google/wiki40b huggingface dataset:
בית ידידות מיין

היסטוריה

ב-22 בספטמבר 1866 הגיעה לארץ ישראל קבוצה בת 157 איכרים, נגרים ובעלי מלאכה שונים ממדינת מיין שבארצות הברית, כדי להתיישב בארץ ולהכשיר את הקרקע לשיבת היהודים אליה, דבר שלאמונתם יביא לשיבת ישו ולבוא הגאולה. הבית הוקם בידי מרק וונטוורת' (Mark Wentworth), וכמו רוב בתי המושבה הטרומיים האחרים, הוא נבנה מעץ שהובא מארצות הברית. המבנה הוקם בסגנון הקוטג' שהיה מקובל באותה עת בניו אינגלנד: הוא התנשא לגובה של שתי קומות ומתחתיו נחפר מרתף. קשיים בירוקרטיים, סכסוכים אישיים בין המתיישבים ומחלות גרמו למרבית האמריקאים לעזוב את הארץ בין השנים 1867–1868.
החל בשנת 1868 רכשו חברי כת הטמפלרים את בתי המושבה כדי להקים בה מושבה משל עצמם. בית וונטוורת' נרכש בידי משפחת פרנק, ובשנת 1892 נוסף לו אגף דרומי בנוי אבן, ששימש כ"מלון פרנק". פרנק הוסיף למבנה גג רעפים משופע, והוא רכש את מראהו הנוכחי. המושבה הגרמנית ביפו שגשגה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת גורשו יושביה מהארץ על ידי שלטונות המנדט הבריטי.
בשנת 1948 שוכנו בבית עולים חדשים, ובמסגרת הסכם השילומים עם גרמניה המערבית, רכשה מדינת ישראל את הבעלות בו. המבנה היה בשימוש עד שנת 1970, ולאחר מכן ננטש ומצבו התדרדר. בסופו של דבר, בשנת 2001, יועד המבנה להריסה, אך בשנת 2002 רכשו אותו בני הזוג ג'יין וריד הולמס (Jean and Reed Holmes) ממיין, אשר שחזרו ושימרו אותו. בשנת 2005 פתחו בני הזוג את בית הידידות של מדינת מיין ובו מוזיאון העוסק בתולדות המושבה האמריקאית ביפו. בשנת 2004 העניק ארגון השימור של מיין (Maine Preservation) תעודת הוקרה לבני הזוג הולמס על פועלם, והבית הוכר כמבנה לשימור.
עקב לבן

מאפיינים

אורכו של העקב 46–56 ס"מ ומשקלו 650 גרם אצלך זכרים ו-840 גרם אצל הנקבות. כשמו, כל גופו לבן, למעט "מסיכת העיניים" השחורה, הזנב הארוך וקצוות הכנפיים הגדולות והמעוגלות. לעקב ראייה רחבה ומקור חד וקטלני. חזהו מעט מפוספס אבל לא בולט.
הנץ חי בטבע ביערות שממקסיקו עד לפרו, בוליביה וברזיל בעיקר ביערות הגשם הטרופיים. הוא יכול להימצא גם בקרבה לנהרות, חופים ואדמות חקלאיות ולעיתים גם באזורים הרריים. העקב עלול להיות מאוים מעט מכריתת היערות בהם הוא חי אך כרגע מצבו הוא "ללא חשש".
ניזון בעיקר מזוחלים וגם מחרקים ומיונקים קטנים ביער בין הענפים. הוא צולל אל טרפו ומפתיע אותו ואז הורגו במהירות עם הטפרים החזקים. הוא יכול לתפוס גם טרף גדול כמו קופי קפוצ'ין או חוטמנים.
פטל קדוש

מאפיינים

השיח יוצר סבכים בגדות נחלים, באזורי מעיינות וביצה ובקרקעות לחות הכולאות מים, כמו במרבית חבלי ארץ ישראל שאינם מדבריים. ענפיו ארוכים וסבוכים, מכוסים קוצים כפופים וחדים. עליו שלושה או חמישה עלעלים והם מצוידים בבליטות קוצניות מאונקלות, המסייעות להם להיאחז בענפים ובעצמים שכנים. העלעלים משוננים בשפתם, ומצוידים בקוצים קטנים ומאונקלים.
שמו המדעי מורה על צבעם של הפירות. חז"ל קראו לצמח גם ורדינא, כי פרחיו דומים בצבעם וצורתם לורד. פריחת הצמח מתרחשת בחודשים אפריל-ספטמבר. הפרחים בעלי כותרת בצבע ורוד או אדמדם, ופרותיו ירוקים בהתחלה ולאחר מכן נעשים אדומים והמשחירים בהמשך הבשלתם, הם בעלי טעם מתוק חמצמץ וטובים למאכל. ההאבקה של הפרחים נעשית על ידי דבורי דבש. הזרעים מופצים על ידי ציפורים האוכלות את הפירות העסיסיים. 
בישראל מכינים מן הפירות סירופ פטל וריבות, וניתן לייצר מהם גם דבש.
בימי קדם ידעו להכין יין מפירותיו ולנצל את כל חלקיו להכנת תרופות לריפוי פצעים שותתי דם ולטחורים. הפטל הקדוש מקובל גם על ערביי ארץ ישראל, כצמח שאוכלים את פירותיו, מתקינים מענפיו סלים ומרפאים בכל חלקיו מחלות שונות בגוף כמו: טחורים, כיב-קיבה (אולקוס), מחלות עור, מורסות (פורונקלים), כוויות, דלקת חניכיים, אנגינה, שיעול ודלקות באברי המין.
פיליס גלזר

ביוגרפיה

גלזר נולדה בברוקלין, ניו יורק, ולה שלוש אחיות גדולות. למדה בישיבה תיכונית, Yeshiva Flatbush, ואחר כך למדה משחק באוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 1977, עלתה לישראל. בגיל 28 פגשה את יוני פרס והם התחתנו, אך לאחר שנה התגרשו.
החלה את הקריירה תחילה כשחקנית ועוזרת במאי בתיאטרון "הקאמרי". את הקריירה העיתונאית השיקה בירחון "את", שם יצרה ג'א'נר חדש של כתבות אוכל בסגנון אישי, עם דגש על בישול מהיר וצמחונות. משם המשיכה לכתוב ולפרסם כתבות אישיות ומתכונים במגאזינים, עיתונים ואתרים מובילים: עיתון "חדשות", "זמנים מודרניים" ידיעות, מגזין "מנטה" וב-JERUSALEM POST - בו מדוריה נבחרו ל"חביבת הקוראים", באתרים המובילים -ynet ובוואלה. בחו"ל כתבות האוכל הבינלאומיות שלה הופיעו בעיתונים ובכתבי עת יוקרתיים כמו –Bon Appétit Magazine ,ASSOCIATED PRESS SYNDICATION, וה-LOS ANGELES TIMES. גלזר כתבה את ספרה הראשון "חגיגה צמחונית", הספר בישול הצמחוני הראשון בארץ. הספר הכיר לישראלים לראשונה, את תענוגות הגרנולה ועוגת הגזר ואת יתרונות צמחי התבלין והפך לקלאסיקה של המטבח הצמחוני ולרב-מכר. בהמשך חיברה ספרי בישול נוספים: "המטבח של פיליס" (כתר), "פשוט בריא" (מודן), "בישול בריא בקלי קלות" (קוראים), "אפיה בריאה בקלי קלות" (קוראים), ו"ללא גלוטן ללא סוכר" (קוראים), ספר בישול תנכ"י שיצא בגרמניה ואיטליה, וספר בישול לחגים "Essential Book of Jewish Festival Cooking" שיצא באנגלית בהוצאת HARPER-COLLINS הבינלאומי.
בשנת 1989 התחתנה עם רן אורון, המגיע גם כן מתחום האוכל, ונולדו להם שתי בנות, זוהר וירדן. בשנת 1995 התגרשו.
ב-1997 פגשה את ניסן בלבן (ז"ל), ולאחר 22 שנים של זוגיות, התחתנו. כשבעה חודשים לאחר מכן בלבן חלה ונפטר בדצמבר 2018.
באותה שנה פתחה פיליס את בית הספר לבישול הפרטי הראשון בארץ (עד אז היו רק קורסים של תנובה), בחסות חברת תלמה, שם לימדו אהרוני, ארז קמרובסקי איתמר דוידוב, ועוד.
פיליס הפיקה, ביחד עם מלונות דן- "פרויקט קולינרי ישראלי-ירדני" ברבת עמון, האירוע הישראלי הראשון בירדן, בחסות אשת השגריר דאז שמעון שמיר. מאז, הופיעה בתוכניות טלוויזיה בערוץ 2, ולמשך שנתיים השתתפה בתוכנית הבוקר עם אברי גלעד. גלזר השתתפה גם כן בתוכניות רדיו רבות במהלך הקריירה שלה.
כיום, פיליס מרצה ומעבירה סדנאות לחברות, לקהל העסקי והפרטי ובין לקוחותיה נמנים: ורד הגליל, מצפה הימים, מלון הילטון, בית אסיה, חברות היי-טק, חברת תרופות ועוד. היא מעבירה סנדאות בישול ב"סטודיו לבישול" בתל אביב, וגם כן מעבירה סדנאות בישול פרטיות בביתה.
אלעד קופרמן

ביוגרפיה

למד במגמת תקשורת של תיכון אלון ברמת השרון. לאחר מכן הפיק שני פרקים של "החמישייה הקאמרית" במסגרת בית הפקות באוניברסיטת תל אביב, כולל פרק מיוחד ליום העצמאות שיועד לערוץ 2 הניסיוני. במקביל החל לעבוד כשכיר בערוץ הילדים, הפרויקט הראשון שלו היה שידור חי במשך חודשיים של התוכנית 'כדור פורח'. בהמשך נקרא על ידי איש העסקים אביב גלעדי להצטרף להראשון בבידור של הבדרן דודו טופז, והפיק שלוש עונות. לאחר מכן עזב להפוגה בת שנה שבמהלכה ניהל את ערוץ פוקס קידס ושב להפיק את שתי העונות האחרונות של טופז.
בשנת 2003 הפיק עבור הזכיינית "קשת" את התוכנית קחי אותי שרון שהייתה אחת הסנוניות הראשונות בסוגת תוכניות המציאות בישראל. בהמשך הפיק עבור הזכיינית תוכניות כגון השגריר שאותה גם יצר, ואורי גלר מחפש את היורש, שנמכרה לרשתות בגרמניה, הולנד, הונגריה, קנדה וארצות הברית. בשנת 2008 החל להפיק את התוכנית הפופולרית האח הגדול. במשך השנים הפך לאחד המפיקים הבולטים בישראל.
אב לשלושה. ב-2013 פורסם כי קופרמן החל להתקרב לדת.

קופרמן הפקות - אנדמול ישראל

בשנת 2005 הקים קופרמן את חברת "קופרמן הפקות" המתמחה בפורמט הריאליטי. החברה עבדה רבות עם "קשת" מתוקף מחויבות שהטילו על הזכיינית תנאי הזכייה במכרז לערוץ 2, להעביר 65% מההפקות לחברה חיצונית על מנת לשמר שוק הפקה מגוון, עובדה שעוררה תרעומת בשוק ההפקה.
בין יתר התוכניות שהפיק: שישי שואו (1995), אייל גולן קורא לך, רמזור שזכתה בפרס אמי לקומדיה הטובה ביותר, מעצר בית, אבודים באפריקה, חומר טוב, חי ב-LA LA לנד (2011-2012), האי, סופר נני, אמא מחליפה, הבובלילים בדרך לחופה, המטבח, השעון ועל קצות האצבעות. חלקם זכו בפרס האקדמיה הישראלית לתוכנית הטובה ביותר בקומדיה, תוכנית הריאליטי הטובה ביותר ותוכנית הילדים הטובים ביותר כמו גם בפרס אמי הבינלאומי לקומדיה הטובה ביותר.
ב-2013 רכשה "אנדמול", חברת הפקות עצמאית ויצרנית תוכן דיגיטלי בינלאומית, 51% מ"קופרמן הפקות" וזו שינתה את שמה ל"אנדמול ישראל". בעקבות הרכישה חדלה החברה משיתוף הפעולה הכמעט בלעדי שלה עם קשת והחלה להפיק עבור זכיניות נוספות, כולל שיתוף פעולה ראשון עם הזכיינית "רשת" במסגרת תוכנית המציאות "המיזם" שהופקה ב-2014. באותה שנה רכשה אנדמול כ-30 אחוזים ב"רשת".
ספרברה

ספרברה היו חיילים שהיו בשימוש בממלכת פרס האחמנית. משמעות השם ספרברה בפרסית הוא "נושאי מגן".

תיאור

הספרברה היו כמעט תמיד פרסים אתניים. לרוב במצב של שלום הם שוחררו לבתיהם וגויסו אד הוק בזמן מלחמה. לפיכך הם לא היו מאומנים היטב ואיכותם הייתה ירודה.
חימושם העיקרי היה מגן מקליעת נצרים קל, וחנית קצרה. הם לא היו מוגנים בשריון כלשהו ורק לבשו אריג עבה לגופם. הקליעה והאריג היו יעילים נגד חיצים, אולם חסרי תועלת נגד חניתות. תפקידם העיקרי היה להגן מפני חיצים על הקשתים שירו מאחוריהם. לעיתים הם יצרו מבנה של חומת מגנים והקשתים ירו מעליהם. הספרברה היו יעילים נגד רוב העממים של המזרח התיכון העתיק. אולם חסרי תועלת נגד האויבים המאוחרים יותר של האימפריה הפרסית, במיוחד היוונים, שהיו מאומנים היטב ומוגנים בשריון כבד.
עמותת דרייב

פעילות העמותה

העמותה הוקמה על ידי עדי כהן - לוי וקבוצת מומחים בשנת 2010. להקמת העמותה קדמו 10 שנות מחקר בנושא חוסן ומצוינות כשהמטרה היא להטמיע את התכנים בקרב צעירים. פעילות העמותה נעשית בסדנאות והכשרות, תוכניות לאומיות והרצאות. הפעילות נעשית בכל רחבי הארץ ומעניקה מיומנויות וכלים מעשיים לחיזוק החוסן ולמימוש הפוטנציאל האישי והארגוני. עיקר הפעילות היא בשלוש זירות מרכזיות - במערכת החינוך, בצבא ובאקדמיה ובנוסף, בשיתופי פעולה עם ארגוני המגזר השלישי, ערים, רשויות, קרנות וארגונים ממשלתיים וחברתיים.
העמותה פועלת בשיתוף עם כ-94 רשויות וערים, עם משרד החינוך, מוסדות להשכלה גבוהה, צה"ל וארגונים ביטחוניים.

שיטת דרייב

שיטת דרייב מהווה אינטגרציה של חמישה עולמות תוכן מרכזיים: עולם העסקים, הספורט, האימון, הפסיכולוגיה חיובית וחקר המוח והמצוינות. השיטה פותחה על ידי עדי כהן לוי וקבוצת מומחים מולטי דיספלינרית. השיטה החלה ממחקר ממושך (2006) של ארגונים ויחידים שהמשותף להם שהם היו מצוינים בתחומם. השיטה מבוססת ניסיון שטח רב, מחקרים ומאמרים עדכניים בתחום של העשור האחרון. בבסיס השיטה, פיתוח מתמיד של אמצעים ושיטות הדרכה חדשניות המותאמת למאפייני ולאתגריי המאה ה-21. מה שמאפיין את השיטה זו המעשיות, המהירות, הישירות והשימוש באמצעים טכנולוגיים, ביניהם יישומון (אפליקציה) ומצגות חדשניות.
פיליפ שיידמן

ביוגרפיה

שיידמן נולד בעיר קאסל בגרמניה (אז בנסיכות הבוחר מהסן). בצעירותו עבד כפועל דפוס וכמגיה, בטרם החל לעבוד כעיתונאי.

תחילת דרכו

ב-1883 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, ועבד כעיתונאי וכעורך בעיתונים סוציאליסטים שונים. בשנת 1903 נבחר לרייכסטאג, ועד מהרה הפך לאחד הקולות הבולטים שבקרב מנהיגי הסוציאליסטים, לצד פרידריך אברט והוגו הסה, עמו הנהיג את סיעת הסוציאל-דמוקרטים. שיידמן צידד בכניסתה של גרמניה למלחמת העולם הראשונה. הוויכוח על ההשתתפות במלחמה הוליך לפיצול המפלגה, ולפרישת סיעת ה"סוציאל-דמוקרטים העצמאים" אשר כללה אישים כקורט אייזנר. שיידמן נותר איש סיעת הרוב, והמשיך בתמיכה במלחמה, אם כי קרא למשא ומתן להשגת הסכם שלום הוגן.
כאשר הכניס הנסיך מקס פון באדן את נציגי הסוציאל-דמוקרטים לממשלה, לקראת סופה של המלחמה, הצטרף אף שיידמן עמם, בתפקיד שר בלי תיק, באוקטובר 1918.
ב-9 בנובמבר 1918, הודיע פון באדן לממשלתו ההמומה על כך שהקייזר התפטר ונמלט לחו"ל, ועל התפטרותו של פון באדן עצמו מתפקיד הקאנצלר (ומסירתו לידי פרידריך אברט, הסוציאל-דמוקרט הראשון אשר שימש בתפקיד זה).
הממשלה החדשה הייתה אובדת עצות. ברור היה כי גרמניה הובסה במלחמה, ועליה לקבל את תנאי הכניעה מבעלות הברית. ברור היה כי כל ממשלה שתעשה צעדים בכיוון זה תסומן בידי חוגי הימין כבלתי לגיטימית וכ"בוגדת". הייתה זו תחילתה של אגדת תקיעת הסכין בגב לפיה השתלטו השמאל והיהודים על ממשלת גרמניה, וגרמו לכניעה מחפירה, בעוד הצבא נלחם בעוז רוח בחזית. היה זה תכסיס שקוף שנועד להטיל את האשמה כולה בכניעה על השמאל, על הדמוקרטיה ועל הליברלים. מצד שני, עוד בטרם התפטר הקייזר הכריז קורט אייזנר על "רפובליקה סוציאליסטית" בבוואריה, וברחובות ברלין התגודדו המוני פועלים ממורמרים, המונהגים בידי ארגון שמאל קיצוני המכונה "הליגה הספרטקיסטית" אשר שם לו למטרה להכריז על "רפובליקה סובייטית גרמנית" בנוסח שהיה מוכר (ומטיל אימה) מברית המועצות שזה עתה קמה. היה ברור כי אם לא תפעל הממשלה מהר ובנחישות, יהיו ימיה כימי ממשלתו של רודולף קרנסקי בברית המועצות - משטר ביניים בין מונרכיה אבסולוטית ודיקטטורה קומוניסטית. לא כך רצו אברט ושיידמן להיכנס אל דפי ההיסטוריה.
בלחץ האירועים, בעוד הממשלה מכונסת בבניין הרייכסטאג, יצא שיידמן, מבלי שנועץ באיש מחבריו אל ההמון שהתכנס מחוץ לבניין והכריז על הקמת "רפובליקה גרמנית". הכרזה היסטורית זו הייתה ערש לידתה של רפובליקת ויימאר, קצרת הימים והסוערת.

מינויו לקאנצלר גרמניה

לאחר הכרזת הרפובליקה שימש שיידמן בתפקיד האחראי על האוצר בממשלת הביניים שהוקמה, ובפברואר 1919, התכנסה בוויימאר האספה הלאומית, ומינתה את אברט לנשיא, ואת שיידמן לקאנצלר. ממשלתו הראשונה של שיידמן כללה גורמים מהמפלגה הסוציאליסטית (SPD), המפלגה הדמוקרטית (DDP), ומפלגת המרכז (ZENTRUM). הממשלה החזיקה פחות מחמישה חודשים, והתמוטטה בטרם נחתם הסכם ורסאי, ששיידמן היה מראשי המתנגדים לו, ובטרם נחתמה חוקת הרפובליקה, שעל ניסוחה עבד שר הפנים בממשלה, הפרופסור הוגו פרויס. שיידמן התפטר ב 20 ביוני 1919, על מנת שלא לחתום על הסכמי ורסאי, שכגרמנים רבים ראה בהם אך השפלה והתעללות בלתי ראויה בצד המובס במלחמה. שוב לא שירת בממשלה, למרות שנותר פעיל בפוליטיקה, כראש העיר של קאסל, בין השנים 1920 עד 1925, ובמקביל כציר ברייכסטאג.

לאחר הפרישה

ב-4 ביוני 1922 ניצל שיידמן מניסיון התנקשות, שבוצע על ידי חוגי ימין קיצוני, אנשי הפרייקור לשעבר.

גלות ומוות

עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, נמלט שיידמן לדנמרק, ושם מת בגלות, בשנת 1939.
מפרצון דוארטה

גילוי המפרצון

המפרצון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.

מקור השם

המפרצון נקרא על שמו של רב החובל חוזה דוארטה (José Duarte), מפקד ספינת התובלה מאייפו (Maipo), במסגרת משלחת החקר הצ'יליאנית האנטארקטית שחקרה את אנטארקטיקה בשנת 1949.
דרייאקהורן

גאוגרפיה

דרייאקהורן ממוקם באזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן מעל הקונקורדיה פלאץ שבקרחון אלטש, מצפון להר אולמנהורן וממזרח להר זאטלהורן.
עיניים שלי (סרט)

עלילה

רשי (ערן נעים) הוא קצין משטרה ותיק ומוערך שבמסגרת עבודתו מתמודד עם מצבים אלימים על בסיס יומיומי. הוא נשוי לאביגיל (סתיו אלמגור), העוברת טיפולי פוריות בניסיון להביא עמו ילד. אופיו הקשוח של רשי מתנגש עם אופיה המרדני של בתו החורגת יסמין (סתיו פטאי), וחיי המשפחה סובלים מריבים המעכירים את האווירה בבית. המצב מתדרדר כששני נערים הנחשדים במכירת סמים מעלילים על רשי שהטריד אותם מינית, וכתוצאה מכך הוא מושעה מעבודתו וניצב תחת חקירה של מח"ש. איבוד השליטה ההדרגתי על חייו דוחף אותו לקצה.

הפקה

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית שהופקה על ידי נעמי לבארי וסער יוגב מחברת בלאק שיפ בשיתוף עם מייקל רוטר מחברת The post republic. הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, ARTE ,yes ו-מועצת הפיס לתרבות ולאמנות. הוא מופץ על ידי Alpha Violet, חברת מכירות עצמאית שבסיסה בצרפת.
ברנרד פארקר

קריירת מועדונים

פארקר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ממלודי סאנדאונס, ובשנת 2004 עבר לת'אנדה רויאל זולו. בינואר 2009 חתם בהכוכב האדום בלגרד הסרבית. ביולי 2009 עזב את המועדון בעקבות קשיים כלכליים וחתם בטוונטה עימה זכה באליפות הראשונה בעונת 2009/2010. בקיץ 2010 עזב סטיב מקלארן את המועדון ופארקר שותף רק ב-3 משחקים במחצית הראשונה של עונת 2010/2011.
ב-18 בינואר 2011 הושאל לפנסראיקוס. בקיץ 2011 חזר לדרום אפריקה וחתם בקייזר צ'יפס. בעונת 2012/2013 זכה עם המועדון בדאבל. את עונת 2013/2014 סיים כמלך השערים של הליגה.

קריירה בינלאומית

בשנת 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה נגד מלאווי. ב-30 בנובמבר 2008 הבקיע את צמד הבכורה שלו בנבחרת נגד אותה מלאווי.
ב-16 ביוני 2013, פארקר הבקיע גול עצמי בהפסד 2-1 לאתיופיה. במסגרת גביע אפריקה לאומות 2014 הוא זכה בתואר מלך השערים עם 4 שערים.
כידון רובה

כידון (Bayonet) הוא שם לפגיון המותקן בצמוד לקצהו של רובה.

היסטוריה

הכידון הומצא כנראה במחצית השנייה של המאה ה-16 בספרד. הכידון נועד לאפשר לרובאים להגן על עצמם בקרב פנים אל פנים בזמן שהרובה שלהם איננו טעון (באותה תקופה, הרובים היו יכולים לירות רק כדור אחד כל פעם וזמן הטעינה היה ארוך יחסית). הכידון החל כחוד פלדה ארוך המותקן על קנה הרובה, בהתחלה הוא הותקן על לוע הקנה (ובכך לא אפשר ירי). ב-1669 הומצא בצרפת כידון המולבש על הקנה באמצעות טבעת כך שהתאפשר ירי במצב מכודן, ולאחר מכן אימצה בריטניה את ההמצאה, שאומצה בהמשך על ידי כל צבאות אירופה. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 החל מעבר מכידון דמוי חוד לכידון דמוי סכין שכלל להב רחב יותר וגם ניצב (ידית אחיזה) ליד. כידון זה היה דו-תכליתי: נשק דקירה שהותקן על הרובה, וסכין ששימשה את החייל באופן עצמאי ללחימה, הישרדות ועבודה. כידון הרובה של רובה ה-M-16 נחשב לסכין פלסים מצוינת. כידון הרובה של ה-AK-47 משמש גם כסכין פלסים וגם כחותך חוטי ברזל, כאשר הוא משולב עם נדנו. ב-2012 החלה IWI לייצר ולשווק כידון רובה הניתן להתקנה גם על גבי קנים קצרים. 
הכידון היה נפוץ גם במלחמת העולם הראשונה, אז גם היו בשימוש כידונים נתיקים שיכלו לתפקד גם כסכין כאשר הם לא הותקנו על הרובה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטמצם השימוש בכידונים, אך קרבות כידונים בהיקף מצומצם נערכו כמעט בכל המלחמות מאז. למשל, בשנת 2004 התרחש בעיראק קרב בין כוח בריטי שנקלע למארב במצב של נחיתות מספרית, ולאחר שנוכחו כי תחמושתם הולכת ואוזלת הכריעו החיילים הבריטים את הקרב בהסתערות כידונים.
כיום עדיין נמצא הכידון בשימוש מבצעי בכל צבאות המערב למעט צה"ל (בו נעשה כיום שימוש טקסי בלבד) וצבא דרום אפריקה. צה"ל מחזיק ביחידת מחסני חירום את כל הכידונים שסופקו יחד עם רובי ה-M-16.
AN-94

מאפיינים

קוטרו של ה-AN-94 הוא אותו קוטר של האיי-קיי 74 (5.45X39 מ"מ), וגם הוא משתמש בבריח מסתובב כדי לנעול את הפעולה, כאן מסתיים הדמיון ביניהם. כדי לתאר את שיטת הפעולה של הרובה משתמשים ניקונוב ומהנדסיו במונח "תזוזת פעימה אחורה" (blowback shifted pulse), כאשר נושא הקליע מונע אחורה בכוחם של הגזים מהכדור וגלגלת מפעילה את מכשיר הזנת הכדורים. המנגנון הזה מאפשר קצב אש גבוה בהרבה מזה שהיה אפשרי בלעדיו. קצב האש הגבוה הזה (1,800 כדורים לדקה) מופעל בפרצים של שני כדורים. אלה הם שני הכדורים הראשונים במצב אוטומטי מלא, והכדורים הבאים נורים בקצב של 600 כדורים לדקה, דבר זה אפקטיבי ביותר נגד שכפ"צ מכיוון ששני הכדורים פוגעים באותה נקודה, מה שמאפשר כוח חדירה גדול ממה שקליע 5.45 מסורתי יכול לאפשר. מסיבה זו הוא מופעל על ידי יחידות נגד טרור מסוימות. הכוונת האחורית היא שיפור משמעותי לעומת הכוונת הסטנדרטית של ה-AK-47. מפצה סטייה הרבה יותר אפקטיבי ומשמיע פחות רעש מה-AK-47.

חסרונות

ה-AN-94 יקר פי חמישה עד שישה לייצור מאשר ה-AK-74. המנגנונים הפנימיים של ה-AN-94 מסובכים מאוד ומאוד קשים לתחזוקה, לכן גם עולה יותר לאמן חיילים לטפל בו באפקטיביות. בנוסף לנשק ארגונומיה גרועה מאוד, כלומר שהוא לא-נוח ואינטואיטיבי למשתמש, בעיקר ידית האקדח הלא-נוחה ואת הקת המתקפלת שמכסה את ההדק (מה שהופך את הנשק לחסר תועלת כאשר זה מקופל).
ארנסט דה סרזק

ארנסט דה סַרְזֵק (בצרפתית: Ernest de Sarzec;‏ 1832 – 1901) היה דיפלומט וארכאולוג צרפתי, שמיוחס לו הגילוי של הציוויליזציה השומרית. לאחר שבשנת 1872 הוא נשלח לבצרה לשמש כסגן-קונסול, הוא התעניין בחפירות באור שהחל הדיפלומט הבריטי ג' א' טיילור.
דה סרזק חפר בין השנים 1877 עד 1901 את העיר לגש. בחפירות בעיר נתגלו פסלים רבים של המלך גודיא, עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.
בשנת 1877 התחיל דה סרזק לחפור בנגירסו, באתר הנמצא בדרום עיראק, ששמע עליו מסוחרי עתיקות. בשנות השמונים של המאה ה-19 הצליח דה סרזק למצוא כמה הוכחות לשלטונו של גודאה. הוא המשיך לחפור באתר עד 1901.
רכס ורמיליון (אלברטה)

גאוגרפיה

שטחו של הרכס 352 קמ"ר.  
אורכו של הרכס כ-56 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו 35 קילומטרים ממזרח למערב.
שיאו של הרכס בהר קסקייד שגובהו 2,998 מטרים מעל פני הים (ההר מתנשא מעל העיר באנף, שמדרום לרכס). 
גובהו הממוצע של הרכס 2,182 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם ממזרח לרכס סואובק, וממערב לרכסים בייר ופאליסר.

רכס ורמיליון "האחר"

ישנו בסמוך, רכס נוסף בשם זה - רכס ורמיליון בפרובינציית קולומביה הבריטית; שני הרכסים בעלי שם זה נמצאים בהרי הרוקי הקנדיים.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1858 על ידי המגלה ג'יימס הקטור; צבעו של הרכס היה צהוב, אולם האומות הראשונות שגרו בסמוך להר השתמשו בתחמוצת הברזל שבהר (שצבעה שני).
איימי גרנט

אודות

נולדה בעיר אוגוסטה, ג'ורג'יה כצעירה מתוך ארבע אחיות. אביה היה רופא וסבה איש ביטוח עשיר. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15 ובשנת 1977, כשהיא בת 16, יצא אלבומה הראשון, אשר זכה להצלחה בחוגי המוזיקה הנוצרית. היא למדה בסוף שנות השבעים באוניברסיטת פורמן ואחר כך באוניברסיטת ואנדרבילט. בשנות השמונים הקריירה שלה נסקה והיא זכתה להצלחה גדולה. עם תחילת שנות התשעים החלה להקליט אלבומי פופ ללא מסרים נוצריים במטרה להגיע לקהלים רחבים יותר.
בשנת 1982 נישאה לבעלה הראשון, גרי צ'אפמן, ומננו היא אם לשלושה ילדים: מתיו, מילי ושרה. בשנת 1999 היא התגרשה מבעלה ובמרץ 2000 התחנה עם המוזיקאי וינס גיל, ובשנת 2001 נולדה לזוג בת, קורינה.
דניאל דידאבי

קריירת מועדונים

דידאבי שיחק כנער במועדון הכדורגל של נורטינגן עיר הולדתו, ובשטוטגרט. בשנת 2008 החל דידאבי לשחק בקבוצת המילואים של שטוטגרט, וביולי 2009 קודם לקבוצה הבכירה, כשמקביל המשיך לשחק בקבוצת המילואים. ביולי 2011 הושאל דידאבי לנירנברג, ששיחקה אז בבונדסליגה תחת שרביטו של המאמן דיטר הקינג. דידאבי הבקיע בעונת ההשאלה תשעה שערים, שמונה מתוכם בחצי השני של העונה, וסייע לנירנברג לסיים במקום העשירי בבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה חזר לשטוטגרט, והאריך את חוזהו עד לשנת 2016. דידאבי הרבה לסבול מפציעות בשלוש העונות הבאות, אך חזר בשלבי ההכרעה של עונות 2013/14 ו-2014/15 על מנת להציל את שטוטגרט מירידה אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2015/16 הבקיע דידאבי 13 שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירת שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לראשונה מזה 39 שנים.
ב-5 באפריל 2016, וולפסבורג הכריזו על החתמתו של דידאבי לחוזה עד שנת 2021, לאחר שירד ליגה עם שטוטגרט. בעונת הבכורה שלו בוולפסבורג, הבקיע דידאבי ארבעה שערי ליגה ב-18 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום ה-16 שהוביל לצמד משחקי הישרדות מול איינטרכט בראונשווייג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. וולפסבורג ודידאבי ניצחו בשני המשחקים בתוצאה הזהה 1-0 ונשארו בבונדסליגה. בעונת 2017/18 דידאבי הבקיע שמונה שערי ליגה ב-30 הופעות לטובת וולפסבורג, ושוב סיים עמה במקום ה-16 המוביל למבחנים, בהם גברה וולפסבורג בתוצאות 3-1 ו-1-0 על הולשטיין קיל ונשארה לעונה נוספת בבונדסליגה.
ב-29 ביוני 2018 חזר דידאבי לשטוטגרט, שהספיקה מאז שעזב לחזור לבונדסליגה, וחתם לשלוש שנים. דידאבי רשם עונת בכורה מאכזבת, בה הבקיע שני שערי ליגה ב-20 הופעות, וירד ליגה עם הקבוצה לאחר שסיים עמה במקום ה-16 והפסיד עמה במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.

קריירה בינלאומית

דידאבי שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות, ולזכותו חמש הופעות בנבחרת גרמניה עד גיל 21, בהן הבקיע שער אחד. עם זאת, דידאבי טרם זומן לנבחרת גרמניה הבכירה, נכון לינואר 2017.

חיים אישיים

אביו של דידאבי נולד ברפובליקת דהומיי, כיום בנין, והיגר לגרמניה. אמו של דידאבי גרמניה.
יאנה נובוטנה

ביוגרפיה

נובוטנה נולדה בברנו, מוראביה שבצ'כיה. בשנים 1983–1986 היא התאמנה בהדרכתו של מייק אסטפ ובשנת 1987 היא החלה לשתתף בתחרויות סבב המקצועניות. בשנים 1990–1999 היא התאמנה בהדרכתה של האנה מנדליקובה.
בשנת 1991 הגיעה נובוטנה לשלב הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה והפסידה למוניקה סלש מיוגוסלביה ב-3 מערכות, 7–5, 3–6, 1–6.
בשנת 1993 לאחר שהפסידה במשחק הגמר באליפות וימבלדון היא בכתה על כתפיה של קתרין, דוכסית מקנט שהעניקה לה את צלחת משתתפת בגמר וימבלדון.
באליפות וימבלדון שנערכה בשנת 1997 הפסידה נובוטנה במשחק הגמר למרטינה הינגיס משווייץ ב-3 מערכות, 2-6, 6-3, 6-3.

תארים

נובוטנה זכתה ב-3 מדליות אולימפיות מהן 2 כסף ו-1 ארד (סיאול 1988 ואטלנטה 1996). היא זכתה בסך הכל ב-12 תוארי גראנד סלאם לזוגות נשים (אוסטרליה: 1990 ו-1995, צרפת: 1990, 1991 ו-1998, וימבלדון: 1989, 1990, 1995 ו-1998 וארצות הברית: 1994, 1997 ו-1998) וב-4 תוארי גראנד סלאם לזוגות מעורבים (אוסטרליה: 1988 ו-1989, וימבלדון: 1989 וארצות הברית: 1988) היא זכתה ב-100 תארים, מהם 24 תארים ליחידות ו-76 תארים לזוגות בסבב ה-WTA.

חייה האישיים

נובוטנה יצאה מהארון כלסבית בשנת 1991 במהלך אליפות אוסטרליה הפתוחה.
ב-19 בנובמבר 2017 נפטרה נובוטנה בביתה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.