google/wiki40b huggingface dataset:
אריאל יעקבי

אריאל יעקבי הוא יושב ראש הסתדרות עובדי המדינה החל משנת 2006.

ביוגרפיה

יעקבי נולד וגדל בכורדיסטן למשפחה יהודית עיראקית וגדל באיראן עם הוריו וששת אחיו. יעקבי יליד ונשוי ללימור ואב לשלושה ילדים. ליעקבי תואר שני במשא ומתן וניהול קונפליקטים מאוניברסיטת בר-אילן.
החל את דרכו בשנות ה-80 כבכיר בתנועת הנוער העובד והלומד, וכמנהל המתנ"ס בפרדס כץ. בשנת 1990 הצטרף להסתדרות הכללית כמזכיר הסתדרות הפקידים באזור בני ברק ושימש כחבר הנהלת העיר בני ברק. בהמשך שימש בשורת תפקידים בהנהגת ההסתדרות ובשנת 1999 התמנה למזכיר הסתדרות עובדי המדינה.
בשנת 2005 התמנה יעקבי לתפקד יו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות עובדי המדינה, בנוסף לתפקידיו בהסתדרות, הוא כהן כנציג ציבור ומגשר בבית-הדין לעבודה. יעקבי דירקטור בבנק יהב, יו"ר העמותה לקידום מקצועי חברתי, יו"ר העמותה לקידום מודעות חברתית, יו"ר מועדון נכון, יו"ר הקרן לביטוח הדדי לחברי הסתדרות עובדי המדינה בע"מ, דירקטור בחברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ, דירקטור בקופת גמל עמ"י, חברה לניהול קופת גמל ענפית ועוד.
בעקבות מינויו ב-2006 של עופר עיני ליו"ר ההסתדרות במקום עמיר פרץ, החליף אריאל יעקבי את עיני בתפקידו כיו"ר הסתדרות עובדי המדינה. יעקבי זכה לתמיכת הוועדים בשירות המדינה ומשמש בתפקידו החל משנת 2006. ליעקבי זכויות רבות בתיקון לאקונות בתחום יחסי העבודה במשק, בעיקר פועל יוצא של מעבר לפנסיה צוברת, כגון הסכם קיבוצי כללי לפדיון ימי מחלה, הכרה בתקופת הוותק והסדרה של שימור זכויות וכיוצא בזה. בתקופת כהונתו הספיק יעקבי לחתום על הסכמים רבים ואף תקדימים. יעקבי חתם על הסכם קיבוצי המסדיר את מעמדן של קלדניות בתי המשפט בשנת 2009; הסכם קיבוצי לעובדי רשות מקרקעי ישראל תוך בניית מודל שכר הבנוי מרבדים בשינוי מהסכמי העסקה הרגילים; יעקבי אף חתם על הסכם הסעדה לכלל שירות המדינה בשנת, המבטיח לכל עובד מדינה ארוחה חמה בסבסוד המדינה. השתתף בקביעת דמי הניהול בשוק הגמל והפנסיה בהסכמים שנחתמו לטובת עובדי שירות המדינה.
בתקופת כהונתו של יעקבי הסתדרות עובדי המדינה יצרה קשרים עם ארגוני עובדים בינלאומיים וחתמה על אמנות לשיתופי פעולה.
בית הנשיא יצחק בן-צבי

היסטוריה

בני הזוג רחל ינאית ויצחק בן צבי רכשו בשנת 1924 מגרש בשכונת רחביה במטרה להשתקע בה. עלות רכישת המגרש ברחוב אבן גבירול 10 הייתה גבוהה, ולא נותר להם די כסף לבנות עליו את ביתם, ולכן התגוררו עם בניהם בצריף שניצב על המגרש. בן צבי קיבל שני צריפים אוסטריים שנלקחו על ידי הצבא הבריטי כשלל מלחמה, בהיותו חייל משוחרר מהצבא הבריטי. צריפים אלה אוחדו יחד לצריף אחד בן שישה חדרים בו התגוררו גם הוריו של יצחק בן צבי והוריה של רחל ינאית.
הצריף שימש גם כמפקדה של ארגון "ההגנה" בשכונה, ובו הוחזקו מוטות הברזל באמצעותם הגנו גברי השכונה על השכונה במאורעות 1929. בצריף נערכו ישיבות של ההסתדרות הכללית ושל הוועד הלאומי בו היו פעילים בני הזוג בן צבי.
בהמשך הגיעו בני הזוג בן צבי להסכם עם קבלן בניין, שבנה במגרש בית מגורים ובתמורה נתן לבני הזוג את הדירה בקומת הקרקע של המבנה. על יתרת המגרש, במקום בו היה "משק החלוצות", נבנה בית החלוצות.
בשנת 1950 פורק הצריף והועבר לקיבוץ בית קשת, שם הוא משמש כמרכז נוער על שמו של עלי בן צבי, בנם של יצחק בן צבי ורחל ינאית, שנפל במרץ 1948 בקרבת הר תבור בקרבות מלחמת העצמאות.
עם היבחרו של בן צבי לנשיא, סירבו בני הזוג בן צבי לעבור לבית זלמן שוקן שנועד לנשיאי ישראל. רחל ינאית אמרה ליוסף כרמל, שלישו הצבאי של הנשיא כי:
אנחנו אנשים עממיים. תמיד חיינו עם העם, בשמחתו שמחנו בצערו כאבנו. אין אנו אוהבים מותרות ורוצים אנו להמשיך באורח החיים לו הורגלנו בצריף הקטן היה מרכז ההגנה בירושלים, שם נפגשנו לראשונה עם אנשי העלייה השלישית, ובו גדלו בנינו עמרים ועלי. נודע לי, שהממשלה חפצה, כי נתגורר בארמון בית שוקן, אך אנו לא נעזוב את פינתנו זו, שבה עמד צריפנו. עז רצוננו להמשיך בחיי פשטות
— י' כרמל, יצחק בן צבי: מתוך יומן בית הנשיא, רמת גן, 1967
בעקבות סירוב זה החליטה ממשלת ישראל על רכישת ביתו של הסוחר העשיר ניסים ולירו (בנו של חיים ולירו ואביו של פרופסור אהרון ולירו) הסמוך ברחוב אלחריזי 17, בתור לשכות בין הנשיא ומשרד הנשיא, וכן נבנו בסמוך שני "צריפים שוודיים" על מנת לשמש אולמות קבלות פנים. הצריף הגדול ידוע כ"צריף הנשיא".
זמן קצר לאחר פטירתו של בן צבי ב-23 באפריל 1963 נוסד יד בן צבי על ידי רחל ינאית, לוי אשכול וקדיש לוז.

בית ולירו

בית ולירו נבנה באמצע שנות ה-20 עבור אסתרינה (לבית קוקיה) וניסים ולירו, על פי תכנון של האדריכל יהושע סלנט בסגנון הבינלאומי. המבנה צופה באבן אדומה, ובחזיתו הותקנה דלת כניסה מרשימה בסגנון אר דקו. בחדר האוכל של הבניין, שהפך לחדר האירוח של הנשיא, הותקן הרדיאטור הראשון בירושלים. בקומת הקרקע היה משרדו של הנשיא וחדרי האירוח והקומה השנייה שימשה למגורים.
בניין זה משמש כיום את משרדי יד יצחק בן צבי.

הצריפים השוודים

"הצריפים השוודים" הותקנו בחצר המבנה (שהורחבה על חשבון "גן הכוזרי" הסמוך) במטרה לשמש אולמות אירועים ואולמות קבלות פנים. צריפים אלה יוצרו בגרמניה. הצריף הגדול שימש לקבלות פנים רבות משתתפים, והקטן לקבלות פנים מצומצמות. הצריפים מעץ הותקנו לבקשת בן צבי אשר סבר כי לאור העובדה שמרבית העולים החדשים התגוררו במעברות בצריפים ובפחונים, אין זה ראוי שלנשיא יבנו אולם קבלת פנים מרשים, ודי בצריף צנוע.
הצריפים, מהיותם אולמות האירוח הרשמיים של נשיא המדינה, עוטרו בסמלי שנים עשר השבטים מעשי ידי הפסלת בתיה לישנסקי (אחותה של רחל ינאית). על רצפת האולם הונח שטיח "משכית". באולם הקטן מוצגים אריחי אבן שעליהם כתובים פרקים מספר יחזקאל, שהובאו מעיראק, ממקום קבורת הנביא.
בכניסה לצריפים ניצב פסיפס מעון, וכן פסל של בתיה לישנסקי בשם "מגש הכסף" - על שם שירו של נתן אלתרמן.
כיום משמש הצריף הגדול כאולם ההרצאות של יד בן צבי, והצריף הקטן - ככיתת לימוד.
Parklife

רקע כללי

אחרי השלמת ההקלטות לאלבומם הקודם של בלר Modern Life Is Rubbish, דיימון אלברן, סולן הלהקה, התחיל לכתוב שירים באופן פורה מאוד. בשל מצבם הכספי הרעוע באותו הזמן, בלר מיהרו לחזור אל האולפן עם מפיקם סטיבן סטריט כדי להקליט את אלבומם השלישי. ההקלטות היו מהירות יחסית, מלבד השיר "This Is a Low".
מנהיג הלהקה דיימון אלברן אמר ל-NME ב-1994 ,"בשבילי, Parklife הוא כמו אלבום קונספט רופף שמערב כל מיני סיפורים שונים. זה מסעו של שתיין מיסטי, שרואה את מה שקורה בעולם ומעיר הערות על זה". אלברן ציין את הרומן "London Fields" של מרטין איימיס כהשפעה גדולה על האלבום.
השירים עצמם נמתחים על פני ז'אנרים רבים, כמו הלהיט "Girls & Boys" שמושפע מסינת'פופ, הואלס האינסטרומנטלי "The Debt Collector",‏ "Bank Holiday" הפאנק-רוקי, "Far Out" החללי והסיד בארטי ו-"Trouble in the Message Centre" עם השפעות הניו וויב המובהקות.
כפר ביש

כְּפַר בִּישׁ הייתה עיירה יהודית גדולה בשפלת יהודה, אשר נזכרת מספר פעמים בספרות חז"ל וכן בכתבי יוסף בן מתתיהו.
הראשון להזכירה הוא יוסף בן מתתיהו, בספרו מלחמות היהודים, שם הוא מציין כי במהלך המרד הגדול, אספסיאנוס הטיל מצור על עיר זו באמצעות מפקדו קראליוס, אשר עמד בראש חיל רגלים ופרשים שערך מסע כיבוש של שפלת יהודה. לדברי יוסף בן מתתיהו, חומת העיר הייתה חזקה מאוד, ועל כן ציפו הרומאים כי המצור יארך זמן רב, אך במפתיע נכנעו בני העיר והסגירו עצמם לידי הרומאים.
במקורות חז"ל, נזכר היישוב בתלמוד הבבלי, בתלמוד הירושלמי ובמדרש איכה רבה כעיירה יהודית גדולה מאוד ביהודה שחרבה במהלך מרד בר כוכבא, לצד כפר שחליים וכפר דיכרין:
"אמר רב אסי ששים רבוא עיירות היו לו לינאי המלך בהר המלך וכל אחת ואחת היו בה כיוצאי מצרים חוץ משלש שהיו בהן כפלים כיוצאי מצרים, אלו הן - כפר ביש כפר שיחליים כפר דכריא. כפר ביש דלא יהבי ביתא לאושפיזא, כפר שיחליים שהיתה פרנסתן מן שחליים, כפר דכריא אמר רבי יוחנן שהיו נשותיהן יולדות זכרים".
הארכאולוגים בועז זיסו ואמיר גנור הציעו לזהות את כפר ביש עם חורבת בורגין שבפארק עדולם בשפלת יהודה, הן בשל ביצוריה המרשימים והממצאים מתקופת המרידות, הן בשל קרבתה לחורבת עתרי המזוהה עם "כפתרא" הנזכרת אצל יוסף בן מתתיהו כסמוכה לכפר ביש, והן בשל השתמרות השם "ביש" בחורבה קטנה השוכנת מדרום לחורבה זו – ח'רבת אלביס.

לקריאה נוספת

י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת האקדמיה ללשון העברית ויד יצחק בן צבי, ירושלים, תשע"ב, עמ' 433.
ב' זיסו, היישוב הכפרי בהרי ושפלת יהודה משלהי תקופת הבית השני עד לדיכוי מרד בר-כוכבא, עבודת דוקטורט, האוניברסיטה העברית ירושלים.
קונסטנטין מטוסביץ'

ביוגרפיה

מטוסביץ' נולד בקייב, אוקראינה ועלה לישראל בשנת 1995, כנוצרי הנשוי ליהודיה. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים מטוסביץ' במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיים מטוסביץ' במקום 21 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.20 מטר. 
מטוסביץ' קבע את שיאו האישי והלאומי בשנת 2000 כשקפץ לגובה של 2.36 מטר בפרת', אוסטרליה. באותו הזמן היה זה הישג השנה בעולם במקצוע. 
מטוסביץ' פרש בשנת 2004.
ב-2015 מטוסביץ' ירד מהארץ לקנדה והוא מתגורר בטורונטו.
יעקב חייט

יעקב חייט (6 באוגוסט 1939 - 13 בנובמבר 2018) היה צייר ישראלי, חבר באגודת הציירים והפסלים תל אביב ובין התורמים להכרה ולהתפתחות של האמנות בישראל. בשנת 1964 נישא יעקב לציירת, הפסלת, המשוררת והסופרת שושי לבית גולדמן (שושי חייט) (1947-2011)  ולזוג שתי בנות, ריקי ומיכל. הצייר גר ויצר בסטודיו שלו בעיר חולון.

ביוגרפיה

חייט נולד בבגדאד שבעיראק ובשנת 1951 עלה לישראל. הוריו נשלחו למעברת אשקלון והוא נשלח לקיבוץ דפנה במסגרת עליית הנוער. על תקופה זו העיד שהייתה היפה ביותר בחייו ובה למד להכיר ולאהוב את ישראל. סביבת מגוריו, בקרבה לכנרת, העניקה לו את ההשראה להכניס ביצירותיו את נופי הגליל, הכנרת, את הציפורים והדמויות שפגש בדרכיו.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר ולאחר שרותו השתקע במרכז ישראל.
ביקוריו של חייט מעת לעת בירושלים צרבו בתוכו את הזיכרון ההיסטורי-הקולקטיבי הקשור בחשיבות העיר ועל כן רבות מיצירותיו, לאורך השנים, מתייחסות אל העיר ואל אתרי הקודש בה. כמו כן חייט שילב לא אחת ביצירותיו דמויות תנ"כיות שמעוררות בו עניין רב.
ביום שלישי, ה-13 בנובמבר 2018, הלך לעולמו בגיל 79.

לימודים

חייט למד אמנות וגרפיקה במכונים הטכנולוגים בתל אביב ובשנות ה-60 עד לשנות ה-80 עבד, במקביל לעיסוקו כצייר, כגרפיקאי וכמאייר בבית דפוס. את יצירותיו הגרפיות עשה במלאכת יד.

הכרה ראשונית

ההכרה הציבורית הראשונה של חייט הייתה לאחר שהקריקטוריסט הישראלי דוש נחשף ליצירתו בתערוכתו הראשונה שהוצגה בשנת 1967 ב'גלריה 220' בתל אביב. דוש סיפר אודות הצייר לדן בן אמוץ וזה מיהר להזמין את חייט להתראיין אצלו בתוכנית הבימתית שיצר אודות אמני ישראל.

סגנון ציור

חייט הרבה לשלב מגוון סגנונות וטכניקות של ציור ונמנע מלהגדיר תחום וסגנון בלעדי. בתפיסת עולמו האמנותית צריך היוצר ללכת עם התקופה, עם הזמן ועם הסביבה ובהתאם לכך להשתנות ולהתפתח כל העת. לפיכך תערוכותיו הרבות שונות האחת מקודמתה והציגו פנים ותחומי עניין מגוונים של היוצר.
ביצירותיו הוא השתמש בשלל חומרים ובכללם: אקריליק, שמן, אקוורל וצבעי פנדה.
חייט חתם על כלל יצירותיו וכמו כן החל משנת 2009 להטביע בגב היצירה סמל הייחודי רק לו.

פעילות ציבורית

ב-1981 יזם ויסד חייט את אגודת הציירים והפסלים העירונית הראשונה בעיר בת-ים. בשנים 1981 ועד 1984 כיהן כיושב הראש הראשון של האגודה.
בשנים 1983 ועד 1988 חייט ניהל את מוזיאון בן-ארי בעיר בת ים.

ספרים

בשנים 1989 עד 1994 הפיק חייט את שלושת הכרכים "ארט 2000" הסוקרים את אמני ישראל ומובילים להכרתם ברבים. את המבוא לספר כתב מבקר האמנות הישראלית, הד"ר גדעון עפרת ובו ציין שמטרתה העיקרית של הסדרה היא לקדם אמנים ולשמש להם במה שבאמצעותה יתוודעו אל קוראיהם ויציגו עבודה או שתיים פרי יצירתם וזאת על פי בחירתם האישית.

הוראה

בשנים 2005 ועד 2009 לימד ציור בבית הלוחם בתל אביב.

תערוכות

רבות מיצירותיו של חייט מוצגות בגלריות ובקרב אספני אומנות בישראל וברחבי תבל.
Can't Hold Us Down

אודות

"Can't Hold Us Down" נכתב בידי אגילרה, סטורצ' ומוריס והופק על ידי אי. דאווק וסטורצ'. כמו שמצוין למעלה, השיר הוקלט יחד עם הראפרית ליל קים, שהקליטה בעבר את השיר "Lady Marmalade" (שיצא גם כן כסינגל) עם אגילרה וזו הפעם השנייה שהן משתפות פעולה. חוץ מעצם העובדה שהפכו חברות מתהליך עבודתן בעבר, כריסטינה פנתה לקים בעקבות עמדתה בעולם הבידור שמבטאת "גירל פאואר".
בעבר צויין, שבמקור, הראפרית איב קוטלגה להיות הראפרית האורחת בשיר. הראפרית-שחקנית קולנוע אפילו ציינה עובדה זאת בחדשות MTV שהיא שיתפה פעולה עם אגילרה בשיר הימנון נשי לאלבום הבא של אגילרה. בכל מקרה, כשתאריך יציאת האלבום התקרב, קים נחשפה להיות האורחת באלבום בלי שום הסבר מה קרה לאיב. השערות שונות עלו, כשהמרכזית ביניהן היא שקים הרחיקה אותה מהתפקיד לאלבום בגלל שבזמנו היא יצאה עם סקוט סטורצ' וככל הנראה הייתה בין הראפריות הפמיניסטיות קריירה תחרותית, שהובילה את קים לבקש מסטורצ' להחליף את איב בתפקיד האורח באלבום.
גם הפעם, כמו סינגלים קודמים, אגילרה יוצרת הימנון עולמי, שהפעם מתמקד בתחום הפמיניזם, כשהיא מתבלת אותו בראייה שלה על החברה והזוגיות בעולם. היא מרגישה שהגבר מוערך ונסגד על כך שמתרברב בסקס הפרוע עם האישה. אבל כשאגילרה מנסה לבטא את המיניות שלה היא מקוטלגת כזנותית ומופקרת. אגילרה יוצרת עמדה של אישה חזקה, נגעלת וכועסת על העולם, ושולחת לו מסר אישי ולאלה שמנסים "לשבור\להשפיל אותה".
שערי ירושלים (שכונה)

שערי ירושלים הוא שמה של שכונה קטנה הנושקת לקצהו המערבי של רחוב יפו בירושלים, בסמוך למבנה שערי צדק הישן. בשמה העממי "אבו בסל".

הקמה

שכונת אבו בסל ואחותה שערי ירושלים הוקמו על ידי הסוחר יצחק ליפקין. כיוון שהיה סוחר ירקות (ובהם בצל) נקרא בפי העם "אבו בסל" (אבי הבצל), שם שדבק בשכונות שהקים. אברהם משה לונץ מציין כי שכונת שערי ירושלים נוסדה בידי חברה מסחרית וכי בשנת 1897 הגיע מספר הבתים בשכונה ל-40. 
י. שפירא. בספרו מסכם כי שם  השכונה ניתן לה על שם היותה השכונה המערבית ביותר בירושלים. 
בהערת אגב מציין פרופסור יהושע בן אריה בספרו כי למרות היות השם בעל אחיזה במציאות הרי שבדרך כלל ניתנו לשכונות שמות פיוטיים ולא בהכרח שמות בעלי משמעות מחייבת. 
השכונה נבנתה בפאר יחסי לתקופה, ודירותיה הושכרו למשפחות יהודיות. בשלב ראשון נבנו בשכונה 40 דירות  על פי התבנית המוכרת של סוף המאה ה-19.  בשכונה הייתה חצר גדולה מוקפת בתים בני קומה אחת או שתים. במרכז החצר היה בור מים גדול המכיל מי שתייה. מרבית הדירות בשכונה היו בנות 2 חדרים, חצר מקורה עם מטבחון ושירותים וכן חצר פתוחה לגידול תבלינים וצמחי נוי.
במקביל לבניית השכונה והשכונה האחות אהל שלמה נבנו בסמוך שני מוסדות חשובים. הראשון הוא מבנה שערי צדק הישן שנבנה מצדו השני של רחוב יפו והשני הוא בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי שנבנה ממערב לשכונה.

שנוי והריסה

בסוף המאה ה-20  סבל רחוב יפו בכלל והשכונות הצמודות מלחלקו המערבי בפרט מהזנחה שהביאה להידרדרות במצב המבנים ולחולשה של האוכלוסייה המתגוררת בהם. הזנחה זו הקרינה על כל חלקי מרכז העיר שכיום כבעבר יונקים את חיותם מהתנועה השוקקת ברחוב יפו. 
לתהליך מספר סיבות, סיבה אחת היא הקמת מתחמי מסחר ותרבות בפריפריה של העיר ומחוץ לה, כדוגמת קניון מלחה, אזורי המסחר והתעשייה הקלה בתלפיות וגבעת שאול רוקנו את אזור מרכז העיר. סיבה נוספת היא פיגועי הטרור, שהכו  במרכז העיר ירושלים בעוצמה.
נכון לשנת 2008 עובר מרכז העיר ירושלים שינויים מאסיביים ונעשים מאמצים לשיקומו והזרקת חיים חדשים לרחובותיו. במרכז התהליך עומד פרויקט הרכבת הקלה שהקו הראשון שלו – הקו האדום, העובר לאורך כל רחוב יפו ועתיד לקשר את אזור מרכז העיר עם שכונות הפריפריה. התקווה היא כי פיתוח מערכת הסעת המונים יעילה תשפר את איכות הסביבה העירונית ותמשוך חזרת תושבים, חיי מסחר והשקעות למרכז. עם זאת, קו הרכבת העתיד לעבור ברחוב יפו לכל אורכו הצריך ביצוע העבודות הרחבה של הרחוב והריסת חלק מהמבנים הגובלים ברחוב, דבר הכרוך בפגיעה בחזותו ההיסטורית של המתחם.
ג'יל בולטה טיילור

שבץ

ב-10 בדצמבר 1996, בולט טיילור התעוררה לגלות כי היא נמצאת בעיצומו של התקף שבץ. מאוחר יותר נקבע כי הרקע הרפואי לכך היה דימום בלתי שגרתי באזור חיבור לא תקין בין עורק לוריד בצד השמאלי של ההמוספירה במוחה (AVM). לאחר שבועיים וחצי, ב-27 בדצמבר 1996 היא עברה ניתוח מוח מורכב בבית החולים הכללי במסצ'וסטס להסרת גוש בגודל כדור גולף של קריש הדם אשר הציב לחץ על מרכזי השפה בצד השמאלי של המוספירת מוחה.
ויז'סנה פרקיק

ביוגרפיה

פרקיק נולדה וגדלה בעיירה על יד המבורג למשפחה ממוצא קרואטי, בגיל עשר היא התקבלה ללימודים בבית ספר יוקרתי למשחק בהמבורג.
בשנת 1999 שיחקה בפרק של הסדרה המשטרתית "Stahlnetz". 
מ-1999 ועד 2002 שיחקה בסדרת הילדים "Die Pfefferkörner", אודות חבורת ילדים הפותרים ביחד תעלומות בעירם.
בשנת 2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Ohne einander" המבוסס על רומן של הסופר מרטין וולסר.
ב-2008 גילמה את סופי, חברתו של הנער מייקל ברג בסרט נער קריאה.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "Phantomschmerz" לצד טיל שווייגר.
המוזיאון הלאומי של דמשק

היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1919 במדרסה אל עדליה, מבנה מהתקופה האיובית, שושלת ששלטה בסוריה במאות ה-13-12. המבנה הנוכחי החל להיבנות בשנת 1935. ב-1956 וב-1975 הוספו לו אגפים. ב-1979 הפך המוזיאון להיות המוזיאון המרכזי של סוריה.  בעת הקמת מוזיאון דיר א-זור ב-1974, תרם המוזיאון יחד עם המוזיאון הלאומי של חלב, 140 פריטים שהיוו את הבסיס לאוסף המוזיאון.
בניין ליבר המלכותי

בניין ליבר המלכותי הוא מבנה בגדת הנהר מרזי במרכז העיר ליברפול שבבריטניה. 
מאז נבנה בשנת 1911 הפך המבנה להיות אחד מסמלי העיר ומהמבנים המוכרים ביותר בחזית העיר הפונה אל הנהר. עד 1932 היה המבנה הגבוה ביותר באירופה ונותר המבנה הגבוה בבריטניה עד 1961 והגבוה בעיר עד 1965. הוא מהווה בניין רשום מדרגה I.
המבנה ושני שכניו - בניין קונרד ובית נמל ליברפול - ניצבים באתר הנקרא Pier Head וזכו לכינוי The Three Graces. הם מהווים חלק מאתר "עיר מסחר ימית" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.

המבנה

בניין ליבר המלכותי הוקם על מנת לשמש כמטה חברת Royal Liver Assurance, שפעלה בעיר מאז 1850. בנייתו החלה בשנת 1908 וב-1911 נפתח הבניין לשימוש. היה זה המבנה הגדול הראשון בבריטניה שניבנה מבטון מזוין ואחד מהמבנים הגדולים הראשונים בעולם שניבנו כך. גובה גגו הוא 50.9 מטרים וגובה שני מגדלי השעונים שבו 98.2 מטרים. כיום המבנה הוא רק הרביעי בגובהו בעיר. מתכנן הבניין היה האדריכל וולטר אוברי תומאס (Walter Aubrey Thomas). במבנה 13 קומות ופועלות בו כיום 12 מעליות. שוכנים בו מוסדות ועסקים.

מגדלי השעונים

מגדלי השעונים נושאים שעונים עגולים בקוטר של 7.6 מטרים - גדולים משעון הביג בן שבלונדון. במקור הם נקראו שעוני ג'ורג' כיוון שהחלו לפעול במועד של הכתרת המלך ג'ורג' החמישי ב-22 ביוני 1911. ב-1953 הם הוסבו לשעונים אלקטרוניים והם הגדולים מסוג זה בבריטניה. השעונים מוארים בשעות החשכה.
על גבי חודי שני המגדלים ניצבים פסלי ציפורי ליבר, שעוצבו על ידי קארל ברנרד ברטלס (Carl Bernard Bartels). אלו הם למעשה פסלי קורמורנים בגובה של 5.4 מטרים, באורך של 3 מטרים ובמוטת כנפיים של 3.6 מטרים, הנושאים עשבי ים במקוריהם. הפסלים קיבלו מעמד מיתולוגי ואגדות מקומיות שונות נקשרו בהם.
אלעזר הלוי

רבי אלעזר הלוי (?, אלקלעה - ל' בתשרי ה'תר"פ, 1919, מרקש) היה ראש הישיבה הגדולה במרקש. נודע בזכות ספרו "עבודת הלוי" על הש"ס.

ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף הלוי בכפר אלקלעא שבדרום מרוקו. בצעירותו נשלח על ידי אחיו הגדול כמוהר"ר יהודה הלוי זצוקללה"ה ללמוד תורה בישיבה שבעיר המחוז מרקש. לאחר פטירת הרב דוד שלוש, נתבקש על ידי ראשי הקהל ללמד את התלמידים, והוא החל למד בביתו המרווח. בתקופת כהונתו כראש הישיבה, למדו בה למעלה מ-300 תלמידים בעת ובעונה אחת. ישיבתו היוותה אבן שואבת לתלמידים מכל האזור, לצד ישיבתו של רבי שלמה הכהן.
לאחר פטירת אשתו הראשונה, בתו של אחד מעשירי העיר, נשא את חסיבה, שהייתה אלמנת תלמידו רבי משה פדידה זלה"ה. בנו היחיד יוסף נפטר בילדותו.

נפטר בשיבה טובה בל' בתשרי ה'תר"ף (אוקטובר 1919) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק במרקש. על קברו הוקם "אוהל". על מצבתו נכתב: 
"מצבת זאת עדה שתחתיה מאן דלביש מדה, וענו כל העדה, רב חנא ורב חסדא, את אלעזר. רחמיו מרובים, מטיב לטובים, בחכמתו רחוקים נעשו קרובים, זכה וזיכה את הרבים, למדו ממעשיו הטובים, והרביץ תורה ברבים, ויאמר אלעזר. דרכיו ומידותיו מה עצמו, למד תורה לילו ויומו, דבריו מה נעמו, ה' אלקיו עמו, לכו לחמו בלחמו, פקודת אלעזר. כל עמלו לפיהו, איש אלוקים קדוש הוא, משמים קדשו ה', זה אלי ואנוהו, ענותן ושפל ברך הוא, למד מידת קונהו, את אלעזר. ידיו רב לו, מסיני זכו לו, סתרי תורה נגלו לו, לא מנע את עטו מלכתוב לו, חיבורים אשר נאה לו, תרומת ה' לאלעזר. חלקו אמרה נפשו, כתאותו זכה לזכות בנו אומתו, קולו נשמע בתורתו ויראתו, ויצו ה' עליו לקחתו, כי בא עתו. יום ר"ח חשון עש"ק שנת בערבו"ת לפ"ק לעלות במעלתו ללבוש בגדי תפארתו והלבשתם את אלעזר הלוי תנצב"ה זיע"א"
על שמו נקרא בית הכנסת "עבודת הלוי" בעיר רמלה.
מריו קואומו

חייו

קואומו נולד בקווינס למשפחה ממוצא איטלקי. בינואר 1975 מונה למזכיר מדינת ניו יורק. בשנת 1977 התמודד בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית על המועמדות של המפלגה לראשות עיריית ניו יורק ועלה לסיבוב השני בה הפסיד לאד קוץ'.
הוא נודע בשל דעותיו הליברליות, בפרט בשל נאומו המפורסם בכנס הוועידה הדמוקרטית הלאומית בשנת 1984 בו מתח ביקורת על מדיניותו של רונלד רייגן. נאום זה הביא לתהודה ציבורית סביבו, והוא נחשב למועמד מוביל למועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-1988 וכן ב-1992, אך בסופו של דבר לא התמודד.
לאחר שלוש כהונות כמושל, הפסיד קואומו למועמד הרפובליקני ג'ורג' פטאקי בבחירות בשנת 1994 ולאחר מכן פרש מהפוליטיקה.
קואומו היה אב לחמישה ילדים, בהם המושל הנוכחי של ניו יורק אנדרו קואומו והעיתונאי כריס קואומו מרשת CNN.
קואומו נפטר מאי-ספיקת לב בביתו שבמנהטן, ניו יורק, ביום השנה החדשה ב-1 בינואר 2015. ביום זה גם הושבע בנו אנדרו לכהונה שנייה כמושל.
בדיקות תוכנה למכשירים ניידים

בדיקות תוכנה על מכשירים ניידים נועדו על מנת לוודא כי היישום או אתר האינטרנט מתאימים לשימוש במכשירים ניידים, כגון טלפונים חכמים ומחשבי לוח.

הקדמה

העולם נמצא במעבר מסביבה של מחשבים אישיים לסביבה של מכשירים ניידים. לכן, כל ארגון הנותן שירות עסקי באמצעות מכשירים ניידים, וכן המפתחים עצמם צריכים לוודא את התאמת האתרים או היישומים למכשירים ניידים.

אתגרים

האתגר המרכזי העומד בפני הבודק הוא ריבוי מערכות ההפעלה והמכשירים הסלולריים הקיימים, המחייבים בדיקות תאימות לכל סביבה וסביבה.
כאשר מדובר ביישומים, על התוכנה להיות מותאמת למערכת הפעלה מסוימת ועל המתכנתים העובדים על פיתוח היישום מוטל כבר בשלבים הראשונים של הפיתוח לעבוד לפי הדרישות של מערכת ההפעלה שנבחרה. לכן במקרים אלו אתגר הבדיקה מצומצם למכשירים השונים של מערכת ההפעלה עבורה פותח היישום. אתרי אינטרנט ניתנים לפיתוח חוצה-פלטפורמות ולכן הבדיקות עבורם יהיו בכמה מערכות הפעלה.
בנוסף, מסכי מכשירים ניידים קטנים יותר ממסכי מחשב ולכן מחייבים ממשק נוח ובעיקר ניווט קל בין הדפים.
במכשירים ניידים בדרך כלל גם כוח המעבד, רוחב הפס והזיכרון קטנים יותר בהשוואה למחשבים אישיים.

בדיקות נגישות

אתרים שנבדקו ונמצאו נגישים ממחשבים אישיים, אינם בהכרח נגישים גם ממכשירים ניידים. התקן לנגישות אתרים למכשירים ניידים נוסח על ידי קהילת W3C אשר מובילה קווים מנחים לנגישות באינטרנט. על מנת לבדוק אם אתר הוא נגיש למכשירים ניידים (Mobile Friendly), ניתן להשתמש בשירות החינמי של הקהיליה.
בין בדיקות הנגישות, נבדק האם האתר עומד במגבלות נפח העמוד המרבי, המצאות טבלאות מקוננות ועוד.

צריכת סוללה

להבדיל ממחשבים אישיים, למכשירים ניידים יש סוללה מוגבלת ולכן חשוב לשים לב כי היישום חסכני בצריכת החשמל מן הסוללה.
על מנת לתמוך בבדיקה זו, ניתן להשתמש בכלים אשר ממפים את אחוז צריכת הסוללה עבור כל יישום בנפרד.
תנזים

תנזים (בערבית: تنظيم "ארגון", ובתעתיק מדויק תנט'ים), הוא פלג צבאי של ארגון הטרור פת"ח.
התנזים הוקם ב-1995 על ידי יאסר ערפאת כחלק מפת"ח. למעשה, ה"תנזים" היווה הארגון הצבאי של הפת"ח והוא והפת"ח היו כגוף אחד. אחרי הסכמי אוסלו, הפך התנזים לכלי דרכו ביטאו עצמם מתנגדים מיליטנטים בתוך הפת"ח למהלכים שיזמה ההנהגה של ה"שבים מתוניס"; וככלי דרכו הפת"ח ויסת התנגדות ל"הסכמי אוסלו", תוך ניסיון לצמצום התמיכה בארגונים אופוזיציונים לפת"ח, כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי. בנוסף, ערפאת היה מעוניין להשתמש בתנזים כמעין "צבא פלסטיני". בפועל, הארגון פעל גם נגד גורמים מתונים בתוך הרשות הפלסטינית ואש"ף, ובמיוחד ייצג באופן סמלי את תושבי השטחים מול השחיתות לכאורה של ההנהגה ששבה מגלותה בתוניס. במהלך קרבות הרחוב של תחילת האינתיפאדה השנייה הפך התנזים לגוף בולט. פעיליו היו בולטים גם במהלך מהומות מנהרת הכותל (ספטמבר 1996) ובמהלך "מהומות יום הנכבה" במאי 2000.
מבחינה אידאולוגית, התנזים מושך צעירים המתנגדים להסכמי אוסלו ורבים באוכלוסייה הפלסטינית רואים אותו כגוף "עממי", אשר מושך פעילים "מלמטה". הוא רואה עצמו כיורש של ניצי הפת"ח, ארגון שפורק במצוות ישראל ב-1996. חבריו נוטים להיות צעירים יותר מחברי פלגים אחרים בפת"ח, כולל כאלה אשר התבגרו בתקופה שאחרי אוסלו. חלק מן החברים בארגון פעילים גם בגדודי חללי אל אקצה ואין למעשה "יריבות" בין שני הגופים, אלא חפיפה מסוימת. למרות השתייכות חלק מן החברים למיעוט הנוצרי בשטחי הרשות, ממסמכים שנתפסו במהלך מבצע חומת מגן עולה כי הארגון נהג להתנכל לתושבי בית לחם הנוצרים. כ-50 מפעילי הארגון התבצרו במהלך האינתיפאדה השנייה בכנסיית המולד בבית לחם למשך 38 יום, כשהם מחזיקים 200 בני ערובה פלסטינים.
למרות שמו, ה"תנזים" מאורגן בצורה רופפת למדי, ומנהיגים בשטח אינם מתייעצים בדרך כלל עם הנהגה מרכזית. הארגון מחולק לתאים אזוריים, כאשר יחידת הבסיס היא כפר או שכונה. תאים חזקים במיוחד קיימים באוניברסיטאות - אוניברסיטת א-נג'אח בשכם, אוניברסיטת ביר זית ברמאללה ואוניברסיטת בית לחם. אחד ממנהיגי הארגון הוא מרואן ברגותי. ברגותי נעצר על ידי כוחות צה"ל במהלך מבצע "חומת מגן" במרץ 2002.
לתנזים קשרים עם ארגון חזבאללה, אשר מסייע לו מבחינה לוגיסטית (למשל, מתן אמצעי לחימה וחומרי נפץ; כמו גם הדרכות). הארגון, עם זאת, השתמש גם בנשק ש"זלג" אליו מהרש"פ. מספר פעיליו מוערך בכ-10,000. הארגון ביצע מספר פיגועים נגד ישראלים, ובכלל זאת פיגועי התאבדות. במסגרת זאת, הארגון גייס גם נשים בתור מחבלות מתאבדות ושילח גם קטינים למשימות התאבדות.
נא"פ

היסטוריה

בשנת 1920 הסתיימה מלחמת האזרחים הרוסית וקומוניסטים החלו לבסס את שלטונם ברוסיה. הקצאת המזון קוצצה על ידי השלטונות. הרעב הקיף את הכפר והעיר ושנאת האיכרים לשלטון הקומוניסטי הלכה וגברה. העוינות כלפי השלטון הייתה מצד אותם חוגים שאותם הוא התכוון לייצג (פועלים ואיכרים). השלטון בראשות לנין החליט בשנת 1921 לפייס את האוכלוסייה ולהנהיג את הנא"פ - הנהגת שוק חופשי מבוקר ומתן אפשרות לאיכרים למכור את תוצרתם בשוק החופשי על פי כללים של ביקוש והיצע. כך בוצע גם לגבי מסחר זעיר ומלאכה. המשטר שמר על בעלותו על התעשייה הכבדה, הקרקעות ואוצרות הטבע, התחבורה והתקשורת. הנא"פ הגביר את הייצור (בעיקר בכפר), כיוון שהיה כדאי לאיכרים לייצר ולשווק סחורה במחירי שוק, וצמצם את המחסור והרעב. הייתה זו הצלה למשטר הקומוניסטי, שתוארה כ-"צעד אחד אחורה כדי לצעוד שניים קדימה".
מדיניות הנא"פ הייתה מעין פשרה בין הסוציאליזם הנקי לקפיטליזם לזמן מוקצב, על מנת לשפר את הכלכלה. מדיניות הנא"פ יצרה פריחה חלקית לזמן קצוב בשנות השלושים, עם עליית סטלין לשלטון הופסקה המדיניות והעסקים שנוצרו במסגרתה הולאמו. 
בתקופה זו הופיעה דמות חברתית חדשה אך משמעותית - נאפמנים. אלו הם סוחרים זעירים, קפיטליסטים במדינה שואפת להיות סוציאליסטית. היחס אליהם היה אמביוולנטי - מצד אחד הממשל הרשמי הסובייטי לא הכיר בהם ולא העניק להם זכויות, וגם התרבות בזה להם והציגה אותם כדמויות מגוחכות, אך מצד שני המציאות היומיומית נשלטת על ידיהם.
מדיניות זו הופסקה באופן מעשי בשנת 1928 ובשנת 1931 הוכרז על כך באופן רשמי.