google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל מהלמן

חייו

מהלמן נולד באולחוביץ (Olchowiecz) שליד בז'ז'ני (ברשאן), בגליציה המזרחית שבתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן ליחיאל מיכל ולמרים לבית רדליך.
התחנך בחדר ובישיבה, ולאחר מכן למד בגימנסיה, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת וינה, שם למד שפות שמיות וחינוך ובשנת 1922 הוסמך כדוקטור (כותרת התזה: "Die syrisch-palästinensische Kleidung bis in die griechische Zeit").
ניהל את "הפדגוגיון העברי" מיסודו של ד"ר צבי פרץ חיות. בפוניבז' שבליטא ארגן וניהל את מערכת החינוך העברי מגן הילדים ועד הגימנסיה, עד עלייתו לארץ ישראל ב-1935.
מהלמן היה המנהל השלישי של בית המדרש למורים העברי ע"ש דוד ילין (לימים המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין) בשנים תש"ח-תשי"ב (1948–1952). 
לאחר פרישתו מהתפקיד נתמנה כמפקח על בתי-הספר התיכוניים בישראל מטעם משרד החינוך, וכן ניהל את המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית. במהלך שנים אלה שימש כשליח לנושאי תרבות בארצות הברית, אירופה ואמריקה הלטינית.
מהלמן היה המתכנן, המארגן והמנהל הראשון של הקמפוס הראשון של אוניברסיטת תל אביב ב-1953  עמד בראש החוג לספרות כללית ולדרמה של האוניברסיטה בשנים 1963-1958. כחובב ספר בנה בספרייה הלאומית שבירושלים אוסף נרחב של ספרים נדירים בתחום הספרות, האמנות והמוסר, הוא "אוסף מהלמן". בביתו יצר במשך עשרות שנים את אוסף הספרים הפרטי הגדול ביותר במדינת ישראל,]. האוסף כלל 25,000 פריטים בעברית ויותר מ-2,500 ספרי יודאיקה נדירים ביותר מראשית תקופת הדפוס (סוף המאה ה-15) ועד המאה העשרים. באוסף ישנם ספרים נדירים וכתבי עת בתחומי התרבות וההיסטוריה של עם ישראל בארץ ובתפוצות ובכללם מאות ספרים מימי הביניים. האוסף, שאליו צורפו אוספים קטנים נוספים, כולל כ-100,000 ספרים, בעיקר במדעי היהדות, מדעי החברה וביקורת הספרות, והוא נמצא כיום באוניברסיטת תל אביב.
מהלמן חיבר את "איפיגניה בטאוריס: הטרגדיה של אבריפידס והדרמה של גתה" ואת "גנוזות ספרים", קובץ מאמרים ביבליוגרפיים. פרסם מאמרים רבים בעיתונות הכללית והמקצועית.
רעייתו, מרים (נצר למשפחת הגר"א; נפטרה ב-1956), הייתה מורה בירושלים. הותיר שתי בנות - מיכל וידן מהלמן, פסיכולוגית קלינית, ושלומית שטייניץ מהלמן.
היה תושב בית הכרם עד למותו בשנת תשמ"ט (1989).
אלפרד זאלווכטר

ביוגרפיה

זאלווכטר נולד ב-10 בינואר 1883 בעיר נויזלץ על האודר שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. כיום שם העיר נובה סול והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. ב-1901 הוא התגייס לצי הקיסרי הגרמני ואת הכשרתו הבסיסית קיבל על האניות "מולטקה" ו"הרטה". ב-29 בספטמבר 1904 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זה. עד 1906 הוא שרת ביחידות קומנדו ימית, וב-10 במרץ של אותה שנה הועלה לדרגת אובר-לויטננט. עד 1908 שרת כאיש טורפדו על ה"גנייזנאו". ב-1910 הועבר לשרת ב"הנובר", ולאחר מכן ב"וסטפליה" כשלישו של האדמירל הוגו פון פוהל. ב-10 באפריל 1911 הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט, וסופח למשרד האדמירליות בברלין. ב-1912 קיבל את התואר אביר "מסדר העיט האדום". הוא נותר בתפקיד זה עד 1915 כאשר בתפקידו האחרון עמד בראש מדור במחלקת המבצעים. לאחר מכן הועבר ל"פרידריך הגדול" - ספינת הדגל של צי הים הפתוח. בפברואר 1916 הועבר לכוח הצוללות, ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לצוללות, פיקד על ה"U-25" ,"U-46" ו-"U-94".
עם סיום המלחמה ופיזורו של הצי הקיסרי, הצטרף זאלווכטר לרייכסמרינה, וב-1920 הועלה לדרגת קורבטנקפיטן, ושרת במחלקת כוח האדם של הצי. ב-24 בספטמבר 1926 הוא קיבל את הפיקוד על הסיירת הקלה "אמזונה". לאחר שנה קודם לדרגת פריגטנקפיטן וקיבל פיקוד על אניית הקרב "שלזיה". ב-2 באוקטובר 1933 מונה למפקח על ההדרכה של קציני הצי. ב-1 באפריל 1935 הוא הועלה לדרגת ויצה-אדמירל, וב-1 ביוני 1937 לדרגת אדמירל. ב-28 באוקטובר 1938 הוא מונה למפקד בסיס הצי הים הצפוני בווילהלמסהאפן - אחת העמדות הבכירות בקריגסמרינה באותה תקופה. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 קיבל זאלווכטר את הפיקוד על יחידות הקומנדו הימיות במערב (Marine-Gruppenkommando West), וב-1 בינואר 1940 הועלה לדרגת גנרל-אדמירל. יחד עם רולף קרלס, היה זאלווכטר הפקד הטקטי של מבצע וסריבונג - הפלישה לנורווגיה. החל מקיץ 1940 הוא הוביל את פעילות השטח של הצי הגרמני בצפון האוקיינוס האטלנטי ובתעלה האנגלית. כוחות הצי שתחת פיקודו תמכו בכוחות הלופטוואפה במהלך הקרב על בריטניה. כמו כן הוא פיקד על מבצע קרברוס. ב-20 בספטמבר 1942 הוא הוחלף בתפקיד בידי תאודור קראנק. הוא פרש משירות ב-30 בנובמבר של אותה שנה. ב-21 ביוני 1945 הוא נכלא בידי כוחות הכיבוש של הצבא האדום, ונידון למוות על פשעי מלחמה בידי בית דין צבאי סובייטי. הוא הוצא להורג בידי כיתת יורים במוסקבה ב-6 בדצמבר של אותה שנה. ב-1994, בעקבות התפרקות ברית המועצות, טוהר שמו רשמית בידי בית המשפט הרוסי.
Cord-cutting

Cord-cutting הוא מונח המתייחס למגמה ההולכת וגדלה בה צרכנים מבטלים את המנוי לטלוויזיה בכבלים או בלוויין, לטובת אפשרויות בידור החלופיות שזמינות באמצעות האינטרנט.
רבים מהצרכנים, שבוחרים לבטל את המנוי לטלוויזיה הרב ערוצית בכבלים או בלוויין, משלמים במקום זאת לחיבור לאינטרנט בלבד, בתוספת תשלום על מנוי לשירותי תוכן פרימיום כגון נטפליקס, Amazon Prime, Hulu, ו-YouTube Premium. התכנים המקוונים הללו הנם לרוב חופשיים, או זולים באופן ניכר בהשוואה למנוי לטלוויזיה בכבלים.
בעוד שההתנתקות משידורי הטלוויזיה בכבלים ובלוויין חוסכת כסף רב לאורך זמן, מאפשר לרוב למשתמשים להימנע מלשלם על חבילה של ערוצים בהם הם לא צופים, ומסייעת לכך שמרבית בני הבית ובמיוחד ילדים נחשפים באופן מינימלי לפרסומות, החסרונות להסתמכות על צפייה באפשרויות בידור מקוונות בלבד הוא שלרוב מוותרים על מגוון רחב יותר של שידורי חיים כגון שידורי ספורט, ושערוצי טלוויזיה ותוכניות פופולריות מסוימת שהיו זמינים בעבר בטלוויזיה בכבלים ו/או בלוויין לא יהיו יותר זמינים כתוצאה מהמעבר.
וילהלם פיק

תחילת דרכו

וילהלם פיק נולד ב-3 בינואר 1876 בעיר הגרמנית גובן (הנקראת כיום גובין בפולין) שבחלק המזרחי של גרמניה. פיק למד בצעירותו נגרות, אך שילוב של אירועים בעולם, אידאולוגיה החלטית ושאיפות פוליטיות הובילו אותו לעולם הפוליטי.
בתור נגר, הצטרף לפדרציית עובדי העץ ב-1894, וזו הובילה אותו להצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ב-1895, פיק התקדם במנגנון המפלגה, ובשנת 1899 הוא היה המזכיר האזורי של המפלגה במחוז הולדתו, ובשנת 1906 מונה למזכיר המפלגה.
בניגוד לעמדת רוב מפלגתו, שתמכה במלחמת העולם הראשונה כשזאת פרצה בשנת 1914, פיק השתייך למיעוט שהתנגד למלחמה, בזמן זה הוא אימץ דעות פציפיסטיות. התנגדותו למלחמה הובילה למעצרו ולישיבתו בכלא צבאי. לאחר המלחמה עבר וילהלם פיק להתגורר תקופה קצרה באמסטרדם וכאשר חזר היה בין מקימיה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), והיה חבר בפוליטביורו שלה.
ב-5 באוגוסט 1930 נשא נאום חשוב ובו תיאר את תורתו. בנאום זה הבדיל בין השיטה הפשיסטית לקומוניסטית. פיק טען גם כי על הגרמנים "להיאבק נגד איום אימפריאליסטי של מלחמה או פשיזם...".

גלות

ב-1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון, פיק יצא לגלות בצרפת, וב-1935 עבר למוסקבה שבברית המועצות. במוסקבה שירת בתפקידים שונים, כולל יו"ר הקומינטרן (האינטרנציונל הקומוניסטי) בין השנים 1938–1943.
פיק גם שימש כיועץ לסטלין, וכשגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פיק התגייס למען ברית המועצות בניסיונה להפיץ תעמולה בקרב הכוחות הגרמניים. מאמצים אלה נשאו פרי כשבשנת 1943 הוקם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, קבוצת התנגדות לנאצים שהורכבה מקומוניסטים גולים ושבויי מלחמה.

נשיא גרמניה המזרחית

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר וילהלם פיק לגרמניה, שנעשתה לגרמניה המזרחית יחד עם הצבא האדום. ב-1946 הוביל את מפלגתו "המפלגה הקומוניסטית של גרמניה" (KPD) לאיחוד עם מפלגתו של אוטו גרוטהוול, "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD) ובכך ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). ב-7 באוקטובר 1949 הכריז רשמית על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וארבעה ימים מאוחר יותר נעשה לנשיאה הראשון עד מותו בשנת 1960.
בתור נשיא פעל ביחד עם ולטר אולבריכט, מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ועם אוטו גרוטהוול, ראש ממשלת גרמניה המזרחית, לכינון מדינה קומוניסטית. לאחר מותו מהתקף לב בוטל מוסד הנשיאות והחליף אותו מוסד דומה בשם מועצת המדינה, אליו התמנה מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ולטר אולבריכט.

משפחה

לפיק הייתה בת ושמה אלי וינטר (Elly Winter,‏ 1898-1987), חברה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית מ-1918. ב-1933 עזבה את גרמניה לברית המועצות. ב-1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזרה לגרמניה המזרחית ביחד עם אביה, הצטרפה למפלגת האיחוד הסוציאליסטי, ועבדה בארכיונים של המפלגה.
נוה יאיר

נוה יאיר היה קיבוץ שהוקם על ידי יוצאי מחתרת לח"י בשנת 1949. הקיבוץ שכן בנגב הצפון-מערבי, בסמוך לגבול רצועת עזה, ונקרא על שמו של מפקד הלח"י אברהם שטרן, שכינויו המחתרתי היה "יאיר". בשנת 1950, כשנה לאחר הקמתו, התפרק הקיבוץ, ובמקומו הוקם קיבוץ עין השלושה, הקיים עד היום.

הרקע להקמת הקיבוץ

ב-29 במאי 1948 נערך בשייח' מוניס מסדר גלוי ראשון ואחרון של לוחמי לח"י, שלאחריו התגייסו לצה"ל. מרביתם שירתו בגדודים 82 ו-89 של חטיבה 8, בפיקודו של יצחק שדה. בגדוד 89 נולד והתגבש רעיון הגרעין ההתיישבותי. הגדוד השתתף בקרבות באזור במבצע אסף ובמבצע חורב, ואנשי הלח"י קבלו את השראתם ההתיישבותית ממפקד הפלוגה האגדי "דב" (יעקב גרנק) שנפל בקרב בניצנה.
יצחק שדה תמך בהתלהבות ברעיון ההתיישבות של הגרעין שנקרא "יאיר" ועזר ביצירת קשר עם מנהל המרכז החקלאי, אברהם הרצפלד, שנרתם לעזור להם.
לאחר רצח הרוזן פולקה ברנדוט נאסרו רבים מאנשי לח"י. נתן ילין מור נידון למאסר עם רבים אחרים. אנשי לח"י החליטו ללכת לבחירות ברשימה עצמאית בשם מפלגת הלוחמים. בבחירות שנערכו ב-21 בינואר 1949 זכתה הרשימה במנדט אחד, וילין מור, שעמד בראש הרשימה, שוחרר וזכה לחנינה יחד עם חבריו.
בוועידה הראשונה של המפלגה, שנערכה ברמת גן בחודש מרץ 1949, הוחלט כי "הוועידה רואה ביישוב שטחי הארץ השוממים והעזובים תפקיד חלוצי וקוראת למוסדות התנועה להקדיש מאמצים לפעולה זו". היו גם מתנגדים לרעיון ההתיישבות, ובראשם ישראל אלדד שראה בכך חיקוי של ה"שמאל", והתנגד להיות "חלוצים של הרצפלד".

הקמת הקיבוץ והתפרקותו

ב-29 ביוני 1949 עלו חברי גרעין "יאיר" לקרקע, והחלו מיד בבניית המקום: הוחל בחריש ובזריעת השדות, נרכש עדר צאן בן 100 ראש והוקמה במקום מחלבה. את הכשרתם רכשו חברי הגרעין קודם לכן בעבודה בענפי המשק השונים בקיבוץ אפיקים. ב-11 באוגוסט 1949 ארגנה מפלגת הלוחמים את חגיגת העלייה לקרקע של נוה יאיר. ציבור המוזמנים, שמנה כ-300 איש, עשה את דרכו לאזור בשיירת כלי רכב. בין המברכים היו יצחק שדה, נתן ילין מור ויצחק שמיר.
כבר מההתחלה החלו הקשיים. המקום היה מבודד, רחוק מכל כביש ודרכי העפר אליו היו חוליות בקיץ ובוצניות ובלתי עבירות בחורף עם עליית נחל הבשור על גדותיו. המקום היה פרוץ וסבל ממקרי הסתננות מרצועת עזה. תוך זמן קצר נהרגו שלושה מחברי הגרעין. בנוסף התמודד הגרעין עם מחסור במים. היו גניבות גדולות של יבולים קצורים, ומכת עכברים פקדה את האזור. שני גורמים אלה גרמו לכך שבנוה יאיר היו יבולים דלים ביותר.
האכזבה הביאה להתחלת עזיבה. כן עזבו חברים בגלל חילוקי דעות אידאולוגיים. חלק מהחברים עזבו לאחר שלא נתקבלה דעתם שעל נוה יאיר להצטרף לקיבוץ המאוחד. מפלגת הלוחמים עזרה בתחילה בגיוס אנשים חדשים, אך גם היא הלכה והתפוררה בשל ריבים פנימיים, ואנשי נוה יאיר נותרו ללא עורף לעזרתם. לבסוף נשאר קומץ חברים, שב-20 ביוני 1950 הודיעו להרצפלד על פירוק הקיבוץ. 
כדי לא להשאיר את המקום, שלו נודעה חשיבות ביטחונית גבוהה, נמצא גרעין "עין השלושה" של תנועת הנוער הציוני שחבריו הסכימו להתיישב מיד בנוה יאיר. קיבוץ עין השלושה ישב במקום זמן מה, בצריפים טרומיים, שדות מעובדים וציוד שהושארו להם על ידי אנשי נוה יאיר ובנובמבר 1950 עבר למקומו הקבוע כ-2.5 ק"מ דרומה משם.
גאוגליף

גאוגליף – (יוונית "גאו" – ארץ, "גליף" לגלף) הוא ציור, מוטיב או תרשים גדולים הנוצרים על הקרקע בעזרת סידור של קלאסטים או גילוי אדמה מתחת למצע.
גאוגליף מסוג פוזיטיב הוא תבנית של אבנים או תל עפר וגאוגליף מסוג תשליל (נגטיב) נעשה על ידי חשיפת אדמה, בדרך כלל פטינה, לצורך רישום הצורות.
בין הגאוגליפים המפורסמים ביותר הם קווי נסקה בפרו. אזורי גאוגליפים אחרים כוללים את בוליביה, ברזיל, אוסטרליה המערבית וחלקים במדבר האגן הגדול שבדרום-מערב ארצות הברית. דמויות גבעה, מבוכי צמחים ומבוכי האבן של סקנדינביה, איסלנד, לפלנד וברית המועצות לשעבר הם סוגים של גאוגליפים. הגאוגליף הגדול ביותר הוא "אדם מארי" (Marree Man) בדרום אוסטרליה ( )
תמר וייס

תמר וייס (נולדה ב-1975) היא סופרת, עורכת ותסריטאית ישראלית. 
כתבה את ספרי הפרוזה למבוגרים "שטח מת" ו"צפלין". ספריה מתארים אירועים שכמעט קרו, פחדים ותקוות, כאירועים שהתרחשו באמת, מתוך טענה שהחוויה הפנימית היא המשמעותית.
בספרים "המיתולוגיה הבבלית" "ואִינַנַה בוחרת מלך" עיבדה וייס מיתולוגיות שומריות ואכדיות עתיקות, שתורגמו מכתב יתדות בידי בן זוגה האשורולוג, ד"ר אורי גבאי. העיבוד נועד להנגיש את הטקסטים למבוגרים ולילדים, תוך שמירה על דיוק העלילה ועל רוח המקור.
סיפורים פרי עטה התפרסמו באנתולוגיה "עושים את זה", בהוצאת עם עובד, בכתבי העת מטעם, עיתון 77, ומאזנים.
תסריטיה לילדים שודרו בערוץ הופ!.
יזמה וערכה את "2 - פרויקט דו לשוני לספרות עכשווית בערבית ועברית", הכולל את כתב העת האינטרנטי www.2project.org, ספר בשם "שתיים" שראה אור ב"כתר", מפגשים ספרותיים של סופרים ומשוררים מקומיים בערבית ובעברית ועוד. 
מובילה פרויקטים ספרותיים-חברתיים שונים כגון תחנת הקריאה בפארק המסילה בירושלים, ואחרים.
בשנת 2017 הקימה עם חבריה לקבוצת "תיקון" את המוסך, כתב עת מקוון לספרות.
שמואל דיקמן

הרב שמואל דיקמן (ז' באייר תרצ"ב, 13 במאי 1932, ח' בחשוון תשנ"א, 27 באוקטובר 1990) היה אב בית הדין בחיפה ורב שכונת הרצליה בעיר.

ביוגרפיה

נולד בווינה, בנם של נחמיה ורבקה דיקמן. בשנת 1935 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בחיפה. בהכוונת הרב אברהם ריין שהיה מראשי צא"י, למד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ובישיבת חברון בירושלים.
באמצע שנות ה-50 נישא ליוכבד אזרחי, בתו של הרב ישראל אזרחי. בשנת 1963 עבר להתגורר בחיפה והחל לשמש כר"מ בישיבת פרחי אהרון בקריית שמואל.
בשנת 1977 התמנה לדיין בבית הדין הרבני בחיפה. בהמשך שימש כאב"ד והתמנה לרב שכונת הרצליה בחיפה. נודע כמומחה לענייני גיטין במיוחד בתחום איות השמות הנחשב לתחום הלכתי ייחודי. כדיין, כרב שכונה ומחנך נודע כבעל הליכות ודעות מתונות, ומקובל על דתיים וחילוניים כאחד.
עמד בראש ישיבת ההסדר מעלות בשנותיה הראשונות, כמו כן כיהן כרב בית הכנסת ע"ש הרב מנחם מענדל קופרשטוק בשכונת הרצליה, בחיפה.
עסק בההדרת ספרי ראשונים. בין השאר הוציא מהדורה מוערת של חידושי המאירי על מסכת ברכות ויבמות, חידושי הרשב"א על מסכת יבמות, וחידושי הרמ"ה על מסכת קידושין. לאחר פטירתו הוציאו בניו את שיחותיו ומאמרי המוסר שלו בספר "תורת שמואל".
בשלהי שנת 1990 נפטר מהתקף לב בליל שבת, והובא למנוחות בבית הקברות בחיפה בחלקת הרבנים.
היה אב לאחד עשר. בניו משמשים כרבנים ור"מים בישיבות. בהם, הרב יעקב דיקמן משכונת הר נוף בירושלים, מחבר הספרים "אוצר יסודי שביעית" ו"ארץ נפתלי" בנושא השמיטה. חתנו הוא ההיסטוריון ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי. חתן נוסף הוא הרב ישראל סקלר ששימש כר"מ לבני שיעור א' בישיבת חברון לצעירים עד לפטירתו באוגוסט 2019. נכדו הוא המוזיקאי יואל דיקמן.
רקסהאם

היסטוריה

למרות ממצאים המעידים על התיישבות באזור כבר לפני 8,000 שנים, ההתיישבות המתועדת הראשונה באזור היא טירת ריסטלהאם, מספר קילומטרים ממיקום העיר כיום, בשנת 1161 לספירה. בשנת 1536 העיר שויכה למחוז דנבישייר וחולקה לשני חלקים: רקסהאם רגיס תחת משטר המלך ורקסהאם אבוט תחת מנזר הווָאלי קרוּסיס אָבִּי שליד העיירה ל'אנגול'ן. במהלך המאה ה-18 נודעה רקסהאם בתעשיית הבורסקאות שלה, ובמחצית המאה ה-18 היא החלה תהליך של תיעוש וגדילה כחלק מהמהפכה התעשייתית.
במחצית השנייה של המאה ה-20, כמו ערים ולשיות רבות, נפגעה רקסהאם מדעיכת תעשיית הפחם וסגירת מפעלים רבים, אך בשנים האחרונות היא החלה להתאושש מעט ולבסס את מעמדה כמרכז מסחרי ותרבותי אזורי, יחד עם ביסוס תעשיית היי-טק.
בעיר רקסהאם שוכנים מכללת ייל (Yale College) ובית החולים מיילור, אחד משלושת בתי החולים הראשיים של צפון ויילס. כמו כן היא משמשת מקום משכנו של שירות הבריאות הלאומי (NHS) בצפון מזרח ויילס.
כלבלבת

כלבלבת (באנגלית Canine Distemper) היא מחלת יונקים קטלנית התוקפת בעיקר כלבים בחודשים הראשונים לחייהם (אך גם כלבים בוגרים עלולים להידבק). גורם המחלה הוא נגיף RNA מסוג ה Morbillivirus המועבר מכלב לכלב בעקבות מגע בהפרשות גוף. הוירוס חודר למערכות בגוף דרך דרכי הנשימה, מערכת העיכול ודרך מגע בעיניים. בשלב הדגירה המחלה אינה מורגשת, אך היא פוגעת, במהלך איטי, במערכת הנשימה, מערכת העצבים ומערכת העיכול. וירוס הכלבלבת מועבר באמצעות מגע פיזי וחשיפה להפרשות. בניגוד לכלבת, וירוס הכלבלבת אינו יכול להיות מועבר לבני אדם.

תסמיני המחלה

תסמיני הכלבלבת מופיעים 14 עד 18 יום אחרי ההדבקה. מרגע התפרצות המחלה מהלכה מהיר, ותוך זמן קצר היא עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך ואף למוות. תסמינים אפשריים הם איבוד תיאבון, חום גבוה, הפרשות נוזלים מהעיניים ומהאף, ושלשולים תכופים. במצבים כאלה, חשוב להגיע מיידית אל וטרינר לאבחון ולטיפול. בשלבים מתקדמים יותר של המחלה, כאשר ישנה פגיעה במערכת העצבים של בעל החיים עלולה המחלה לגרום לעוויתות, פרכוסים, חוסר קואורדינציה ואף שיתוק (חלקי או מלא). בשלבים סופניים שלה, עשויה המחלה לגרום לדלקת קטלנית במוח.
חשוב לדעת כי תסמיני המחלה תלויים בגזע הכלב, גילו וכמובן חוזקה של המערכת החיסונית. ישנם מקרים רבים בהם צלחו כלבים את מחלת הכלבלבת בגיל צעיר וסבלו מתסמינים בשלבים מאוחרים יותר לחייהם.

הטיפול במחלה

לא מוכרת תרופה נגד הוירוס עצמו, והטיפול מתמקד בתמיכה בכלב במאבקו במחלה: סביבה נוחה, ניקוי הפרשות, מתן נוזלים, אנטיביוטיקה לטיפול בזיהומים משניים, סטרואידים, ויטמין C, ובשלבים מתקדמים של המחלה - תרופות להרגעת עויתות. בשנים האחרונות התגלה כי ויטמין A והתרופה האנטי-ויראלית ריבָווירין יעילים בטיפול נגד כלבלבת. גם מרק עוף (שתיית מי המרק) עוזר לכלבים להתחזק.

תמותה

רוב הכלבים שהתגלו בהם הסימנים הקליניים של הכלבלבת, ימותו ממנה. מיעוט ישרוד אך יסבול מתוצאותיה (בפרט, פגיעות במערכת העצבים כמו שיתוק חלקי או עוויתות). כלבים מעטים מאוד יחלימו לחלוטין.

מניעה

ניתן למנוע את המחלה באמצעות חיסון. מומלץ לתת לכלב את חיסון הכלבלבת הראשון בגיל שמונה שבועות.
פטריק מודיאנו

קורות חיים

פטריק מודיאנו נולד בבולון-ביאנקור , פרוור של פריז בירת צרפת, ב-1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הוא היה בנם של אלברטו מודיאנו, איש עסקים יהודי איטלקי, יליד פריז, בן למשפחה יהודית שמוצאה מאיטליה ושחייתה שנים רבות בסלוניקי, ולואיזה קולפיאן, שחקנית בלגית ממוצא פלמי. ב־1957 מת ממחלה אחיו הצעיר רודי, והוא בן עשר (מודיאנו הקדיש לו כמה מיצירותיו).
ב־1968, בגיל 23, פרסם מודיאנו את הרומן הראשון שלו, "כיכר אֶטואל", ומאז הוא עוסק בכתיבה. הוא כתב רומנים, ספרי ילדים ותסריטים (בהם לסרט "לקומב, לוסיאן" (1974), ביחד עם הבמאי לואי מאל). עבודתו עוסקת בנושאים של זיכרון, שכחה וזהות.
ב־12 בספטמבר 1970 נשא לאישה את דומיניק זרפוס (Dominique Zerhfuss). לשניים נולדו שתי בנות. בתם מארי מודיאנו  היא זמרת וסופרת.
בשנת 1978 זכה מודיאנו בפרס גונקור. ב־2012 זכה בפרס אוסטריה לספרות אירופית. 
ב־2014 זכה בפרס נובל לספרות. בנימוקי הפרס נכתב שזכייתו היא "אמנות הזיכרון, עמה הוא עורר את הגורל האנושי הבלתי-נתפס, וחשף את עולם החיים של העיסוק".
דבר הלמד מעניינו

המידה המדרשית דבר הלָמֵד מעניינו היא אחת משבע המידות של הלל הזקן ומשלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל. לפיה, ניתן להפיק משמעות מקראית שאינה כתובה במפורש במקרא על סמך שחז"ל הבינו רוח מסוים בפרשה שבה מופיע פרט מסוים.
בימינו, תוקף מידה זו מחייבת את כל בני ישראל שגרים בחוצה לארץ לשמור על מצוות חובת הגוף שבתורה.

פעולת המידה

דבר בתורה שהוא סתום בהבנתו ניתן להבינו על סמך העניין הכללי בו מדבר בפרשה, או דבר הסמוך לו בפרשה  יש גם מקרים שמידה זו מנצחת את הבנת פשט הכתוב בתורה מפורש (ראה לקמן).

דוגמאות

מקרה בו מידה זו מנצחת פשט מקראי הנהו בפרשת נזקי בהמה שבהמה נגח איש והרגו. התורה אומרת במקרה זו "וְאִם שׁוֹר נַגָּח הוּא מִתְּמֹל שִׁלְשֹׁם וְהוּעַד בִּבְעָלָיו וְלֹא יִשְׁמְרֶנּוּ וְהֵמִית אִישׁ אוֹ אִשָּׁה הַשּׁוֹר יִסָּקֵל וְגַם בְּעָלָיו יוּמָת." (שמות כא כט).  כלומר, לפי הבנת המקרא יש לבית הדין להעניש מוות את בעל הבהמה. והנה מידה זו הלומדת מעניין הפרשה (בפסוק הבא אחריו) שמדבר בעניין "כופר" ממוני "אִם כֹּפֶר יוּשַׁת עָלָיו וְנָתַן פִּדְיֹן נַפְשׁוֹ כְּכֹל אֲשֶׁר יוּשַׁת עָלָיו.." (שמות כא ל) מצלת את בעל השור מהבנת כוונת המקרא לעונשו בגזר דין מוות.
דוגמה נוספת המופיעה בתלמוד, היא פירוש הציווי "לֹא תִגְנֹב" (ספר שמות, פרק כ', פסוק י"ב) המופיע בעשרת הדברות. על אף שניתן היה לפרש ציווי זה כעוסק בגניבת ממון, ההלכה לומדת שמדובר ב"גניבת נפשות" האוסר לחטוף אדם ולמוכרו. פירוש זה מבוסס על מידת "דבר הלמד מעניינו" שכן שאר האיסורים המופיעים בעשרת הדברות בסמיכות לציווי זה הם איסורים שעונשם מיתת בית דין (רצח, ניאוף), ועל כן גם את הציווי הזה יש לפרש כמתייחס לעבירה שעונשה מיתת בית דין, שהיא גניבת אדם (כמפורש בספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ז).
סטיבן הנדרי

קריירה

הנדרי הופיע לראשונה בטלוויזיה בשנת 1983 בטורניר "ג'וניור פוט בלאק" בגיל 14. בשנת 1985, בגיל 15, זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות סקוטלנד לחובבים. בעונת 1985/1986, בגיל 16, החל לשחק סנוקר מקצועני. בשנת 1990, בגיל 21 ו-106 ימים, זכה הנדרי באליפות העולם בסנוקר בפעם ראשונה שלו, לאחר שניצח בגמר את ג'ימי וייט האנגלי בתוצאה 12–18, ובכך נהיה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר בהיסטוריית המשחק (שיא שלא נשבר עד היום). בשנות התשעים שליטתו בעולם בסנוקר הייתה מוחלטת.
לאחר זכייתו הראשונה באליפות העולם, עונת 1990/1991 הייתה מרשימה במיוחד עבור הנדרי, בכך שזכה בחמישה טורנירי דירוג בעונה אחת. במשך עשרה חודשים תמימים נותר הנדרי בלתי מנוצח.
מעונת 1990/1991 עד עונת 1997/1998, דורג הנדרי במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי במשך שמונה עונות רצופות. בשנת 1999 זכה הנדרי באליפות העולם בפעם שביעית והאחרונה. בעונת 2006/2007 שב הנדרי למקום הראשון בעולם, בפעם התשיעית והאחרונה בקריירה שלו.
הנדרי זכה ב-79 תארים מקצועניים (שיא כל הזמנים של 36 תוארי דירוג, 39 תארים ללא דירוג ו-4 תארים קבוצתיים), בהם 18 זכיות בתוארי "הכתר המשולש (שלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר: שיא מספר הזכיות בתקופה המודרנית של שבע זכיות באליפות העולם, חמש זכיות באליפות בריטניה, ושש זכיות בטורניר המאסטרס), והוא שני רק לשיאו של סטיב דייוויס, עם 92 תארים מקצועניים.
הנדרי הוא שחקן הסנוקר היחיד בהיסטוריית המשחק שזכה פעמיים ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונות 1989/1990 ו-1995/1996.
בעונת 2011/2012, בגיל 43, לאחר שהובס 2–13 על ידי סטיבן מגווייר בשלב רבע הגמר באליפות העולם בסנוקר לשנת 2012, הודיע הנדרי על פרישתו מסנוקר תחרותי.

סגנון משחק

הנדרי נחשב על דעת רבים לשחקן הסנוקר הגדול בהיסטוריית המשחק, לא רק בשל השגיו, אלא גם בשל היותו פורץ דרך בסגנון המשחק ההתקפי, כשלמעשה היה הראשון שהשתמש כטקטיקה בהטבעת הכדור הכחול לפיזור הכדורים האדומים ו"פתיחת" השולחן להשלמת רצפים גבוהים. טקטיקה זו היא חלק מרכזי במשחק המודרני, ומיושמת באופן גורף על ידי כלל השחקנים בסבב המקצועני היום. בשל משחקו האגרסיבי, יכולתו בהטבעות כדורים ארוכי טווח, דיוק בהטבעות כדורים לכיסי האמצע, משחק הגנה משובח, שליטה אבסולוטית בכדור הלבן, יכולת שמירה על קור רוח במצבי לחץ והתשת היריב באמצעות משחק מדוד ושקול, השיג הנדרי דומיננטיות מוחלטת בענף בשנות ה-90.
עם זאת, בשלהי הקריירה שלו, דווקא נטייתו לסגנון משחק אגרסיבי הביאה ליריביו הזדמנויות רבות לנצחו כשיכולת דיוקו בהטבעות כדורים ירדה.
בשל שמירתו בזמן התמודדויות על ארשת פנים רצינית נטולת רגש ויכולתו לבצע מהלכי סנוקר מרשימים תחת לחץ, כונה הנדרי בפי הפרשנים The Ice Man (איש הקרח).

חיים אישיים

בשנת 1995, התחתן הנדרי עם מנדי, ולהם שני בנים: בליין (נולד ב-1996) וקרטר (נולד ב-2004). בשנת 2014, התגרש ממנדי לאחר 19 שנות נישואים. תחביביו כוללים את משחקי הפוקר והגולף.
ב-1994 הוענק לו תואר כבוד, חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
לוגאן מרשל-גרין

ביוגרפיה

מרשל-גרין נולד בעיר צ'ארלסטון, דרום קרוליינה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוא גדל בעיר קרנסטון שברוד איילנד לצד אמו לוורי מרשל ואחיו טיילור.
למד ב"אוניברסיטת טנסי" שם היה כתב הפנאי של עיתון האוניברסיטה.
למרשל-גרין תואר במגמת משחק מבית הספר לאמנויות טיש של אוניברסיטת ניו יורק

קריירה

הופיעה בתחילת דרכו כשחקן אורח בסדרה "חוק וסדר", לפני שפרץ בשנת 2005 עם הופעותיו בסדרות "24" בתפקיד ריצ'רד הלר בנו של מזכיר ההגנה ג'יימס הלר,
"The O.C" בתור טריי אטווד אחיו הבוגר של גיבור הסדרה ובסרט המלחמה "שחרור בעורף האויב" בתפקיד לוטננט פול קולבין.
ב-2007 הופיע בסדרת הדרמה "טרוולר" בתפקיד טיילר פוג המואשם בפיצוץ מוזיאון בניו יורקובסרט ו"מעבר ליקום" בתפקיד פקו, מנהיג התנועה האנטי מלחמתית.
בשנים האחרונות התפרסם בזכות הופעותיו בסדרת דרמת הפעולה בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר "כחול עמוק" בתפקיד השוטר דין בנדיס ובהפקת האימה של מ. נייט שאמלאן "שטן".
בשנת 2016 שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" לצד ג'וזף גורדון-לוויט וניקולס קייג'. בשנת 2017 שיחק בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" בתפקיד דמותו של ג'קסון ברייס.
ב-2017 משחק בסדרה "Damnation".

חיים אישיים

בשנת 2012 נישא מרשל-גרין לשחקנית דיאן גאטה (Diane Gaeta), ולהם ילד משותף. מרשל-גרין הוא גם האב החורג של בתה של אשתו מנישואים קודמים. באפריל 2019 הגישה גאטה בקשה לגירושין.
קלרה מאסיזי

קורות חיים

קלרה נולדה באסיזי ב-6 ביולי 1194, בת למשפחת אצולה מקומית. 
בשנת 1212, בגיל 18, בהשפעת דרשה של פרנציסקוס, עזבה את בית הוריה ונדרה נדר לחיות חיי נזירות, גזזה את שיער ראשה והחליפה את בגדי הפאר שלה בחלוק פשוט. ובשלב זה הצטרפה למנזר בנדיקטיני. 
מאוחר יותר הקימה מסדר משלה, שבמנזר הראשון שלו (כיום, מנזר סן דמיניאנו San Damiano באסיזי) נשארה עד סוף חייה. בשנים 1216/17 כתבה את תקנון המסדר שמהותו הייתה "הפריבילגיה של העוני"  וזו הייתה הפעם הראשונה שתקנון של מסדר נכתב על ידי אשה. 
קלרה נאבקה שנים לקבלת אישור הכנסייה הקתולית לתקנון זה. בשנת 1238 הגישה אותו לאישורו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי, האישור לא התקבל מאחר שלדעת האפיפיור התקנון היה מחמיר מדי. בשנת 1247 הכינה תקנון מתוקן ומסרה אותו אישית לאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. התקנון אושר רק באוגוסט 1253, ממש ימים ספורים לפני מותה: בולת האישור האפיפיורית את התקנון של המסדר, והייתה האשה הראשונה שכתבה תקנה של מסדר.
נפטרה באסיזי ב-11 באוגוסט 1253.

מעשי ניסים

ב-1224 צבאו של הקיסר פרידריך השני צר על אסיזי. קלרה יצאה לקראתם כשבידיה לחם הקודש ויין הקודש ופתאום קמה בהלה גדולה בצבא הקסר והם נסוגו מהעיר.
בתקופת מחלתה, כשכבר לא יכלה להשתתף במיסה, המיסה נשקפה על קיר חדרה. על סמך נס זה הוכרזה ב-1958 כקדושה הפטרונית של הטלוויזיה.

הליך הקדשתה

האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, שהיה נוכח בטקס קבורתה, קבע שיערך לה "טקס האשכבה של הבתולות" ולא הטקס הרגיל. הוא גם דרש להתחיל מידית את הליך הקדשתה. בחינת מעשי הניסים שלה הסתיימה תוך ששה ימים. כעבור כשנתיים האפיפיור אלכסנדר הרביעי הכריז עליה כקדושה.
ב-1958 האפיפיור פיוס השנים עשר הכריז עליה כקדושה הפטרונית של הטלוויזיה והתקשורת זאת על סמך הנס הנזכר למעלה.

מורשתה

מסדר קלרה הקדושה הוא כיום הגדול במסדרי הנשים של הכנסייה הקתולית.