שיט המותאמים לאנשים עם מוגבלויות. היא נשיאת הארגון הבינלאומי לשייטים נכים. יחד עם הוריה היא חברה בקבוצת בילדרברג מאז 2001.

חשדות בשחיתות

בן זוגה של כריסטינה נחקר החל מראשית 2012 בחשד של קבלה במרמה של כספי ציבור במסגרת פרשת נוס (caso Nóos). באפריל 2013 צוין באופן רשמי שמה של כריסטינה כחשודה בפרשה. על רקע הפרשה עברו הנסיכה וילדיה להתגורר בשווייץ בקיץ 2013. ב-7 בינואר 2014 הואשמה כריסטינה על הונאת מס והלבנת הון ושופט הורה לה להתייצב בבית המשפט. ב-6 בפברואר התייצבה הנסיכה לראשונה בבית המשפט. ב-25 ביוני 2014 הפכו ההאשמות כלפי הנסיכה לרשמיים עם אפשרות שהיא תעמוד למשפט בעבירות שהעונש המרבי עליהן הוא 11 שנות מאסר. על ההחלטה הוגש ערעור. בנובמבר 2014 אישר בית המשפט העליון בפלמה דה מיורקה את האישומים בהונאת מס כנגד הנסיכה, ובכך סלל את הדרך להעמדתה למשפט. יחד עם זאת, הוחלט לבטל את האישומים על הלבנת הון. עורכי דינה של הנסיכה טענו שהם משוכנעים בחפותה. בדצמבר 2014 החליט בית המשפט העליון של האיים הבלאריים כי הנסיכה, בעלה ו-15 אנשים נוספים יעמדו למשפט במהלך 2015 באשמת הונאת מס. המשפט הסתיים ב-7 בפברואר 2017 והנסיכה זוכתה. 
ב-12 ביוני 2015, הודיע פליפה השישי באופן רשמי על שלילת תואר הדוכסית מאחותו, לאחר שהודיע לה באופן אישי על כוונתו ובעקבות בקשתה ממנו בכתב להסיר ממנה את כל תוארי האצולה שלה. עם זאת, ההאשמות של כריסטינה בשחיתות גרמו נזק רב לאהדה הציבורית בספרד ומחוצה לה כלפי המשפחה המלכותית. על פי העיתון אל פאיס, בין השנים 1995 ל-2013, ציון התמיכה במלוכה הספרדית בקרב אוכלוסיית ספרד בסקרי דעת הקהל צנח מ-75% ל-36.8%. התקשורת הספרדית גם מתייחסת לפרשה כאחד הגורמים העיקריים להתפטרותו של אביה של כריסטינה, חואן קרלוס מתפקידו כמלך.

פעילות ספורטיבית

הנסיכה כריסטינה פעילה בכמה ענפי ספורט, כולל סקי, אך התחום המועדף עליה הוא שיט תחרותי. היא לקחה חלק באירועי לאומיים ובינלאומיים רבים והייתה חברה בנבחרת השיט של ספרד באולימפיאדת סיאול (1988), שם נשאה את דגל ספרד בטקס הפתיחה.
מראנו

היסטוריה

האזור שבו שוכנת מראנו היה מיושב כבר מאז האלף השלישי לפני הספירה, כפי שניתן להסיק מהממצאים הארכאולוגיים שנתגלו, בעיקר המנהירים. תולדותיה של העיר מתחילות בשנת 15 לפנה"ס, כאשר הרומאים כבשו את עמק הנהר אדיג'ה והקימו במקום תחנת דרכים בשם סטאטיו מאינסיס (Statio Maiensis).
היישוב מוזכר לראשונה בשטר קניין משנת 857 בשם מאירניה (Mairania). הרוזנים של מצודת טירול הקנו ליישוב מעמד של עיר במהלך המאה ה-13 ועשו אותה לעיר הבירה של רוזנות טירול. לאחר שהרוזנות הועברה לידיו של בית הבסבורג ב-1363, עם התפטרותה של מרגרטה מאולטש, העביר פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה, ב-1420 את החצר של טירול לאינסברוק. למרות שהעיר נותרה הבירה הרשמית עד ל-1848 היא איבדה בהדרגה את הבכורה שלה ואת חשיבותה כצומת לדרכי המסחר בין איטליה וגרמניה. ב-1477 הועברה המטבעה שפעלה בעיר לעיר האל (Hall).
המרד של טירול ב-1809 כנגד הכיבוש הצרפתי הסב את תשומת הלב למראנו. באותה שנה, נחל צבא של איכרים ניצחון על הכוחות המאוחדים של צרפת ושל ממלכת בוואריה, אך לאחר מכן נכשלה המרידה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נעשתה מראנו חלק מאיטליה על פי חוזה סן-ז'רמן, יחד עם שאר החלקים הדרומיים של טירול שהייתה עד אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-12 באפריל 2010 נקלעה רכבת שהייתה בדרכה למראנו למפולת בוץ במרחק 30 ק"מ מהעיר וכתוצאה מכך ירדה הרכבת מהפסים. באסון נספו 9 בני אדם ונפצעו 28, מתוכם 7 נפצעו קשה.

הסנטוריום לחולי שחפת

בראשית המאה העשרים פעל במקום סנטוריום לחולי שחפת, חולה השחפת המפורסם ביותר ששהה בו היה פרנץ קפקא. לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח המקום לטובת יהודים ניצולי שואה חולי שחפת בסיוע ארגון הג'וינט. בשנת 1952 נסגר הסנטוריום וחוליו עלו למדינת ישראל לצורך המשך הטיפול.

אתרים חשובים

בין האתרים החשובים בעיר נמנים שערי העיר מתקופת ימי הביניים. הכנסיות הראשיות בעיר הן כנסיית ניקולאוס הקדוש (Pfarrkirche St. Nikolaus) וכנסיית ברברה הקדושה (St.-Barbara-Kapelle), שתיהן מהמאה ה-15. בתקופה זו נבנתה גם המצודה. גשר האבן החוצה את נהר פסר נבנה במאה ה-17.
מראנו חוותה תהליך של התפתחות כאשר היא הפכה להיות יעד פופולרי כאתר מרחצאות, בעיקר לאחר שהחלה לבקר במקום אליזבת, קיסרית אוסטריה. במאה ה-19 נבנו התיאטרון העירוני, בניין הקורהאוס (Kurhaus) ופארק הקיסרית אליזבת. כמו כן מפורסמות הטיילות לאורך הנהר.
לאחר שמראנו סופחה לאיטליה, בנו רשויות המשטר הפשיסטי בניין עירייה חדש בשנות העשרים של המאה ה-20.
ג'יימס קראפט

ביוגרפיה

קראפט גדל בבולטימור שבמרילנד. ב-1986 סיים תואר ראשון באוניברסיטת טאוסון במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית. 
שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון רגימנט החי"ר ה-27 בהוואי. עם יחידתו הוצב באוסטרליה, יפן, קוריאה הדרומית, תאילנד והפיליפינים. ב-1991 השלים הכשרתו בכוחות המיוחדים ומונה למפקד פלגה בקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית, בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים בקבוצה, בהם מפקד פלוגות כוחות מיוחדים, מפקד פלוגה מסייעת, מפקד הגדוד השלישי ומפקד הקבוצה ממאי 2009 עד יולי 2011. במהלך שירותו השתתף במשימות מבצעים מיוחדים וסיוע לכוחות הצבאיים של מדינות במרכז ובדרום אמריקה, ופעמיים כמפקד כוח משימה למבצעים מיוחדים במלחמת אפגניסטן. 
תפקידים נוספים אותו מילא הם עוזר לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, קצין אג"ם וראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא, עוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית ועוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. 
באוגוסט 2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים הראשון, הפיקוד הגדול ביותר במסגרת פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית שאורגן במאי 2014 והפך למבצעי במהלך כהונתו של קראפט.
ביולי 2017 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. באוקטובר 2018 מונה לקצין המבצעים של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. באפריל 2019 נקבע שימונה לסגן מפקד הקורפוס המוטס ה-18.
קראפט בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני בתכנון ואסטרטגיה צבאית מהמכללה לפיקוד ומטה של הכוחות המשולבים.
חשבו

חַשַבּוּ (על פי מכתבי אל-עמארנה: חַשַבֻ) הייתה עיר כנענית בארץ עמקו שבדרום בקעת הלבנון. נלחם בה תחותמס השלישי. יורשו, אמנחותפ השני כבש אותה, לקח בה שבויים ובזז אותה. אחד ממכתבי אל-עמארנה (א"ע 174) נכתב על ידי בִּיאֶרִי (באכדית: bi-e-ri), שליט חשבו, למלך מצרים. המכתב עוסק בבקשת עזרה ממלך מצרים כנגד פעילותו של איתגמה מושל קדש שפעל כנגד האינטרסים של מצרים בעמקו ונכנע לשופילוליומש הראשון מלך האימפריה החתית. המכתב הוא אחד מארבעת מכתבים ( כולל 175, 176 ו-363) שנכתבו על ידי מושלי ערים שונות היושבים בעמקו ונוסחו כולם בנוסח מאד דומה.
מיקום העיר מזוהה עם תל חַשבֶּה שנמצא בין בעלבכ לשמסטאר.
גיל שפר

ביוגרפיה

גיל ברוך שפר נולד בישראל, דור שביעי למשפחה של חסידי קרלין, שעלתה לארץ ישראל בעליית החסידים בשנת תקל"ז-1777. אביו, ישראל, הוא אחיו של אליעזר שפר. אמו, חוה, היא בתו של רבי ישראל דב אודסר.
שירת בצה"ל כקצין מודיעין. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לתואר ראשון בתקשורת, אך לא השלימו. 
בשנות ה-90 הקים חברת ייעוץ תקשורת. בין השאר עבד כאיש יחסי ציבור של הרשות השנייה. מונה לדובר המפד"ל בראשותו של זבולון המר. בין השנים 1998–2008 שימש כראש מינהל הטקסים וההסברה בעיריית ירושלים ונחשב למקורבו של אורי לופוליאנסקי.
בשנת 2009 התמנה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ ראש הממשלה לאירועים, סיורים וטקסים. בדצמבר 2010 מונה למנהל לשכת ראש הממשלה. בפברואר 2012, בעקבות התפטרות ראש הסגל בלשכת ראש הממשלה, נתן אשל, התמנה כממלא מקומו. סיים את כהונתו במרץ 2014, במקומו מונה ארי הרו. 
ביוני 2015 התמנה לקונסול כבוד מטעם יפן בישראל. 
בינואר 2017 המליצה המשטרה להעמידו לדין בחשד לעבירות מין שביצע בזמרת ישראלית שהסיע להופעה בפני דיפלומטים זרים, ובאוקטובר 2017 הודיעה הפרקליטות כי התיק נסגר מחוסר ראיות.
שפר נשוי ואב לתאומים. מתגורר בגבעת שמואל.
אוניית מחפר

אוניית מחפר (dredger) היא אונייה המצוידת במחפר ומשמשת להעמקת נתיבי שיט בנמלים, בשפכי נהרות ובתעלות, על ידי חפירה וסילוק חלק מהקרקעית באמצעים מכניים. אוניות מחפר משמשות גם להשבת חול על חופים שבלו בעקבות בליה חופית.
גרסה מותאמת של אוניית מחפר משמשת לדייג צדפות וסרטנים.
אוניות מחפר ידועות בנזק הרב שהן גורמות למערכות אקולוגיות ימיות, בין השאר על ידי שחרור רעלים הקבורים בקרקעית הים אל תוך מי הים, עליית עכירות המים בעקבות פעילות המחפר גורמת לשינויים בלתי-הפיכים במחזור החיים של מינים שונים ועוד.
ג'ון קונלי

ג'ון באודן קונלי ג'וניור (באנגלית: John Bowden Connally;‏ 27 במרץ 1917 - 15 ביוני 1993) היה פוליטיקאי אמריקאי, ידוע בכך שישב ליד ג'ון פ. קנדי בעת רציחתו, ואף נפצע במהלך האירוע.
קונלי נולד בעיירה פלורסוויל שבטקסס, ולמד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. 
בשנת 1961 מינה הנשיא קנדי את קונלי למזכיר מחלקת הצי. קונלי פרש מתפקידו זה כעבור 11 חודשים על מנת להתמודד על משרת מושל טקסס. בסיועו של רוברט שטראוס, נבחר למושל טקסס מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנת 1962.
מבחינת הפוליטיקה הפנימית של המפלגה הדמוקרטית בטקסס הוביל קונלי פלג שתמך בסגן הנשיא לינדון ג'ונסון, שהיה אף הוא טקסני, אל מול פלג נוסף בראשות סנטור בשם ראלף יארבורו. 
לקראת הבחירות בארצות הברית, שהיו אמורות להיערך בשנת 1964 ראה הנשיא קנדי לנכון לאחד את השבר במפלגה בטקסס, ולנסות לזכות בקולות רבים מאזור הדרום הכפרי, השמרני והפרוטסטנטי האדוק, כאשר קנדי היה צעיר וליברל, קתולי ועירוני. בבחירות הקודמות ניצח קנדי ברוב דחוק, ועשרים וארבעה קולות האלקטורים של טקסס היו חשובים מאוד לבחירתו מחדש. שנה לפני הבחירות יצא קנדי, כשהוא מלווה באשתו, למסע בחירות בטקסס, וקונלי, המושל, אירח אותו ברוב כבוד.
ביום 22 בנובמבר 1963, בעת שנסעו קונלי ורעייתו נלי ביחד עם קנדי ואשתו ברחובות העיר דאלאס, נורה הנשיא קנדי ונרצח. גם קונלי נפגע באירוע, בו איבד הנשיא את חייו.
הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה את קונלי כשר האוצר בממשלתו בשנת 1971 והוא שירת בתפקיד זה עד שנת 1972. בשנת 1973 הצטרף קונלי למפלגה הרפובליקנית, דבר שנמנע מלעשותו כל עוד היה הנשיא ג'ונסון בחיים.
כאשר פרש מתפקידו סגן הנשיא ספירו אגניו בשנת 1973, עלה שמו של קונלי כמועמד לתפקיד (ואילו היה מקבל אותו, יש להניח שהיה מקבל לבסוף את תפקיד הנשיא לאחר התפטרות ניקסון כתוצאה מפרשת ווטרגייט). בשנת 1980 ניסה לרוץ לתפקיד מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, אך נכשל בכך. נפטר בשנת 1993.
הארת דין

הארת דין הוא כתב עת משפטי מקוון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. כתב העת נוסד בשנת 2004 והוא מפרסם בעיקר הערות פסיקה וחקיקה של סטודנטים למשפטים, לצד מאמרים קצרים של חוקרים ישראליים על סוגיות משפטיות אקטואליות. 
חברי מערכת כתב העת הם סטודנטים והוא משמש כסמינר המצטיינים של הסטודנטים אשר לומדים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. בכתב העת מתפרסמות הארות והערות על פסקי דין ו/או על דברי חקיקה אקטואליים.
העורכת הראשית היא ד"ר קארין כרמית יפת.
ולדימיר זגורובסקי

ולדימיר זגורובסקי (ברוסית: ‏ Владимир Павлович Загоровский‏, 29 ביוני 1925, רוסיה - 6 בנובמבר 1994) היה שחמטאי רוסי שהצטיין בעיקר בשחמט בהתכתבות. זגורובסקי היה אלוף העולם הרביעי לשחמט בכתב, בין השנים 1965-1962.
בשחמט על גבי הלוח ניצח זגורובסקי באליפות הצבא האדום שהתקיימה במוסקבה בשנת 1951. בתקופה זו מד הכושר שלו נאמד ב-2614.
טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ

טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ (ברומנית Promenada falezei Dunării la Galați) היא טיילת מטופחת המשתרעת לאורך ארבעה קילומטרים על גדת הדנובה בתחומי העיר גאלאץ. הטיילת מורכבת משני שבילים, האחד במעלה המצוקים והשני לרגלי המצוקים, כשהפרשי הגובה מגיעים עד 50 מטרים ובין שני השבילים יש מעברים מדורגים. המדרגות במעברים המדורגים הן ברוחב מטר וחצי ויש מקומות מוסדרים למנוחה במעברים. לאורך הטיילת מוצבים ספסלים המאפשרים מנוחה למטיילים.
המצוקים הם שרידי חוף עתיק של הים השחור מהתקופה בה הים הגיע עד למקום זה וגלי הים עיצבו את החוף. הים נסוג והצטמק, אך השאיר אחריו את החוף. בשנות השישים של המאה העשרים נעשו עבודות לייצוב המצוקים. על החלק העליון של המצוקים נבנו שכונות ועורק תחבורה ראשי. השביל התחתון, לרגלי המצוקים, נועד לתיירות בלבד ונאסרה כניסת כלי רכב.
בשנות השבעים של המאה העשרים הוצבו בטיילת פסלי מתכת רבים, שנוצרו במהלך מחנה יצירה יזום בשנים 1976, 1977 ו-1991. סך הכל הוצבו בטיילת ובמקומות נוספים בגאלאץ 42 פסלי מתכת.
גשמים שופעים וממושכים גורמים לעיתים לתזוזות קרקע והופעת בולענים בשטחי הטיילת. בשנים 2005 ו-2010 הדנובה עלתה והציפה את הטיילת התחתונה.
שביעות הרצון מובטחת

עלילה

טי-אן 3, המכונה טוני, הוא רובוט הנועד לעבודות בית, ניסיון של חברת יו-אס רובוטים להכניס את הרובוטים לתוך משק הבית האנושי. טוני מוצב בביתה של קלייר בלמונט, שבעלה עובד עבור החברה, כניסוי, אבל היא לא מוכנה לקבל אותו. 
טוני מבין שקלייר סובלת מהערכה עצמית נמוכה, ומנסה לעזור לה על ידי שיפוץ ביתה, איפורה והלבשתה מחדש. לבסוף הוא מציע לה להזמין את חברותיה לביתה החדש, וכשהם מגיעות הוא מתחזה לאהובה וגורם לחברותיה לראות אותם מתנשקים, ובכך הוא מנסה להגדיל את ההערכה העצמית של קלייר. 
בסופו של דבר מתאהבת קלייר בטוני ושוקעת בדיכאון כאשר הוא נלקח בחזרה למעבדה. בעקבות ניסוי זה דגמי טי-אן 3 נשלחים לעיצוב חדש, מאחר שיו-אס רובוטים אינה רוצה ליצור רובוטים שישנו חשש שנשים יתאהבו בהם. 
בסוף הסיפור שואל בעלה של קלייר את ד"ר סוזן קלווין האם טוני התאהב בקלייר. סוזן עונה לו שאין זה הדבר, מאחר שרובוטים לא יכולים להתאהב, אך היא מסתייגת ואומרת שנשים כן יכולות להתאהב ברובוטים.

עיבודים

הסיפור עובד לפרק בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC בשם "Out of the Unknown"
יחסי קניה–שווייץ

היסטוריה

שווייץ הכירה בעצמאות קניה בשנת 1963, והיחסים הדיפלומטיים בין המדינות החלו בשנת 1964, כאשר שווייץ פתחה שגרירות בניירובי.

סחר ושיתוף פעולה

המשרד של הסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה (SDC) לקרן אפריקה נמצא בניירובי.
בשנת 2013, קניה הייתה שותפת המסחר החמישית בגודלה של שווייץ באפריקה שמדרום לסהרה. היקף הסחר בין המדינות באותה שנה עמד על כ-110 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של קניה לשווייץ כולל פרחים, תה וקפה. הייצוא העיקרי של שווייץ לקניה כולל תרופות ומוצרים כימיים.

ייצוג דיפלומטי

לקניה כח משימה קבוע במשרד האו"ם בז'נבה, הכולל גם קונסוליה כללית המטפלת בכל העניינים הדיפלומטיים במדינה.
לשווייץ שגרירות בניירובי.
יהושע בוקסבוים

עד השואה

נולד לרב יוסף שהיה שוחט בעיר פאפא בהונגריה. לאחר בר המצווה סייע בפרנסת המשפחה בחנות של הוריו. בשעות הערב ובזמנו הפנוי למד אצל הדיין הרב משה יוסף הופמן.
בגיל 16 נשלח ללמוד בישיבת אונסדורף אצל הרב שמואל רוזנברג (מחבר שו"ת "באר שמואל"). בגיל 22 הוסמך להוראה בידי ראש הישיבה ועל ידי הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר. לאחר ההסמכה נישא והיה סמוך 10 שנים על שולחן חותנו, הרב מאיר חיים בלוך, בעיר אויהל. בתקופה זו כתב עשרות קונטרסים של דברי תורה. בשנים אלו גם התקרב לחסידות והפך לחסידו של ר' משה הלברשטם.
בתר"ע התמנה לרבה של מגנדורף, בהמלצתו של רבו הרב שמואל רוזנברג, ובה הקים ישיבה. בשנת תרפ"ב נבחר לכהן כרבה של גלנטה (בסלובקיה המודרנית), במקומו של הרב יוסף צבי דושינסקי, ושם הקים ישיבה גדולה יותר שבשיאה מנתה 230 תלמידים. הישיבה כללה חדר אוכל מסודר והתלמידים לא היו צריכים לאכול אצל בעלי בתים כפי שהיה מקובל. הרב דאג אישית לכלכלתם של בני עניים. הוא הקפיד מצד אחד על הופעה חיצונית מסודרת של התלמידים, ומצד שני נתן יחס אישי לכל תלמיד. הרב בוקסבוים עודד את לימוד התנ"ך והמוסר, מקצועות שלא מקובלים בישיבות, והוא עצמו לימד מוסר בהזדמנויות שונות. דגל בלימוד פשוט וברכישת בקיאות רחבה ככל האפשר, אך למרות זאת דרש מתלמידיו להעמיק אפילו על חשבון ההספק. בשבת דרש לפני תלמידיו, ודרשותיו ריתקו את השומעים כי קשר רעיון ברעיון בשילוב מליצות והומור.
היה ידוע באהבתו לארץ ישראל ועודד את תלמידיו לעלות לארץ, אך התנגד לציונות ותמך בפרחי אגודת ישראל שראה בהם משקל נגד לתנועה הציונית. הוא התלבט מאוד אם לעלות לארץ ישראל, ולבסוף החליט להישאר עם קהילתו.
אחיינו ותלמידו ד"ר מרדכי בוקסבוים היה משפטן ואיש ציבור חרדי בארץ ישראל, שכיהן כסגן ראש עיריית ירושלים.

בזמן השואה

בסיוון תש"ד נתקבלה פקודה לשלוח את יהודי גלנטה לבירקנאו. במקביל התקבל גם אישור לשחרר את ראש הישיבה ומשפחתו, אישור שניתן מתוך ההערכה הרבה שזכה לה אפילו מצד הנאצים. אולם הרב סירב, ולפני שיצאה הרכבת לדרכה נשא דרשה מרגשת לפני עדתו בנושא של קידוש השם על בסיס דברי חז"ל: "'בכל נפשך' - אפילו נוטל את נפשך".
לאחר תחילת הנסיעה ברכבת התבטא הרב שנוסעים ל"גן עדן" וביקש מתלמידיו ובני עדתו להצטרף עמו בשירת "אני מאמין". לפני חניית הרכבת באושוויץ קרא להגביר את עוצמת השירה. הרב נספה בכ"ו בסיוון במחנה ההשמדה אושוויץ 2.
לאחר המלחמה אספו תלמידיו את הנותר מחידושיו הרבים בהלכה ובאגדה, וכן שאלות ותשובות שלו. הם כינסו את כל דברי התורה בספר "אור פני יהושע" (שני כרכים).