google/wiki40b huggingface dataset:
וונדה-ויז'ן

פיתוח

בספטמבר 2018, דווח כי אולפני מארוול עוסקים בפיתוח מספר מיני-סדרות עבור שירות הזרמת המדיה החדש של אולפני וולט דיסני, "דיסני+", שיתמקדו בדמויות מ"הדור השני" של סרטי היקום הקולנועי של מארוול שלא היו להם ואף לא סביר שיהיו להם סרטי סולו משלהם, כמו דמותה של וונדה מקסימוף; שחקנים שגילמו את הדמויות בסרטי היקום היו עתידים לשוב ולגלם את דמויותיהם עבור מיני-הסדרות, כולל אליזבת אולסן. מיני-הסדרות השונות התעתדו לכלול שישה עד שמונה פרקים לכל מיני-סדרה, עם "תקציב [גדול] שיתחרה באלו של הפקת אולפנים מרכזית", ולהיות מופקות על ידי אולפני מארוול עצמן ולא על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול שהיו אחראיות להפקת סדרות טלוויזיה אחרות ביקום הקולנועי; נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי התעתד לנקוט "תפקיד מעשי" בליווי תהליך הפיתוח של כל מיני-סדרה, זאת תוך כדי התמקדות ב"המשכיות של העלילות" עם הסרטים ו"טיפול" בשחקנים שיגלמו את דמויותיהם מהסרטים. בסוף אוקטובר, נודע שוויז'ן, בגילומו של פול בטאני, צפוי למלא תפקיד גדול במיני-הסדרה, שתתמקד במערכת היחסים שלו עם מקסימוף. בחודשים שלאחר מכן, דווח על כותרות שונות למיני-הסדרה. 
בינואר 2019, ג'ק שייפר נשכרה כמפיקה בפועל למיני-הסדרה לאחר שעבדה בעבר כתסריטאית בסרטים "קפטן מארוול" (2019) ו"האלמנה השחורה (2020) עבור אולפני מארוול. שייפר אמורה לכתוב את התסריט עבור פרק הפיילוט ולהפיק את הסדרה. באפריל 2019, אולפני דיסני ואולפני מארוול הכריזו רשמית על הסדרה, שתישא את השם "וונדה-ויז'ן" ("WandaVision"). בהמשך החודש, אולסן ציינה כי חלקים מהסדרה יתרחשו בשנות ה-50 של המאה ה-20. באוגוסט, הבמאי מאט שקמן נשכר למלאכת בימוי מיני-הסדרה, שתכלול שישה פרקים. בכנס הדו-שנתי של דיסני, D23 Expo, פייגי תיאר את הסדרה כחלק מ"סיטקום קלאסי" וחלק מה"אפוס של מארוול ", והציג טיזר לסדרה ששילב קטעים מסרטים קודמים של היקום הקולנועי בהם מופיעים מקסימוף וויז'ן עם תמונות מתוך "המופע של דיק ואן דייק".

כתיבה

הסדרה עתידה להתרחש לאחר אירועי "סוף המשחק" ואף דווח כי אירועי הסדרה יובילו לאירועי הסרט "דוקטור סטריינג' במולטיוורס הטירוף" שעתיד לצאת לאקרנים בשנת 2021, שדמותה של מקסימוף תופיע בו. שייפר שכרה שמונה תסריטאים לכתיבת הסדרה, כולל ארבע תסריטאיות ומספר תסריטאים  אפרו-אמריקאים, משום שהאמינה ש"סיפורים הם הרבה יותר טובים ככל שיש לך יותר פרספקטיבות". כשהיא עשתה השוואה בין עבודתה על הסדרה לבין עבודתה על הסרט "האלמנה השחורה", שייפר אמרה כי הסדרה תהווה את "היפוכו הקוטבי" לסגנון האגרסיבי והאלים של הסרט.

ליהוק

בד בבד עם הכרזתה הרשמית על הפקת הסדרה באפריל 2019, אושר כי אולסן ובטאני ישובו לגלם את דמויותיהם של מקסימוף וויז'ן, בהתאמה. בהמשך, נודע ביולי 2019 שהשחקנית טייונה פריס תגלם את דמותה של מוניקה רמבו; שהופיעה לראשונה ביקום הקולנועי של מארוול כילדה קטנה באירועי "קפטן מארוול", שמתרחש בשנת 1995. באוגוסט 2019, נחשף שקאט דנינגס ורנדל פארק ישובו לגלם את דמויותיהם מהיקום הקולנועי של מארוול, ושקתרין האן תגלם את שכנתם החטטנית של וונדה וויז'ן.

צילומים

צילומי הסדרה עתידים להתחיל ב-21 בספטמבר 2019 בלוס אנג'לס, קליפורניה.

שידור

מיני-הסדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "דיסני+" במהלך אביב 2021; שנתה השנייה של השירות; ולכלול שש שעות. בנוסף, נחשף שפרקי הסדרה יעלו לשידור באופן שבועי.
אהרן מסטרשלה

ביוגרפיה

נולד לר' משה הלוי הורביץ, באסבה, שבמחוז ויטבסק. משפחתו מיוחסת לרב ישעיהו הלוי הורביץ (השל"ה). היה מבני ביתו ומתלמידיו המובהקים של רבי שניאור זלמן מלאדי, ושימש כמדריך לאברכים. כשנאסר רבו פעל לשחררו ואסף סכום של 60 אלף רובל תמורת שחרורו. היה חוזר חסידות יחד עם באורים משלו, דבר שלא מצא חן בעיני הרב יהודה לייב מיאנוביץ' (אחיו של רבי שניאור זלמן ומחבר הספר "שארית יהודה") שהרבה לדייק בלשונו של אחיו וגרם לחיכוכים ביניהם, בשלב מסוים הורה לו רבו לעזוב את ליאדי ולא הרשה לו לחזור במשך כשלוש שנים, בתקופה זו התגורר בעיירה אורשה. חלק על שיטתו של רבי דובער שניאורי, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי, בהבנת "ספר התניא". בעקבות כך לאחר פטירתו של רבי שניאור זלמן מלאדי הקים חצר משלו. ניגוניו מופיעים כחלק מניגוני חב"ד. בעת כהונתו כאדמו"ר כתב ביאורים בתורת החסידות, המתאפיינים בסגנון פשוט ובהיר, על אף עיסוקם בעיקר בנושאים מופשטים: אמונה באחדות ה', אהבת ויראת ה'. ב-1825 נאסר עקב הלשנה עם רבי דובער שניאורי. נפטר בתקפ"ט (1828) בסטרשלה.
לאחר פטירתו, מילא את מקומו בנו רבי חיים רפאל. לאחר פטירת בנו, חלק מחסידיו חזרו לחב"ד-לובביץ', חלקם פנו לרבי ישראל דב בער מווילעדניק, קבוצה גדולה העמיקה בכתביו ללא רבי ומורה דרך והשאר התפזרו בחסידויות האזור.

משנתו

רבי אהרן סבר שדברי התורה שמשמיע הרבי הבא אינם חייבים להיות צמודים וכפופים לדבריו של האדמו"ר הזקן אלא רק מיוסדים עליהם בהוספת ביאורים וחידושים שחורגים מהכללים ומהנושאים שנדונו במשנתו של הרבי הקודם, לעומתו רבי דובער סבר כי דרושי החסידות מוכרחים להישמר בתוך המסגרת שנקבעה בתורת חב"ד על ידי הרבי הראשון.
כן סבר רבי אהרון שהמרכז בחייו של האדם אינו האדמו"ר אלא התורה אותה הוא מעביר לתלמידיו לכן אין צורך לדבוק באורחות חייו של הרב אלא מספיק ללמוד את תורתו, לעומתו רבי דובער שהחשיב את הרבי למרכז בחיי החסיד ואת החובה להתקשר אליו ולדבוק בדרכיו ואת תורתו של הצדיק ראה כ"גילוי" של הצדיק.
נושא נוסף בו חלקו הוא נושא ההתפעלות, לדעת רבי אהרן התפעלות מעניין אלוהי צריכה להתבטא כלפי חוץ בתפילה בקול ותנועות רבות. לעומתו, רבי דובער בקונטרס ההתפעלות סבר כי ההתפעלות צריכה להיות "התפעלות אלוקית" כלומר: שההתפעלות תהיה רק בנפש פנימה ואינה צריכה להראות כלפי חוץ והתפילה צריכה להיות בשקט וללא תנועות, את דעתו של רבי אהרן כינה "התפעלות חיי בשר" כלומר שההתפעלות היא חיצונית בלבד ואינה פועלת מאומה באדם עצמו.

צאצאיו

העיתונאי מיכאל לוי רודקינסון (פרומקין) היה נכדו. כך גם הסופר העברי גרשון שופמן. הרב אליהו קלצקין נישא לנינתו.
כנסיית וסילי הקדוש

קתדרלת ההשתדלות שעל התעלה (ברוסית: Собо́р Покрова́ на рву), הידועה יותר בשמה השני כנסיית וסילי המבורך (Собо́р Васи́лия Блаже́нного) או קתדרלת וסילי הקדוש, היא כנסייה אשר ממוקמת בקצה הדרומי של הכיכר האדומה, ליד מגדל ספאסקיה של הקרמלין, במוסקבה בירת רוסיה.
בנייתה הוזמנה בידי איוואן האיום והיא נבנתה בין השנים 1555 ל-1561, כדי להנציח את כיבוש קאזאן. הקתדרלה, שאינה גדולה במיוחד, בנויה מתשע כיפות בעלות בסיס משותף. היא נקראת על שמו של וסילי, קדוש נוצרי אורתודוקסי-רוסי, הקבור בתוכה.
בשנת 1588 בנה הצאר פאודור איוואנוביץ' קפלה נוספת בצדה המזרחי של הקתדרלה, מעל לקברו של וסילי. האגדה מספרת כי איוואן ניקר את עיני האדריכלים פוסטניק יאקובלב, כדי שלא יוכלו לבנות עוד דבר המשתווה ביופיו לקתדרלה. נראה כי האגדה איננה נכונה כיוון שפוסטניק בנה את הקפלה הצפון מזרחית של כנסיית וסילי הקדוש, שנים מאוחר יותר.
בחצר שלפני הקתדרלה עומדת אנדרטת מינין ופוז'ארסקי לזכר דמיטרי פוז'ארסקי וקוזמה מינין, שליכדו את צבא המתנדבים הרוסי, כנגד הפולשים הפולנים, ב"תקופת הצרות" במאה ה-16 ובמאה ה-17 המוקדמת. הפסל הוקם תחילה בכיכר האדומה, אולם, לאחר שהפריע למצעדי המפלגה הקומוניסטית בכיכר, הועבר למתחם הקתדרלה בשנת 1936.
בסמוך מצפון לקתדרלה ובתחומי הכיכר האדומה, ניצבת בימה עגולה הידועה כלובנויה מייסטו (Лобное место). 
היום נחשבת הקתדרלה, לצד אתר תיירות מן המעלה הראשונה, לאחד הסמלים הלא־רשמיים של העיר מוסקבה ושל רוסיה כולה.
זרעים של מסטיק

זרעים של מסטיק הוא מחזמר ישראלי לילדים, שחיברה המשוררת לאה נאור בהלחנתו של נחום היימן. המחזמר עובד גם לספר ולתקליט.

חיבור המחזמר

המחזמר נכתב על ידי לאה נאור בשנת 1965. היא הייתה אם צעירה לשניים, עוזבת קיבוץ, כאשר נחום היימן, ידידה מקיבוץ בית אלפא, ביקש ממנה לכתוב שיר לכבוד מסיבת הסיום של קבוצת סלע - כתה ו' של ילדי הקיבוץ. הוא לא שבע רצון מהלחנת השיר הראשון שחיברה, אך התלהב מהשיר השני - זרעים של מסטיק - וביקש ממנה לכתוב שירים נוספים וסיפור רקע, כדי שיהיו להצגה מלאה. כתבה לאה נאור:
בסוף השנה הציג בית הספר בבית אלפא את ההצגה הקטנה שכתבתי - "זרעים של מסטיק". זו היה סיפור מתח על מלחמה בין הבנים והבנות: הבנות זורעות "זרעים של מסטיק" והבנים באים לכבוש את השטח. בסוף כולם משלימים, הם חוגגים "יום הולדת מפלסטלינה" לבובה עדינה, בונים להם את "ארץ הילדים" ולא רוצים לישון. נחום היימן הלחין את השירים. המורה מאירה הכהן ביימה בהרבה כישרון ואהבה, והפעילה את כל הקיבוץ סביב ההצגה. נבנתה במה בחורשה, הוכנה תפאורה, הייתה אפילו הגברה
— זרעים של מסטיק, באתר של לאה נאור
המחזמר ובו 14 שירים זכה להצלחה, ולפי דרישת הקהל הוא הוצג שוב ושוב בפני ילדי הקיבוצים השכנים לבית אלפא.

ספר ותקליט

בעקבות הצלחת המחזמר הוזמנו ילדי קיבוץ בית אלפא להקליט את שיריו באולפן קול ישראל בירושלים. ב-1966 הוציאה לאור הוצאת ספרית פועלים ספר ובו מילות השירים שבו וכן תווים לנגינה. בעקבות זאת החליטה חברת סי בי אס להפיק תקליט של המחזמר בהשתתפות ילדי הקיבוץ וכוכבת ילדים של אותה תקופה, דליה פרידלנד. כיוון שקולם של רוב הילדים השחקנים כבר התחלף השתתפו בהקלטה ילדים צעירים יותר מן הקיבוץ. העיבוד המוזיקלי לתקליט נעשה על ידי המוזיקאי מל קלר. הוא יצא לאור ב-1967.
המחזמר היה הראשון במחזות שכתבה לאה נאור. היא העידה כי בתחילה לא ייחסה לו חשיבות מיוחדת וראתה בו רק תרומה צנועה לידידה נחום היימן ולקיבוץ בית אלפא. לכן לא שמרה את כתב היד המקורי של המחזמר, ונוסחו שהשתמר הוא העיבוד שיצרה ממנו לצורך הפקת התקליט.
פרסום המחזה ועיבודו לספר ותקליט הפכו את שיריו לשירי ילדים מן המוכרים ביותר בישראל. המחזמר זכה להצגות חוזרות בתאטראות וגם בטלוויזיה.
בשנת 1995 הוציאה לאור הזמרת דפנה דקל תקליטור ובו ביצוע של המחזמר בהשתתפותה של דליה פרידלנד.
המחזמר הועלה מחדש בהפקה גדולה בעמק המעיינות בשנת 2010, לכבוד חגיגות 100 שנה לתנועה הקיבוצית. בעיבוד המחודש השתתפו שלוש מקהלות. במאית המחזה הייתה אושרת חנין-רז והמנהל המוזיקלי היה חיים אסנר. נאור, היימן ובני קבוצת סלע היו אורחי הכבוד בהצגה.
מהדורה חדשה של ספר המחזמר יצאה לאור בשנת 1989 עם ציורים מאת אלונה פרנקל. בשנת 2013 יצא הספר לאור בשלישית ועוטר בציוריה של ולי מינצי.
טים מקמולן

ביוגרפיה

מקמולן למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. בתיאטרון הופיע בשנת 2003 בעיבוד של הטרילוגיה "חומריו האפלים". ב-2008 שיחק בעיבוד של המחזה "שונא הבריות" לצדם של דמיאן לואיס וקירה נייטלי. ב-2009 השתתף בהפקה של המחזה "כטוב בעיניכם" בבימויו של דומיניק דרומגול בתיאטרון שייקספיר גלוב. עוד באותה שנה עבד עם להקת התיאטרון Complicite. ב-2016 שיחק שוב במחזה בבימויו של דרומגול, וגילם את פרוספרו במחזה "הסערה" שהוצג בסם ואנאמייקר פלייהאוס.
ב-2017 שיחק מקמולן בתפקיד סר טובי בלץ' בהפקה של המחזה "הלילה השנים עשר" באולם אוליבייה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
20 Greatest Hits

רשימת הרצועות

כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
עקב (הנעלה)

עקב הוא בליטה בגב הנעל הנמצא מתחת לעקב כף הרגל. עקבים משמשים לשיפור האיזון בנעליים והגבהת הנעל, אך גם לשם מטרות דקורטיביות. נעל העקב מזוהה במיוחד עם נשים, אם כי היא משמשת גם גברים.

היסטוריה

עקבים אינם המצאה מודרנית. להפך, לעקבים היסטוריה ארוכה ועשירה, בעבור נשים כמו גם גברים.
אף על פי שנעלי עקב נצפו בציורי קיר מצריים עתיקים בקברים ובמקדשים, האזכור המוקדם ביותר של גברים או נשים הנועלים עקבים מגיע מפרס העתיקה.
נהוג לחשוב כי קטרינה דה מדיצ'י הייתה הראשונה לנעול עקבים לחתונתה עם דוכס אורלינס ב-1533. היא נעלה עקבים שיוצרו בפירנצה, וכתוצאה מכך, נעליים איטלקיות הפכו לנורמה בקרב נשות החצר הצרפתית. עם זאת, אזכור זה מוטל בספק, מאחר שתחילת התפתחות העקבים משוערת לשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-16 (זאת בהתבסס על ראיות חזותיות ופיסות קיימות).
סביב שנת 1660, סנדלר בשם ניקולס לסטג' עיצב נעלי עקב עבור לואי הארבעה עשר. כמה מהן היו בעלות עקבים שאורכם עלה על 10 סנטימטרים, ועוטרו בסצנות קרב שונות.
"נעלי לואי" הפכו לבסוף אופנתיות בקרב נשים. היום, המונח משמש לתיאור סוג ספציפי של נעלי עקב, דומות לאלו שננעלו על ידי מאדאם דה פומפדור, פילגשו של לואי החמישה עשר (נקראות גם "עקבי פומפדור").
הנטייה האופנתית לעקבים נמוכים לקראת סוף המאה ה-18 הושפעה רבות מהמהפכה הצרפתית: במהלך המהפכה, עקבים גבוהים נקשרו בעושר, ומאחר והעם ביקש להימנע מתצוגה של שפע הופסקה מכירת עקבים ברבים מן השווקים.
עד תחילת המאה ה-19 היו העקבים באופנה עבור שני המינים.

בקרב גברים

על אף שנעלי עקב או מגפיים ננעלו לעיתים קרובות יותר על ידי נשים, בתקופות ומקומות מסוימים הם נחשבו לסטנדרט גם במלתחה הגברית, הן מסיבות פרקטיות הן כאביזרים אופנתיים.
רוכבים מונגולים היו בין הראשונים להשתמש בעקבים במטרה למנוע מרגליהם להחליק מהארכופות. ידוע גם כן כי השוחטים המצרים נעלו עקבים גבוהים כדי שלא לדרוך ישירות בפסולת. הפרעונים והאצילים במצרים העתיקה נעלו עקבים כייצוג לכוח ועוצמה.
שחקנים בתפקידים טרגיים בדרמה היוונית העתיקה נהגו לנעול את הבסקין, מגף גבוה שעוצב על מנת לשוות להם גובה לעומת שאר השחקנים.
הרומאים, גברים כמו גם נשים, נעלו סנדלים עם עקבי פלטפורמה, שנועדו למנוע מהנועל לדרוך בבוץ והזוהמה ברחוב. גטה, נעליים המבוססות על רעיון דומה, קיימות עדיין ביפן היום.
למגפי הבוקרים האמריקאיים, שפותחו לראשונה במאה ה-19 ופופולריים גם היום בחלקים מסוימים בארצות הברית, יש עקב כפול שמטרתו למנוע מרגל הרוכב להחליק מן הארכוף.
עקבי פלטפורמה היו פופולריים במיוחד בקרב גברים לאורך שנות ה-70 (של המאה ה-20).
יהודה עמית

הרב יהודה שרגא עמית (נולד ב-י"ח בחשוון תש"ח 1 בנובמבר 1947) הוא רב חרדי ליטאי ישראלי, מייסד וראש ישיבת קריית מלאכי.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, ליצחק ולעדינה עמית. למד בבית הספר יבנה ברמת גן, במדרשיית נועם ובאוניברסיטת בר-אילן. שירת בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי התקרב לחסידי חב"ד ובהשפעתם חזר בתשובה. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בכולל עזתה. לאחר תקופה החל להרצות בארגונים להחזרה בתשובה, והחזיר בתשובה בין היתר את הרב צבי ענבל.
בשנות ה-80 הקים את ישיבת קריית מלאכי, בהמלצתם של הרב אלעזר מנחם שך והרב יעקב ישראל קניבסקי. הישיבה נועדה לקלוט תלמידים שלא למדו קודם לכן במסגרת ישיבתית חרדית.

משנתו הרוחנית

הרב עמית רואה את עצמו כממשיך בדרכו של החזון איש, ומקפיד על קיום הנהגותיו בישיבתו.
על אף שמטרתו בהקמת הישיבה להפוך צעירים לחרדים, הוא מתנגד לכך שהתלמידים יחליפו את כיפתם הסרוגה לכיפה שחורה בשנותיהם הראשונות בישיבה, מחשש שהמעבר יפגע בתלמיד.

משפחתו

נשוי לציפי, מנהלת מכללת אופקים, ולהם 14 ילדים. מתגורר במושב תפרח. בנו ישראל משמש כראש כולל בקריית מלאכי.
מוזס שוורצפלד

מוזס שוורצפלד (Moses Schwarzfeld)‏ 1857–1943, היסטוריון, עורך עיתונים, מוציא לאור, פובליציסט יהודי רומני והמזכיר הראשון של החברה ההיסטורית יוליו באראש.

קורות חיים

מוזס שוורצפלד נולד ביאשי, במשפחת שוורצפלד כבנו של וילהלם שוורצפלד, נכדו של בנימין שוורצפלד ואח של אליאס שוורצפלד ושל מי שעתידה להיות אימו של ברבו פונדויאנו. מוזס התחיל את לימודיו בגיל 4, למד את יסודות הדת היהודית ומושגים בסיסיים בעברית ובגרמנית - את השפה הרומנית למד בבית הספר, שבו לימד יון קראנגה. לאחר סיום בחינות הבגרות, ביאשי, בסתיו 1876, התיישב בבוקרשט ונרשם ללימודי רפואה. אולם לא היה עקבי בלימודי הרפואה והעדיף לבקר בקורסים של הפקולטה לספרות ופילוסופיה. כעבור שנתיים זנח לחלוטין את לימודי הרפואה והקדיש את עצמו לחקר יהדות רומניה.

פועלו העיתונאי וההיסטורי

את כתיבתו הפובליציסטית פתח ב"רביסטה ישראליטה" (ברומנית: "Revista Israelită"), כתב עת שערך ביאשי אחיו, אליאס שוורצפלד, בשנים 1874 - 1875. הוא עזר בהוצאתו לאור של "Calendarul pentru Israeliţi" ("לוח השנה עבור ישראליטים") בבקאו, בשנת 1877. כתב עת זה המשיך להופיע, מהשנה שלאחר מכן, בבוקרשט, תחת השם "Anuar pentru Israeliţi" ("שנתון עבור ישראליטים"). המשך הופעת השנתון, שנה אחר שנה עד 1899, היה במידה רבה הודות למוזס שוורצפלד שנחשב להורה של השנתון ולרוח היצירתית שלו.
בשנת 1890 ייסד את השבועון "Egalitatea" ("השוויון") וערך אותו ללא הפסקה עד שנת 1940, כאשר נסגר במסגרת חוקי הצנזורה האנטישמיים.
ב-22 ביוני 1886 ייסד את החברה ההיסטורית יוליו באראש (Societatea istorică Iuliu Barasch) ובה שימש כמזכיר כללי או מזכיר ראשון.
שומיאצ'י

תולדות היישוב

שומיאצ'י נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-16, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך המאה ה-18 הוענקו ליישוב זכויות אזרחיות וכלכליות שונות, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית (בפלך מוהילוב).

יהודי שומיאצ'י

בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,523 יהודים, שהיוו רוב תושביה. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצם מספר היהודים בעיירה, וערב מלחמת העולם השנייה נותרו בה כ-700 יהודים, ופעל בה בית ספר יהודי.
ב-1 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך כחודש גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת סימון בתיהם וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח מספר יהודים קשישים מהעיירה מחוצה לה, לאחר שנאמר להם כי הם מועברים לבית הבראה.
באוקטובר 1941 רוכזו בין 400 ל-500 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה. ב-17 עד 18 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי גטו זה. אחר יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להסתתר בכפרי הסביבה ערכו הגרמנים מצוד ורצחו את כולם עד קיץ 1943.
כרבה של העיירה כיהן הרב צבי יהודה אדלשטיין מי שהיה לימים רבה של רמת השרון, ובעת כהונתו אף נולדו בעיירה בניו יעקב, שלימים מילא את מקומו כרבה של רמת השרון, וגרשון, מראשי ישיבת פוניבז'.
קסציוקוביצ'י (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קסציוקוביצ'י 26,410 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 23,504 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 91.57% בלארוסים, 6.75% רוסים, 1.19% אוקראינים ו-0.69% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (73.39%) ורוסית (26.02%).
רד בול זלצבורג (הוקי קרח)

היסטוריה 

הקבוצה נוסדה בשנת 1995. עד שנת 2000, הקבוצה נקראה בפשטות זלצבורג, אז נוסף לשם הקבוצה גם שם הספונסר הראשי — חברת רד בול. הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הכי חזקות באוסטריה. את משחקי הבית מארחת בהיכל הקרח זלצבורג (קיבולת של 3,600 צופים).
הקבוצה זכתה בשבע אליפויות הליגה האוסטרית (בעונות 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016) ובעונת 2007/08 אף זכתה לערוף משחקי ראווה נגד קבוצות ליגת ה-NHL. עונת 2011/2012 הייתה אחת הגרועות כשרד בול סיימה רק במקום הרביעי בעונה הסדירה והפסידה ברבע הגמר של הפלייאוף לקבוצת קלגנפורטר. 
בעונת 2008 נטלה חלק בגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח שם הודחה בשלב השני, ברם הישג השיא שלה היה בשנת 2010 כשזכתה בגביע אחרי שניצחה את יונוסט מינסק בגמר. בעונת 2011 זכתה בתואר האירופי, לאחר ניצחון 5-3 בגמר על יוקריט הלסינקי הפינית.
במהלך השבתת ליגת ה-NHL בשנת 2012 בשורותיה שיחקו דרק דורסט, דריק בראסר, טוביאס אנסטרום ודייוויד קלרקסון. ב-19 ביוני 2013 קבוצת הנוער של "רד-בול" התקבלה לליגת MHL ובעונת 2013/14 ובעונת 2014/15 השתתפה בליגת ההוקי הצעירה.
בית האופרה של ציריך

בית האופרה של ציריך הוא בית אופרה בעיר ציריך שבשווייץ בכיכר Sechseläuten. הבניין משמש את האופרה של ציריך משנת 1891 ובנוסף הוא גם משכנם של תיאטרון ברנהרד והבלט של ציריך.

היסטוריה

בית התיאטרון הראשון בציריך, ה Aktientheater, נוסד בשנת 1834 והיה מרכז היצירה של ריכרד וגנר בזמן שהוגלה מגרמניה.
ה Aktientheater נשרף בשנת 1890. והתיאטרון העירוני של ציריך החדש של ציריך תוכנן על ידי צמד הארכיטקטים פלנר והלמר, על בסיס התכנון של האופרה הממלכתית של ויסבאדן, התיאטרון החדש נפתח כבר בשנת 1891. התיאטרון החדש היה מרכז ההופעות המרכזי של העיר וניתן היה לצפות בו בהצגות, אופרה ומופעים מוזיקליים עד שנת 1925, כאשר בשנה זו בית התיאטרון הפך להיות בית האופרה ומבנה חדש הוקם להצגות, אולם בשנת 1981, מבנה התיאטרון נהרס והוקם המבנה הנוכחי שמשלב הן אופרה והן תיאטרון.
בשנות השבעים בית האופרה נזקק לשיפוץ, והיו שחשבו שאין טעם בשיקום ויש לבנות מבנה חדש. אולם בין השנים 1982 ו-1984 החל שיקום נרחב. בעקבות ההשקעה בשיפוץ נערכה במאי 1980 הפגנה גדולה של צעירים בעיר שטענו כי התמיכה העירונית בבניין האופרה גבוהה מדי ובאה על חשבון השקעה בתרבות הצעירים בעיר. ההפגנות נקראו: "הפגנות הצעירים" ותועדו בסרט השווייצרי "באותו השם".
הבניין המשוקם נחנך עם יצירתו של וגנר אמני השירה מנירנברג ובבכורה עולמית של האופרה "גן הדובדבנים" של רודולף קלטרבורן המבוסס על ספרו של אנטון צ'כוב.
חזיתו של התיאטרון המשוקם מקושטת באבן אפורה עם פסלים של ובר, וגנר, מוצארט, שילר, שייקספיר וגתה. האודיטוריום נבנה בסגנון ניאו רוקוקו ויכול להכיל 1,200 איש.
אנה נובק

ביוגרפיה

אנה נובק נולדה במשפחה יהודית בשם הרשאני, בעיר דז', במחוז סומש בטרנסילבניה, תחת שלטון רומני וקיבלה בלידתה את השם העברי "זמרה". לאחר העברת השלטון על אזור מגוריה להונגריה, בעקבות תכתיב וינה, נשלחה זמרה, עם כל בני משפחתה, בשנת 1944, לאושוויץ. היא שרדה, אך הוריה ואחיה נספו בשואת יהודי צפון טרנסילבניה.
בסיום מלחמת העולם השנייה שבה זמרה לרומניה ללא משפחתה. ב-1950 החלה לכתוב מחזות, תחת שם העט אנה נובק ובתמיכתם של טודור ארגזי, קמיל פטרסקו ומיכאיל סדוביאנו זכתה להצלחה. לאחר עלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו ספגה ביקורת על התקפות כנגדו במחזותיה, ובשנת 1966 היא סולקה מאיחוד הסופרים הרומני. היא עברה להונגריה, משם למערב ברלין, בה פגשה את גינטר גראס ולבסוף התיישבה בצרפת. בצרפת נועדה, בתיווכה של סימון דה בובואר, עם ז'אן פול סרטר שהתפעל מכתיבתה בנושא השואה.
בצרפת פרסמה מחזות נוספים וחלקם זכו להצלחה, אולם בהדרגה עברה לכתיבת פרוזה ופרסמה חמישה רומנים.

היומן

בגיל 11, בהיותה בסנטוריום לחולי שחפת, החלה לנהל יומן אישי. היא המשיכה לנהל את יומנה גם במחנות ושמרה אותו עד לאחר המלחמה. בעזרת היומן אנה נובק שחזרה את תקופת המחנות בספר שנכתב בהונגרית, בשם A téboly hétköznapjai ופורסם בהונגריה בשנת 1966. שנה לאחר מכן פורסם בגרמנית בשם Die schönen Tage meiner Jugend (היפים בימי נעורי) וכעבור שנה נוספת הופיע בצרפתית בשם Les beaux jours de ma jeunesse. ב-1970 הופיע הספר באיטלקית בשם I giorni della mia giovinezza ובהולנדית בשם De mooie dagen van mijn jeugd. תרגום לאנגלית בשם The Beautiful Days of My Youth: My Six Months In Auschwitz and Plaszow יצא לאור בארצות הברית ב-1997 ולבסוף גם במולדתה, ברומניה, הופיע תרגום לרומנית, בשם Cele mai frumoase zile ale tinereţii mele, בשנת 2004. בגרמנית פורסם תרגום חדש ב-2009.
אנה נובק כונתה "אנה פרנק הרומניה", אך כינוי זה לא היה מוצדק משום שהיומן של אנה פרנק מסתיים עם שליחתה למחנות בעוד שיומנה של אנה נובק מתעד את דרכה אל אושוויץ ושהותה במחנות.
דומיניק לומברדוזי

ביוגרפיה

לומברדוזי נולד ברובע ברונקס, ניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי.
החל לפלס את דרכו כשחקן דרך תפקידי אורח בסדרות פופולריות כמו "אוז", "NYPD Blue" ו-"61" עד שפרץ לתודעה בשנת 2002 בזכות תפקיד משנה בסדרת הדרמה הפופולרית "הסמויה". לומברדוזי שיחק בסדרה בתפקיד תומאס "הארק" האק, שוטר במשטרת בולטימור, במשך חמש עונות.
תפקידו בתור השוטר הארק העלה את מעמדו של לומברדוזי והוא קיבל הזדמנויות לשחק בעיבוד הקולנועי של מייקל מאן לסדרה "מיאמי מחלק מוסר" בתפקיד הבלש סטן סוויטק ובסרטים כמו "ימ"מ יחידת פריצה", "שקרים באפלה", "אויבי הציבור" ו"איך אתם יודעים".
ב-2011 זכה לומברדוזי לפופולריות בזכות תפקיד ראשי ראשון בקריירה, בסדרת המתח של יוצרי "נמלטים" "מלכי הבריחה" בתור ריי זנקאנלי שוטר העוזר לסוכני ממשלה לתפוס אסירים נמלטים.
בשנת 2013 הופיע לומברדוזי בעונה הרביעית של סדרת הפשע התקופתית המוערכת "אימפריית הפשע" בתפקיד ראלף קאפונה אחיו של המאפיונר אל קאפונה (סטיבן גראהם). באותה שנה גם השתתף בסרט הפשע של לוק בסון "החבר'ה הרעים" לצידם של רוברט דה נירו וטומי לי ג'ונס.
אהד טהרלב

ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים לשלמה גודלבסקי, טכנאי הסקות וגרפיקאי וחיה אסתר, אמנית. אחיו הם הרב משה גודלבסקי - מנהל בית ספר, נעמה שני והאמנית עדיה גודלבסקי.
למד בקריית חינוך שעלבים בישיבה התיכונית, ישיבת ההסדר ובכולל לימודי רבנות. בצה"ל שירת בחיל השריון. לאחר מכן למד כחמש שנים בבית מורשה בירושלים אצל הרב שג"ר ופרופסור שלום רוזנברג. הוא בעל תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני היסטוריה מטורו קולג'. למד משחק במגמת תיאטרון שניהל שולי רנד במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.
פעם בשבוע משתתף בתוכנית "חברותא" בכאן מורשת לצד ידידיה תנעמי.

משחק

בתיאטרון האודיו אבות האומה: בשנת 2000 השתתף (לצד בנו איתם טהרלב) בתסכית "יצחק אבינו" מסדרת "שבעה רועים" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי.
בזירה הבין-תחומית: ב-2002 שיחק במופע "מאמרות" שביים אבי אשרף.

משפחה

נשוי לאביטל, סגנית מנהלת אגף פסיכולוגיה בשפ"י משרד החינוך. לשניים שבעה ילדים והם מתגוררים בטלמון. בי' בניסן ה'תשע"ז, 6 באפריל 2017, נפל בנו
אלחי בפיגוע דריסה במהלך פעילות מבצעית בכניסה לעפרה. אלחי היה חייל בגולני, בוגר ישיבת מקור חיים ששירת במסלול הסדר כתלמיד ישיבת תקוע.
יחסי סן מרינו–סנט קיטס ונוויס

סקירה כללית

בין סן מרינו לסנט קיטס ונוויס לא קיימים יחסים דיפלומטיים כלל. ב-20 באפריל 2010, חתמו שתי המדינות על אמנה למניעת כפל מס. אזרחים אינם רשאים להיכנס למדינה, אלא סוחרים בלבד, אך אם הסוחר ביקר בגינאה, בליבריה, בניגריה או בסיירה לאון לפני כן, תיאסר עליו כניסה למדינה.
חוקי ליפית-אישתר

חוקי ליפית-אישתר הם קובץ חוקים מהקדומים ביותר שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות. הקובץ נכתב בתקופתו של ליפית-אישתר, המלך השני בשושלת האכדית הראשונה של העיר איסין במאה ה-19 לפנה"ס. לוחות כתב היתדות עליהם נכתב הקובץ, נמצאו בחפירות בעיר ניפור בתחילת המאה ה-20, אולם זוהו כקובץ חוקים רק במחצית המאה, אחר כך. הקובץ כלל פתיחה, אחרית דבר וככל הנראה למעלה מ-100 חוקים, שרק 25 מתוכם ניתנים לקריאה. החוקים כתובים במתכונת של "אם-אז" והם משקפים העדפה לפיצוי הקורבן, על פני הענשת הפוגע. על בסיס מאפיינים לשוניים ותוכניים חוקרים רואים בקובץ זה חוליה אמצעית בין השפעות שומריות ואכדיות על מבנה החברה והשלטון במסופוטמיה.