google/wiki40b huggingface dataset:
המשרד לחקירת תאונות ימיות (צרפת)

המשרד לחקירת תאונות ימיות (בצרפתית: Bureau d'enquêtes sur les événements de mer  או BEAmer) הוא סוכנות ממשלתית צרפתית. היא מופקדת על ניהול חקירות טכניות בעת אירועים ימיים או תאונות בין אוניות ועל קביעת סטנדרטים, עריכת מחקרים והפצת מידע בתחום פעולתה, במטרה להגביר את הבטיחות הימית. הסוכנות איננה עוסקת בקביעת אחריות פלילית לאירועים ימיים.
המשרד הוקם ב-1997 ומהווה זרוע של משרד האקולוגיה, הפיתוח בר הקיימא, התחבורה והשיכון הצרפתי.
סמכות המשרד משתרעת על אירועים שבהם היו מעורבים כלי שיט אזרחיים הרשומים בצרפת וכן על אירועים ללא מעורבות של כלי שיט צרפתיים, שהתרחשו במים הטריטוריאליים של צרפת. בנוסף מוסמך המשרד לחקור אירועים שאינם בגדר המנויים לעיל, אך גרמו לפגיעה גופנית באזרח צרפתי, או היה בהם כדי לגרום פגיעה חמורה בתשתית או בסביבה שלצרפת יש סמכות שיפוט עליהם.
המשרד פועלת באמצעות צוות קבוע של חוקרים השוכן במטה הראשי בפריז, באמצעות נציגים אזוריים ובסיוע יועצים חיצוניים ששירותיהם נשכרים לפי הצורך. למשרד יש גם מועצה מדעית מייעצת לענייני בטיחות.
מאז הקמתה טיפלה הסוכנות ב-3,000 אירועים מדי שנה בממוצע. ביחס לכ-200 אירועים בשנה בממוצע נפתחת חקירה טכנית מלאה, והמשרד מפרסם דו"ח רשמי בנוגע לכ-40 מהם. מרביתם הם אירועים המערבים ספינות דיג והיתר נוגעים לספינות סוחר וכלי שיט לנופש ופנאי.
קלוואריה זבז'ידובסקה

תולדות היישוב

העיירה נוסדה באופן רשמי בשנת 1617, סביב מנזר וכנסייה שהוקמו באתרה כמה שנים קודם לכן, אשר היוו מוקד עלייה לרגל לנוצרים באזור. מהמאה ה-18 התפתחה בעיירה תעשיית נגרות ענפה.

יהודי קלוואריה זבז'ידובסקה

בשל היותה של העיירה מרכז נוצרי, נמנעו היהודים מלהתיישב בה עד אמצע המאה ה-18. בתקופה זו נתלה במנזר שבעיירה ציור המתאר יהודים מקיזים דם מילד נוצרי. בשל גודלה הקטן יחסית של הקהילה במקום, נטמנו בניה בבתי העלמין של זאטור ושל ודוביצה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקם בעיירה בית מדרש.
מסוף המאה ה-19 נטלו היהודים חלק מרכזי בתעשיית ייצור הרהיטים בעיירה. שגשוג הקהילה נבלם במידת מה כתוצאה מפרעות אנטישמיות שאירעו בעיירה ביולי 1898, במהלכן נבזזו כל חנויות היהודים ביישוב. פרעות אלה חזרו על עצמן בנובמבר 1918 ובינואר 1919. בין מלחמות העולם נמנו רוב יהודי העיירה על החסידות, והתקיימה ביישוב גם פעילות ציונית. בתקופה זו נמנו בעיירה 486 יהודים, קרוב לשליש מתושביה.

בשואה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רוב יהודי העיירה לערים הגדולות שבסביבתה. עם כניסת הגרמנים לעיירה, רצחו אלו מספר יהודים בה, ובזזו ביחד עם הפולנים המקומיים את בתי היהודים הנטושים, תוך החרמת עסקי היהודים. בהמשך, חולל בית המדרש שבעיירה, תוך השחתת ספרי התורה שבו. עם שובם של חלק מהפליטים היהודים לעיירה, חטפו אותם הגרמנים לעבודות כפייה מפרכות. יודנרט שמונה בעיירה בהמשך, הסדיר את התייצבות היהודים לעבודות הכפייה.
בשנים 1941-1940 הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. במחצית השנייה של שנת 1941 הוטל עוצר על יהודי העיירה, וחלק מהיהודים גורשו מבתיהם. מתקופה זו החלו הגרמנים לשלח יהודים מהעיירה למחנות עבודה, ובאוגוסט 1942 הוטל על יהודי העיירה סכום כופר גבוה, אשר נאמר להם כי בתמורה לתשלומו יימנע גירושם. עם זאת, ב-12 באוגוסט גורשו בין 600 ל-1,000 יהודי העיירה לסקאווינה. שם נערכה בהם וביתר יהודי המקום ב-30 באוגוסט 1942 אקציה, תוך רצח כ-180 קשישים וחולים בירי, ושילוח כל היתר למחנה ההשמדה בלז'ץ.
זמן מה לאחר הגירוש הוצאו להורג בקלוואריה זבז'ידובסקה 16 יהודים מקרקוב שנתפסו ביערות הסביבה, ובפברואר 1943 הוצאו להורג שלושה יהודים נוספים בעיירה - שני חברי השומר הצעיר ונערה בת 15.
מקהילת העיירה שרדו את השואה 10 יהודים.
צ'ארלס סטנלי מונק

ראשית חייו

צ'ארלס מונק היה בנם של צ'ארלס מונק, ויקונט מונק השלישי, ושל רעייתו בריג'יט לבית וילינגטון. הוא קיבל תואר במשפטים מטריניטי קולג' בדבלין. ב-1844 הוא נשא לאישה את בת דודתו אליזבת מונק, וב-1849 הוא ירש את תואר האצולה מאביו. ב-1852 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה של פורטסמות', ובין השנים 1855 – 1858 הוא שימש כלורד של האוצר תחת הלורד פרלמרסטון.

המושל הכללי של קנדה

ב-1861 התמנה מונק לתפקיד המושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית, וכן כמושל של פרובינציית קנדה. בתקופה זו החלו המושבות הקנדיות להתארגן לקראת האיחוד. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה אז ותקרית טרנט גרמה למתחים בין ארצות הברית לבין בריטניה. ממשלת קנדה שאפה להשיג מידה כלשהי של עצמאות במהלך תקופה מתוחה זו. ועידת קוויבק, ועידת שארלוטטאון וועידת לונדון, שבהן נדונו פרטי האיחוד, התקיימו כולן במהלך תקופת כהונתו של מונק כמושל. מונק תמך ברעיון האיחוד ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ג'ורג' בראון, ז'ורז'-אטיין קרטייה ואטיין-פשאל טאשה, שיחדיו הקימו ב-1864 את "הקואליציה הגדולה" (Great Coalition).
ב-1866 הוענקה למונק תואר אצולה כ"ברון מונק". בשנה שלאחר מכן, כאשר המושבות הקנדיות הפכו לקונפדרציה עצמאית למחצה, היה מונק למושל הכללי הראשון של קנדה. הוא גם היה אחראי להפיכתה של אחוזת רידו למעון הרשמי של המושל הכללי באוטווה.
ב-1869 הוחלף מונק בתפקידו על ידי ג'ון יאנג, ברון ליסגר. הוא שב לאירלנד, שם הוא מונה ב-1874 לתפקיד הלורד לוטננט של דבלין. הוא מת ב-1894.

משפחתו

ב-24 ביולי 1844 נשא צ'ארלס מונק לאישה את ליידי אליזבת לואיז מרי מונק, בת דודו, הנרי מונק, רוזן רתדאון. הלורד והליידי מונק, שני בניהם ושתי בנותיהם, הגיעו יחדיו לקנדה, אך לא נשארו שם לכל אורך תקופת כהונתו כמושל הכללי. המשפחה התגוררה במשך רוב תקופת שהותם בקנדה בספנסרווד (בית הממשלה) בקוויבק. הליידי מונק נפטרה ביוני 1892.
נוהל שכן

נוהל שכן, שאחר כך שונה לנוהל אזהרה מוקדמת היא תרגולת בה צה"ל השתמש ללוחמה בטרור במסגרת האינתיפאדה השנייה. הנוהל מיועד למצב בו ישנו חשד שמחבל פלסטיני מבוקש וחמוש מתבצר בתוך בית. 
במסגרת הנוהל, קרוב משפחה או שכן של המבוקש נדרש על ידי חיילי צה"ל לדפוק על הדלת ולבקש מהמחבל להסגיר את עצמו. הנחת צה"ל היא שהמחבל לא יירה בקרוביו. במאות הפעמים שבוצע הנוהל, נהרג אזרח פלסטיני אחד - נידאל אבו מח'יסן, מאש המחבל. כנגד הנוהל נטען שהוא למעשה שימוש בלתי-חוקי באזרחים פלסטינים בתור מגן אנושי. לטענת צה"ל נוהל זה הומני וגורם לחיסכון גדול באבידות בנפש ובגוף בצד הישראלי ובצד הפלסטיני כאחד.  
ארגון עדאלה, האגודה לזכויות האזרח וארגונים נוספים עתרו לבג"ץ כנגד הנוהל. ב-6 באוקטובר 2005 אסר בג"ץ על צה"ל להשתמש בנוהל זה ובכלל להשתמש באזרחים לצורכי פעולות צבאיות. בתגובה הורה הרמטכ"ל להפסיק את השימוש בנוהל. אף על פי כן לטענת ארגון עדאלה, לעיתים רחוקות צה"ל מפר את החלטת בג"ץ ונוקט בנוהל. בשנת 2010 הורשעו שני חיילי גדוד סיור של חטיבת גבעתי בביצוע נוהל שכן, ונגזרו עליהם 3 חודשי מאסר על תנאי.
עמיחי כהן וסטיוארט כהן, שחקרו את פסיקת בג"ץ בנושא זה, כתבו כי פסק הדין של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בנושא זה מהווה "התערבות דרמטית של בית משפט בפעילות צבאית. למעשה, לא ידוע על שום מקרה אחר של בית משפט במדינה דמוקרטית הפוסל שיטת פעולה צבאית ספציפית". ביחס לרטוריקת פסק הדין של השופטת דורית בייניש, שלימים מונתה  אף היא לנשיאת בית המשפט העליון, כתבו השניים כי היא "חושפת גם את עמדה העקרונית [של בייניש] ביחס להתערבות הראויה של בית המשפט העליון בעניינים צבאיים: התרבות הארגונית של הצבא אינה מסוגלת... להבחין הבחנות משפטיות דקות". 
בג"צ נוהל שכן הוא ככל הנראה הדוגמה הקיצונית ביותר של מעורבות בית המשפט במערך הביטחון הלאומי של ישראל, שכן בפסיקה זו ביטל בית המשפט דרך פעולה צבאית בעת לחימה. הפסיקה היא עדות מובהקת לשינוי שהחל באמצע שנות התשעים, ושבמסגרתו גדל בהתמדה המרכיב המשפטי במערך הביטחון הלאומי של ישראל - הודות לחקיקה של הכנסת, לפסיקות בית המשפט, ובמידה פחותה יותר לחוות דעת של בתי דין בינלאומיים. יוצאת דופן לעניין זה היא מדיניות הגרעין של ישראל, שנותרה עדיין בתחומה הבלעדי של הרשות המבצעת. אך בכל שאר התחומים הקשורים לביטחון הלאומי איבדה הרשות המבצעת את האוטונומיה שהיתה לה, ומעתה היתה חשופה להשלכות של תהליך משפטיזציה הולך וגובר.
— עמיחי כהן וסטיוארט כהן, יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל, הוצאת ידיעות אחרונות והקריה האקדמית אונו 2014, עמ' 179
דרישת שלום

הפקה

תחילה יצא האלבום במהדורה של תקליט וקלטת אודיו, אך ברבות השנים גם על גבי תקליטור. אלבום זה כלל עשרה שירים ונטלו בו חלק מיטב הכותבים של התקופה: אהוד מנור, רחל שפירא, יורם טהר לב, נורית הירש, יאיר קלינגר, דרור משולם, נחום היימן, חנן יובל, לאה גולדברג, קיטש אמסלם ודרורה חבקין.
האלבום הוקלט על ידי ארזי מיד לאחר זכייתה הראשונה בתואר זמרת השנה ונועד להיות אלבום להיטים. שמונה מתוך עשרת השירים בו יצאו כסינגלים לרדיו וכולם זכו להצלחה במצעדי הפזמונים.
שיר הנושא דרישת שלום יצא לרדיו בתחילת 1985, בפרויקט משותף עם להקת הנח"ל עבור השירותרום. השיר נכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי יאיר קלינגר. השיר היה ללהיט ברדיו והוא נחשב כיום לקלאסיקה בזמר העברי. ב-18 ביוני 1985 נכנס למצעד הפזמונים ושהה בו 9 שבועות. אחריו יצא לקראת הקיץ הסינגל "קו האהבה" (מנור / קלינגר) שליווה את תוכנית הקיץ של רשת ג' בהגשת יגאל רביד ושהה 12 שבועות במצעד הפזמונים השבועי מהם שבועיים בפסגה.
במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה דורג "דרישת שלום" במקום ה-12 לצד השירים "יש ונדמה" (33), "ההצגה הגדולה" (8) ו"עוד נגיע" (4) מאלבומה הקודם אתה לי ארץ ו"לא נעצור" (27) שזכה בפסטיבל שירי הילדים 1984. ארזי נבחרה בשנית לתואר זמרת השנה בין היתר בעקבות תקרית הדיו שהתחוללה בסוף הקיץ ובמהלכה מעריצה של עפרה חזה התיזה דיו על שמלתה של ארזי בעת שהופיעה ב"עיר הנוער" בתל אביב.
נשענת על בחירתה השנייה כזמרת השנה הוסיפה ארזי להוציא לרדיו את שירי האלבום בזה אחר זה: "באתי אליך" (שפירא / הירש) הוצג במצעד הפזמונים השנתי ושהה עשרה שבועות במצעד מהם שלושה שבועות רצופים בראש. לאור הצלחתו הוזמנה ארזי להציג אותו בתוכנית הראשונה של "להיט בראש" שנשענה על מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
אחריו יצאו לרדיו שהשמש תעבור עלי (טהרלב / יובל), מהקלאסיקות הגדולות של ארזי בכל הזמנים, ששהה 11 שבועות במצעד הפזמונים, "שוב בתמונה" (לפיד / קליינשטיין) ששהה 12 שבועות במצעד הפזמונים ו"פת חלקה טובה" (משולם / היימן) ששהה 10 שבועות במצעד הפזמונים, שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד השבועי.
במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו דורג "שהשמש תעבור עלי" במקום ה-19, "באתי אליך" במקום ה-15 ו"שוב בתמונה" במקום השלישי.
ב-2 בדצמבר 1986, למעלה משנה לאחר צאת האלבום, לאחר שכבר יצא אלבום האוסף שלה שנקרא על שם הלהיט הגדול מהאלבום - "שוב בתמונה" ובעת שהייתה בהקלטות האלבום הבא נשמה צוענית החליטה ארזי להוציא לרדיו סינגל שמיני מתוך "דרישת שלום", השיר "במערבולת" (שפירא / אמסלם) ששהה במצעדי הפזמונים השבועיים במשך שלושה חודשים ודורג 34 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז בו שבה ארזי לזכות בתואר זמרת השנה.
האלבום זכה להצלחה מסחרית והיה לאלבום זהב שלישי ברציפות לארזי עם מעל ל-20,000 עותקים. בהמשך הגיע האלבום למעמד של פלטינה עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים.
ארבעה משירי האלבום זכו לביצועים מחודשים בהמשך:
"שוב בתמונה" ו"באתי אליך" זכו לגרסאות רימיקס באלבום האוסף המשולש של ארזי "שהשמש תעבור עלי" בשנת 2011, שני השירים זכו להצלחה גדולה ברדיו ובמצעד הפזמונים ו"שוב בתמונה" אף הצליח לעמוד בראש המצעד השבועי 18 שנה לאחר שעשתה זאת ארזי בפעם האחרונה.
"שהשמש תעבור עלי" הוקלט לימים על ידי מלחין השיר חנן יובל כשארזי מצטרפת אליו לאחד הפזמונים ובהמשך הוקלט על ידי אברהם פריד וזכה להצלחה גדולה ברדיו.
לשיר "דרישת שלום" התווסף בשנת 2003 בית נוסף לרגל חגיגות יום העצמאות ה-55 לישראל.
קרנארו (אונייה)

קורותיה

האונייה נבנתה בגלאזגו, סקוטלנד, עבור חברת הספנות המלכותית האוסטרו-הונגרית "אַדְרִיָה" שבפיומה (כיום ריאקה), והושקה ב-1 באוקטובר 1913 בשם "פרנץ יוזף קיראי" (Ferenc József király, הקיסר פרנץ יוזף הראשון). הייתה זו אוניית קיטור מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שערכה הפלגות סדירות במזרח הים התיכון. ב-1925 נקנתה האונייה על ידי חברת הספנות לויד טריאסטינו. היא הוסיפה להפליג באגן המזרחי של הים התיכון, וערכה הפלגות סדירות בין נמלי איטליה, יוון, קפריסין, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים. 
רבים מבני העלייה הרביעית ובעיקר העלייה החמישית הגיעו ארצה על סיפונה, והיא נזכרת רבות בספרות הזכרונות של התקופה. בקיבוץ עין החורש נחשבת ה"קרנארו" למעין "מייפלאואר". מייסדי וראשוני הקיבוץ עלו בה ארצה משנת 1929 ועד אמצע שנות השלושים.
האונייה הייתה אחד מאמצעי התחבורה והקשר העיקריים בין ארץ ישראל לאירופה והמזרח הקרוב. בעיתוני התקופה, כמו "דבר" ו"הארץ", נתפרסמו באופן קבוע לוחות הזמנים של הפלגות האונייה ויעדיהן. ידיעה ב"דבר" מ-23 ביוני 1932 מספרת, כי "באניה 'קרנרו' נשלחו אתמול מן הארץ, בעוון פעולות קומוניסטיות, יוסף מורגנשטרן מחיפה (היה אסור כחצי שנה), וזאב דרורי מתל אביב. באניה זו שולח גם וילהלם ג'וקל, גרמני-נוצרי שנכנס לארץ בלי רישיון והיה חשוד גם הוא בקומוניזם". ידיעות אחרות מספרות על אזכרה לתאודור הרצל שערכו נוסעים על סיפונה, על הבאת תיירים ארצה, על התרמת הנוסעים בה לקרן הקיימת לישראל ועוד.
ב-3 באפריל 1938 נטרפה האונייה בסערה בים סוף, 100 מייל דרומית לנמל פורט סודאן.
מערך ההגנה הקרקעית

מבנה ארגוני

מערך ההגנה הקרקעית מורכב ברובו מפלוגות, כאשר לכל יחידת/בסיס יש פלגה משלה. בראש מערך ההגנה הקרקעית עומד קצין בדרגת סגן-אלוף, הכפוף למפקד מחלקת הביטחון של חיל האוויר; הקצין, וכן מִפְקֶדֶ המערך, קרויים רע"ן הגנ"ק - ראש ענף הגנ"ק.
בכל בסיס/יחידה קיים גף הגנה קרקעית אשר נמצא תחת טייסת התעופה של הבסיס, ברוב הגפים קיימות פלוגות אשר מורכבות מקציני הגנ"ק, מכ"ים (מפקדי כיתות), מפעילות מכלול (ח"מליסטיות), כלבנים, לוחמי הגנ"ק (מגנים אסטרטגיים) ונהגים. בעבר תפקיד האבטחה של הבסיסים והיחידות בחיל היו ניתנים למאבטחי מתקנים אך בשנים האחרונות התקבלה החלטה להוציא אותם מהמערך בשל קשיים שהציגו ורמה נמוכה ברמתם המבצעית (עדיין קיימים בסיסים בהם מאבטחי מתקנים משרתים בחייל, אך זאת לעוד זמן מוגבל עד למעבר טוטאלי לשימוש ב"מגנים").נכון לשנת 2019 קיימות בחיל 5 פלוגות: פלגת שועלי המדבר בבסיס חצרים,פלגת העמק ברמת דוד, פלגת סופת המדבר בבסיס רמון, פלגת החוף בבסיס פלמחים ופלגת הנגב בבסיס נבטים.
ההכשרה של מגן אורכת כחודשיים בבסיס ביסל"ח 314 בהם משלימים לרובאות 03.
המגנים יכולים להתפתח ולצאת למגוון קורסים כגון קורס כלבני גישוש,קורס מכים,מדריכי קרב מגע, מש"קי קליעה, מדריכי אימון גופני, קצונה ועוד.
החל משנת 2010 מגנים לוחמים חרדים של פלגת הנגב על בסיס נבטים. חיילי הפלגה עוברים הכשרה של שישה חודשים בביסל"ח 314 ובמהלך שירותם מבצעים גם תעסוקה מבצעית באיו"ש].

כלי תחבורה

- מערך ההגנה הקרקעית מחזיק צי רכבי אבטחה גדול אשר מורכב מרכבי שטח מסוג "דימקס" (אנגלית: D-Max) שעברו שדרוגים כדי לעמוד במשימות האבטחה השונות, כגון מיגון כנגד כדורים/חפצים כבדים אשר כוחות עוינים לפעמים משליכים על הרכבים, מערכת כריזה/סירנות, צ'קלקות ופנסי חיפוש בצדדי הרכב.
- המערך גם עושה שימוש במסוקים מסוג CH-53 סי סטאליון (באנגלית: Sea Stallion), שנקרא בחיל האוויר הישראלי יסעור, מסוקי תובלה כבדים. הגפים עושים בהם שימוש (במידה ויש לבסיס גישה אליהם) על מנת להעביר כוחות למשימות אבטחה אשר רחוקות מהבסיס ודורשות מענה מהיר אליהן.
סטיב מק'קורי

עבודתו

מק'קורי, למד במקור קולנוע באוניברסיטה לאחר מכן הסב את לימודיו לתיאטרון. הוא החל את קריירת הצילום שלו במלחמת אפגניסטן. מק'קורי התחפש למקומי והסתיר את המצלמה שלו בבגדיו. הצילומים שלו היו בין הצילומים הראשונים מן המלחמה והתפרסמו בהרחבה. כיסוי המלחמה זיכה אותו במדליית רוברט קאפה לדיווח מצולם מחו"ל.
מק'קורי המשיך לסקר אזורי קרבות בכל העולם, כולל מלחמת איראן-עיראק, מלחמת האזרחים בלבנון, מלחמת המפרץ, קמבודיה, הפיליפינים ואפגניסטן. עבודותיו התפרסמו במגזינים בכל העולם ובמיוחד ב"נשיונל ג'אוגרפיק". מק'קורי חבר בסוכנות הצילום מגנום מאז 1986

הכרה

צילומו המפורסם ביותר של מק'קורי הוא "הילדה האפגנית". תמונה זו הופיעה בשער המגזין ביוני 1985 ונבחרה מאוחר יותר על ידי המגזין בתור הצילום המפורסם ביותר בהיסטוריה של העיתון. הצילום שימש באופן נרחב גם בפוסטרים, לוחות שנה ובחוברות מידע המחולקות על ידי ארגוני זכויות אדם. זהותה של הילדה האפגנית נותרה לא ידועה יותר מ-15 שנה עד שב-2002, אחרי הכניסה האמריקאית לאפגניסטן, מצאו את האישה, שרבט גולה ואף צילמו אותה שנית.
בשנת 2011 הוא הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות עכשווית ברומא. התערכוה עוצבה על ידי פביו נובמברה.
גאלף אייר

תולדות החברה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
החברה נוסדה ב-24 במרץ 1950 תחת השם "גאלף אביאיישן".
נחל נשרים

נחל נשרים הוא נחל אכזב באורך 8.2 ק"מ בדרום רמת הגולן. הנחל זורם בין כביש 808 במזרח לכביש 87 במערב, מדרום לנחל חיוואי ומצפון לנחל דליות. בסופו נשפך הנחל לתוך נחל בתרה, דרכו זורמים מימיו אל הכנרת.
שמו של נחל נשרים נקרא על שם הנשרים הרבים שמקננים בו.
אזור הנחל משמש שטח אש לטנקים בחיל שריון של צה"ל, לכן כל טיול בנחל ובסביבתו מחייב תיאום מוקדם עם כוחות הביטחון.

החי והצומח

הצומח באזור הנחל כולל הרדוף הנחלים, שיבולת שועל, אלון התבור, פטל קדוש, אשחר רחב עלים ותאנים ועוד.
ביולי 2010 פרצה בנחל שריפה שכילתה שטח גדול של צמחייה.
באזור הנחל יש קינים רבים של נשרים והם שנתנו לנחל את שמו. בנוסף ניתן למצוא בו בז מצוי, גיבתון אדום-מקור וגיבתון שחור-ראש. גם חזירי בר רבים נמצאים בנחל.
מוזיאון הביוב של פריז

פעילות

המוזיאון נמצא ברובע השביעי שבגדה השמאלית של פריז, ליד גשר אלמה (Pont Alma), מול רציף אורסיי מספר 93. המבקרים במוזיאון לומדים את מיקום מפלסי הביוב השונים בעיר וכיצד מתוחזקת המערכת, תוך הליכה בצמוד לחלק קטן מצנרת הביוב באזור. הסיור כולל מעבר מעל תעלות ביוב פעילות, המקורות ברשתות. מעל תעלות אלו מוצגת היסטוריית מערכת המים והביוב של פריז, במגוון היבטים, כולל איורים מן התקופות השונות. כמו כן כולל הסיור תעלות ביוב עתיקות נטושות.
במוזיאון מוצגים אמצעים לניקוי תעלות ביוב, הכוללים סירות וכדורים גדולים הנגררים בתעלה.
במהלך הסיור מתבקשים המבקרים לא לאכול, ובסיומו לשטוף את ידיהם יסודית.
ספינת סיור

ספינת סיור היא כלי שיט חמוש קטן, המיועד לרוב למשימות הגנה במים הטריטוריאליים. ספינות סיור מופעלות על ידי חיל הים, משמר החופים או המשטרה בים או בשפכי נהרות ובנתיבי מים פנימיים. על פי רוב מוטל על ספינות הסיור תפקיד שמירת הגבולות, הכולל גם מניעת הברחות, מניעת שוד ימי, הגנה על שדות דיג ואכיפת חוקי ההגירה. לעיתים תכופות הן מוזעקות גם לפעולות הצלה בים.
אורכן של ספינות הסיור הטיפוסיות כ-30 מטרים (100 רגל), ועל פי רוב הן נושאות תותח ימי יחיד, המהווה את חימושן העיקרי, ובנוסף לו מקלעים וכלי נשק קלים מסוגים שונים. הן מונעות לרוב על ידי מנועי דיזל, אך קיימות גם ספינות סיור מודרניות המונעות על ידי טורבינות גז. מהירותן האופיינית היא 25–30 קשר (46–56 קמ"ש).
כלי שיט דומים, המשמשים למשימות צבאיות בלבד, כוללים ספינות טורפדו וספינות טילים. הצי האמריקני הפעיל בשנים 1977 עד 1993 סנפיריות חמושות מדגם "פגסוס" (Pegasus) בתפקידי סיור.
חיל הים הישראלי מפעיל ספינות סיור מדגמי דבור, דבורה, סופר דבורה סימן 2, סופר דבורה סימן 3 ושלדג.
דגל פנמה

היסטוריה

הצרפתי פיליפ-ג'אן בונאו-וארילה היה הראשון שעיצב דגל עבור פנמה. הדגל התבסס על דגל ארצות הברית, כאשר במקום פסים אדומים ולבנים, בחר בונאו-וארילה בפסים אדומים וצהובים על מנת לסמל את הקשר בין פנמה לספרד וקולומביה שבדגליהם צבעים אלה. וארילה החליף את הכוכבים בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) בשתי שמשות מחוברות המסמלות את יבשת צפון אמריקה ויבשת דרום אמריקה המתחברות בפנמה. מועצת המהפכה של פנמה דחתה את ההצעה מאחר שוארילה היה תושב זר, והעדיפה את הצעת מאריה אוסה דה אמאדור - דגל פנמה כיום.

תיאור הדגל

הכחול והאדום מסמלים את המפלגות הקונסרבטיבית והליברלית בהתאמה. הלבן מסמל את השלום. הכוכב הכחול מסמל את הטוהר והיושר של החיים במדינה. הכוכב האדום מסמל את הרשויות והחוק במדינה.
בודה/גלימט

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1916. עד שנת 1937  היו ליגות אזוריות בנורווגיה ולא הייתה ליגה ארצית. המועדון שיחק בליגה האזורית של האזור הצפוני של נורווגיה. לאחר שנת 1937 המועדון שיחק בליגות הנמוכות בנורווגיה. עד שנת 1963 הקבוצות מהאזור הצפוני לא אושרו להשתתף במשחקי גביע ועד שנת 1972 הקבוצות מהאזור הצפוני לא אושרו להשתתף בליגת העל של נורווגיה בגלל רמתן הנמוכה ביחס לקבוצות מהאזור הדרומי של נורווגיה.
בשנת 1975 זכה לראשונה בגביע הנורווגי ובעונת 1976/1977 שיחק לראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת נאפולי מאיטליה והודח מהטורניר. בשנת 1977 הגיע לגמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת לילסטרום. בעונת 1978/1979 שיחק בפעם השנייה בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת יוניון לוקסמבורג ובשמינית הגמר הפסיד לקבוצת אינטר מילאנו והודח מהטורניר. 
המועדון הצטרף לראשונה לליגת העל של נורווגיה בעונת 1977 ושיחק 4 עונות ברציפות בליגת העל עד עונת 1980 שבסיומה ירד לליגה השנייה בנורווגיה. מעונת 1980 ועד עונת 1992 שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית בנורווגיה. בסוף עונת 1992 חזר לליגת העל אחרי 12 שנה. המועדון שיחק בליגת העל הנורווגית  מעונת 1993 ועד עונת 2005 שבסיומה ירד לליגה השנייה.
בשנת 1993 זכה בפעם השנייה בגביע הנורווגי ובעונת 1994/1995 שיחק בפעם השלישית בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אולימפיה ריגה מלטביה. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת סמפדוריה והודח מהטורניר. בעונת 1995 סיים את הליגה במקום השלישי ושיחק בפעם הראשונה בגביע אופ"א בעונת 1996/1997. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת בית"ר ירושלים ובסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת טרבזונספור מטורקיה והודח מהטורניר.  
בשנת 1996 הגיע לגמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת טרומסה. בעונת 1998 סיים את הליגה במקום החמישי ושיחק בפעם השנייה בגביע אופ"א בעונת 1999/2000. בסיבוב המוקדמות ניצח את קבוצת פ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין ובסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת ורדר ברמן מגרמניה והודח מהטורניר.  
בשנת 2003 הגיע לגמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת רוזנבורג. בעונת 2003 סיים את הליגה במקום השני ושיחק בפעם השלישית בגביע אופ"א בעונת 2004/2005. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת לבדיה טאלין מאסטוניה ובסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת בשיקטש מטורקיה והודח מהטורניר.  
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגת העל מעונת 2006 ועד עונת 2013 שבסיומה עלה לליגת העל של נורווגיה לאחר 4 עונות ברציפות בליגה השנייה.
חיטוי סולארי

החיטוי הסולארי, הוא שיטה חדשה יחסית לחיטוי לא-כימי של קרקע חקלאית בעזרת קרינת השמש, שפותחה בישראל על ידי יעקב קטן וחובריו.
שיטה זו משמשת ברובה בשלב המקדים לזריעה ומשמשת לקטילת מזיקים שוכני קרקע ועשבים מזיקים. השיטה פורסמה לראשונה במגזין המדעי "Phytopathology" בשנת 1976. חיטוי הקרקע מתבצע על ידי כיסויה ביריעות פוליאתילן שקופות בעונה החמה, כך שחום קרינת השמש חודר לעומק הקרקע דרך היריעות וקוטל את המזיקים. השיטה התאפשרה רק בעקבות ההתפתחות הניכרת בתעשיית הפלסטיק בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מאז פרסומה, יושמה שיטת החיטוי הסולארי במגוון מערכות גידול ובאזורי אקלים שונים. השיטה הוכחה כיעילה כנגד מגוון של מזיקים שוכני קרקע, ביניהם פטריות דוגמת דוררת, מגלת (פוזריום) ופיתיום, חיידקים, נמטודות ועשבים מזיקים.
בעקבות אמנת וינה 1985 ופרוטוקול מונטריאול, שאסרו את השימוש במתיל ברומיד לחיטוי קרקע והדברה, התרחב השימוש בשיטת החיטוי הסולארי, כשיטה יחידה או בשילוב עם חומרי הדברה במינון מופחת, בממשק מסורתי או אורגני. כיום החיטוי הסולארי משמש באלטרנטיבה לחיטוי קרקע מסורתי בלמעלה מ-70 מדינות, בעלות אקלים מתאים ורמת קרינה מתאימה, בין השאר גם במטעים קיימים ולא רק בשדות פתוחים לפני הזריעה.
למעלה מ-1,400 מחקרים מדעיים פורסמו עד כה בנושא החיטוי הסולארי.
ליל האימה 2

עלילת הסרט

ליל האימה 2 נפתח מיד לאחר אירועי הסרט הקודם. צ'רלי ברוסטר (ויליאם רגסדייל) מאמין עכשיו כי ג'רי דאנדריג' (כריס סרנדון), לא היה אלא רוצח סדרתי שהתחזה לערפד. כתוצאה מכך, הוא מאמין כי ערפדים מעולם לא היו קיימים ומסתבך שוב בפרשיית ערפדים כאשר ארבעה ערפדים רודפים אותו ואת חברתו החדשה, אלכס יאנג (טרייסי לינד) - כאשר מנהיגת הרביעייה, רגינה (ג'ולי כרמן), רודפת אותו באופן אישי וצ'ארלי שוב רותם את צייד הערפדים, פיטר ויליאמס לעזרתו במאבק מול הערפדים.
פרנץ קאהן

פרנץ קאהן (או כהן, בגרמנית: Franz Kahn; ‏13 ביוני 1895 - אוקטובר 1944) היה מנהיג ציוני בצ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם.
אביו היגר בצעירותו עם אחיו לארצות הברית וחזר לעיר פילזן שבבוהמיה (אז בתחומי אוסטרו-הונגריה), שם התחתן ונולדו לו שני ילדים, פרנץ וסטלה. ההורים נפטרו והותירו את ילדיהם יתומים. פרנץ הצעיר הצטרף, בזמן לימודיו בבית הספר התיכון, לתנועת הנוער היהודית "תכלת לבן". לאחר שהחל את לימודי המשפטים גויס, בזמן מלחמת העולם הראשונה, לצבא האוסטרי ושרת כקצין בחזית המזרח, שם נפצע ואבד את זרועו. לאחר שהות בבית חולים לשבויי מלחמה בנורווגיה חזר לפילזן, והשלים את לימודי המשפטים. בשנת 1921 מונה למזכיר הכללי של הפדרציה הציונית בצ'כוסלובקיה וכחבר הנהלתה. הוא היה אחראי על ארגון רוב הקונגרסים הציוניים בתקופה שבין מלחמות העולם. כמו כן עבד במשרדי תנועת 'החלוץ' ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם יעקב אדלשטיין לקידום עליית צעירים יהודים לפלסתינה.
עם סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ב-1938 היה קאהן פסימי באשר לגורל היהודים במדינה, ובפרט לא חשב שתצמח תועלת ליהודים משיתוף פעולה עם הכובש הנאצי. עם זאת, החליט קאהן להישאר במדינה, מתוך מחשבה שיוכל לקדם את האינטרסים הציוניים בצורה טובה יותר בגולה. יחד עם אשתו אולגה (לבית פרידלר), היגר בסוף שנת 1938 מהעיר אוסטרובה לכיוון העיר פראג, בעוד את שני ילדיו, שושנה ורפאל, שלח ארצה במסגרת עליית הנוער. קאהן ואדלשטיין היו אנשי הקשר הרשמיים של המוסדות הציוניים, כמו גם של האס-דה (שרות הביטחון הנאצי) ומוסדות המדינה הצ'כוסלובקית.
קאהן לקח חלק חלק בקונגרס הציוני ה-21 שהתקיים בסוף אוגוסט 1939 בז'נבה. הוא סירב להצעת חבריו לקונגרס להעתיק את מקום מגוריו לשווייץ.
לאחר גירוש אדלמן לגטו טרזינשטט בדצמבר 1941 המשיכו קאהן ואשתו לעבוד שנה נוספת במשרד התרבות היהודית בפראג. בסוף ינואר 1943 נעצר קאהן יחד עם אשתו ופעילים ציונים נוספים והוגלה לגטו טרזינשטט. קאהן לא הביע רצון למלא תפקיד משמעותי במועצת הזקנים של הגטו, בין היתר משום שהוטלה עליה מלאכת הכנת רשימת הנידונים לגירוש באקציות.  אף על פי כן, לקח על עצמו את תפקיד מנהל מערך ההרצאות במחלקת התרבות, תוך שימת דגש על ציונות ויהדות. מאמצים רבים שנעשו על ידי גורמים מחוץ לארץ להביא לשחרורו, העלו חרס.
באוקטובר 1944 הוגלה קאהן יחד עם מרבית מנהיגי הגטו ומשפחותיהם למחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו, שם, בסמוך להגעתו, נרצח בתאי הגזים.