ולדיסלב קובלסקי

ולדיסלב קובלסקי (בפולנית:  Wladyslaw Kowalski; ‏25 בספטמבר 1895 - 1 בפברואר 1971) היה קצין צבא פולני, חסיד אומות העולם, שבתקופת השואה בהיותו נציג חברת פיליפס בוורשה הציל כחמישים יהודים. נשא לאישה את אחת הנשים שהציל ועלה עימה לישראל. לאחר מותו נקבר בקיבוץ יד מרדכי.

ראשית דרכו

ולדיסלב קובלסקי נולד בשנת 1895 בעיר קייב, אז חלק מרוסיה הצארית וכיום בירת אוקראינה. בצעירותו למד אגרונומיה בעיר סנקט פטרבורג וקיבל תואר מהנדס. בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית התגייס לצבא של הרפובליקה הפולנית השנייה.
במהלך המלחמה הגיע הצבא האדום אל שערי ורשה, אך בסיומה שלטה פולין בליטא ובחלקים נרחבים במערב אוקראינה ובלארוס. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא הפולני. בשנת 1935 והוא בן ארבעים פרש לגמלאות בדרגת קולונל. לאחר פרישתו החל בקריירה שנייה כנציגה בורשה של חברת פיליפס ההולנדית לייצור מוצרי חשמל ואלקטרוניקה.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נקרא קובלסקי לשירות ופיקד על חטיבה שהגנה על ורשה. בקרב הנואש נאלץ מפקדו להורות לו להיכנע, אך הוא סירב לפקודה והמשיך להילחם עוד שבועיים. לבסוף נעצר על ידי הגרמנים ונכלא  במחנה שבויים  אך בזכות עבודתו בחברת פיליפס שוחרר לאחר מכן.

מציל יהודים בשואה

לאחר שחרורו מהשבי המשיך קובלסקי לשמש כנציג חברת פיליפס. מתוקף תפקידו היה לו חופש תנועה ברחבי ורשה ובין היתר הותר לו להיכנס לגטו ורשה אליו רוכזו יהודי העיר באוקטובר 1940, שם הוא נוכח בתנאים האיומים ששררו בו ובמצוקתם של יושביו. עוד קודם לכן, בספטמבר 1940, הוא הציל את הניצול הראשון. היה זה נער יהודי ששוטט ברחובות ורשה מחוץ לגטו בחיפוש אחר מזון ומחסה. הוא לקח את הנער לביתו, טיפל בו, יצר לו זהות בדויה בדרכון פולני מזויף, מסר אותו לחסות משפחה מחבריו וסידר לו עבודה בחברת פיליפס. בהמשך, בתקופה שבין 1940 לבין 1945 הציל קובלסקי עשרות יהודים אחרים. מספר פעמים במהלך התקופה נחקר קובלסקי על ידי אנשי הגסטפו בחשד שעזר ליהודים, אך הצליח להערים עליהם ולא הסגיר את הניצולים.
ל-12 מהאנשים שהציל העניק קובלסקי מחסה בביתו, במקלט תת-קרקעי שבנה עבורו אחד מן הניצולים, וסיפק להם מזון. אנשי הקבוצה עסקו בביתו בייצור צעצועים שהוא מכר בשוק ואת התמורה הכספית שקיבל ממכירתם הקדיש לצורכי מזונם וקיומם של אנשי הקבוצה.
בזמן מרד ורשה שהתחולל באוגוסט 1944 הסתתר קובלסקי במקלט שבביתו יחד עם 49 יהודים, מזונם היה בדוחק והם שהו במקום עד לינואר 1945, כאשר ורשה שוחררה על ידי הצבא האדום.
אחדים מניצוליו של ולדיסלב קובלסקי הגיעו בסופו של דבר לארץ ישראל.

מותו וקבורתו

ולדיסלב קובלסקי הלך לעולמו ב-1 בפברואר 1971, בהיותו בן שבעים וחמש שנים, בעת שהיה מאושפז בבית מרפא בגדרה. לפני מותו ביקש "אחרי מותי, אל תרחיקו אותי מן היהודים. קברו אותי ביניהם". במשך חמישה ימים הייתה גופתו מונחת בחדר המתים של בית החולים איכילוב, לאחר שהחברה קדישא של תל אביב סירבה  לקברו בבית עלמין בעיר משום שאינו יהודי, ולאחר שכמה יישובים אחרים, ביניהם קיבוץ לוחמי הגטאות סירבו לבקשתו של הרב יצחק ידידיה פרנקל, רבה הראשי של תל אביב, לקבור אותו בבית העלמין שלהם. לבסוף הסכים קיבוץ יד מרדכי לכך שקובלסקי ייקבר בבית העלמין של הקיבוץ. בטקס הקבורה הצנוע שנערך ב-8 בפברואר נכחו כחמישים איש, ביניהם מנהל יד ושם, אשתו ובנה ואחדים מניצוליו. ולדיסלב קובלסקי הוא ככל הנראה חסיד אומות העולם היחיד הקבור בחלקה רגילה בבית קברות יהודי בישראל.

לאחר מותו

ימים אחדים לאחר קבורתו של ודיסלב קובלסקי הגיעו למזכירות קיבוץ יד מרדכי מכתבים של ניצולי שואה שביקשו להקים קרן להנצחת זכרו. למכתבים צורפו סכומי כסף כתרומה למטרה זאת. מזכירות הקיבוץ העבירה את המכתבים והכספים ל"יד ושם". הקרן לא הוקמה ובמרוצת השנים נשכח זכרו של האיש. יתירה מזו, לדברי אנשי הקיבוץ אשתו ובנה לא פקדו יותר את הקבר ולא יצרו קשר עם הקיבוץ. כל המאמצים שהשקיע הקיבוץ  במשך השנים לאתרם לא צלחו. כל שנותר הוא קברו ומצבתו שעליה מוטבעת המדליה שקיבל מ"יד ושם", כשהוענק לו התואר חסיד אומות העולם. מתחתיה כתוב: "שם נפשו בכפו להצלת יהודים בתקופת השואה והגבורה".
בשנת 2016  כתב ההיסטוריה של הארץ עופר אדרת הצליח לגלות  כי הצעירה היהודיה שהייתה מניצוליו של קובלסקי, אותה נשא לאשה ועימה עלה לישראל היא ליאוקדיה (לאה) נויישטיין. היא הייתה אם חד הורית לבנה משה. "קובלסקי הציל אותה והחביא אותה", סיפרה רות תושבת חולון, נכדתה של לאה, בתו של בנה משה.
כשהשלושה, קובלסקי, לאה ובנה משה עלו לארץ, הם גרו יחד בקריית חיים. למיטב ידיעת בני משפחתה של לאה, היא וקובלסקי חיו כזוג אבל לא נישאו. למיטב ידיעתם, קובלסקי לא הקים משפחה אחרת ולא הביא ילדים לעולם לאחר פטירתה של לאה.