דו"ח ספאק

דו"ח סְפָּאק (באנגלית: Spaak Report) נכתב על ידי ועדת ספאק בשנת 1956. מטרת הוועדה הייתה לדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף. לדו"ח שלושה חלקים: השוק המשותף, קהילת האטום ואיתור התחומים בהם יש צורך לנקוט פעולה מידית.

הרקע להקמת הוועדה

קהילת הפחם והפלדה (ECSC) נוסדה ב-1951 על ידי גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג. מטרתה המידית הייתה להביא לאינטגרציה ושיתוף פעולה בתחום משאבי הפחם והפלדה כאמצעי למניעת מלחמה נוספת באירופה. באותן שנים התחזק מעמדה של ארצות-הברית שהפכה למעצמה הגמונית עולמית ובמקביל חל פיחות במעמדה הבינלאומי של אירופה המערבית. מלחמת העולם השנייה פגעה בכוח הייצור של מדינות אירופה והן התקשו לעמוד בתחרות בשווקים הגלובאליים. במקביל, התפתחה תחרות הולכת וגוברת בתחום פיתוח אנרגיה גרעינית בעיקר לצרכים צבאיים, על רקע השימוש שנעשה על ידי ארצות-הברית בפצצת האטום ב-1945 ביפן כנשק אסטרטגי, ולאור האיומים שהציגה המלחמה הקרה בין מעצמות העל רוסיה וארצות הברית.
שש המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה היו מודעות לכך כי לאף אחת מהמדינות המייסדות אין את היכולת הכלכלית לשאת בהוצאות העתק הנדרשות לשם מימון מחקר ופיתוח גרעיני עצמאי. יתרה מכך אנרגיה גרעינית נתפסה כדלק העתיד ונדמה היה כי מדינה שלא יהיה ביכולתה להפיק אנרגיה גרעינית תיתפס כמדינה לא מפותחת. מנהיגי המדינות הבינו כי השאיפה לשיקום וצמיחה כלכלית לא תתאפשר בתחומי שיתוף הפעולה הצר יחסית של קהילת הפחם והפלדה. כתוצאה, התמקדו והמאמצים המדיניים בשני נושאים עיקריים: כינוס התעשייה הגרעינית תחת רשות אחת ויצירת שוק משותף כללי. 
במהלך 1954 כשלו הניסיונות להמשיך ולמנף את שיתוף הפעולה בין המדינות לידי הקמת קהילה פוליטית אירופית. על רקע אי ההצלחה זו התכנסה ביוני 1955 ועידת מסינה (Messina Conference). הוועידה כונסה בין היתר על מנת לנסות ולהתניע את הליך האינטגרציה האירופית. בוועדה זו הוחלט על הצורך בכינוס ועדה בין ממשלתית אשר תדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף. על בסיס החלטה זו כונסה ועדת ספאק. בעקבות ועדת ספאק התכנסה במאי 1956 ועידת ונציה בה נטלו חלק 6 שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה. הדיונים התנהלו על בסיס מתווה דו"ח ספאק.

ועדת ספאק

ועדת ספאק פעלה מ-9 ביולי 1955 ועד 21 באפריל 1956 ונקראת על שמו של שר החוץ הבלגי, יו"ר הוועדה, פול-אנרי ספאק (Spaak). ספאק עצמו היה תומך נלהב של רעיון הרחבת האינטגרציה האירופית ופעל לקידומו. 
בוועידה נטלו חלק משלחות משש המדינות החברות, בהן מומחים ונציגים מתחומים שונים, אשר חולקו לקבוצות חשיבה ובחנו שיטות לפיהן ניתן יהיה לבסס קהילה כלכלית אירופית משגשגת. תוצר הוועידה היה דו"ח ספאק (Spaak Report).
חלק ממטרותיה של הוועידה היה מתן מענה לשאלות אשר הועלו במסגרת וועידת מסינה ועיקרן בחינת האלטרנטיבות והבחירה בין שוק שיתופי כללי לבין אינטגרציה סקטוריאלית. המסמך הסופי שהציגה הוועידה, כלל את מסקנותיהם המקצועיות והמלצותיהם של מחברי הדו"ח. המדינות החברות לא היו מחויבות חוקית להצעות הדו"ח, והן הוגשו לאישור פורום ששת שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה. 
מחברי הדו"ח המליצו על איחוד מכסים מלא בין המדינות החברות תוך אימוץ מעטפת מכס אחידה. למעשה, הדו"ח קבע שאינטגרציה סקטוריאלית תהייה קשה ליישום ומתוך כך אין ניסיון ליצור הפרדה בתהליך האינטגרציה בין סקטורים כלכליים או תעשייתיים שונים, גם לא ביחס לסקטור החקלאי. בשאלת שיתוף הפעולה במחקר ופיתוח אנרגיה גרעינית, מחברי הדו"ח המליצו על הקמת קהילה משותפת לאנרגיה גרעינית במסגרת הקווים הכללית של שוק משותף. ההמלצות של דו"ח ספאק לשיתוף פעולה כלכלי נרחב התבססו על עקרון ארבע החירויות: מעבר חופשי של מוצרים, שירותים, כוח עבודה, והון בין המדינות החברות. עם פרסום הדו"ח, צרפת טענה שמסקנות הדו"ח חרגו מן הרעיונות וההסכמות להם נעתרו הצרפתים עוד בוועידת מסינה, כמעט בכל הסעיפים אשר נדונו מלבד בנושאים הקשורים בקהילת האטום.