ולינגטון קו

החיים והקריירה

קו נולד בשאנגחאי ב -1888. ולמד באוניברסיטת סנט ג'ונס, בשאנגחאי ובקולומביה קולג', שם היה חבר במועדון הספרות והדיונים, וסיים ב-1908. ב-1912 קיבל את הדוקטורט שלו במשפט בינלאומי ודיפלומטיה מאוניברסיטת קולומביה.
קו חזר לסין בשנת 1912 כדי לשרת את הרפובליקה החדשה של סין כמזכיר אנגלי לנשיא יואן שייקאי. בשנת 1915, קו נעשה שגריר של סין בארצות הברית וקובה. ב -1919 הוא היה חבר המשלחת הסינית לוועידת השלום בפריז, בראשות שר החוץ לו ז'נג-שינג (לו צנג-צ'יאנג). בפני מעצמות המערב ויפן הוא דרש שיפן תשיב את אזור שאנדונג לסין. הוא גם קרא לשים קץ למוסדות האימפריאליסטיים כגון המובלעות האירופאיות, מכסים והחזקות שטחים בחכירה. מעצמות המערב סירבו לדרישותיו, וכתוצאה מכך, המשלחת הסינית בוועידת השלום בפריז הייתה האומה היחידה שלא חתמה על חוזה ורסאי בטקס החתימה.
קו גם היה מעורב בהקמת חבר הלאומים כנציג הראשון של סין בארגון החדש. משנת 1922, שימש קו ברציפות כשר החוץ ושר האוצר. הוא היה פעמיים ממלא מקום ראש הממשלה, בשנת 1924 ושוב בשנת 1926 בתקופה של תוהו ובוהו בבייג'ינג תחת ג'אנג דז׳ולין בשנים 1926–1927. קו היה ממלא מקום ראש הממשלה מ-1 אוקטובר 1926 ופעל במקביל כנשיא זמני. הוא שימש כראש ממשלה מינואר עד יוני 1927, כאשר ג'אנג הטיל ממשל צבאי וקו התפטר.
אחרי שמבצע המשלחת הצפונית הפיל את הממשלה בבייג'ינג ב-1928, קו היה מבוקש לזמן קצר למעצר על ידי הממשלה הלאומנית החדשה בנאנג'ינג, אבל באמצעות התיווך של ז'אנג צ'וליאנג הוא השלים עם הממשלה החדשה וחזר לשירות הדיפלומטי. הוא ייצג את סין בחבר הלאומים במחאה על הפלישה היפנית למנצ'וריה. הוא שימש כשגריר סין לצרפת בשנים 1936–1940, עד שצרפת נכבשה על ידי גרמניה. לאחר מכן, הוא היה שגריר סין בבית המשפט של סנט ג'יימס עד 1946. בשנת 1945, קו היה אחד הנציגים המייסדים של האו"ם. מאוחר יותר הפך לשגריר סין בארצות הברית והתמקד בשמירה על הברית בין הרפובליקה של סין וארצות הברית, כאשר הקואומינטאנג החל לאבד את השלטון בסין היבשתית לטובת הקומוניסטים, הוא נאלץ לעבור לטייוואן.
קו פרש מן השירות הדיפלומטי הסיני בשנת 1956. ב -1956 הוא הפך לשופט של בית הדין הבינלאומי בהאג ושימש כסגן נשיא בית המשפט בשלוש השנים האחרונות של כהונתו. בשנת 1967 הוא פרש ועבר לניו יורק, שם חי עד מותו בשנת 1985.

חיים אישיים

ב -1908 נישא קו לאשתו הראשונה, צ'אנג ג'ון-אי הם התגרשו לפני שנת 1912.
אשתו השנייה של קו, טאנג פאו-יואה, "מאי" (1895-1918), הייתה בתו הצעירה של ראש ממשלת סין לשעבר טאנג שאו-ייה ודודנית ראשונה של הציירת והשחקנית מאי-מאי. נישואיהם התרחשו זמן קצר לאחר שובו של קו לסין בשנת 1912. היא מתה במגפת שפעת בשנת 1918. נולדו להם שני ילדים: בן, טה צ'אנג קו (1916–1998); ובת, פטרישיה קו (1918–2015),
אשתו השלישית הייתה אשת חברה מפורסמת, אוי הואי-לן (1889–1992). הם נישאו בבריסל, בלגיה בשנת 1921. היא הייתה נשואה קודם, בשנת 1909, לאיש הקונסוליה הבריטית והיה לה בן אחד, לפני שהתגרשה בשנת 1920. אוי הוי-לאן הייתה בתו של אחד מחשובי הקהילה הסינית במלאיה, והיורשת של משפחה מהאצולה הסינית של אינדונזיה הקולוניאלית.
היא כתבה שני ספרי זיכרונות: הוי-לאן קו (גברת וולינגטון קו): ״אוטוביוגרפיה״ (שנכתבה עם מרי ואן רנסלר ת'אייר, מעתון דייל פרס, 1945) ו״שום חג לא נמשך לנצח״ (נכתבה עם איזבלה טאב, ניו יורק טיימס, 1975). [22] לקו היו שני בנים איתה.
ב -3 בספטמבר 1959 נישא קו לאשתו הרביעית (Yen Yu-yun) (1905-2017), אלמנתו של קלרנס קואנגסון יאנג. היו לו שלוש בנות חורגות מהנישואים האלה.

פטירה

קו חי זמן רב כדי לראות שניים מבניו מתים לפניו. הוא מת מוקף על ידי משפחתו בליל 14 בנובמבר 1985, בגיל 97. אשתו האחרונה חיה עוד יותר ממנו - ג'וליאנה קו נפטרה בגיל 111.