רופיה בנדה

ראשית חייו ודיפלומטיה

רופיה בנדה נולד ב-13 בפברואר 1937 בעיירה מיקו, גוואנדה, רודזיה הדרומית (כיום זימבבואה), לעובדים זרים מזמביה. הוריו, בווזאני ושרה בנדה, הגיעו לזימבבואה מרודזיה הצפונית בחיפוש אחר הזדמנויות עבודה. בנדה בילה את ילדותו בזימבבואה ונתמך בתחילה על ידי כומר מטיף מהכנסייה ההולנדית הרפורמית המקומית ולאחר מכן על ידי משפחתו של ב.ר. נאיק שהיו פעילים פוליטיים בולטים וסייעו לו כלכלית ולחינוכו הטוב. בעקבות הקשר העמוק עם משפחה נאיק, הפך בנדה להיות מעורב בפוליטיקה לאחר שהצטרף לאגף הנוער של מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת ב-1960.
בנדה התחנך בבית הספר התיכון מונאלי, והיה לתלמיד מבריק, ובמהלך לימודיו הפך לחבר הקונגרס הלאומי של זמביה (ZANC) בראשותו של הארי מוואנגה נקאמבולה. בעקבות הצטיינותו קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטה של אדיס אבבה באתיופיה. גם באקדמיה בנדה בלט בכישוריו וקיבל מלגה נוספת מהאיגוד הבינלאומי לסטודנטים ללימודי היסטוריה כלכלית באוניברסיטת לונד היוקרתית שבשוודיה. בנדה סיים את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה כלכלית ב-1964.
התעניינותו בפוליטיקה גברה עם הזמן וב-1960 הצטרף לאגף הנוער של מפלגתו של קנת קאונדה (מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת). במהלך לימודיו בשוודיה שימש גם כנציג של המפלגה הנ"ל בצפון אירופה, עזר בהפצת המודעות בדבר מטרותיה והשיג מלגות עבור מספר סטודנטים מזמביה. בנדה חזר לזמביה לאחר שסיים את לימודיו בשוודיה ונרשם במכון הלאומי ליחסים ציבוריים (NIPA) לקורס דיפלומטיה וקשרי חוץ. בשנת 1965 מונה לשגריר זמביה ברפובליקה הערבית המאוחדת (שמה  של מצרים באותם הימים) שם התיידד עם מנהיג האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) ז'ונאס סאווימבי והשפיע על ההחלטה לאפשר לתנועה אנגולית זו לפתוח משרדים בלוסקה באותה העת.
ב-7 באפריל 1967 מונה בנדה לשגריר זמביה בארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שנתיים. בתום תקופה זו חזר לזמביה לשמש למשך שנתיים כמנכ"ל של חברה לפיתוח כפרי ולאחר מכן כמנכ"ל של המועצה הלאומית לשיווק חקלאית (NAMBOARD) פרק זמן דומה. במסגרת תפקידים אלו השפיע רבות על פיתוח החקלאות בארץ. ב-1974, השנה בה סיים את תפקידו כמנכ"ל, מונה לנציג הקבוע של זמביה באו"ם בניו יורק ובמהלך תפקידו שימש גם כיועץ האו"ם של נמיביה. לאחר כשנה באו"ם, מונה לשר החוץ של זמביה. במהלך שירותו הקצר כשר החוץ (1975-1976), בנדה התעסק רבות בניסיון לתווך להשגת הפסקת אש באנגולה.
ב-1978 נבחר בנדה כחבר בפרלמנט של זמביה מטעם  מחוז הבחירות מונאלי (Munali). הוא הפסיד את מושבו ב-1983 לפוליטיקאי סימיון קמפטה (Simeon Kampata) . הוא עסק בתפקידים פרלמנטריים שונים עד שנת 1988. בזמן זה כיהן, בין היתר, כשר המכרות של זמביה. באותו הזמן מונאלי היה מחוז הבחירות הגדול ביותר במדינה. מאוחר יותר הוא סופח למחוז האלקטורלי לוסקה מרכז. 
בשנת 1991, הובס שוב בנדה במחוז הבחירות מונאלי על ידי מועמד התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית רונלד פנזה (Ronald Penza). 
אחרי שהנשיא מואנאווסה נבחר מחדש בספטמבר 2006, הוא מינה את בנדה כסגן נשיא ב-9 באוקטובר 2006, יחד עם בחירת הממשלה החדשה, כאשר חלק מתפקידו היה לשמש כיושב ראש האספה הלאומית של זמביה. מאוחר יותר הוא הצטרף לתנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית. מינויו של בנדה היווה תגמול לתושבי מזרח זמביה על תמיכתם הראשונית בתנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית.
טרם הכנס של קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית (SADC) באוגוסט 2007, בנדה נשלח על ידי מואנאווסה לזימבבואה כדי לשפר את היחסים עם שכנה זו, בעקבות הביקורת החריפה שהעביר קודם מואנאווסה על נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה.

כנשיא בפועל

הנשיא לוי מוואנוואסה סבל משבץ מוחי בעת שהשתתף בפסגה של האיחוד האפריקאי במצרים ב -29 ביוני 2008, ובאותה העת, הפך בנדה לנשיא בפועל. הוא העביר לציבור סדרה של עדכונים אופטימיים אך מעורפלים על הבריאות של מואנוואסה, למניעת בהלה בקרב האזרחים. עדכונים אלה התקבלו בספקנות נרחבת, אך בנדה התעקש כי אין לו סיבה לשקר.
מואנאווסה לא התאושש מהשבץ ומת בעודו מאושפז בבית החולים בפריז ב-19 באוגוסט 2008. בנדה הודיע על מותו לאומה בצער רב, והכריז על שבעה ימים של אבל לאומי, וביקש מהאזרחים לשמור על קור רוח ולהתאבל על הנשיא בכבוד. בנדה מונה באופן רשמי לנשיא לפני שנערכו בחירות רשמיות, כאשר לפי החוקה אמורות להתרחש כ-90 יום מיום מותו של מואנאווסה.
בנדה הגיש מועמדות לנשיאות כראש התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתיות ב-26 באוגוסט 2008. באותו יום, נציגות התנועה במחוז המזרחי פרסמה הצהרת תמיכה במועמדותו של בנדה. התנועה בחרה בבנדה כמועמד הנשיאותי בהצבעה חשאית ב-5 בספטמבר. עלו ציפיות רבות לזכייתו, ואכן הוא ניצח ברוב של 47 קולות אל מול 11 לטובת שר האוצר נאגאנדו מאגאנאדה (Ngandu Magande). עם בחירתו, הבטיח בנדה "לאחד את המפלגה ואת האומה כולה" ו"להמשיך ליישם את תוכניותיו [של מואנאווסה]".
בנדה נבחר באופן רשמי לנשיאות ב-30 באוקטובר 2008. התוצאות הראשוניות הראו כי המתחרה הראשי של בנדה, מייקל סאטה מהחזית הפטריוטית (PF), מוביל, אך עם ספירת הקולות מהאזורים הכפריים, בנדה סגר את הפער ובסופו של דבר נבחר. התוצאות הסופיות ב-2 בנובמבר הראו כי בנדה קיבל 40% מהקולות, לעומת 38% לסאטה. החזית הפטריוטית מנגד טענה להונאה בבחירות לכאורה, וסירבה להכיר בניצחון בנדה, וכן תומכי סאטה התפרעו בלוסקה וקיטווה. למרות זאת, בנדה הושבע באותו היום, ובנאומו קרא לאחדות העם.
כנשיא, רופיה בנדה התמקד בפיתוח כלכלי, ערך נסיעות לחו"ל כדי לקדם את הסחר של זמביה למנהיגים אחרים בעולם, למשל, בדצמבר 2010 הוא נסע למצרים כדי להיפגש עם הנשיא חוסני מובארק.
באמצע 2009 הכריזה התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתיות על בנדה כמועמד שלהם לנשיאות בבחירות 2011. מצד האזרחים נשמעו ביקורות על בחירתו, בטענה כי תהליך המינוי צריך להיות פתוח למועמדים אחרים. מפומבו (Mpombo), שר הביטחון, הביע את מחאתו על התהליך כלא דמוקרטי בהתפטרות מתפקידו בחודש יולי 2009. בעקבות האירועים הללו, במהלך כנסים של המפלגה שהתרחשו ברחבי הארץ, הזמין הנשיא בנדה אחרים להתמודד מולו במועמדות למפלגה.
למרות ההשפעה החיובית של בנדה בתחומי המסחר והכלכלה, עם כניסתו לתפקיד דיכא תהליכים למניעת שחיתות של קודמו מואנאווסה, הואשם על ידי מייקל סאטה, מנהיג האופוזיציה הפטריוטית החזיתית, בדבר הגדלת משכורות לפוליטיקאים לשם טובות אישיות, וכן הואשם בדבר עשיית הסכם נפט מדינתי מול ניגריה, הסכם בו הוא ומשפחתו קיבלו לכיסם הפרטי 2.5 מיליון דולר. ב-2015 פסק בית המשפט על סמך היעדר ראיות מספקות כי בנדה זכאי.

בחירות 2011

אחת ההאשמות הנפוצות שעמן התמודד בנדה הייתה שהוא לא קיים הבטחות רבות שהתחייב להן בשנת 2008, כאשר הוא לקח את הנשיאות ממוואנסה. אבל ביקורת זו לא מנעה ממנו להבטיח הבטחה נוספת ב-23 בפברואר 2011, כאשר הצהיר: "אני אבכה אם סאטה יזכה בבחירות".
לנפילה שלו לא ניתן לייחס גורם אחד, אלא מספר התפתחויות מקבילות. בין הגורמים העיקריים היו התחושה כי התנועה השולטת לדמוקרטיה רב-מפלגתית ובנדה איבדו קשר עם האזרחים הפשוטים, החשש כי השחיתות תחזור לממשלת זמביה, נוכחותם של יותר צעירים ומובטלים בעלי זכות בחירה במדינה, תפקידה העצמאי של התקשורת, יכולתו של סאטה ללכוד את הלך הרוח הציבורי, רצון כללי לשינוי ששיקף עייפות נרחבת של מפלגת השלטון שהייתה בשלטון במשך למעלה מעשרים שנה וההישג הגדל של החזית הפטריוטית כתוצאה מההתפשטות הגאוגרפית של המפלגה תרמו כולם להעברת הכוח הציבורי לידי סאטה. גורמים בולטים אחרים כוללים את הרטוריקה המתלהמת של סאטה נגד ההשקעה הסינית והשקעות זרות אחרות, ששימשה אותו היטב והביאה ללקיחת קולות מבנדה.
חוקרים רבים של דמוקרטיזציה באפריקה הציעו כי הבחירות במדינות אפריקה הן לעיתים קרובות חסרות משמעות כי המכהנים (כמעט) תמיד סופם לנצח. סאטה והבחירות בזמביה בשנת 2011 התנגדו לפרשנות זו של הפוליטיקה האפריקאית והצביעו על הצורך להכיר בכך שישנם יוצאים מן הכלל. גורם קריטי לשינוי פוליטי אפריקאי בהקשר של דמוקרטיזציה היה הייחודיות של מערכת בחירות זו שנתונה לאופיים של הקמפיינים, כולל האסטרטגיות הפוליטיות בהן השתמשה המפלגה לגיוס תמיכת ההמון ולדינמיקה המקומית, שהייתה קריטית לתוצאות הלאומיות.
סאטה השתמש בתחנות רדיו עצמאיות כדי להציג את עצמו בקרב אנשים שאיתם לא ניהל שיח בעבר כמבשר העתיד ולא כפוליטיקאי. העיתון "פוסט" פרסם סיקור חסר תקדים של החזית הפטריוטית שכל מטרתו הייתה העלאת הפרופיל הפוליטי של סאטה, ובאותה הזדמנות, ביקש לחשוף את השחיתות וחוסר היעילות של ממשלת בנדה. מתוך הערכתם הגדולה ואמונתם של הזמבים בעיתון, לפרסום זה הייתה השפעה חסרת תקדים על בחירתו של סאטה. בנוסף, סאטה קיבל גם תמיכה לא רשמית מהכנסייה הקתולית המשפיעה: כמרים רבים יצאו עם מסרים פוליטיים המציגים את סאטה באור חיובי בדוכן יום ראשון וברחובות. ארגוני החברה האזרחית תמכו גם הם בחזית הפטריוטית, הן בחשאי והן בפומבי, בעוד שאישים בולטים כמו פאנג'י קאונדה (סגן שר הפנים) לא רק אימצו את סאטה, אלא עשו מאמצים גדולים כדי לגייס את תמיכתם של הנוער באמצעות מדיה חברתית כמו פייסבוק והפלטפורמה של ברית העם בזמביה. כל המוסדות והאנשים המשפיעים אשר הוצגו לעיל ניהלו קמפיינים עצמאיים. אך, המשותף לכולם הייתה מטרה אחת: שינוי פוליטי.
באופן פרדוקסלי, מאבקו של סאטה להגיע אל בית-הנבחרים נעזר בידי הנשיא המכהן, שנתפס בעיני רבים כבחור לא הגון, שנטש את המדיניות המתקדמת של מוואנוואסה (שבה נבחר); אשר שבר את התחייבותו ב-2008 כי לא יבקש בחירות מחדש.

לאחר הנשיאות

סאטה הביס את בנדה בבחירות בספטמבר 2011, לאחר שלוש שנות נשיאות.
סאטה מימש את חזונו של בנדה לפיתוח תשתית חינוכית על ידי הקמה של רשת נרחבת של בתי ספר חדשים ברחבי המדינה (שבשל אילוצים כלכליים לא יצא לפועל בתקופת נשיאותו של בנדה).
ב-15 במרץ 2013, בשל האשמות על ניצול לרעה של סמכות, שחיתות וגזל של הכנסות נפט, חסינותו הנשיאותית של בנדה הוסרה באופן רשמי, מה שהפך אותו לנשיא השני בהיסטוריה של זמביה שחסינותו הנשיאותית הוסרה.