google/wiki40b huggingface dataset:
יוליה לטינינה

ביוגרפיה

לטינינה נולדה במוסקבה ללאוניד לטינין, משורר וסופר, ואָלה לטינינה, מבקרת ספרות ועיתונאית. בשנות ה-80 למדה פילולוגיה במכון גורקי לספרות בעיר, ובשנת 1993 קיבלה תואר דוקטור ממכון גורקי לספרות עולמית במסגרת האקדמיה הרוסית למדעים.
לטינינה עבדה כעיתונאית בכלי תקשורת מרכזיים רבים בשנות התשעים וה-2000 המוקדמות, לרבות איזבסטיה, NTV ו-ORT. מאז שנת 2001 היא בעלת טור בנובאיה גזאטה ומאז שנת 2004 היא מנחה תוכנית רדיו בתחנת אחו מוסקבי, בשם "קוד גישה".
לטינינה הייתה חברה בארגון הגג של האופוזיציה הרוסית ועדת 2008.
בשנת 2007 קיבלה פרס על עבודתה מטעם העיתון האיטלקי קוריירה דלה סרה, שנקב בשמה כעיתונאית הזרה הטובה ביותר.
בשנת 2008 קיבלה את "פרס מגני החירות" מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית.

השקפותיה

לטיטינה היא מבקרת חריפה של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ושלטונו, אותו היא מאשימה בשחיתות, בהונאת בחירות, בהרס האקלים העסקי והפיננסי של המדינה, ובמדיניות חוץ כושלת.
כמו כן לטינינה ידועה בהצהרותיה מעוררות המחלוקת; היא טוענת שזכות הצבעה לכל מרעה את מצבן של מדינות עניות, ומבקרת את הליברליזם המערבי וארגוני זכויות אדם על כך שהם לא מאפשרים לנצח במלחמה נגד הטרור.
לטינינה מגדירה עצמה ליברטריאנית, והייתה חברה במפלגה "הבחירה הדמוקרטית" המזדהה עם עמדות ליברליות קלאסיות. עם זאת, חלק מעמדותיה החברתיות של לטינינה נמצאות ימינה מהמקובל בקהלים אלה במדינות דוברות אנגלית.

התקפות כנגדה

בלילה שבין ה-18 ביולי ל-19 ביולי 2017 הותקפה לטינינה בדירתה בגז רעיל ומאכּל-רקמות מטיב לא ידוע שפוזר בחלל הבית. בנוסף אליה נפגעו שמונה אנשים לרבות ארבעה קשישים ושני ילדים. היא סירבה להתלונן על התקיפה במשטרה שכן לטענתה זו אינה חוקרת מתקפות כנגד גורמי אופוזיציה.
ב-2 בספטמבר 2017 מכוניתה עלתה באש, והחוקר הממונה על התקרית טען שהיא "ניצתה מעצמה". שבוע לאחר מכן הכריזה לטינינה שהיא עוזבת את רוסיה ואינה מתכוונת לחזור בעתיד הנראה לעין, שכן הצתת המכונית היא בגדר ניסיון לרצח.
פאלקנזה

היסטוריה

פאלקנזה נוסדה ב-1923 על ידי מיזוגן של הערים פאלקנהאגן (Falkenhagen) וסגפלד (Seegefeld) ושם העיר החדשה שולב משמות שתי הערים הללו. במהלך מלחמת העולם השנייה פעל במקום מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן. בזמני השיא הכיל המחנה 2500 אסירים שהועסקו בעבודת כפייה. פאלקנזה גובלת בברלין המערבית ובין השנים 1961-1990 הפרידה בין שתי הערים חומת ברלין.

דמוגרפיה

כעיר לוויין השוכנת בצמוד לברלין, צמחה פאלקנזה עם ברלין עצמה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטמצמה אוכלוסיית פאלקנזה עקב הניתוק הטריטוריאלי שנכפה עליה מברלין המזרחית. מאז נפילת חומת ברלין, חזרה אוכלוסייתה של העיר לצמוח והיא ממשיכה לגדול.

תחבורה

לפאלקנזה יש תחנת רכבת השוכנת על קו הרכבת ברלין-המבורג. רכבות מקומיות ורכבות אזוריות-מהירות עוצרות בתחנה בשניים מרציפיה. שתי רכבות מקומיות, המקשרות את ברלין לעיר נאוון (Nauen), עוצרות בפאלקנזה. בסמיכות לתחנת הרכבת ממוקם מסוף אוטובוסים מרכזי ובו סככה גדולה לאופניים.
אינוקנטיוס השלישי

תמיכתו במסעי הצלב

כבר בראשית צעדיו תכנן מסע צלב חדש לארץ הקודש. הוא קיווה גם לקרוע חלקים מן האימפריה הביזנטית כדי להשיב לקדמותה את אחדות הכנסייה. באוגוסט 1198 פנה לריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה ולפיליפ אוגוסט, מלך צרפת, שבאותה עת לחמו זה בזה, להכריז על שביתת נשק לתקופה של חמש שנים - דבר שיאפשר להם לשלוח שכירי חרב למסע הצלב הרביעי. הוא פנה גם לעזרתם של אבירי ואצילי אירופה. ב-31 בדצמבר 1199 פרסם צו שבו הכריז על הטלת מס הכנסה על כל אנשי הכנסייה כדי לממן את מסע הצלב. קריאתו נענתה ב-1200, שנה שבה התארגנו הצלבנים בפרובינציה של שמפאן (כיום בצרפת), אולם גביית המס נתקלה בקשיים.
באביב 1201 נחתם הסכם שלפיו יועברו הצלבנים לאלכסנדריה שבמצרים כקרש קפיצה לארץ הקודש, באמצעות אוניות של ונציה תמורת תשלום בעבור ההסעה. בקיץ 1202 הגיעו הצלבנים לוונציה, אולם משום שהאפיפיור לא היה מסוגל לעמוד בתנאי התשלום, הציעה ונציה לצלבנים לכבוש את עיר הנמל זארה (כיום זאדאר שבקרואטיה) ולהשתמש בביזה כדי לשלם את יתרת החוב. אחרי מצור קצר נפלה העיר בידי הצלבנים ונבזזה. האפיפיור הזדעזע לנוכח ביזת תושבי העיר, שהיו נוצרים, והטיל חרם על אלה שלקחו בה חלק. אולם, עד מהרה הסיר את החרם מעל הצלבנים ולא התנגד לכך שיעלו על קונסטנטינופול, שנפלה בידיהם ב-12 באפריל 1204. הצלבנים בזזו את העיר במשך שלושה ימים והאפיפיור התמלא בושה וגער בהם בחומרה. האימפריה הביזאנטית חולקה בין מנהיגי ונציה לבין הצלבנים והוקמה האימפריה הלטינית של קונסטנטינופול.

הקמת מסדר השילוש הקדוש (המסדר הטריניטרני)

ב-17 בדצמבר 1198 פרסם בולה אפיפיורית בשם "Operante divine dispositionis clementia" בה הורה על הקמתו של מסדר נזירים בשם "המסדר הטריניטרני"  (מילולית - מסדר השילוש הקדוש) שמטרתו העיקרית פדיון שבויים נוצרים מידי המוסלמים.

מלחמתו בקתרים

אינוקנטיוס השלישי שם לו למטרה ללחום נגד הכפירה ובמיוחד נגד הכת הקתרית שאנשיה ישבו בעיקר בדרום צרפת. ב-1207 הוא נידה את רמון השישי, רוזן טולוז על שלא נקט בצעדים נגד המינים הקתרים. ב-15 בינואר 1208 נרצח פטרוס מקאסטלנו, שליחו של האפיפיור שיום קודם לכן נפגש עם רמון השישי. ב-1209 החליט אינוקנטיוס השלישי לצאת למסע הצלב האלביגנזי נגד הקתרים. הוא פנה לעזרתו של פיליפ אוגוסט. הלה לא אבה לקחת חלק במסע צלב זה, ובמקומו נטל את המשימה סימון הרביעי דה מונפור. ב-22 ביולי 1209 כבשו הצלבנים את העיר בזייה, ומרבית תושביה נטבחו. סימון הרביעי דה מונפור המשיך וכבש את ערי רוזנות טולוז בזו אחר זו, והפך לרוזן טולוז. במסע זה נרצחו כ-80 אלף איש ובהם יהודים רבים, משום שנחשדו שבקרבתם לכופרים, ושהם בעצם מדיחים אותם לדעות שהוגדרו ככפירה על ידי הכנסייה.
ב-15 בנובמבר 1215 פתח אינוקנטיוס השלישי את ועידת לטראנו הרביעית של הכנסייה הקתולית. אחת ההחלטות בוועידה הייתה שעל היהודים לשים טלאי צהוב על בגדיהם. לאחר סיום הוועידה, באביב 1216, נסע לצפון איטליה כדי להשכין שלום בין הערים פיזה וג'נובה, אולם בדרכו לשם מת בעיר פרוג'ה ונקבר בקתדרלה של עיר זו.

יחסו ליהודים

בפי היהודים נקרא אינוקנטיוס השלישי "ראש הצפעונים" וזה משום הגזירות הרבות שהנחיל על היהודים ועל כך שהניח את היסודות לגזירות רבות שבאו אחריו, בין השאר הוא נזף במלך פיליפ אוגוסט על-כך שהחזיר את היהודים לארצו 16 שנה לאחר שגירשם.
דרך גולים

תיאור

בשנת 1943 פרסם פאול הניך חוברת של 13 חיתוכי-עץ המציגים דימויים מן ההיסטוריה היהודית, החל מהתקופה ההלניסטית וההתקופה הרומית בארץ ישראל ועד לשנות ה-40 של המאה ה-20. ההדפסים נדפסו בדפוס נ' ורהפטיג בחיפה. בחירת הנושאים של הניך מדגישה את גורלו הטראגי של העם היהודי, ששיאו בתקופת מלחמת העולם השנייה. עם זאת הניך בחר לסיים את הסדרה בתיאור אוניית מעפילים, בחירה המעניקה פרשנות ציונית לסדרה. הניך, יליד צ'רנוביץ, היה מחובר אל התרבות האוסטרית והגרמנית, ואירועי השואה, שהגיעו בתקופה זו לארץ ישראל, השפיעו עליו. סגנון ההדפסים הוא אקספרסיוניסטי ומושפע רבות מן האקספרסיוניזם הגרמני ומיצירתו של פרנץ מזרל (Masereel).
חלקים מן הסדרה הוצגו בתערוכה "שם מלחמה משתוללת, כאן שותלים ורוקדים" (2012) שהתקיימה בגלריה של האוניברסיטה הפתוחה ברעננה.
פורשה 968

פורשה 968 היא מכונית ספורט בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1992-1995.
הפורשה 968 יוצרה במרכבי קופה וקבריולה, והחליפה את מכונית הפורשה 944. כמו כן הייתה לדגם האחרון מתוך שורה של קו דגמי מכוניות הקופה שפותחו על ידי פורשה החל משנת 1976 עם הצגתה של הפורשה 924. 
הפורשה 968 הייתה למכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע קדמי עד להצגתה של הפורשה קאיין בשנת 2002, למכונית הספורט האחרונה של חברת פורשה בעלת מנוע קדמי (נכון לשנת 2015), ולמכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע 4 צילינדרים.

היסטוריה

רעיון הפורשה 968 נולד בתחילת שנות התשעים כאשר מהנדסי החברה עסקו בשיפור דגם הפורשה 944 וביצירת גרסה שלישית וחדשה ל-944, גרסת S3. לאחר שהתברר כי 80 אחוזים מן הרכיבים המכניים של ה-944 S3 הוחלפו ברכיבים חדשים ולמעשה פותח כמעט דגם רכב חדש לחלוטין, החליטה הנהלת החברה כי הדגם החדש ייקרא פורשה 968. מכונית הפורשה 968 הוצגה בשנת 1992 ויוצרה במקביל לפורשה 928 עד לשנת 1995.
בנוסף לשדרוגים מכניים רבים, הדגם החדש שונה באופן משמעותי גם בעיצוב מודרני יותר, כאשר מאחור אימצה ה-968 יסודות עיצוביים ממכונית הפורשה 928, ומלפנים מהפורשה 993 וממכונית העל של החברה הפורשה 959. בנוסף, ייצור הפורשה 968 הועבר ממתקן חברת אאודי בעיר נקרסולם בגרמניה (היכן שה-924 וה-944 יוצרו), למתקנה של חברת פורשה בעיר זופנהאוזן.
בסך הכל ייצרה פורשה 12,776 יחידות מן הפורשה 968.

פורשה 968CS/968

בגרסתה הבסיסית הייתה הפורשה 968 לבעלת מנוע  טורי קדמי 4 צילינדרים בנפח 3.0 ליטרים אשר הספקו 236 כ"ס. המכונית הוצעה בשתי תיבות הילוכים, 6 הילוכים ידנית או 4 הילוכים אוטומטית (טיפטרוניק), האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.5 שניות (7.9 שניות בגרסה האוטומטית) והגיעה למהירות מרבית של 252 קמ"ש.  
דגם נוסף ל-968 הוא דגם ה-CS (קלאב ספורט), דגם זה הוא גרסה ספורטיבית וקלת משקל של מכונית ה-968 הבסיסית אשר הוסרו ממנה רכיבים רבים כגון מגב השמשה האחורית, הסרת מערכת האזעקה, הסרת כריות האוויר, החלפת מערכות המראות והחלונות החשמליים במערכות ידניות, והחלפת המושבים החשמליים במושבי 'רקארו' - מושבי מרוץ קלי משקל. בנוסף מערכת המתלים של הרכב שופרה. דגם זה היה זמין בתיבת 6 הילוכים ידנית בלבד.

פורשה 968 טורבו S

ה-968 טורבו S הייתה גרסה במהדורה מוגבלת של דגם ה-968 הרגיל עם מנוע ה-3.0 ליטרים אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את הספק המנוע ל-300 כ"ס. המכונית הייתה בעלת תיבת הילוכים ידנית בלבד, האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.0 שניות והגיעה למהירות מרבית של 280 קמ"ש.

פורשה 968 RS

בנוסף לגרסאות הכביש, הציגה פורשה ל-968 גרסת מרוצים, גרסת ה-968 RS, אשר יועדה להתחרות בסדרת מרוצי ה-ADAC GT בגרמניה. בשנת 1994 השתתפה באופן חריג ה-968 RS בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של לה מאן, השלימה 84 הקפות, ונאלצה לפרוש בעקבות תאונה.
ואראנסי

היסטוריה

על פי המיתולוגיה ההינדואית, ואראנסי נוסדה על ידי האל שיווה לפני 5,000 שנה. העיר יושבה לראשונה לפני יותר מ-3,000 שנה. התקופה המוסלמית לא היטיבה עם העיר, ושליטים מוסלמיים רבים קוטאב אוד-דין, סיקנדר לודי אורנגזב ואחרים הרסו בה מקדשים, אם כי דווקא הקיסר המוגולי הנאור אכבר בנה בעיר מקדשים הינדואים. רבים ממבשרי גל הבהאקטי (דבקות) היו בני העיר, ובכללם גדול ההוגים והמשוררים של המיסטיקה והדבקות, המשורר כאביר שנולד בעיר ב-1389. החל מראשית המאה ה-19 החלה תקופת פריחה נוספת לעיר, כשהריבון בפועל היו הראג'פוטים המרתים וחברת הסחר הבריטית.

חשיבות דתית

הינדואים אדוקים עורכים מסעות עלייה לרגל לואראנסי כדי לרחוץ בגנגס, להשתתף בטקסי הפוג'ה המפורסמים של העיר ולעשות מדיטציה על גדות הנהר. ההינדואים (ומאמיני דתות אחרות, כגון בודהיסטים וג'אינים) מאמינים שטבילה בנהר, בסמוך לגהאטות (מדרגות לגוף מים) הפרוסות לאורך הגנגס שוטפת את החטאים, ופיזור אפרה של גופה בנהר לאחר המוות משפר את חיי המת בגלגולו הבא ואף מסייע להגיע מוקדם יותר למוקשה (שחרור מגלגל החיים - סמסרה). בנוסף, מאמינים ההינדואים שכל אדם שמת בואראנסי, ללא קשר לאמונתו או לחטאיו, ישתחרר ממעגל הלידות והמוות ויזכה בגאולה. בשל כך מגיעים אליה, בסמוך למותם, מאמינים רבים מכל קצות הודו.
הבודהיסטים מאמינים שבסרנאת, כ-8 ק"מ מלב העיר ואראנסי, היה פארק הצבאים בו נשא הבודהא את דרשתו הראשונה בפני חמשת מאמיניו הראשונים, ולפיכך זהו מארבעת המקומות הקדושים לדת זאת.
הג'אינים ממקמים את חיו של הטירתנקארה (מעביר אוקיינוס החיים - בהשאלה המורה הרוחני) ה-23 בעיר זאת.
גם הסיקים מייחסים חשיבות רוחנית לעיר. על פי המסורת, גורו נאנאק ביקר בעיר בשנת 1507 לרגל פסטיבל שיווהרטרי, ושם קיבל את ההארה שגרמה לו לייסד את הדת.
מקור נוסף לייחוס הקדושה לעיר הוא בעובדה שנהר הגנגס הקדוש מתחיל בהרי ההימליה ויורד לאוקיינוס ההודי כשרוב תנועתו היא בכיוון דרום ומזרח. ורנסי היא אחת הנקודות הבודדות בהן הנהר מתעקל לכיוון צפון, כלומר, הוא פונה בחזרה לכיוון המקורות שלו שהם מקור כוחו וקדושתו.

תרבות

העיר גם ידועה כמרכז המוזיקה ההודית המסורתית של המדינה. כמו כן יש בה ארבע אוניברסיטאות, ומיקומה במרכז צפון-הודו הפך אותה לצומת תחבורתי חשוב. בשל העניין הדתי והתרבותי בעיר נוהרים אליה אלפי תיירים בעונת התיירות.
Phoenix (ערוץ טלוויזיה)

היסטוריה

היוזמה ליצירת הערוץ הגיעה מ-ARD, אשר בשיתוף פעולה עם ה-ZDF ייצרה ערוץ טלוויזיה שכלל במקור דיונים פרלמנטריים אשר לצידם שודרו סרטי תעודה ותוכניות אירוח. מטה הערוץ היה במקור במשרדי ARD שבקלן, אשר עברו בשנת 2000 לאולפנים לשעבר של ZDF בבון.
בשנת 2007, עמד תקציב הערוץ על 35 מיליון אירו, שהגיעו מתשלום אגרת הטלוויזיה. בחודש אוגוסט 2006 הגיע הערוץ מבחינת נתח הקהל שלו, ל-1%. עם כמעט 4.5 מיליון צופים מדי יום, הערוץ התחרה בערוצי חדשות כמו n-tv ו-N24 מבחינת נתח הקהל. בשנת 2006 כולה עמד נתח הקהל של הערוץ על 0.6%, שעלה בשנת 2008 ל-0.9%.
החל מ-2007 משודר הערוץ בפורמט מסך רחב 16:9.

תוכניות

תוכנית הדגל של הערוץ היא "Der Tag" ("היום") אשר משודרת משעה 23:00 עד חצות. במהלך התוכנית משודרים דיווחים נרחבים וראיונות.
התוכנית "Vor Ort" ("על הסצנה") כוללת סיקור בשידור חי של אירועים פוליטיים, הרצאות פומביות מאנשים חשובים, כנסים עיתונאיים והרכב הבונדסטאג.
תוכניות יומיות שונות משודרות ודנות באירועים עכשוויים ומופיעים בהן מומחים ופוליטיקאים. תוכנית אחרת שמשודרת היא "פגוש את העיתונות" אשר משודרת ביום ראשון בשעה 12:00 בצוהריים, ועוסקים בה באירועים בינלאומיים.
הסדרות "ויכוחים היסטוריים" ו"אירועים היסטוריים" עם העיתונאי הלמוט אילרט בוחנות נושאים חשובים הקשורים להתפתחות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
הערוץ דומה מבחינת תוכן לערוץ האמריקאי C-SPAN ולערוץ הבריטי BBC Parliament, העוסקים בענייני הממשלה והפוליטיקה הלאומית.
קטר במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

המשלחת הראשונה אותה שלחה קטר למשחקים הפאראלימפיים כללה ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת כוח. כל המשלחות אותן שלחה קטאר למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד קטנות בגודלן, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים.
במשלחת לאולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) הצליחה קטר לזכות לראשונה בתולדותיה במדליות פאראלימפיות, הייתה זו גם הפעם הראשונה שהמדינה שלחה אישה להתחרות במשחקים. האתלטית, שרה חמדי מסעוד, התחרתה בהדיפת כדור ברזל וזכתה במדליית הכסף (קטגוריה F33) עם הטלה למרחק של 5.39 מטרים. גם הודף כדור הברזל עבדולרחמן עבדולקדיר עבדולרחמן זכה במדליית הכסף (קטגוריה F34) עם תוצאה של 11.15 מטרים.
X-32

חוזה מטוס התקיפה המשותף

ב-26 באוקטובר 2001, הכריז משרד ההגנה האמריקאי שהדגם של חברת לוקהיד מרטין F-35 זכה בתחרות. אחת מהסיבות העיקריות לבחירה זאת היא ככל הנראה השיטה שלהם להשגת המראה אנכית, כאשר משרד ההגנה פסק שביצועי שיטת מניפת המעלית שווים את הסיכון שבבחירה. 
הפסד החוזה לחברת לוקהיד מרטין היה הלם גדול לחברת בואינג, מפני שהוא יצג את פרויקט מטוס הקרב הבינלאומי החשוב ביותר מאז הפרויקט שהוביל ליצירת F-16. כמות הייצור של דגם המטוס F-35, ככל שידוע על פרויקט JSF היום, מוערכת בין 3,000 ל-5,000 מטוסים. לפני הענקת החוזה היו כמה מחוקקים שלחצו על רעיון שימור דגם המטוס המפסיד כקבלן משנה, אבל עיקרון "המנצח זוכה בהכל" לא השתנה.
חברת בואינג רואה את ההשקעה שלה במטוס X-32 כהשקעה אסטרטגית, שהניבה טכנולוגיות חשובות שניתן לאמץ אותן במטוס F/A-18 הורנט ובמחקרים אחרים.
מנחת מחבת

מנחת מחבת היא מנחת נדבה, הקרבה בזמן שבית המקדש קיים.

המקור בתורה

המקור בתורה למנחה זו, כתוב בפרשת ויקרא. נוסף על הציווי הכללי של קרבן מנחה, נוסף ציווי פרטי בנוגע לדיני המחבת: "וְאִם מִנְחָה עַל הַמַּחֲבַת קָרְבָּנֶךָ סֹלֶת בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן מַצָּה תִהְיֶה. ו פָּתוֹת אֹתָהּ פִּתִּים וְיָצַקְתָּ עָלֶיהָ שָׁמֶן מִנְחָה הִוא."
החלק הנותר מהקורבן, נקרא בתלמוד "שיריים", יש עליו קדושה, עד כדי כך שלפי שיטת ריש לקיש, אם חסר מהשירים לפני הקטרה, המנחה כולה פסולה השיריים נאכלים על ידי הכוהנים העובדים באותה משמרת: "וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה'".
כאשר מדובר בקרבן כזה הנעשה על ידי סולת, מזהירה התורה לא להוסיף חומרים העלולים להחמיץ את הקרבן כמו למשל שאור: "כָּל הַמִּנְחָה אֲשֶׁר תַּקְרִיבוּ לַה' לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ כִּי כָל שְׂאֹר וְכָל דְּבַשׁ לֹא תַקְטִירוּ מִמֶּנּוּ אִשֶּׁה לַה'. יב קָרְבַּן רֵאשִׁית תַּקְרִיבוּ אֹתָם לַה' וְאֶל הַמִּזְבֵּחַ לֹא יַעֲלוּ לְרֵיחַ נִיחֹחַ. יג וְכָל קָרְבַּן מִנְחָתְךָ בַּמֶּלַח תִּמְלָח וְלֹא תַשְׁבִּית מֶלַח בְּרִית אֱלֹהֶיךָ מֵעַל מִנְחָתֶךָ עַל כָּל קָרְבָּנְךָ תַּקְרִיב מֶלַח."ספר ויקרא, פרק ז'

ההבדל בין מנחת מחבת למנחת מרחשת

נחלקו רבי יוסי הגלילי ורבי חנינא בן גמליאל מה ההבדל בין מנחת מרחשת למנחת מחבת, שהרי מבואר בפסוק ששניהם נעשים באופן שווה.
לפי שיטת רבי יוסי הגלילי, ההבדל בין מחבת למרחשת הוא שמרחשת הוא סיר מכוסה, ואילו המחבת אינה מכוסה. 
לעומת זאת, סבור רבי חנינא בן גמליאל, כי ההבדל בין מרחשת למחבת, היא אופן הטיגון או הבישול. במנחת מחבת, השמן צף על הסיר השטוח (בדומה למחבת שבימינו), ולכן הלחם שנעשה מהסולת המטוגנת, יוצא בצורה קשה, לעומת זאת המרחשת נעשית על כלי עמוק מלא בשמן, ולכן הלחם שמבושל בו יוצא רך וספוג בשמן, זאת לפי פירוש רש"י.
לעומת זאת, הרמב"ם מפרש:"מה בין מחבת למרחשת. מרחשת יש לה שפה והבצק שאופין אותו עליה רך, שהרי יש לה שפה ואינו יוצא. ומחבת אין לה שפה והבצק שאופין אותו בה קשה כדי שלא יצא מכאן ומכאן", כלומר את מעשה המרחשת בללו בבלילה רכה מאוד - שכן אין חשש שתשפך מהסיר, ואילו את העיסה שאותה טיגנו במחבת, לשו בבלילה קשה, שכן כדי שלא תפול מהכלי - העשוי באופן שטוח ואין לו דופן כלל, יש צורך לעשותה קשה.

טיגון ואפייה

לפי שיטת התוספות, ציווי מנחת מחבת, מרחשת ומאפה תנור, אינו על עצם העשייה, הטיגון הבישול או האפייה, אלא רק על הבאת הקורבן, ומכיוון שכן אין חיוב כלל לאפות אותם דווקא בתנור המתכת היחיד שהיה בבית המקדש, אלא ניתן לאפות בכלי פרטי בבית.] לעומת זאת, הרמב"ם חלוק על כך, והוא פוסק, שרק ההכנות לאפייה, הטיגון והבישול היו בחוץ, אבל האפייה והטיגון עצמם היו בבית המקדש על כלי מיוחד שיוחד לכך: "כל המנחות טחינתן והרקדתן בחוץ. ולישתן ועריכתן ואפייתן בפנים. וכל מעשיהן כשרים בזר עד שיבואו לבית הקמיצה. ומחבת ומרחשת היו בעזרה. ושתיהם מכלי השרת ומקדשין. ותנור של מקדש של מתכת היה". הרמב"ם סובר כדעת רש"י, שכותב שכלי המחבת והמרחשת היו כלי שרת.
מעצר בישראל

בישראל, מעצר הוא שלילת חירותו של אדם לפני שהורשע בדין ונמצא אשם, בהתאם לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו-1996.

מעצר שלא בידי שוטר

בעת מילוי תפקידו, תהיינה סמכויות המעצר של מתנדב המשמר האזרחי כסמכויות שוטר, וזאת רק אם הוא פועל למען שמירת ביטחון הנפש והרכוש מפני פעולות איבה, או פועל בנוכחות שוטר ולשם סיוע לו בתחום הפעולות הנוספות. כאשר המתנדב פועל שלא בנוכחות שוטר הוא רשאי לעצור אדם רק אם זה עבר עבירה הכרוכה באלימות, גניבה, התפרצות או עבירה שתוצאתה נזק של ממש לגוף או לרכוש. על המתנדב מוטלת החובה לחכות, אם המצב מאפשר זאת, זמן סביר עד להגעת שוטר שיבצע את המעצר. אם נבצר משוטר להגיע, בסמכותו של המתנדב להורות לחשוד להתלוות אליו לתחנת המשטרה ואם זה מסרב, המתנדב יכול לעוצרו. 
מלבד מתנדבי המשמר האזרחי, קיימים מספר עובדי ציבור שקיבלו סמכות מעצר. עובד ציבור שמוענקת לו סמכות מעצר הוא זה שהמשטרה הודיעה שאין מניעה להסמכתו מטעמים של ביטחון הציבור, והוא קיבל הכשרה מתאימה לעשות שימוש בסמכות זו. דוגמאות לעובדי ציבור בעלי סמכות מעצר כוללות את עובדי השב"כ, קציני פיקוח מיחידת צור של שרות בתי הסוהר, פקחים ממשרד הכלכלה והתעשייה, מאבטחים ואנשי ביטחון בנמלי ים ונמלי תעופה, פקחים של שמורות טבע וכדומה, כמו כן קיימים שני גופי אבטחה בעלי סמכויות שיטור, כולל מעצר, בתחומי מקום עבודתם: משמר בתי המשפט ומשמר הכנסת.
בעת ביצוע המעצר, על המתנדב או עובד הציבור מוטלות כל החובות המוטלות על שוטר שכוללות: הזדהות והודעה על דבר המעצר וסיבתו.
כמו כן, על פי החוק, על כל אדם מוטלת החובה לעזור לכל שוטר או אדם הדורש את עזרתו בביצוע מעצר, וזאת בתנאי שהבקשה תהיה סבירה והאדם שנדרש לעזור יהיה מסוגל לכך. חוק זה קובע גם כי אזרח המסייע לשוטר בביצוע מעצר, יקבל את כל סמכויותיו של השוטר.

מעצר לא חוקי

שוטר המבצע מעצר לא חוקי עובר עבירת משמעת על-פי חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), שלשונה "עריכת חיפוש, ביצוע עיכוב או מעצר או כניסה לרשות היחיד, שלא כדין או שלא בתום לב".
בפסיקת בית המשפט נקבע כי אדם שנעצר שלא כדין על ידי שוטר רשאי להשתמש בכוח סביר ומידתי (כגון דחיפה ללא גרימת חבלה) כדי להשתחרר מהמעצר הלא חוקי, והדבר לא יביא להרשעתו בביצוע עבירה. (כגון תקיפת או הכשלת שוטר)
מעצר לא חוקי עשוי להיות בסיס לתביעת נזיקין נגד המשטרה.

מעצר עד תום ההליכים

לאחר שהוגש כנגד חשוד כתב אישום רשאי בית המשפט הדן באישומים להורות על מעצרו של הנאשם במהלך המשפט, אם שוכנע שהדבר נדרש בגלל מסוכנותו של הנאשם או כדי למנוע ממנו להמלט. בתקופה שבין סיום החקירה לבין הגשת כתב האישום, רשאי שופט להורות על מעצר החשוד לתקופה של עד חמישה ימי "מעצר גישור" על סמך הצהרת תובע שיש כוונה להגיש נגד החשוד כתב אישום.
לאחר שנה של שהייה במעצר עד תום ההליכים נדרש אישור של שופט של בית המשפט העליון על מנת להאריך את המעצר. הארכה כזאת ניתנת לשלושה חודשים בלבד עם אפשרות להארכה לשלושה חודשים נוספים. ככל שהזמן עובר, ייטה בית המשפט לבחון חלופה של מעצר בית, תוך לקיחה בחשבון של שאר השיקולים כמו מסוכנות וחוזק הראיות.
סנטו דומינגו

היסטוריה

סנטו דומינגו היא ההתיישבות האירופית הראשונה בעולם החדש שנותרה מאוכלסת עד היום. העיר נוסדה בין השנים 1496 ו-1498 בשם "סנטו דומינגו אל גוסמן" על ידי ברטולומיאו קולומבוס  (ברטולומה קולון), אחיו של כריסטופר קולומבוס. העיר נוסדה על הגדה המזרחית של נהר אוסאמה והתרחבה לגדה המערבית בשנת 1502 ביוזמת מושל האי – האח ניקולס דה אובנדו. בשנת 1509 העניק לעיר המלך פרננדו השני מאראגון את הכינוי "העיר הראשונה של איי הודו". בעיר זו נבנו הקתדרלה הראשונה (פרימדה די אמריקה), בית החולים הראשון (בית החולים דה סן ניקולס דה בארי) והמנזר הראשון (מנזר סן פרנסיסקו) בחצי כדור הארץ המערבי.
בשנת 1538 החלה הקמת האוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם החדש - אוניברסיטת סנטו תומאס דה אקווינו (על שם הקדוש הנוצרי תומאס אקווינס). כיום האוניברסיטה נקראת האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו (UASD).
לפי אחת הסברות כריסטופר קולומבוס נקבר בעיר, אולם עצמותיו הועברו לפארו א קולון בשנת 1990.
בשנת 1586 בזז את העיר שודד הים הבריטי סר פרנסיס דרייק. ב-1655 שלח אוליבר קרומוול משלחת על מנת לכבוש את סנטו דומינגו, אך המשלחת נכשלה ובמקום זאת כבשה את ג'מייקה.
בין השנים 1795 ו-1822 סנטו דומינגו, כמו מרבית שטחה של מדינת הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו, עברו ידיים רבות. היא נמסרה לצרפת ב-1795, נכבשה על ידי מורדים מהאיטי ב-1801, חזרה לידי צרפת ב-1802 וחזרה לידי ספרד ב-1809. ב-1821 היא הפכה לבירת רפובליקת האיטי הספרדית, שאוחדה עם האיטי כעבור חודשיים.
ב-1844 סנטו דומינגו הפכה לבירת הרפובליקה הדומיניקנית לאחר שזו השיגה את עצמאותה מכיבוש האיטי. ב-1861 הרפובליקה הדומיניקנית שבה להיות חלק מספרד כחלק מעסקה בין שליט הרפובליקה דאז, פדרו סנטנה, והשלטון הספרדי. בני הרפובליקה הדומיניקנית לא היו מרוצים מהמצב ופתחו במלחמה להחזרת העצמאות ב-1863. לאחר ניצחונם ב-1865, העיר שבה להיות בירת הרפובליקה הדומיניקנית.
העיר כמעט הושמדה על ידי הוריקן בשנת 1930. הדיקטטור רפאל לאונידס טרוחיו, שהחל לשלוט ב-1930, שינה את שם וקרא לה "סיודד טרוחיו" על שמו, אולם לאחר הירצחו בשנת 1961 שונה שם העיר לסנטו דומינגו בחזרה.

כלכלה

סנטו דומינגו היא המרכז הכלכלי החשוב ביותר ברפובליקה הדומיניקנית, ולחברות רבות, לאומיות או בינלאומיות, יש בסיס ראשי או מרכזי בעיר.

חינוך

בסנטו דומינגו פועלות 18 אוניברסיטאות, יותר מכל עיר אחרת ברפובליקה הדומיניקנית. בין האוניברסיטאות ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו, האוניברסיטה העתיקה ביותר ביבשת אמריקה וגם האוניברסיטה הציבורית היחידה בעיר.

תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
סנטו דומינגו היא הנקודה הסופית של מרבית הכבישים המהירים במדינה, והם מקשרים אותה לרוב חלקי הרפובליקה הדומיניקנית.
בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית, שהיא המקיפה ביותר בכל אזור הקריביים ואמריקה התיכונה. פועלים בה שני קווים ויש תכנון לבניית ארבעה נוספים.
את העיר משרתים שני נמלי תעופה בינלאומיים: נמל התעופה הבינלאומי לאס אמריקס, המרכזי יותר, נמצא במרחק של 15 קילומטרים מזרחית לעיר ונמל התעופה הבינלאומי לה איסבלה, שנפתח ב-2006 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי אררה ונמצא בצפון העיר.

הקהילה היהודית

בסנטו דומינגו קיימת קהילה יהודית המאגדת כמה עשרות משפחות. חלקן יוצאות אירופה וחלקן משפחות שהגיעו לרפובליקה הדומיניקנית מקובה לאחר ההפיכה של פידל קסטרו. לקהילה בית כנסת אחד בלבד.
ייבוש בריסוס

תהליך ייבוש בריסוס (spray drying) הוא שיטה לייצור אבקה יבשה מתוך תערובת נוזלית או תרחיף, על ידי ייבוש מהיר באוויר חם. השיטה משמשת להכנת אבקות בתעשיית המזון, התרופות והכימיה. יתרון שיטת הייבוש הוא שגודל גרגרי האבקה הנוצרים אחיד וקטן יחסית. התהליך כולל פיזור התרחיף המקורי באמצעות נחיר רסס בעל טיפות קטנות, ומעבר בזרם אוויר חם לייבוש ואיסוף במיכל.
ניתן לשלב את השיטה עם מיקרו-אנקפסולציה, כלומר עטיפה של החלקיקים בקליפה מגנה. שימוש זה חשוב במיוחד בתעשיית התרופות לשחרור מבוקר של התרופה. העטיפה ניתנת ליצירה על ידי הוספת החומר המגן לתרחיף המקורי, כאשר בתהליך הריסוס החומר המגן נוטה להתרכז בפני הטיפה, וכך כאשר הטיפה מיובשת נשאר חלקיק האבקה עטוף בחומר המגן.
וילקי

יהודי וילקי

בין מלחמות העולם נמנו בווילקי כ-500 יהודים, כרבע מתושביה. בשנות השלושים פחת מספר היהודים בעיירה, בשל חרם ליטאי על עסקי היהודים בה. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940, נסגרו המוסדות היהודיים והציוניים ביישוב.
עם נסיגת הצבא האדום מהעיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, ערכו הליטאים פוגרום בתושביה היהודים, תוך רצח של 23 אנשים. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, והם רוכזו במספר מבנים ששימשו כגטו, תוך הפרדה בין נשים וגברים. מעת לעת נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה.
ב-28 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה וסביבתה ליער פקרקלה, ושם נרצחו כולם, 402 איש, ונקברו בבורות.
גאורג איבאנוביץ' גורדייף

בתי ספר של הדרך הרביעית

עד היום ישנן קבוצות, בישראל ובשאר העולם, הלומדות את "הדרך הרביעית", תורתו של גורדייף. ישנן קבוצות הקשורות ישירות ל"בתי-ספר", זו של גורדייף בפריז או זו של אוספנסקי. אלו השתיים קשורות ל"מרכז" רעיונותיו של גורדייף. ישנן גם קבוצות שלא קשורות ל"בתי-הספר" המקוריים אך מתבססות על רעיונות של גורדייף :
בישראל פועלות מספר קבוצות הלומדות את תורתו של גורדייף: בירושלים בתל אביב וביודפת קיימות קבוצות הקשורות לבתי ספר המקוריים של גורדייף.
קינגה קסוזסור

ביוגרפיה

קסוזסור נולדה בשנת 1970 בנובה זמקי השייכת כיום לסלובקיה.
בשנת 1990 נבחרה למיס הונגריה וייצגה את הונגריה בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון. בנוסף היא השתתפה במגוון תחרויות יופי נוספות כגון מיס אינטרנשיונל ומיס הוואין טרופיק.
היא למדה בפקולטה לגרמנית ורוסית של אוניברסיטת בודפשט.
לאחר שהשלימה גם תואר שני היא נסעה לארצות הברית להמשך הלימודים.
היא קיבלה מלגה באוניברסיטת ניו יורק שם למדה סוציולוגיה, יחסים בינלאומיים ופוליטיקה בינלאומית. היא עבדה בערוץ MTV וכיום היא מתגוררת בלונדון.