google/wiki40b huggingface dataset:
לנה רוסובסקי

ביוגרפיה

נולדה בברית המועצות לשעבר בפושקינו, כ־30 ק"מ ממוסקבה, לזוג הורים מהנדסים.
בשנת 1991, בעקבות אנטישמיות, עלתה משפחתה לישראל כחלק מגל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. למדה תואר ראשון בתוכנית מצטיינים "מדעי החיים והרפואה" באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות בלימודי נשים ומגדר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. עבדה בתעשייה הפארמצבטית ובביוטק הישראלי בניהול ניסויים קליניים. בהמשך עשתה הסבה לעיתונות ויזמות חברתית.

פעילות חברתית

ב-2014 רוסובסקי הקימה את קבוצת הפייסבוק "רוסיות בלי חוש הומור וחבריהן" המונה יותר מ-14 אלף חברים ועוסקת בחוויותיהם של ישראלים בני דור הראשון והשני לעליית שנות התשעים מברית המועצות לשעבר ובפמיניזם.
ב-2016 הייתה בין יוזמות הפאנל על יוצאות ברית המועצות בכנס שדרות. ב-2017 יזמה והוציאה לפועל פרויקט "בולטאי" המחבר בעזרת חילופי שפות את העלייה החדשה מרוסיה ומדינות פוסט סובייטיות לבני עליית שנות ה-90 הצעירים.
במקביל החלה לדבר, להרצות ולכתוב בנושאי דוברי רוסית, מגדר ומאבקים חברתיים.
מקדמת סוגיות הקשורות לדוברי רוסית בישראל ולפמיניזם בכנסת, במגזר השלישי, באקדמיה ובתקשורת הישראלית על מנת שיהיו חלק אינהרנטי מסדר היום הציבורי והפמיניסטי בישראל. מנחה ואורחת קבועה בפאנלים ובפורומי חשיבה של ארגוני החברה האזרחית ויועצת לעמותות מגזר שלישי בנושאים הקשורים לגיוון חברתי.
הייתה רכזת תעסוקה ויחסי ציבור בהתנדבות בעמותת "צ'טנה" (Chetana Women's Skill Development Program) בנפאל ומנהלת ומפתחת שותפה, "מרחב משלנו", סדרת מפגשים בנושאים של צדק חברתי ופעילות חברתית, בחוג ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב.
בינואר 2017 הצטרפה לתאגיד השידור לחטיבת הרדיו כמגישה ועורכת בתחנת "כאן רק"ע" בשפה הרוסית בתחנת הרדיו כאן תרבות. מגישה ועורכת מספר תוכניות רדיו בעברית וברוסית בתחומי חברה ותרבות.
טומוקו אוהטה

קורות חיים

אוהטה סיימה את לימודיה במחלקה לחקלאות באוניברסיטת טוקיו בשנת 1956.
עבדה בחברת הוצאה לאור לפני שהועסקה על ידי מכון קיהרה לחקר ביולוגי. עיסוקה שם התמקד בציטוגנטיקה של חיטה ושל סלק סוכר. בשנת 1962, קבלה  הצעה מהיטושי קיהרה לעבור לארצות הברית וללמוד שם. כאשר הייתה סטודנטית לתואר שני בבית הספר של אוניברסיטת צפון קרוליינה סטייט, היא שינתה את תחום מחקרה מציטוגנטיקה של צמחים לגנטיקה של אוכלוסיות. 
בשובה ליפן, עבדה במכון הלאומי של יפן לגנטיקה   (National Institute of Genetics), תחת פיקודו של מוטו קימורה. לאחר מחקרה בנושא תיאורית האבולוציה המולקולרית עם המנחה שלה קימורה, היא השתכנעה כי מוטציות כמעט נייטרליות היוו חלק חשוב באבולוציה, והחלה לנסות לפתח וליצר שימושים נוספים לעבודת המחקר שלה. היא פיתחה מודל בנושא, ולאחר מכן שינתה אותו למבנה כללי יותר: "התאוריה הנייטרלית הכמעט אבולוציונית" (the nearly neutral theory of evolution)
היא עבדה במכון היפני הלאומי לגנטיקה מ-1969 עד 1996, ונבחרה בשנת 2002 לשותפה חיצונית בחקר הביולוגיה האבולוציונית באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (The United States National Academy of Science)

תגובות על פרסום התאוריה שפיתחה

כאשר פרסמה אוהטה את התאוריה שלה לראשונה, היא נתקלה בקושי למשוך את תשומת הלב של קהילת המחקר המדעי, שכן חוקרים רבים תמכו בעיקר בתורת הברירה הטבעית ובתאוריות בעלות רעיון דומה, אך בשנות התשעים ממצאים רבים הראו על צדקתה של אוהטה בתאוריה שלה יחד עם הוכחות ומסקנות בנושא האבולוציה המולקולרית. לאחר מכן נערכו מחקרים ובדיקות רבות המסתמכות על המחקרים והמודל שפיתחה אוהטה, שכן הם מהווים המשך דרך לניסיונות הקידום בנושא.
לוי יצחק מברדיצ'ב

רבי לוי יצחק מברדיצ'ב (ה'ת"ק, 1740 - כ"ה בתשרי ה'תק"ע, 5 באוקטובר 1809) מגדולי האדמו"רים החסידיים, מחבר הספר קדושת לוי. ידוע בכינויו סנגורם של ישראל.

תולדות חייו

רבי לוי יצחק נולד בשנת ה'ת"ק לרבי מאיר (שהיה אב"ד זמושץ') ושרה-סאשה רוסקוב בהוסקוב. היה ידוע בצעירותו בכינוי "העילוי מירופלב". נישא לפערל, בתו של הרב ישראל פרץ מלברטוב (נכדו של רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל, ראב"ד ז'ולקווה, בנו של רבי יונה תאומים-פרנקל) וכשנפטרה הייתה בת יותר ממאה שנה. אחר חתונתו נסע למגיד ממעזריטש אצלו למד כמה שנים.
בשנים 1761 עד 1765 כיהן כרב ברוטשוול, מ-1765 רב בז'לחוב. ב-1776 עבר לפינסק, שם כיהן כרב וראש ישיבה. בשנת 1785 הודח ממשרתו בפינסק, עקב חתימת ראשי הקהל על החרם נגד החסידים, ועבר לעיר ברדיצ'ב שבאוקראינה, שם ייסד קהילה חסידית וכיהן כרבה עד יום פטירתו.
ר' לוי יצחק היה ידוע בגדלותו בתורה, הן בנגלה, והן בנסתר והוא עמד בראש ישיבה שבה נלמדה תורת הנגלה בנוסף לכך היה ידוע בצדקתו וקדושתו והתלהבותו הגדולה בעבודת ה' עד כדי כך שרבי נחמן מברסלב אמר שכאשר רבי לוי יצחק אומר "הבורא" נתזים רשפי אש ממצחו. אלפים ורבבות היו נוסעים אליו בשביל לראות עבודתו ובגלל מופתיו ונפלאותיו. אך יותר מכל היה ידוע 
בתואר "סניגורן של ישראל" בגלל אהבת ישראל שלו ודרכו המיוחדת ללמד זכות על כל יהודי ולסנגר עליו לפני הקב"ה, גם על חוטאים ופושעים. מיוחסת לו תחינה מפורסמת למוצאי שבת שפותחת במילים "גאט פון אברהם", אך היא קדומה בהרבה לזמנו ואולי מדובר בגרסה שלו לתחינה המקורית.
נפטר בכ"ה בתשרי ה'תק"ע. מקום קבורתו בעיר ברדיצ'ב מושך אליו מתפללים ותיירים רבים.
אוזן

תפקידי האוזן

האוזן משמשת כאיבר חישה עבור מערכת השמיעה. בנוסף, היא מעורבת גם בשמירה על שיווי המשקל של הגוף.

חלקי האוזן ומסלול השמיעה

האוזן מתחלקת לשלושה חלקים: אוזן חיצונית, אוזן תיכונה ואוזן פנימית.
לכל אחד מחלקי האוזן יש תפקיד ייחודי בתהליך השמיעה.
מסלול השמיעה עובר דרך שלושת החלקים הללו. הוא מתחיל מהאוזן החיצונית, אשר קולטת גלי קול של צלילים המגיעים מהסביבה.
מהאפרכסת של האוזן החיצונית עובר הצליל אל תעלת האוזן וגורם לרעידות בעור התוף. רעידות אלו מרעידות את עצמות השמע (עצם הפטיש מרעידה את הסדן שמרעיד את הארכוף) שבאוזן התיכונה. באוזן הפנימית, נוצר גל בתוך הנוזל, בשל רעידות הארכוף בקצהו הקרומי של המבוך. התנועה בנוזל מרעידה את איבר קורטי (איבר השמיעה) כך שנוצרת תנועה הגורמת לשינוי בתאי השיער ולהפעלה של עצב השמיעה. אזורים שונים בשבלול האוזן מופעלים על פי צלילים שונים.
המידע השמיעתי שמתקבל מהאוזן מועבר למוח דרך הפונס.

תנוך האוזן

תנוך האוזן האנושית הוא החלק הבשרני הרך בתחתית האפרכסת. הוא מורכב מעור ורקמות שומן, שחסרות את המוצקות והאלסטיות של שאר אפרכסת האוזן. היות שהתנוך אינו מכיל סחוס, יש בו אספקת דם רבה שעשויה לסייע בחימום האוזניים ובשמירה על איזון. עם זאת, התנוך נחשב בדרך כלל כאבר חסר כל תפקיד ביולוגי חשוב. התנוך מכיל קצות עצבים רבים, והוא מהווה אזור רגיש ונעים למגע. תנוך האוזן הוא האזור הנפוץ ביותר לביצוע פירסינג.
התנוך הממוצע הוא כ-2 ס"מ, והוא מתארך מעט עם הגיל. אצל חלק מהאנשים מראה התנוך "חופשי" יותר ומתנדנד ואילו אצל אחרים "מחובר" יותר. כמו כן, תנוכי אוזניים הם על פי רוב חלקים, אך לעיתים מכילים גם קמטים. תנוכי אוזניים מקומטים קשורים לעיתים עם מחלות גנטיות אצל ילדים, בכלל זה תסמונת באקווית'-ויידמאן (Beckwith-Wiedemann).
מקור המילה תנוך הוא במקרא, אם כי לפי מפרשי המקרא, תנוך האוזן המוזכר במקרא מתייחס לאבר שונה - הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע. האבר נמנה במקרא עם אחד משלשה איברים שעליהם היה צריך להזות מדם הקרבן, וכן בעת טהרת המצורע.

האוזן התיכונה

האוזן התיכונה כוללת את עור התוף, את חלל האוויר הנמצא בינו לבין עצם הגולגולת, וכן שלוש עצמות שמע זעירות: הפטיש (malleus), הסדן (incus) והארכוף (stapes). כמו כן, חצוצרת השמע, הנקראת גם תעלת אוסטכיוס, תעלה אשר מחוברת לחלקו האחורי של הלוע, נפתחת לאזור האוזן התיכונה.
ה"ידית" של עצם הפטיש מחוברת לחלק הנע של עור התוף; עצם הסדן מגשרת בין עצם הפטיש לעצם הארכוף; עצם הארכוף, שהיא העצם הקטנה ביותר בגוף האדם, מרעידה את קצהו הקרומי של שבלול האוזן שבאוזן הפנימית.

האוזן הפנימית

האוזן הפנימית כוללת את שבלול האוזן. זהו חלל בתוך עצם, שצורתו דומה לשבלול, ובתוכו מערכת קרומים, הנקראת מבוך קרומי, אשר בתוכו נוזל. בין הקרומים נמצא איבר השמיעה, הנקרא איבר קורטי, ומערכת הקרומים של שיווי המשקל. באיבר קורטי קיימים תאי שיער המתחברים ויוצרים את עצב השמיעה ושיווי המשקל, וגירוי של תאים אלה מביא להפעלה של העצב.
קולות חזקים מאוד עלולים לגרום לנזק זמני וקל לתאי השיער או אף לפגיעת שמיעה קבועה.

הבדלי שמיעה בין שתי האוזניים

במחקר שבוצע באיטליה ב-2009 נמצא כי שמיעה באוזן הימנית משפיעה על קליטת הצליל ושידורו אל המוח באופן יעיל יותר מאשר באוזן שמאל.

פגיעה באוזן

פגיעה באוזן עלולה להוביל ללקות שמיעה.
היא יכולה להיגרם כתוצאה ממחלה או מתאונה.

האוזן באומנות

דימוי האוזן מופיע באומנות במספר צורות ודרכים.
מימס

מקור השם

השם מימס הוצע על ידי האסטרונום ג'ון הרשל בנו של ויליאם הרשל בשנת 1847 במאמר "תוצאות תצפיות אסטרונומיות שנעשו בכף התקווה הטובה". מימס הוא שמו של אחד מהאלים הטיטאנים ומאחר ששבתאי (סטורן, או קרונוס) היה מנהיג הטיטאנים, הוצע לקרוא לירחי שבתאי בשמות של אלים טיטאנים.

תכונות

מהירות תנועתו של מימס מושפעת משני הירחים הקרובים אליו אנקלדוס ודיוני. בכל פעם שהירחים הללו מתקרבים זה לזה הם מאיצים את מהירות סיבובם מסביב לשבתאי ובכל פעם שהם מתרחקים זה מזה הם מאטים את מהירות סיבובם. שינויי תאוצה אלו מאפשרים להם לשמור על מסלולם הירחי. מצב זה שבו שני גרמי שמים או יותר מקיפים גוף אחר, מסיבי יותר, וקיים קשר פשוט בין זמני ההקפה שלהם כתוצאה מפעולה הדדית של כוח הכבידה נקרא תהודה מסלולית.

מאפיינים פיזיים

השטח של מימס קטן במקצת משטחה של ספרד. צפיפות החומר הנמוכה של מימס: 1.15 גר/סמ"ק מעידה על כך שמימס מורכב בעיקר מקרח וכמות מועטה של סלעים.
המאפיין הכי בולט של מימס הוא מכתש פגיעה ענק שקוטרו 130 ק"מ (שליש מקוטרו של מימס) המכתש נקרא הרשל על שם המגלה של מימס. גובהם של קירות המכתש הוא 5 ק"מ בערך, עומקו של המכתש מגיע לעיתים לעומק עשרה ק"מ. פסגתו המרכזית של המכתש גובהה 6 ק"מ מקרקעית המכתש. לו היה מכתש בגודל יחסי זהה על פני כדור הארץ (היינו שליש מקוטרו של כדור הארץ) היה קוטרו של המכתש 4,000 ק"מ (יותר גדול מאוסטרליה). הפגיעה של האסטרואיד במימס כמעט שברה אותו; ניתן לראות את השברים בצדו השני של מימס אשר ייתכן שנוצרו על ידי גלי ההדף מהפגיעה שעברו דרך מימס.
פני השטח של מימס מכוסים במכתשי פגיעה קטנים רבים; אך גודלם לא מתקרב לגודלו של מכתש הרשל; קוטר מרבית המכתשים עולה במקצת על 40 ק"מ, ואולם באזור הקוטב הדרומי קוטר המכתשים אינו עולה על 20 ק"מ.

בתרבות הפופולרית

בזויות מסוימות דומה מימס לכוכב המוות מהסרט מלחמת הכוכבים 4 :תקווה חדשה. דמיון זה הוא צירוף מקרים מכיוון שאת הסרט יצרו 3 שנים לפני צילום מכתש הרשל על ידי הגשושיות וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2.
עודד פז

ביוגרפיה

עודד פז גדל בהרצליה. בגיל 14 שיחק בקומדיית המצבים "הכל נשבר במשפחה" לצד ציפי שביט ודב רייזר. במהלך השנים 1996–1997 השתתף בעונה הבימתית האחרונה של המחזמר "דוד". במהלך שירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל הכיר את יובל סגל, אילן רוזנפלד וקובי פרג', והשלושה – אילן רוזנפלד, קובי פרג' ועודד פז, יחד עם יואב צפיר, יצרו את הסדרה "גרוב סטייל", אשר לימים שינתה את שמה ל"הפיג'מות", בה הוא משחק בתור מתופף הלהקה. במקביל, השתתף פז בתפקיד אורח בדרמה המוזיקלית "השיר שלנו" בתור דמות משנה ובסדרת הדרמה "השמיניה". בנוסף, השתתף יחד עם חבריו מ"הפיג'מות" בתוכנית מערכונים בשם "צרבת" בערוץ המוזיקה.
במהלך שנת 2007 החל עודד להגיש ביחד עם אילן וקובי שתי תוכניות ברדיו 99, תוכנית לילדים בבוקר ותוכנית למבוגרים בלילה, ובמקביל יצרו את תוכנית המערכונים "העיר שלנו", ששודרה בערוץ 2 בשידורי קשת, ואת סדרת הבת של הפיג'מות "קפה קר-סול". בשנת 2008 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" והגיע למקום החמישי.
פז דיבב את קולו של מלפורד העכבר בסדרה "אנימליה" לצד מאיה בר שלום ובנוסף קריין עם קובי פרג' ב"אולימפיאדת החיות".
יחד עם חבריו לפיג'מות השתתף עודד ב"פסטיגל פנטזיה" (2006) וב"פסטיגל על הזמן" (2007). בשנת 2008 הנחה את "תפוס ת'פסטיגל" לצדו של שלמה בראבא, ובשנת 2009 השתתף ב"קונג פו פסטיגל".
פז שיחק בסדרה "האחים דה-גמה" ששודרה בערוץ לוגי עם אילן רוזנפלד וקובי פרג'. הוא שיחק גם בסדרות "המופע של דובל'ה" וב"קפה קר-סול", ששודרו ב-HOT Games והיו לסדרות בת של "הפיג'מות". בשנת 2009 יצר והחל להנחות סדרת טלוויזיה בשם "הטבח המתוסבך" ביחד עם יובל סגל (ששיחק איתו ב"הפיג'מות") וגם התחיל להשתתף במופע מסיבת פיג'מה עם עודד פז.
בשנת 2018 גילם את שמבלול בסרט הקולנוע "גיבור בעננים".

הנחיה בערוץ הילדים

ב-2 בינואר 2011 הצטרף יחד עם דנה פרידר לצוות המנחים של ערוץ הילדים, ובאותה שנה השתתף בפסטיגל. באותה שנה הנחה את "ששטוס" והשתתף לצד דון לני גבאי בתוכנית "הפסקה פעילה". בתחילת חודש פברואר 2012 התחיל להנחות עם דנה פרידר את התוכנית "ממצחיק", העוסקת בקטעים משעשעים ברשת. בהמשך שנת 2012 השתתף בסדרה "גאליס" בתפקיד דורון שראוזינגר, שהיה בהתחלה הסוכן של יולי ואחר כך גם של רונה, וכן הנחה את הסדרה "סתאאאם!" של ערוץ הילדים, המבוססת על "פיספוסים", לצד יגאל שילון, דנה פרידר וטל מוסרי.
בשנת 2013 הנחה את "מוכשרים בטירוף", לצד דניאל מורשת בערוץ הילדים. ב-27 באוגוסט 2013 החל להנחות יחד עם שחר חסון את תוכנית הסטנדאפ "הפרעת קשב". בקיץ 2014 השתתף בהצגת הילדים המחודשת של "ספר הג'ונגל" בבימויו של חנוך רוזן, שהוצגה בספארי ברמת גן בתפקיד הסנאי פאקלי.
בשנת 2015 ביים את הצגת הילדים המוזיקלית "ילד פלא", שכתב יובל סגל. בשנת 2015 חזר לשחק בסדרה "גאליס".
בשנת 2016 חזר לשחק בסדרה גאליס בעונה השביעית ואחרונה.
משנת 2013 עד שנת 2018 הנחה עודד את התוכנית הבנים והבנות בערוץ הילדים.
בשנת 2019 ינחה את התוכנית "נינג'ה ישראל ילדים" לצד אליאנה תדהר.

חיים אישיים

בשנת 2015 נישא לאושר סלים, השניים מתגוררים בהרצליה ולהם בן.
סינמטק

סינמטק (מצרפתית: Cinémathèque) הוא מכון ארכיוני שמשמר סרטי קולנוע. לעיתים קרובות הסינמטק מקיים פעילויות תרבות הקשורות לסרטי קולנוע כגון הקרנות, הרצאות ופסטיבלי קולנוע. מקור המונח המקורי הצרפתי "Cinémathèque" בשילוב המלים "Cinéma" - קולנוע בצרפתית, והמילה היוונית thêkê ,θηκη - ארגז או תיבה, במקביל למילה הצרפתית (לטינית) bibliothèque - ספרייה (מיוונית bibliothêkê).

Cinémathèque Française - הסינמטק הראשון

הסינמטק הראשון בעולם הוקם בשנות ה-30 של המאה העשרים בצרפת, ונועד לשמר סרטים ישנים בעלי ערך תרבותי. לאחר מלחמת העולם השנייה, בה נפגע האוסף בצורה קשה, החלה ממשלת צרפת לתמוך בסינמטק מתוך הכרה בחשיבותו התרבותית. בסינמטק הוקם חדר הקרנה קטן, וגויס צוות עובדים קבוע. הסינמטק שימש בית למיטב יוצרי הסרטים בצרפת, ובהם יוצרי הגל החדש הצרפתי. כיום, הסינמטק הצרפתי הוא ארכיון הסרטים הגדול בעולם ומרכז תרבות צרפתי חשוב.
בשנת 1934 הוקם סינמטק בבריטניה.

חשיבותם התרבותית של הסינמטקים

נוסף לשימור סרטים נדירים, בסינמטקים מוקרנים סרטים נדירים, נערכות הקרנות במחיר מוזל, והם משמשים גם כבמה ליוצרים חדשים.
תפלת החדש

תפלת החֹדֶש הוא שמו של סידור בנוסח הספרדים. הסידור יצא לאור לראשונה בשנת ה'תקס"א (1801) בליוורנו שבאיטליה. הסידור משקף מנהגי התפילה של יהודי צפון מערב איטליה, צפון אפריקה, סוריה, גאורגיה, הודו, בוכרה, קווקז וחלק מקהילות המזרח. הסידור נדפס בליוורנו שלוש שנים לפני מות החיד"א ומובאים בו פסיקותיו מספרו "קשר גודל" בענייני הלכה. הנוסח המובא בסדור היה נהוג גם בין חלק מיהודי תימן שהתפללו על פי נוסח שאמי השלם. החל ממחציתה השנייה של המאה העשרים איבד "תפלת החדש" את ההגמוניה שלו כשלצידו נדפסים יותר ויותר סידורים המבוססים על סדורי הבבלים ונוסחאות הבן איש חי. המהדורה האחרונה של הסדור במתכונתו הישנה הודפסה בשנת ה'תשל"ה (1975) בירושלים.
דחיית הנוסח באה בעיקר עקב השפעה של יהדות בבל על יהודי ארץ ישראל, שנהגו  להתפלל בנוסח שונה מיהודי המערב - נוסח קרוב ומותאם יותר לקבלה, משום שהיו יותר קרובים למקובלי צפת].
על אף העובדה שהמהדורה האחרונה נדפסה בשנת 1975, מהדורות צילום של מהדורה זו המשיכו להיות נפוצות בחלק מבתי הכנסת של יוצאי צפון אפריקה, גאורגיה, בוכרה ושאר קהילות המזרח ותימן כן יצאו מס' מהדורות נוספות לסידור זה בהוצאת סיני. בראשית המאה ה-21 חלה עדנה מחודשת במעמדו של הסידור שנסדר מחדש ויצא במספר מהדורות חדשות.
בשנת ה'תשס"ד (2004) יצאה לאור מהדורה בשם "תפלת החדש - ליוורנו - מהדורת ארץ ישראל", על ידי הרב אליהו רחמים זייני (שאינה זהה למהדורה המקורית אלא משנה בכל מקום בו הנוסח בארצות צפון אפריקה, בעיקר באלג'יריה, היה שונה), ובשנת ה'תשס"ז (2007) הוציא רואי מרגלית מהדורה חדשה של תפלת החדש המיועדת ליוצאי תימן המתפללים בנוסח השאמי שהיה נפוץ ביהדות שרעב.
בשנת ה'תשע"ג (2012) יצאה לאור מהדורה חדשה של הסידור, בשם "תפלת החדש - השלם" על ידי מכון "ספורנו". במהדורה זו הוחזרו למקומן כל ההשמטות, בהתאם ל-19 המהדורות הידועות של הסידור המקורי שהודפס בליוורנו, עם תיקוני מילים ופתיחת ראשי תיבות כולל הפירוש "שלמות הלב" ו"עבודה שבלב".

לקריאה נוספת

רפאל תורג'מן, מסורת הלשון של התפילות בסידור "תפילת החודש", אוניברסיטת בר-אילן, ה'תשמ"ד.
קולז' דה פראנס

היסטוריה

הקולז' נוסד בשנת 1530 לבקשת המלך פרנסואה הראשון, כבית-ספר אלטרנטיבי לסורבון, במטרה לקדם את הלימודים בתחומים שונים כגון עברית, יוונית עתיקה ומתמטיקה. במקורו נקרא המוסד "הקולז' המלכותי" (Collège Royal), אך שמו שונה אחר כך לקולז' לשלוש שפות (Collège des Trois Langues), הקולז' הלאומי (Collège National) והקולז' האימפריאלי (Collège Impérial). בשנת 1870 שונה שמו שוב לשם הנוכחי - הקולז' דה פראנס.
המבנה המרכזי נבנה בשנת 1780 על ידי האדריכל ז'אן פרנסואה שלגרן (Jean-François Chalgrin, מתכנן שער הניצחון שבפריז).
ההוראה בקולז' נעשית באמצעות שיעורים וסמינרים. על כל מרצה להורות 26 שעות בשנה, ולהציג בכל שנה מחקר מקורי חדש. המוסד מתייחד בכך שההשתתפות בשיעורים ובסמינרים חופשית לחלוטין ופתוחה לקהל הרחב, ללא צורך בהרשמה. הקולז' אינו מעניק תארים, אך יש בו כיתות מחקר, וכמו כן נמצאת בו אחת מספריות המחקר הטובות באירופה. כיום מחולק הקולז' לחמש דיסציפלינות: מדעי המתמטיקה, מדעי הפיזיקה, מדעי הטבע, פילוסופיה וסוציולוגיה, וגם היסטוריה, פילולוגיה וארכאולוגיה, והוא כולל 54 קתדרות.
ויקטור זילברמן (מאמן)

ביוגרפיה

זילברמן נולד בקישינב שהייתה חלק מברית המועצות ובשלב כלשהו עבר למינסק. בגיל 12 הוא החליט שעליו כיהודי להיות חזק והחל להתאמן בהיאבקות. הוא היה מתאמן ששה ימים בשבוע באימונים שכללו ריצות, שחייה והתעמלות מכשירים. בשנת 1962 הוא החל ללמוד במדרשה לספורט ממנה קיבל תואר של מורה לחינוך גופני. בשנת 1964 זכה בתואר אלוף ברית המועצות לנוער בהיאבקות ובשנת 1964 זכה בתואר עד גיל 18, במשקל עד 62 קילוגרם. בשנת 1966 זכה במקום הראשון בתחרות בבולגריה אולם עם כניסתו לעולם הבוגרים ירד בדירוג ובתחרות בשנת 1967 הגיע במקום השביעי בלבד. בשנת 1969 זכה במקום השלישי באליפות ברית המועצות ובשנת 1971 זכה במקום השני באליפות ברית המועצות. בשנת 1972 זכה בתואר אלוף ברית המועצות, אולם למרות זאת הוא לא נשלח לאולימפיאדת מינכן. בשנת 1973 הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בלוזאן, שווייץ. בהמשך אותה שנה הוא הגיש בקשה לעלות לישראל עם משפחתו. הוא הגיע לישראל בתחילת 1974 ונקלט בקורס מורים בוינגייט. במאי 1974 הוא זכה במדלית כסף באליפות אירופה ובספטמבר 1974 זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה. באוקטובר 1974 הוא זכה באליפות ישראל בג'ודו במשקל עד 80 ק"ג לאחר שניצח את משה פונטי אלוף הנוער ובגמר את האלוף היוצא גד סקורניק למרות שנחשב למתחיל בענף זה.
זילברמן היה מאוכזב מהתמיכה המועטה שקיבל בישראל שלא איפשרה לו לטענתו להתאמן כיאות לאולימפיאדת מונטריאול. הוא הודיע שלא ישתתף בתחרות באוקטובר 1974 בפולין ובדצמבר 1974 הוא ירד לקנדה. אנשי ההתאחדות לספורט טענו לכפיות טובה מצדו ואמרו שהוא קיבל את כל התנאים כדי שיוכל להתאמן. בקנדה החל זילברמן ללמוד לתואר בחינוך גופני ובמקביל התאמן ועבד כמאמן היאבקות.
במהלך שנת 1975 הוא ניסה לקבל רשות מהתאחדות הספורט בישראל להופיע כנציג קנדה באולימפיאדת מונטריאול, ומשלא נענה ביקש להגיע להסדר על פיו ישוב לישראל וייצג אותה. אולם שר החינוך, אהרן ידלין סירב להבטיח לו שיאופשר לו לייצג את ישראל באולימפיאדה ודרש ממנו להתייצב בישראל לשירות צבאי ללא תנאים מוקדמים. במאי 1976 פנה אישית לראש הממשלה, יצחק רבין, בבקשה לאפשר לו להשתתף באולימפיאדה, אך סורב שוב בידי ידלין שכתב לו: "לא הוכחת שאתה ראוי לייצג את ישראל". לאחר מכן התמודד זילברמן בתחרויות שונות במדי קנדה. בשנת 1978 הוא זכה במדליית כסף במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה.
בשנת 1977 קיבל זילברמן תואר ראשון מאוניברסיטת לייקהד. בשנת 1979 הוא סיים תואר שני בחינוך משווה באוניברסיטת מקגיל והחל ללמוד לקראת דוקטורט אותו השלים בשנת 1991 באוניברסיטת מונטריאול. הוא לימד במקביל בקולג' ווניר במונטריאול. בשנת 1981 זכה לתואר כבוד על הישגיו באימוני היאבקות. בשנת 1977 הוא החל לעבוד כמאמן היאבקות באוניברסיטת קונקורדיה ונודע כאחד המאמנים הטובים ביותר בקנדה. בשנת 1988 הוא אימן את נבחרת קנדה באוליפיאדת סיאול.
זילברמן נודע כמאמן קשוח שהצליח לקחת ספורטאים טובים ולהעלות אותם לרמה עולמית. בין השאר הוא אימן את אילנה קרטיש, את בנו דוד זילברמן ואת מרטינה דוגרנייר. שיטותיו הקשוחות הביאו לבחינה של שיטותיו לאחר שבשנת 2008 נטען שהוא הכה את המאומנת שלו.
ארין פיצי

חייה

פיצי נולדה בסין כארין פטריה מרגרט קרני, למשפחה בריטית. אבי המשפחה שימש כדיפלומט. מאוחר יותר הוצב אבי המשפחה בשנחאי. ב-1942 בעקבות פלישת יפן לסין, נפלה המשפחה בשבי. מאוחר יותר הוחלפה במסגרת חילופי שבויים בין אנגליה ליפן.

פעילות בתחום אלימות בתוך המשפחה

בשנת 1971 פיצי, שהייתה אז עובדת קהילתית, בצ'יזיק שבלונדון. הסתגרה במועדון הקהילתי עם מספר נשים וילדיהן. הנשים טענו לגילויי אלימות מצד בעליהן וסירבו לחזור לבתיהם. הדברים זכו לסיקור נרחב על ידי בעלה של פיצי, במאי תיעודי בטלוויזיה הבריטית. בעקבות כך הגיעו למקום מתנדבים רבים ועשרות מקלטים הוקמו תוך זמן קצר בתוך רחבי בריטניה.
במסגרת פעילותה, יצאה כנגד מה שכינתה "פמיניסטיות מיליטנטיות" ש"חטפו", יחד עם נשים מרכזיות במפלגת הלייבור בבריטניה, את המטרה לשמה היא פועלת. זאת כדי לבצע דמוניזציה לגברים, לא רק בבריטניה אלא באשר הם. לטענתה, התנועה הפמיניסטית מצמיחה אוטופיה חדשה, התלויה בהרס של חיי המשפחה. משמע, היחידה המשפחתית הבסיסית כוללת נשים וילדיהם כשעל האבות, ניתן לוותר.
לטענתה היא הוצרכה להגר מבריטניה לארצות הברית עקב איומים על חייה אשר לטענתה התרחשו מפני שהמשיכה לטעון כי מניסיונה רוב האלימות במשפחה הדדית, וכי נשים אלימות במידה שווה.
פיצי משמשת כעורכת וכותבת מאמרים לאתר A voice of Men.

חיים אישיים

בשנת 1959, נישאה לג'ק פיצי אז קצין בצי ולימים סופר, עורך ומגיש סרטי תעודה בטלוויזיה הבריטית. לזוג נולדו שני ילדים. בשנת 2000 אובחנה כחולת סרטן. באותה השנה התאבד נכדה, שסבל מסכיזופרניה, בתא הכלא שהיה עצור בו.
מוריס ג׳ טובין

ביוגרפיה

מוריס ג' טובין נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס בשנת 1901 כבכור מבין ארבעה ילדים במשפחה קתולית מאוד. למד בבוסטון קולג'. בשנת 1927, כאשר היה טובין בן 25, נבחר לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, שם פעל עד שנת 1929. ב-19 בנובמבר התחתן טובין ונולדו לו שלושה ילדים. בשנים 1931–1937 כיהן טובין בוועדת החינוך של עיריית בוסטון. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לראשות העירייה. בזמן תקופתו של ראש עירייה, טובין נאבק באפליה בתחום התעסוקה על בסיס גזע, מוצא לאומי ודת. בתקופת כהונתו של טובין התרחשה השריפה במועדון קוקונט גרוב אשר גרמה למותם של מאות בני אדם. בשנת 1945 נבחר לשמש כמושל מדינת מסצ'וסטס לאחר שניצח בבחירות את המועמד הרפובליקאי. כהונתו הקצרה של טובין (שארכה שנתיים בלבד) התאפיינה במתיחות רבה בין טובין בעל העמדות הליברליות (במיוחד תמיכה באיגודי העובדים ובזכויותיהם) לבין הקונגרס של המדינה, אשר היה בעל רוב רפובליקני. בשנת 1946 הפסיד בבחירות וסיים את כהונתו.
לאחר סיום כהונתו כמושל, המשיך טובין בפוליטיקה הדמוקרטית. בתחילה היה פעיל מאוד כנגד חידוש מועמדותו של הארי טרומן בבחירות 1948. עם זאת, הוא התמנה לאחר הבחירות לתפקיד מזכיר העבודה. הוא נשאר בתפקיד לאורך כל ממשלו של טרומן. הישגיו המרכזיים היו הגדלת שכר המינימום וחקיקת חוקים כנגד העסקת ילדים. בשביתה גדולה שהתקיימה בתעשיית הפלדה בשנת 1952 תמך טובין באופן מוחלט באיגודי העובדים והצדיק את עצם השביתה. בתקופה זו גינה בחריפות את הסנאטור הרפובליקני ג'וזף מקארתי.
כחצי שנה לאחר סיום תפקידו, ב-19 ביולי 1953 נפטר טובין כתוצאה מהתקף לב בגיל 52. הוא קבור בברוקליין שבמסצ'וסטס.
כרומטופור

כרומטופורים (באנגלית: Chromatophores) הם תאים שמכילים פיגמנטים ושמחזירים אור. כרומטופורים מצויים בדו-חיים, דגים, זוחלים, סרטנאים וסילוניות. לתאים אלו חשיבות רבה ביצירת צבע עיניים ועור בבעלי חיים בעלי דם קר והם מיוצרים ברכס עצבי (Neural crest) במהלך ההתפתחות העוברית. כרומטופורים מסווגים לתת קבוצות בהתבסס על צבעם בעת חשיפתם לאור לבן: קסנטופורים (צהובים), אריתרופורים (אדומים), אירידופורים (מחזירי אור/זוהרים), לאוקופורים (לבנים), מלנופורים (חומים ושחורים) וציאנופורים (כחולים). המונח משמש גם כשם לבועיות בעלות צבע שקשורות לממברנה, אשר נמצאות בצורות שונות של חיידקים פוטוסינתטיים.
חלק מהמינים מסוגלים לשנות את צבע עורם באמצעות שינוי מיקום הפיגמנטים ושינוי מיקומם של אזורים מחזירי אור. תהליך זה, שמשמש לרוב לצורך הסוואה, נקרא שינוי צבע פיזיולוגי. לסילוניות כדוגמת תמנונים יש כרומטופורים, אשר נשלטים על ידי שרירים. לעומתם, בעלי חוליות כגון זיקיות משיגים אפקט דומה באמצעות אותות תאיים, למשל באמצעות הורמונים או מוליכים עצביים.
ליונקים ולעופות, בניגוד לבעלי דם קר, יש רק סוג תא אחד הדומה לכרומטופורים, מלנוציט. בבעלי דם קר קיימים מלנופורים, המקבילים למלנוציטים. מחקרים נערכים במלנופורים לשם הבנת מחלות ולגילוי תרופות.

מיון

תאים נושאי פיגמנטים בחסרי חוליות תוארו לראשונה כ-chromoforo בכתב עת מדעי איטלקי ב-1819. השם chromatophore אומץ מאוחר יותר כשם לתאים נושאי פיגמנטים שמקורם מרכס עצבי של דיונונים ובעלי חוליות בעלי דם קר. המילה נגזרת מיוונית שבה "Χρώμα" (כרומה) פירושו "צבע" ו-phoros פירושו "נושא". המילה כרומטוציט משמשת לתיאור תאים האחראיים על צבע בעופות וביונקים. רק סוג אחד של תאים כאלו מצוי בבעלי חיים אלו, מלנוציט.
רק בשנות השישים של המאה ה-20 הובנו הצבעוניות והמבנה של הכרומטופורים באופן מספק כדי לאפשר פיתוח מערכת של חלוקת משנה שמבוססת על המראה שלהם. חלוקה זו נמצאת בשימוש גם כיום, אף על פי שמחקרים עדכניים יותר גילו כי היבטים ביוכימיים מסוימים של הפיגמנטים עשויים להיות שימושיים יותר להבנה של דרך פעולת התאים.
ייצור הצבע מתחלק לשתי מחלקות נפרדות: ביוכרומים וסכמוכרומים. ביוכרומים כוללים פיגמנטים אמיתיים, כגון קרוטנואידים ופטרדינים. פיגמנטים אלו בולעים באופן בררני חלקים מספקטרום האור הנראה שיוצר אור לבן, ומאפשרים לאורכי גל אחרים להגיע לעינו של הצופה. סכמוכרומים, שידועים גם כ"צבעים מבניים", מייצרים צבע באמצעות החזרה של חלק מאורכי הגל (חלק מהצבעים) והעברה של אורכי גל אחרים, וזאת באמצעות הפרעה למעבר האור במבנה שלהם או באמצעות פיזור האור הנופל עליהם.
כרומטופורים מכילים פיגמנטים או מבנים מחזירי אור, אך לא כל התאים המכילים פיגמנטים הם כרומטופורים. הם (Heme) , למשל, הוא ביוכרום האחראי לצבעו האדום של הדם, ומצוי בעיקר בתאי דם אדומים (אריתרוציטים), אשר נוצרים במח העצם במשך כל חייו של האורגניזם ולא בהתפתחות האמבריולוגית. מסיבה זו, תאי דם אדומים אינם נחשבים כרומטופורים.