google/wiki40b huggingface dataset:
דימיטריוס איטודיס

קריירה

איטודיס החל את קריירת האימון שלו במחלקת הנערים (עד גיל 18) של ק.ק. זאגרב בשנת 1990. כעבור שנתיים, מונה לעוזר המאמן במחלקת הבוגרים של המועדון. בשנת 1995 חזר למולדתו ומונה לעוזר המאמן של פאוק סלוניקי ובהמשך אף מונה למאמנה הראשי. בשנת 1996 עבר לפאניוניוס אתונה, ומונה לעוזר המאמן. אך כעבור שנה עבר לפיליפוס סלוניקי, שם מונה למאמנה הראשי. בשנת 1999 הצטרף למאמן הסרבי ז'ליקו אובראדוביץ' והיה עוזר המאמן של פנאתינייקוס אתונה עד שנת 2012, עת עזב אובראדוביץ' את המועדון. בתקופה זו זכה איטודיס בארבעה גביעי יורוליג (2002, 2007, 2009, 2011), בסופרוליג (2000), ב-11 אליפויות יוון וב-7 גביעים. בתום תקופה זו, יצא איטודיס לשנת שבתון יחד עם ז'ליקו אובראדוביץ'. בשנת 2013, התפצלו דרכיהם, כשאובראדוביץ' עבר לפנרבחצ'ה, ואילו איטודיס עבר לבאנוויט. בשנת 2014 עבר איטודיס למועדון הפאר הרוסי צסק"א מוסקבה, עימה זכה באליפות יורוליג (2016) וארבע פעמים בליגה המאוחדת של VTB.
אסתר הול

ביוגרפיה

הול נולדה במנצ'סטר ב-1970 וגדלה בצ'שייר. היא עשתה בחינות בגרות (A levels) במנצ'סטר ואחר כך למדה במשך שלוש שנים אמנויות הבמה בברטון הול קולג' שבאוניברסיטת לידס, וסיימה תואר בוגר אוניברסיטה .
התפקיד החשוב הראשון של הול בטלוויזיה היה כשגילמה את רומי סאליבן בסדרה "הכי גאים שיש" בשנים 1999 ו-2000. היא שיחקה דמות של לסבית שביחד עם בת זוגה מביאות לעולם ילד בעזרת החבר הטוב שלהם שהוא הומו. ב-2001 הופיעה בדרמה זוכת הפרסים "Men Only" בתפקיד קאטי, אשתו של מאק (מארק וורן). בהמשך שיחקה בסדרת הדרמה "Always and Everyone" (ב-2000 וב-2001), בתפקיד רייצ'ל ב-"Serious and Organised" (מ-2003) ובעיבוד לספר "בנים ואוהבים" מאת ד. ה. לורנס. בשנים 2002 ו-2003 שיחקה הול בתפקיד אלי סים, חברתו של טום קווין (מת'יו מקפדיין) בסדרת הריגול "ספוקס". ב-2005 הצטרפה לצוות השחקנים הקבוע של הסדרה "להעיר את המתים" והחליפה את הולי איירד בתפקיד הפתולוגית, אבל שיחקה בסדרה רק עונה אחת. בשנים 2005 –2007 השתתפה סדרת הדרמה ההיסטורית "רומא", ב-2007 שיחקה בדרמה "True Dare Kiss" של ערוץ BBC One.
הול ידועה גם מהופעתה בסדרת פרסומות לחברת בריטיש טלקום לצדו של קריס מרשל בשנים 2005 עד 2001. בפרסומות היא משחקת בדמות אם חד הורית עם שני ילדים שנמצאת במערכת יחסים עם דמותו של מרשל, לבסוף הם עוברים לגור ביחד ומתחתנים. בקיץ 2014 הצטרפה הול לצוות השחקנים של אופרת הסבון "רופאים" בתפקיד טוני מקפרסון.
ב-2014 שיחקה הול בתפקיד ליידי מקבת' במחזה "מקבת'" בתיאטרון "The Mercury" בקולצ'סטר.

חיים אישיים

הול חיה בלונדון עם בן זוגה, השחקן סיימון מולר (Simon Muller), ועם בנם.
יבגני צ'רנוב

קריירת מועדונים

הוא בוגר האקדמיה לכדורגל בטומסק. בקיץ 2010, צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של "טום" באליפות רוסיה. ב-13 באוגוסט אותה שנה הופיע לראשונה במשחק קבוצת הנוער נגד "קריליה סובייטוב" (0:3).
בקיץ 2011, יחד עם חברו לקבוצה דמיטרי אפרמוב עברו בדיקה רפואית במועדון "מוסטוביק-פרימוריה" אוסוריסק, אבל לא עברו בסוף.
ב-2011, התאמן אומנם עם הקבוצה הבוגרת, אך לא עלה במדי הקבוצה. ב-27 באפריל 2012, במשחק נגד "אמקר" (שהסתיים בשוויון מאופס), ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל. הוא עלה על המגרש בדקה ה-80 במקומו של ניקיטה בז'נוב.
ב-18 ביולי 2012 צ'רנוב, הושאל עד סוף עונת 2012/13, לגזוביק אורנבורג. במשך העונה, לקח חלק ב-19 משחקים והבקיע 4 שערים, וסייע למועדון במסע החזרה לליגת המשנה.
לפני תחילת עונת 2013/14 עוד התאמן עם "טום", ולאחר מכן עבר בדיקות רפואיות במועדון "חימיק" דזרז'ינסק. ב-11 ביולי חימיק הודיעה כי צ'רנוב, עבר לקבוצה בהשאלה. בעונת 2013/14 צ'רנוב הופיע ב-26 משחקים ועזר לקבוצה להבטיח את מקומה בליגה. הוא המשיך לשחק בשורותיה גם בעונת 2014/15 שבסיומה הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
ב-2 ביולי 2015 נודע כי בעונת 2015/16 צ'רנוב יושאל ליניסיי קרסנויארסק. הוא נטל חלק ב-18 משחקים בליגה הראשונה ושתי משחקים בגביע הרוסי. בנוסף, בינואר 2016 הילו להתעניין בו מועדוני ליגת העל כ"קרסנודר" וקבוצת "זניט. תוך זמן קצר הוא הצטרף למועדון מסנקט פטרבורג, כשהוא מופיע במדי הקבוצה לראשונה ב-22 בספטמבר 2016 בשלב 16 האחרונות בגביע במשחק נגד טמבוב.
לפני עונת 2017/18 עבר בהשאלה למשך שנה למועדון מליגת העל "טוסנו". הוא הופיע לראשונה במדי טוסנו ב-15 ביולי 2017 במשחק הבייתי, במסגרת המחזור הראשון נגד "אופה".
ביולי 2018 חזר להרכב זניט-2. לעיתים צורף להרכב הקבוצה הבוגרת ושיחק תפקיד מרכזי בניצחון 4:0 של זניט על וולגר אסטרחן, במשחק שלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל כשבישל גם את שערו של רוברט מאק.
בדצמבר 2018 הסתיים חוזהו בזניט ולא חודש ובפברואר 2019 חתם ל-3.5 שנים ברוסטוב.

בנבחרת

ב-31 במרץ 2011, יחד עם חברו לקבוצה דמיטרי ניקיטינסקי צ'רנוב זומן לנבחרת הנוער של רוסיה ששחקניה הורכבו מילידי 1992. הוא השתתף בטורניר בינלאומי שנערך פורטוגל. ב-19 באפריל במשחק נגד הצרפתים (0:0), צ'רנוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית. הוא הופיע על המגרש כשעלה כמחליף בדקה ה-62.
ב-16 באוגוסט 2017 צורף להרכב הנבחרת הלאומית של רוסיה ואף השתתף במחנה האימונים בנובוגורסק, אך טרם שיחק בשורות הנבחרת במסגרת רשמית.
הקו הירוק (ביירות)

הקו הירוק (בערבית: خط أخضر, תעתיק מדויק: ח'ט אחצ'ר) היה קו הפרדה אשר חילק את בירת לבנון, ביירות, לשני חלקים לפי חלוקה עדתית בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית. קו זה, נקבע באופן לא-רשמי עם תחילתה של מלחמת האזרחים בשנת 1975 והוא חדל מלהתקיים עם סיום המלחמה בשנת 1990. העיר אוחדה זמנית בשנת 1984 וקו הפרדה זה בוטל, אך האיחוד לא החזיק זמן רב והעיר חולקה מחדש.
ה"קו הירוק" חילק את ביירות לשני חלקים: החלק המזרחי - המאוכלס ברובו בנוצרים והחלק המערבי - המאוכלס ברובו במוסלמים ובו גם שכנו מחנות הפליטים הפלסטיניים. החלק המזרחי, נשלט על ידי המיליציה המארונית "הכוחות הלבנוניים" אשר מרבית לוחמיה נמנו עם לוחמי "הפלנגות הנוצריות" ואילו מערב העיר נשלטה על ידי פלגים של אש"ף. השכונות השיעיות בחלקו הדרומי של מערב ביירות נשלטו על ידי מיליציות שיעיות, בתחילה המיליציה "אמל" של האימאם מוסא א-צדר הנחשבת למתונה וחילונית יותר ומאוחר יותר על ידי חזבאללה, שהוקמה במהלך מלחמת האזרחים על ידי משמרות המהפכה האיראניים ונחשבת למיליציה קיצונית.
על אף ששתי הקבוצות אשר שלטו בצידו המערבי של הקו הירוק, השיעים הלבנונים והפלסטינים, היו מוסלמים בדתם הם התחרו זה בזה על שליטה מלאה בחלק המערבי של העיר. מאוחר יותר, השיעים אף נלחמו בינם לבין עצמם על שליטה בדרום ביירות במלחמת המחנות. במהלך לחימה זו, גברה תמיכת האוכלוסייה השיעית בדרום ביירות בחזבאללה ושליטת המיליציה ברבעים השיעיים התחזקה, על חשבון אמל אשר נחלה מפלה ואיבדה תומכים רבים.
בשנת 1987, לאחר הרצחו של רשיד כראמי, התמנה מישל עאון המארוני לתפקיד ראש ממשלת לבנון וזאת על אף שלפי האמנה הלבנונית, תפקיד זה שמור למוסלמי סוני. מינויו של עאון חילק גם את השלטון בעיר: נוצריי מזרח ביירות, קיבלו על עצמם את עאון כראש הממשלה אך המוסלמים, תושבי מערב העיר, התנגדו למהלך וראו בו הפרה של האמנה הלבנונית, כך נוצר מצב בו עאון היה לסמכות ראש הממשלה במזרח ביירות בלבד. מאוחר יותר בשנה זו נכבש החלק המערבי של העיר על ידי צבא סוריה.
בשכונות הקרובות לקו הירוק התרחשו קרבות הצלפים הקשים ביותר בכל מלחמת האזרחים ובקרב קו ההפרדה פעלו גורמי טרור אסלאמיים רבים, בין השאר, החל ארגון הטרור חזבאללה את פעילותו הטרוריסטית בירי צלפים על אזרחים נוצרים שעברו בקרבת הקו הירוק, ושכונות אלו ספגו פגיעות והרס רב. המעבר בין שני צדי קו ההפרדה היה קשה ומסוכן ורבים נהרגו בדרכם מירי צלפים. בתום מלחמת האזרחים בלבנון החלה ממשלת לבנון לפעול לשיקום העיר וכללה בפעולות שיקום אלו גם את השכונות הקרובות לקו ההפרדה, אשר קיבלו את השם "שכונות הקו הירוק" בעגה המקומית. על אף מאמצי השיקום הרבים, שכונות אלו טרם שוקמו סופית ובחלקן אף מבנים הרוסים כליל. לאחר מלחמת האזרחים, התפתחה בלבנון "תיירות מלחמה" והשכונות ההרוסות בקרבת הקו הירוק מהוות את אחד מהאתרים הבולטים בסוגת תיירות זו, ובהן ניתן שרידים בולטים ביותר למלחמת האזרחים.
קו ההפרדה עבר בשכונות מרובות עצים וצמחייה ועל כך קיבל את השם "הקו הירוק".
דוד חזוני

קורות חיים

חזוני נולד בעיירה פרינסטון בארצות הברית להורים ישראלים. אחיו הוא יורם חזוני, מייסדו של מרכז שלם ונשיאו הראשון. במהלך לימודיו באוניברסיטת קולומביה חזר חזוני בתשובה ועבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי, שם סיים תואר ראשון ושני במחשבת ישראל. לאחר מכן סיים תואר שלישי בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 עלה לארץ ושירת בצה"ל. ב-1996 היה אחד מארבעת מייסדי כתב העת תכלת ובשנים 2004-2007 אף כיהן כעורכו הראשי. אחריו, ועד סגירת "תכלת" ב-2012, כיהן בתפקיד זה אסף שגיב. בשנים הללו גם ערך חזוני וסייע בהוצאת כתביו של הרב פרופסור אליעזר ברקוביץ, אשר עליהם התבססה עבודת הדוקטורט שלו. 
חזוני הוא כיום העורך של המגזין The Tower ובנוסף לכך גם כותב דרך קבע על דת ופוליטיקה בכתבי עת ובאתרי אינטרנט שונים. מאמריו מופיעים בין השאר גם באתר האינטרנט של CNN, ובכתבי העת והעיתונים קומנטרי, Moment, Jerusalem Post, New York Sun, Jewish Ideas Daily, ניו ריפבליק, ופורוורד. בכתב העת האחרון הוא מכהן כיום גם כאחד העורכים. 
בשנת 2007 תרגם חזוני לאנגלית את ספרה של אמונה אלון, שמחה גדולה בשמים.

ספרו

בספטמבר 2010 יצא לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר ספרו, "עשרת הדיברות: מה יש לטקסט בן יותר משלושת אלפים שנה להציע לכל אחד מאיתנו". הספר תורגם לעברית ויצא בתחילת יוני 2011 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
. הספר מציע מבט חדש על עשרת הדיברות, הטקסט המוסרי הקדום ביותר שלנו, תוך שהוא משלב פרשנות מקראית בסיפורי חז"ל, והגות מקורית בסיפורים אישיים. בספר סוקר חזוני כל דיבר ודיבר בנפרד ומנסה להעניק הסבר חדש לטקסט הקדום תוך שהוא חושף את החזון האנושי העומד מאחוריהם.
"עשרת הדיברות" היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס הספר היהודי הלאומי, בקטגוריה "הגות יהודית מודרנית" לשנת 2010.
עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכור בבתי ספר

עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכר בבתי ספר היא עמותה ללא מטרות רווח, שפיתחה מודל חדשני ומדיד להפחתת תוקפנות ויצירת אקלים חיובי בבתי הספר בישראל.
העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי גאורג רוסלר ויוני צ'ונה והיא מפתחת אסטרטגיות וכלים מקצועיים להתמודדות עם בריונות, אותם היא מיישמת באמצעות סדנאות התערבות אינטנסיביות של שלושה ימי לימודים מלאים המועברות במאות כיתות מדי שנה. נוסף על כך, מעביר המרכז קורסי הכשרה למורות, יועצות ומנהלות במערכת החינוך.
מודל 'תלמידים מצמיחים' שפותח על ידי העמותה, נשען על מחקרים אמפיריים המוכיחים כי עיקר התוקפנות בקרב ילדים ונוער נובעת מרצון לשפר ולשמר את מעמדם החברתי בקרב קבוצת השווים להם

מודל מצמיחים

כמענה למחקרים המציגים כי חלק ניכר מהדינמיקה החברתית בכיתה נובע ממאבק להשגת פופולריות, המטרה של מודל מצמיחים היא לייצר תמריצים להתנהגות פרו-חברתית באמצעות מיתוג חיובי של התנהגויות מסוימות. חיזוק התנהגויות אלו מתבצע באמצעות העברת מסרים דרך קבוצת השווים (התלמידים), אשר דרך הנחיה של משחק, עיבוד, שאילת שאלות והמשגה, מאותתים לחברי כיתתם אילו התנהגויות זוכות להוקרה ואילו לגינוי. על מנת לעודד שינוי התנהגות, השיטה מעודדת אמירת שמות מפורשת בהקשרים חיוביים. תלמידים שמציינים תלמידים אחרים שנהגו באופן מצמיח כלפיהם מסייעים ביצירת מודלים חיוביים לחיקוי מתוך הקבוצה.

פיתוח המודל והקשר לאקדמיה בישראל ובשאר העולם

מודל מצמיחים מבוסס על הטמעת ידע שנאגד מתוך מספר ארגונים וביניהם ”האקדמיה ללימודי אלימות” הפועלת בגרמניה (Gewald Akedemir), שיטת ארגון AVP האמריקאי  והשיטה של ארגון IRRP ‏, זאת לצד שילוב ידע שפותח בעבודת שטח של קרוב ל-15 שנים.
בוועדה הפדגוגית של הוועד המנהל של מצמיחים חברים בין השאר פרופ' אבי עשור (אוניברסיטת בן-גוריון) וד"ר יעקב גוטרמן ראש המרכז להכשרה ולפיתוח מנהלים בסמינר הקיבוצים.

לאורך השנים הביא מרכז מצמיחים לישראל מומחים מהאקדמיה ומארגונים מובילים מחוץ לישראל. במקביל מודל מצמיחים מועבר כיום במסגרת קורסים אקדמיים במוסדות לימוד בארץ (אוניברסיטת בן-גוריון, מכללת כנרת, מכללת אורנים ועוד) ומחוץ לישראל (אוניברסיטת היידלברג ועוד).

הערכה

לצד מדדי הערכה פנימיים הנערכים מיד בתום הסדנאות, מדי שנה חברת TNS מעריכה את פעילויות המרכז בכדי למדוד את אפקטיביות הסדנאות המועברות בכיתות כחצי שנה לאחר ההתערבות
באתר משרד החינוך (מאגר התוכניות) מדורגת התוכנית באנונימיות על ידי מנהלי בתי ספר בציון ממוצע של 93.
בשנת 2018 פרסם פרופ' עמוס רולידר מהמחלקה למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית כנרת ממצאים ממחקר שערך על השפעות התערבות בשיטת 'מצמיחים' על רמת ההצקות בכיתות ד' ז' וח'
על הישגים אלה ונוספים זכה המרכז בפרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים בתחום הפחתת אלימות בחברה הישראלית לשנת 2015 וכן בתו "מידות" לאפקטיביות.
טוקושימה (מחוז)

היסטוריה

עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז טוקושימה בשם נחלת אווה, והיא שכנה באזור שנקרא מיודו-גון (名東郡). עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכה נחלת אווה למחוז מיודו, והאי אוואג'י סופח אליו. לאחר מספר רפורמות במנהל הארצי ביפן בשנים שלאחר מכן, ב-1876 עבר האי אוואג'י לשטח מחוז היוגו ומחוז אווה נפרד ממחוז קוצ'י. ב-1880 שונה שם המחוז למחוז טוקושימה.

גאוגרפיה

מחוז טוקושימה גובל במחוז קאגווה בצפון, באהימה במערב, ובקוצ'י בדרום, וצופה לעבר מחוז וקאיאמה במזרח, מעבר למצר קיאי. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 9% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

כלכלה

כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, על יערנות ועל דיג, והיא שנייה רק למחוז קוצ'י בתפוקה החקלאית שלה. במרבית האזורים החלקאיים מגדלים אורז ובמקצתם פירות ופרחים. המחוז הוא היצרן העיקרי ביפן של כרובית ושל שורשי פרח הלוטוס המשמשים למאכל, והרביעי בגידול גזר. 
לאחר בניית גשר אקשי-קייקיו החוצה את מצר אקשי ומחבר בין העיר קובה לבין האי אוואג'י, נהנה צפון המחוז מפריחה באוכלוסייה ובתעשייה, בעיקר סביב הבירה טוקושימה והעיר נארוטו.
La La Love

רקע

השיר נכתב על ידי אלכס פי, ביורן דיופסטרום, אלכסנדרה זאקה וויקטור סבנסון לתחרות הלאומית של קפריסין לבחירת השיר לאירוויזיון 2012. שם השיר נחשף בנובמבר ביחד עם שני שירים נוספים של הזמרת. תחילה השיר הנבחר היה אמור להיחשף ב-9 בינואר, אך בסופו של דבר הוא נחשף ב-6 בינואר, שלושה ימים קודם לכן.

באירוויזיון

לאחר שאדאמו נבחרה לייצג את קפריסין באירוויזיון 2012, היא בחרה שלושה שירים, כולם מבוצעים על ידיה, כולל את "La La Love".
רשת השידור הקפריסאית CyBC השתמשו בשיטת בחירה פנימית כדי לבחור את נציגם. איוי וחברת ההקלטות שלה, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, בחרו שלושה שירים לשיר בגמר הלאומי לבחירת השיר של קפריסין באירוויזיון 2012, שכולם נכתבו בעיקר על ידי מלחינים זרים. בשלב הגמר, שהתקיים ב-25 בינואר 2012, השיר המנצח ייקבע 50% על ידי הקהל ו50% על ידי השופטים. 
בסופו של דבר נבחר "La La Love" לייצג את קפריסין באירוויזיון 2012. בחצי הגמר סיים במקום השביעי עם 91 נקודות ובגמר במקום ה-16 עם 65 נקודות.
הקליפ הרשמי של השיר מבוסס על הסיפור של שלגיה.

ביקורות

השיר קיבל ביקורות חיוביות בעיקר ממבקרים ונחשב לאחד המועדפים של אירוויזיון 2012. המבקרים אמרו שהשיר מזכיר את השיר "On The Floor" של ג'ניפר לופז ולהיטי דאנס של הזמרת אינה ושל אמנים נוספים.
פסק דין גנזך

פסק דין גנזך הוא פסק דין מנחה בדין הנזיקי הדן בשאלת הסבירות של עקרון הקטנת הנזק. לפי פסק הדין, אין לייחס חשיבות להרגשותיו הנפשיות הסובייקטיביות של הניזוק, אלא להתייחס אל האדם הסביר בנסיבות המקרה. כך, יש לבחון האם הניזוק הקטין את הנזק לפי דרישות האדם הסביר, ולא לפי תחושותיו הסובייקטיביות.

עובדות המקרה

המערער, שלמה גנזך, נפגע ברגלו בתאונת דרכים. רגלו קוצרה ומאז סבל מצליעה ונכות של 31.5%. לאחר התאונה הוא חזר לעבודה מלאה בשני בתי-ספר בהם עבד כמורה לפני התאונה. אולם, לאחר שנה פרש לפנסיה מוקדמת מאחת המשרות ולאחר שנה נוספת גם מהשנייה, לטענתו בגלל שלאור צליעתו חש השפלה לנגד עיני עמיתיו ותלמידיו. כן טען שנכותו גרמה לו לעייפות ותחושה כי אינו ממלא את תפקידו כראוי. הוא תבע מהביטוח פיצויים בשל הפרישה המוקדמת. הביטוח סירב לשלם וטען שאין קשר בין התאונה לפרישה המוקדמת.
בתחילה גם טען גנזך שבעקבות התאונה נמנע ממנו לעבוד כבודק בחינות בגרות, אולם בהמשך זנח טענה זו.

השפעה

פסק דין גנזך מצוטט לעיתים קרובות במשפטי נזיקין. הכלל הבסיסי העולה ממנו הוא: "הניזוק אינו חייב לצאת מגדרו בנסותו למלא את חובת הקטנת הנזק, אך חייב הוא לעשות את שצפוי שאדם סביר יעשה להקטנת נזקו". פסק דין גנזך מצוטט בענייני אבדן כושר התקשרות בעקבות תאונות, אך גם במשפטי נזיקין אחרים.
עמודי מסינה

עמודי מסינה הם זוג עמודי מתח גבוה בגובה של 232 מטר, הניצבים על חוף הים התיכון משני צידיו של מצר מסינה שבין איטליה לסיציליה. בשנים 1955 עד 1994 נשאו העמודים קווי מתח גבוה שהובילו חשמל מקלבריה לסיציליה. עד שנת 1978 היו אלו עמודי המתח הגבוה הגבוהים ביותר בעולם.
עמודי הפלדה, שהושלמו ב-1955, מתנשאים לגובה של 232 מטר, וניצבים על בסיסי בטון בגובה של 8 מטרים. לכל עמוד זרוע אופקית בגובה של 212 מטרים, שנשאה ארבעה כבלי חשמל. בנוסף קבועות בראש כל עמוד שתי זרועות בצורת V שנשאו שני כבלי חשמל נוספים. בשונה מבעמודים דומים, ניצבות פאות העמודים באלכסון לכיוון הכבלים שנישאו על ידיהם. בצד כל עמוד נבנתה תחנת מיתוג. העמודים ניצבים במרחק של 3,646 מטרים זה מזה.
עד 1971 נשאו העמודים ארבעה כבלים שהוליכו חשמל במתח של 150 קילו-קילו-וולט. באותה שנה הועלה המתח ל-220 קילו-וולט והוספו לעמודים שני כבלים נוספים, באופן שכושר ההולכה של העמודים הגיע ל-300 מגה ואט. הכבלים נמתחו מעל מצר מסינה בגובה מינימלי של 70 מטרים, על מנת לאפשר לכלי שיט גדולים לעבור תחתם. 
בראשית שנות השמונים כבר לא היה די בכושר ההולכה של העמודים, ומסיבות טכניות ובטיחותיות לא ניתן היה להגדיל אותו. ב-1985 הונח על קרקעית מצר מסינה כבל חשמל תת-ימי בעל כושר הולכה של 1000 מגה ואט. ב-1993 הופסקה הובלת החשמל בכבלים שבין שני העמודים והכבלים הוסרו מהם בשנה שלאחר מכן.
לאחר הסרת הכבלים נותרו העמודים על עומדם, וניתן להם מעמד של מונומנטים היסטוריים. הם משמשים למדידות מטאורולוגיות, לאימוני חילוץ בגובה רב ולטלקומוניקציה. בשנת 2006 נפתח העמוד הסיציליאני בחוף מסינה למבקרים, וניתן לטפס בגרם של 1,250 מדרגות עד ראש העמוד.
לשכת הגזית

לשכת הגזית הייתה, על פי המשנה, אחת משש לשכות העזרה בבית המקדש השני. לשכה זו הייתה מקום מושב הסנהדרין הגדולה, בית הדין היהודי העליון, שמנה שבעים ואחד חכמים.

מבנה ומיקום

על מבנה לשכת הגזית נאמר "לשכת הגזית כמין בסילקי גדולה הייתה", בסילקי הוא מבנה ציבורי רומי. צורת מבנה זה היא כנראה בסגנון הלניסטי בעלת תקרה מקומרת הנשענת על עמודים, כפי שתיאר ר' יהודה את ארמון שרי אלכסנדריה: "מי שלא ראה דיופלוסטון (מלשון דיו סטוין - שתי שורות עמודים שהיו בארמון) של אלכסנדריא של מצרים ... כמין בסילקי גדולה הייתה סטיו (שורת עמודים) לפנים מסטיו...

הלשכה הייתה בנויה מאבני גזית מרובעות ומכאן שמה לשכת הגזית.

תפקיד

בלשכת הגזית ישבה הסנהדרין הגדולה בצידה המערבי, בחול, בצורת חצי גורן ושם דנה ועסקה בענייני ההלכה. בידי סנהדרין זו הייתה נתונה סמכות השיפוט הגדולה ביותר שניתנה לחכמי ישראל, כגון שפיטת שבט שלם, משפט נביא שקר, כהן גדול ועוד. ריה"ל כותב בספר הכוזרי, מאמר שלישי, שעצם ישיבת החכמים ב"מקום אשר יבחר ה'" נותן להם סיוע אלוהי ותוקף נוסף לפסיקותיהם. גם הר"ן אומר בספרו דרשות הר"ן, (דרוש אחד עשר) שהישיבה במקדש מוסיפה סמכות לחכמים ומביא שם את הגמרא "כיון דחזו (ראו) דנפישי (מתרבים) רוצחים ... אמרו, נגלה מארעין (ממקומנו) ונקים בן 'ועשית על פי הדבר אשר יגידו לך מן המקום ההוא', מלמד שהמקום גורם". 
בנוסף לתפקידה כמקום מושב הסנהדרין, בלשכה גם התקיימו פייסות (גורלות) הכהנים בצידה המזרחי, בקודש: הכהנים עמדו במעגל והכהן הממונה הֵפִיס ביניהם מי יזכה בעבודות המקדש. בלשכה גם אמרו הכהנים את קריאת שמע, עשרת הדיברות וברכות נוספות בבוקר.
מלבד לשכת הגזית היו עוד שני בתי דין בהר הבית, על פתח הר הבית ועל פתח העזרה.
יחסי גמביה–סין

מסחר

על פי הנתונים באתר האינטרנט של המרכז למחקר המורכבות הכלכלית , סחר הייצוא מסין גדל באופן כללי בין השנים 1995 ו-2013, והגיע לכמעט ל-300 מיליון דולר בשנת 2013. הטקסטיל היווה חלק ניכר מהייצוא. הסחר הייצוא השנתי של גמביה הייתה פחות מ-20 מיליון דולר בין השנים 1995 ל-2010, ולאחר מכן עלה ליותר מ-80 מיליון דולר ב-2012, כאשר רוב הייצוא היה עץ.
מעשה קניין

במשפט העברי, מעשה קניין הוא מעשה ההופך אדם לבעלים של נכס או חפץ. מפרשי התלמוד נחלקו באשר לאופיה המשפטי של פעולה זו; האם המעשה עצמו הוא הגורם שהופך את האדם לבעליו של החפץ וזה מה שמחיל למעשה את הבעלות, או שהמעשה אינו אלא סימן לכך שהמקנה והקונה אכן גמרו בדעתם באופן סופי על העברת הבעלות מרשות המוכר לרשות הקונה, ומה שמחיל את הבעלות הוא גמירות הדעת.

קניינים במשפט העברי

במשפט העברי, קניינים רבים ומגוונים: לקניית קרקע - חזקה ובשביל של קרקע - הילוך. לקניית בהמות ומטלטלין - משיכה, הגבהה, סיטומתא וקניין חצר, ובבהמות גם מסירה ורכוב ובהלוואה קניין מעמד שלשתן.
הבית בקצה הרחוב

עלילה

שרה קאסידי שעובדת בענף הרפואה (אליזבת שו) ובתה בת השבע עשרה (ג'ניפר לורנס), עוברות לשכונה חדשה בפרברים בעיר נידחת, כמה מטרים מבית בו התרחש רצח זוג הורים על ידי בתם קארי-אן (אווה לינק). בתם של הנרצחים נעלמה בפתאומיות, אבל אחיה, ריאן, עוד חי בבית בו קרה הרצח.
כאשר ריאן פוגש את אליסה קאסידי הוא מנסה ליצור ביניהם אינטראקציה והיא בתגובה, נרתעת ומנסה לשכוח אותו מפאת זאת ששמעה כי הוא אחיה של קארי-אן. לבסוף, נקלעת אליסיה לתוך כל הסיפור וככל שהזמן עובר היא מגלה מה קרה באמת באותו ערב הרצח ומה עלה בגורלה של קארי-אן.

הפקה

במקור, צילומי הסרט היו צריכים להתחיל כבר בשנת 2003, בבימוים של ריצ'רד קלי וג'ונתן מוסטו. מסיבה לא ברורה נדחו צילומי הסרט ב-9 שנים, עד שנת 2010. בשנהזט הוכרז כי הבמאי החדש של הסרט יהיה מארק ונדראי.
הצילומים החלו ב-2 באוגוסט 2010 עד ה-3 בספטמבר 2010, בכמה מקומות באונטריו.

הוצאה

הסרט היה צריך לצאת לאקרנים כבר בפברואר 2012, אך לבסוף נדחה ויצא שבעה חודשים לאחר מכן. בארצות הברית וקנדה יצא הסרט לאקרנים ב-21 בספטמבר 2012. בשוודיה יצא הסרט לאקרנים ב-30 בינואר 2013, ובספרד ב-28 באוגוסט 2013.
הדי וי די של הסרט יצא ב-8 בינואר 2013, בגרסה רגילה ובגרסת בלו ריי.
הסכמי מדריד

הסכמי מדריד (בספרדית: Acuerdo de Madrid או Acuerdo tripartito de Madrid) הוא הכינוי של הכרזת עקרונות מוסכמת בין ספרד, מרוקו ומאוריטניה, שניתנה במדריד, ב-14 בנובמבר 1975, בנושא סיום השלטון הספרדי בסהרה המערבית ועתידה.
קדמו להכרזה זו החלטת בית הדין הבינלאומי בהאג והמצעד הירוק, שני אירועים ששכנעו את הספרדים לעזוב את החבל.
נלי שפר

קורות חייו

שפר נולד בתל אביב וסיים לימודי צילום טכני במכללת הדסה בירושלים. כמו כן, הוא הוסמך לתואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. 
בשנת 1979 פתח סטודיו לצילום בתל אביב וב-1982 החל לעסוק בצילומי מזון עבור ספרי בישול. בשנת 1984 יצר קשר עם השף ישראל אהרוני וצילם תמונות עבור ספרו הבישול הסיני. בשנת 1988 פרסם ביחד עם אהרוני את הספר בישול איטלקי הנחשב לפורץ דרך בשל התמונות שצולמו באתרים שונים באיטליה. בעקבות הצלחת הספר הוציאו השניים לאור ספרי בישול נוספים בתחומים שונים, בהם הבישול הצרפתי ושוקי אוכל בעולם, גם בהם שולבו תמונות מארצות המקור. במהלך השנים פורסמו תמונותיו בכ-70 ספרים, וכמו כן הוציא לאור ספרים אישיים, המשלבים טקסטים וצילומים בתחומים שונים.
שפר עוסק גם בצילום מסחרי עבור חברות מזון, מפרסמים וקטלוגים ומרצה בתחום צילום המזון. עבודותיו במהלך השנים זיכו אותו בשבחים והקנו לו מעמד של אחד מבכירי צלמי המזון בארץ.
שפר הוא אחיינו של הסופר פוצ'ו, ושימש השראה לדמותו של נלי, האח הצעיר, בספרו "איה הג'ינג'ית"; הוא נשוי ולו שלושה ילדים.
סדרה מתכנסת

סדרות מתכנסות במרחבים מטריים

למושג הסדרה המתכנסת תפקיד מרכזי באנליזה של מרחבים מטריים. אומרים שסדרה  של נקודות במרחב מטרי X (עם מטריקה d) מתכנסת לנקודה x (גבול הסדרה), אם לכל ערך חיובי  יש מספר טבעי N שממנו והלאה מתקיים . במרחב מטרי, לסדרה מתכנסת יש גבול יחיד.
את ההתכנסות של סדרה ממשית אפשר לאבחן גם ללא התייחסות ישירה לגבול: סדרה ממשית היא מתכנסת אם ורק אם היא סדרת קושי. התכונה הזו מלמדת הרבה על מרחב המספרים הממשיים. אכן, סדרה מתכנסת היא סדרת קושי בכל מרחב מטרי, אבל ההפך לא תמיד נכון; למשל, סדרת קושי של מספרים רציונליים אינה מוכרחה להתכנס (במרחב המספרים הרציונליים). מרחב מטרי שבו כל סדרת קושי מתכנסת נקרא מרחב מטרי שלם. כל מרחב מטרי אפשר להשלים, כלומר לשכן באופן צפוף במרחב מטרי שלם.

התכנסות במרחבים טופולוגיים

את התנאי  אפשר לנסח קצת אחרת: , כאשר  הוא הכדור ברדיוס r סביב x. ניסוח זה מוביל להגדרה הכללית של סדרה מתכנסת במרחב טופולוגי X: אומרים שסדרה  של נקודות ב-X מתכנסת לנקודה x (גבול הסדרה), אם לכל סביבה פתוחה U של x,  יש מספר טבעי N שממנו והלאה מתקיים .
מרחב טופולוגי שבו לכל סדרה מתכנסת יש גבול יחיד נקרא מרחב-US. כפי האמור לעיל, כל מרחב מטרי מקיים את התכונה הזו, ובאופן יותר כללי, כל מרחב האוסדורף הוא מרחב-US. מאידך, כל מרחב-US מקיים את תכונת ההפרדה T1. למעשה, תכונת יחידות הגבול מתקיימת במשפחה מעט יותר כללית של מרחבים טופולוגיים: כל מרחב-KC הוא מרחב-US, וכל מרחב האוסדורף הוא מרחב-KC. 
בין מרחבים המקיימים את אקסיומת המניה הראשונה, מחלקות המרחבים שהם האוסדורף, KC ו-US מתלכדות. העובדה שתכונות אלה נבדלות במקרה הכללי, מראה שסדרות מתכנסות אינן יכולות ללכוד את המבנה הטופולוגי באופן כללי, ולכן נדרשת הכללה לרשתות.

רשתות מתכנסות

בסדרה, מותאמת נקודה של המרחב לכל מספר טבעי. ברשת, מחליפה את קבוצת המספרים הטבעיים קבוצה מכוונת. ההגדרה נותרת בעינה: הרשת  מתכנסת לנקודה x (גבול הרשת), אם לכל סביבה פתוחה U של x,  יש מקום  שממנו והלאה (כלומר לכל ) מתקיים . 
סדרה היא סוג של רשת, והסדרה מתכנסת (כסדרה) אם ורק אם היא מתכנסת כרשת, ולאותן נקודות גבול. לרשתות יתרונות רבים על-פני סדרות. לדוגמה, מרחב טופולוגי מקיים את תכונת האוסדורף אם ורק אם לכל רשת מתכנסת יש גבול יחיד.
חיים עם האדמה (אפקוט)

חיים עם האדמה (באנגלית: Living with the Land) הוא מתקן שעשועים הממוקם בביתן האדמה שבפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. המתקן מורכב מנסיעה בסירה כאשר בחלקו הוא מתקן אפל ובחלקו - סיור בחממות הביתן.

תיאור המתקן

המתקן הוא מתקן נסיעה איטית בסירות. המבקרים נלקחים בסירות דרך חלקו הראשון של המתקן - מתקן מסוג מתקן אפל, המציג סצנות הקשורים ליחסי האדם והטבע בכדור הארץ. המבקרים נלקחים דרך יערות גשם, ערבות ואדמות חקלאיות, סצנות המונפשות על ידי חיות המופעלות על ידי אודיו אנימטרוניקס, כמו כן המתקן מציג למבקרים תנאי מזג אוויר שונים.
חלקו השני של המתקן הוא מסע בחממות הביתן, ומציג בעיקר טכנולוגיות חדשניות בתחום החקלאות. במתקן יש חוות גידול דגים, חממות ניסיוניות ומעבדות, והמתקן מציג טכנולוגיות חדשניות כגון: גידולים הידרופונים, טפטפות, וגידולים משולבים (intercropping).
בחממות נערכים ניסויים עבור נאס"א, בניסיון לבדוק השפעות של העדר כוח משיכה על צמחים, במטרה לפתח צמחים שיוכלו לגדול בתחנות חלל, ובתנאים של העדר כוח משיכה או כוח משיכה נמוך.

תוצרת החממות

חלק מהמזון הגדל בחממות המהוות חלק מהמתקן מוגש במסעדות ביתן האדמה.

ההיסטוריה של המתקן

המתקן הוא הרחבה של מתקן דומה קודם שהיה במקום ונקרא "האזינו לאדמה" (Listen to the Land) שפעל במקום מפתיחת הביתן בשנת 1982 ועד ה-27 בספטמבר 1993.