google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם ויינברג (ראשית בכורים)

לפני השואה

נולד בסטוצין בפולין לישראל ניסן, מחסידי קוצק. למד בצעירותו בישיבתו של רבי אברהם מסוכטשוב, חתנו של רבי מנחם מנדל מקוצק. רבו שכנע אותו להעביר בקביעות שיעורים לבחורים מוכשרים. שיטתו הייתה הבנה ישרה של הסוגיה ללא פלפולים. התחתן עם בתו של משה קובלסקי, מחסידי קוצק.
בשל מצבו הכלכלי הקשה, השפיעו עסקני אגודת ישראל על רבו המובהק לשכנעו להיות חבר בוועד הרבנים של ורשה. רבים שלחו אליו שאלות הלכתיות. היה בקיא גם בקבלה. התפרסם גם בתפילתו ובצדיקותו.
בתר"ץ הוציא לאור את ספרו ראשית ביכורים על מסכת בכורות. שאר כתביו, ובהם חיבור גדול על מסכת זבחים, אבדו בשואה.
מתלמידיו: רבי שמואל שלמה ליינר, שלימים הוכתר לאדמו"ר מראדזין, והרב שמחה עלברג.

בימי השואה

על אף התנאים הקשים בגטו ורשה, המשיך ללמד את קבוצת הבחורים. ועד רבני ורשה פעל במחתרת ויחד עם הרב אריה צבי פרומר הקים ישיבה בבונקר ברחוב מילא 14. סירב לאכול מתבשילים שהוכנו במיוחד לרבנים והורה לבני משפחתו לאכול רק ממה שהוכן לכלל הציבור.
כשהחלו המשלוחים להשמדה המשיך ללמד את תלמידיו וסירב לקבל עבודה בבתי המלאכה של הגרמנים, למרות שמי שלא היה לו כרטיס עבודה חייו היו בסכנה. בכ' באלול תש"ב לקחו הנאצים כמה תלמידים כדי לשולחם ברכבת לטרבלינקה. הרב ויינברג הלך בראשם לכיוון הרכבת. הגמרות נשארו פתוחות בדף י"ט במסכת בכורות. הרב התנגד לעלות על הרכבת ונורה למוות. עמו נספו גם רעייתו ובנו היחיד.
חלק מתלמידיו שניצלו המשיכו בלימודם ובהמשך הצטרפו למרד גטו ורשה.
פריגו (עיר)

היסטוריה

מקורו של השם פריגו הוא מהשם פטרוקורי (Petrocorii), שהוא גרסה לטינית של מונח בשפה קלטית שמשמעותו "ארבעת השבטים". הקלטים היו העם שישב באזור לפני הכיבוש הרומי ופריגו הייתה עיר הבירה שלהם. בשנת 200 לפנה"ס, הגיעו ארבעת השבטים מהצפון, התיישבו בפריגו והקימו מחנה בלה בווסייר (La Boissière). לאחר הפלישה הרומית, הם עזבו את המקום והקימו את העיר וסונה (Vesunna). בעיר רומית זו נבנו מקדשים, מרחצאות, אמפיתיאטרונים ופורום. בסופה של המאה השלישית לספירה, הייתה העיר הרומית מוקפת בחומות והיא קיבלה את השם סיוויטס פטרוקורירום (Civitas Petrocoriorum).
במאה ה-10 הוקמה הקתדרלה לה פוי סן פרונט (Le Puy-Saint-Front) מסביב למנזר בסמיכות לעיר הגאלו-רומית העתיקה. בשנת 1182 לערך הוענקו לפריגו זכויות עירוניות.
במהלך שנת 1940, פונו רבים מיהודי אלזס ותושבי אלזס לפריגו.
ב-24 באוקטובר 1954 שמה קץ לחייה על ידי הצתה עצמית בכיכר המרכזית של פריגו, השחקנית סימון מרוויל (Simone Mareuil) שהתפרסמה בעיקר בתפקיד הראשי שמילאה בסרט כלב אנדלוסי.
כפר ורדים

גאוגרפיה

כפר ורדים שוכן בצפון חבל תפן שבגליל המערבי על מורדות הר אשכר, ומתנשא לרום מרבי שבין 500-600 מטר מעל פני הים.
ממוקם 20 ק"מ מזרחית לנהריה, 15 ק"מ צפונית לכרמיאל, כ-9.5 ק"מ דרומית לגבול לבנון וסמוך למעלות, על כביש 854 כרמיאל-מעלות. 
מזג האוויר נעים ויבש גם בימי הקיץ החמים, בחורף קר, גשום ולעיתים יורד שלג.

היסטוריה

ראשיתו של היישוב כפר ורדים ב-7,000 דונם קרקע שקיבל בשנת 1979 התעשיין סטף ורטהיימר ממינהל מקרקעי ישראל עם הרשאה לתכנון, פיתוח והקמת יישוב קהילתי בהתאם לחזונו, כחלק מתוכנית רחבה יותר שכללה את אזור התעשייה תפן. במסגרת התוכנית נועד כפר ורדים להיות מקום מגורים איכותי שיפעיל מערכות חינוך ותרבות מפותחות וימשוך אוכלוסייה חזקה ממרכז הארץ.
היישוב עלה על הקרקע בשנת 1984, המבנה הראשון שהוקם בו היה בית ספר יסודי, שבשנותיו הראשונות לא קיבל סמל מוסד ממשרד החינוך.
מטרת הקמת בית הספר ביישוב הייתה הפחתת התלות של תושבי היישוב החדש ביישובי הסביבה.
השם "כפר ורדים" נבחר מתוך הסכמה לקרוא את שם היישוב ורחובותיו על שם פרחים, עצים, נחלים והרים, ולא על שם אישי ציבור. שם היישוב המיועד היה תחילה "עיר הוורדים", מתוך חזון שברבות הימים יגדל היישוב ויהיה לעיר, אולם ראש המועצה המקומית (דאז) מעלות תרשיחא שלמה בוחבוט התנגד להקמה של "עיר" ליד מעלות תרשיחא, כפשרה החליט סטף ורטהיימר לעשות שימוש בשם כפר ורדים. 
המועצה המקומית הוקמה בשנת 1993, לאחר שעד אז, נוהל היישוב על ידי ועד מקומי, והיה כפוף מוניציפלית למועצה אזורית מעלה יוסף. הבחירות הראשונות למועצה המקומית נערכו בשנת 1998.
בשנת 2008 הוחלט לאחד את כפר ורדים עם מעלות תרשיחא, כחלק ממהלך לאיחוד רשויות מקומיות. בסופו של דבר, המהלך לא יצא לפועל.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בכפר ורדים 5,546 תושבים (מקום 218 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎-0.2%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לכפר ורדים דירוג של 9 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 86.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 13,603 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).

לקריאה נוספת

אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 115-98
עידו אקסברד

קריירה

אקסברד החל את דרכו בקבוצות הילדים של מכבי תל אביב, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של שמשון תל אביב. בעונת 2007/2008 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, בית"ר שמשון תל אביב, והעפיל עמה עד לחצי גמר גביע המדינה בזמן שהקבוצה הייתה בליגה השלישית. בקיץ 2008 אמור היה לעזוב את הקבוצה, אך בעיות בהשגת השחרור מקבוצתו השאירו אותו לעוד שתי עונות. בעונת 2009/2010 כבש אקסברד 11 שערים במדי בית"ר שמשון תל אביב בליגה הלאומית. לאחר משא ומתן ארוך והתערבות הוועדה למעמד השחקן, עבר אקסברד להפועל פתח תקווה לקראת עונת 2010/2011, ובמדיה כבש בעונה זו חמישה שערים בליגת העל.
לקראת עונת 2011/2012 חתם אקסברד ל-4 שנים בהפועל באר שבע, ובעונתו הראשונה בקבוצה כבש 8 שערים והיה הכובש המצטיין בקבוצה, בצוותא עם דובב גבאי. בעונת 2012/2013 לא כבש שערי ליגה, אך כבש שער אחד בגביע המדינה, ושער אחד בגביע הטוטו. ב-17 בספטמבר 2013 חתם אקסברד בקבוצת מכבי נתניה מהליגה הלאומית. במשחק הבכורה שלו, נגד בית"ר תל אביב רמלה, נכנס אקסברד כמחליף והבקיע את שער הניצחון בדקה ה-83. בסך הכל הבקיע בעונה זו 13 שערי ליגה, הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם אקסברד בקבוצת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וכבש 25 שערים בכל המסגרות באותה עונה. ב-28 ביוני 2015 חתם אקסברד לעונה אחת בעירוני קריית שמונה, אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של ינואר 2016 חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, במדיה כבש שני שערים ב-15 הופעות עד תום העונה. בתחילת עונת 2016/2017 שותף בשני משחקים במדי הקבוצה, וב-7 בספטמבר 2016 חתם בהפועל עכו, במדיה כבש 13 שערים ליגה והיה שותף להעפלתה לליגת העל.
ב-29 במאי 2017 חתם בהפועל תל אביב, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-3 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. עשרה ימים לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 על הפועל פתח תקווה בגביע הטוטו, ובמחזור הראשון של עונת 2017/2018 כבש את השער הראשון של הקבוצה לעונה זו, בניצחון 3–0 על הפועל ראשון לציון. בסך הכל ערך 24 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב במהלך חצי השנה בה שיחק במועדון, בהן כבש שישה שערים.
ב-22 בינואר 2018 חזר אקסברד לקדנציה נוספת במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש חמישה שערים עד תום העונה. אקסברד המשיך בקבוצה גם בתחילת עונת 2018/2019, אך ב-5 בפברואר 2019 חתם בקבוצת סקציה נס ציונה, במדיה כבש שלושה שערים ב-12 הופעות, ובתום העונה העפיל עמה לליגת העל.
ביולי 2019 חתם אקסברד בהפועל מרמורק, שירדה מהליגה הלאומית לליגה א' דרום.
חלומו של דולפין

תקציר העלילה

הסרט מספר על דולפין בשם דניאל אלכסנדר שחלומו הוא לשחות מחוץ ללגונה שבה הוא חי. יום אחד, קול מהאוקיינוס פנה לדניאל אלכסנדר ונתן לו אפשרות להגשים את חלומו - לשחות מחוץ ללגונה. כשהוא יצא לים הפתוח, דניאל אלכסנדר פגש קלאמרי חכם ונחמד בשם קארל, איתו הוא יצא להרפתקה בחיפוש אחר אי מסתורי.
יונתן ניר

ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ הזורע והתחנך במוסד החינוכי "שומריה". בוגר קמרה אובסקורה במגמת טלוויזיה וקולנוע.
ניר שירת בצה"ל בסדיר, בקבע ובמילואים כלוחם ביחידה מובחרת. נפצע בעת פינוי שדה מוקשים במלחמת לבנון השנייה במהלכה כתב טורים אישיים ל"מוסף הארץ".
כתבותיו המצולמות התפרסמו בין השאר במוסף "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "Asian Geographic", ו"טבע הדברים". כתב טור אישי במגזין "מסע אחר".
בשנת 2009 זיכתה אותו כתבה מצולמת על אזור נידח בפפואה גינאה החדשה בפרס "הכתבה המצולמת הטובה של העשור" מטעם מגזין "Asian Geographic".
סרטיו של ניר הוקרנו בערוצי טלוויזיה מובילים בעולם. ביניהם, ארטה (בצרפת ובגרמניה), פראנס טלוויזיון (בצרפת), NDR/ARD (גרמניה), NHK (יפן), ערוץ 4 (בריטניה), AVROTROS (הולנד) ו-DR (בדנמרק).
סרטו "הדולפין" אותו ביים יחד עם דני מנקין הוא הסרט הישראלי היחיד שזכויות התסריט שלו נרכשו על ידי אולפני דיסני וסרטו "אח לי גיבור" הוא הסרט התיעודי הראשון שזכה בשני הפרסים הגדולים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה.
ניר הוא יועץ לעמותת נט"ל בתחום הקולנוע הדוקומנטרי ומרצה בנושא דוקותרפיה - יצירה דוקומנטרית ככלי לעיבוד ולטיפול בטראומה, במספר מוסדות אקדמיים ביניהם אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן, מכללת עמק יזרעאל, וכן בפורומים וכנסים מקצועיים בתחומי הטיפול והעבודה הסוציאלית.
ניר מתגורר עם אשתו ושלוש בנותיו בקיבוץ רמות מנשה.
ז'אן-מארי לקלייר

ביוגרפיה

לקלייר נולד בליון, אבל יצא ללמוד ריקוד וכינור בטורינו. ב-1716 נשא לאישה את מארי-רוז קסטאני (Marie-Rose Casthanie), רקדנית, שמתה ב-1728. לקלייר חזר לפריז ב-1723, שם ניגן בקונסרט ספיריטואל, סדרת המוזיקה העיקרית הפתוחה-למחצה לציבור. יצירותיו כוללות מספר קבצים של סונאטות לכינור ובאסו קונטינואו וכמה סונאטות לחליל.
ב-1730 נישא לקלייר בפעם השנייה. אשתו החדשה הייתה לואיז רוסה (Louise Roussel), שעסקה בחריטה והכינה לדפוס את כל יצירותיו, מאופוס 2 ואילך. לקלייר, שלואי החמישה-עשר מינה אותו בשנת 1733 לממונה על המוזיקה בחצרו, פרש ממשרתו בשנת 1737 אחרי סכסוך עם גידו בשאלת השליטה במוזיקה המלכותית.
הנסיכה מאורנז', צ'מבליסטית מוכשרת, תלמידתו לשעבר של הנדל, שכרה את שירותיו של לקלייר ומשנת 1738 עד 1743 עבד שלושה חודשים בשנה בחצרה. בשאר חודשי השנה עבד בהאג כמאסטרו די קאפלה פרטי. בשנת 1743 חזר לפריז. האופרה היחידה שלו, "סקילה וגלוקוס", בוצעה לראשונה ב-1746 והושבה לחיים בימינו. מ-1740 עד למותו בפריז עבד בשירות הדוכס מגראמון.
לקלייר עשה לו שם ככנר וכמלחין. הוא הסתמך בהצלחה על כל הסגנונות ששלטו בארצות אירופה השונות. סוויטות, סונאטות וקונצ'רטי רבים שרדו עד ימינו, יחד עם האופרה שלו, ואילו מספר יצירות ווקאליות, בלטים ויצירות אחרות לבמה אבדו.
יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אק אובר, הביא לקלייר את מאפייני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו.

רצח

ב-1758, אחרי כישלון נישואיו השניים, רכש לקלייר בית קטן בשכונה פריזאית מסוכנת, שם נמצא דקור למוות ב-1764. אף כי הרצח נשאר בחזקת תעלומה, קיימת אפשרות, שאשתו לשעבר עמדה מאחוריו, מתוך מניע של רווח כספי, אך החשד המוצק ביותר הוטל על אחיינו, גיום-פרנסואה ויאל.
בין אם האחראי לרצח היה קרוב משפחה או מוזיקאי אחר, שקינא בכשרונו, העובדה היא שב-23 באוקטובר 1764 נמצא ז'אן-מארי לקלייר מת מדקירה בגבו.
סמי אלאגי

קריירת מועדונים

אלאגי שיחק בנעוריו בפורטונה דיסלדורף ובאלמניה אאכן, והחל את קריירת הבוגרים באנדרלכט, אליה עבר בשנת 2005. אלאגי לא קיבל הזדמנויות כמעט באנדרלכט, ובעונת 2006/07 הושאל לרוסלארה מהליגה הבלגית, שם קיבל הזדמנות והופיע 15 פעמים. בעונת 2007/08 עבר אלאגי לקארל צייס יינה מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת והבקיע שלושה שערים ב-15 משחקים. בתום עונה זו עבר אלאגי לגרויטר פירט, גם היא מהבונדסליגה השנייה, והחל את הפריצה שלו. בעונתו הראשונה בגרויטר פירט הבקיע אלאגי 12 שערים ובעונתו השנייה הבקיע עשרה שערים. לאחר שתי עונות בגרויטר פירט, חתם אלאגי במיינץ 05, ושיחק לראשונה בבונדסליגה. בעונתו הראשונה במיינץ הבקיע אלאגי עשרה שערים, אך בעונתו השנייה תפוקתו ירדה, והוא הבקיע ארבעה שערים בלבד. בתום עונת 2011/12 עזב אלאגי את מיינץ לאחר שתי עונות, ושב לבונדסליגה השנייה, כאשר חתם בהרטה ברלין. אלאגי הבקיע שישה שערים בעונת הבכורה שלו בהרטה ברלין, וסייע לה לזכות באליפות הבונדסליגה השנייה לעונת 2012/13, והעפיל עמה לבונדסליגה. בעונתו השנייה בהרטה ברלין, הפעם בבונדסליגה, הבקיע אלאגי תשעה שערים. את עונת 2014/15 החל אלאגי בהרטה ברלין, אך הושאל לקראת סגירת חלון ההעברות של הקיץ למיינץ 05, קבוצתו הקודמת. אלאגי שיחק במיינץ עונה אחת, והבקיע בה שני שערים בלבד.
לקראת עונת 2015/16, סיים אלאגי את ההשאלה במיינץ, וחזר להרטה ברלין. ביוני 2017 חתם אלאגי בפ.צ. סנט פאולי מהבונדסליגה השנייה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2017/18, הבקיע ארבעה שערים ב-31 הופעות. גם בעונתו השנייה, 2018/19, הבקיע אלאגי ארבעה שערים, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
בקיץ 2019 חתם אלאגי במוסקרון.

קריירה בינלאומית

אלאגי החל לשחק בנבחרת תוניסיה בשנת 2008. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע במאי 2009 במשחק ידידות מול נבחרת סודאן. אלאגי השתתף עם נבחרת תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2012, ממנו הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת גאנה. אלאגי לא נכלל בסגל לגביע אפריקה לאומות 2013 ולגביע אפריקה לאומות 2015, על אף שנבחרת תוניסיה העפילה לשני הטורנירים.
דפוס בלט

דפוס הבֶּלֶט מתבצע בשיטת ההדפסה הישירה. מקור ההדפסה בדפוס הבלט היה אותיות בולטות, ומכאן נגזר שמה של השיטה. דפוס הבלט ידוע גם בכינויו דפוס הסדר.

היסטוריה

בערך בשנת 1040, הומצאה שיטת הדפוס הראשונה על ידי בי שנג (Bì Shēng) בסין], מתוך התנסות בהדפסה של כתב סיני מורכב תוך שימוש בכלי חרסינה. במרוצת 200 השנים הבאות הועבר הידע אל שושלת קוריאו (היום קוריאה) אשר באותו הזמן הייתה תחת השפעה פוליטית ותרבותית של סין. באותן מאתיים השנים התפתחה שיטת ההדפסה של בי שנג. לראשונה הודפסו הדפסות בעזרת השימוש במתכת, תחת שושלת קוריאו, בערך בשנת 1230.
בשנת 1440, באופן בלתי תלוי, הומצאה גרסה נוספת להדפסה בעזרת מתכת בגרמניה על ידי יוהאן גוטנברג, אם כי יש היסטוריונים אשר גורסים ששותפו העסקי של יוהאן גוטנברג היה זה שפיתח את טכנולוגיית הדפוס.
יוהאן גוטנברג מיוחס להמצאת מכונת הדפוס במערב אירופה, אך עם זאת ידועים הדפסות של תויות ליין ושמן זית באירופה עוד בימיה של רומא. כמו כן נמצא שגם הדפסה של ספרים הייתה בשימוש בתקופה זו. גוטנברג היה הראשון בשינוי התפיסה לגבי שימושי הדפוס. השימוש שעשה גוטנברג במכונת ההדפסה בנוסף לשיפורים נוספים היו אלה שהפכו את הדפוס התעשייתי לבעל תוצאות מתקדמות הרבה יותר ביחס לכתבי היד שעשו המעתיקים בימים שקדמו לדפוס הממוכן.
בעקבות ניסיונו כצורף וידיעותיו הרבות בתחום המתכות, גוטנברג היה למעשה הראשון שיצר את הסגסוגת שהכילה עופרת, בדיל ואנטימון, שהייתה הכרחית לייצור אותיות איכותיות ושבעזרתן הדפיסו ספרים בעלי איכות הדפסה מעולה. אותיות אלו העשויות סגסוגת של מתכות היו מתאימות לעבודות ההדפסה ועמידות הרבה יותר מאותיות החימר, העץ והנחושת שבהן השתמשו במזרח אסיה. לייצור אותיות אלו השתמש גוטנברג בדפוס הבלט, תבניות נפרדות לכל אות, מה שנחשב כיום להמצאתו הידועה ביותר. הפרדת האותיות היא שזרזה וייעלה את תהליך הייצור והעימוד של המקור ואת תהליך ההדפסה.
בנוסף יצר גוטנברג את צבע השמן הראשוני שהיה עמיד יותר מאשר צבעים מבוססי מים שבהם השתמשו בזמן מוקדם יותר.
הספר הראשון שהדפיס גוטנברג היה ספר תנ"ך, המכונה ספר התנ"ך של יוהאן גוטנברג או תנ"ך גוטנברג. גוטנברג ניסה הדפסה ציבעית לכמה מראשי הפרקים בספר, הדפסה זו מופיע רק בכמות עותקים מוגבלת מתוך הספרים שהוציא בהדפסה זו. כתב העת מיינז פסלטר (Mainz Psalter) שיצא לאור בערך בשנת 1453, לכאורה נחשב כמעוצב בידי גוטנברג, אבל הודפס תחת שמם של יורשיו של גוטנברג, גון פאוסט ופטר סקופר, הדפיס ראשי תיבות באדום וכחול.
בנוסף לגוטנברג קיימים ממציאים נוספים ברחבי אירופה הטוענים לכתר ההמצאה על מכונת ההדפסה הראשונה, ביניהם לורנס גנזון מהולנד ופנפילו קסטלאדי מאיטליה.
מגזין "לייף" כינה את המצאת גוטנברג כהמצאה החשובה ביותר של האלף האחרון.

תהליך

בדפוס בלט האותיות או הסימן המיועדים להדפסה מובלטים מן המשטח, ויתר המשטח שקוע. על החלק המובלט נמרח הצבע הנדפס. האותיות נוצקו בראש קובייה עשויה עופרת. לכל תו הייתה קובייה משלו, גם לרווח הייתה קובייה נפרדת. יוצרו סדרות אותיות בגדלים שונים, כל סדרה הכילה מספר גדול של אותיות מאותו המין וזאת על מנת שיוכלו בבוא העת להרכיב עמודים שלמים.

לקריאה נוספת

ארהרדט ד. שטיבנר, ספר הדפוס, ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י - האיגוד הארצי של עובדי הדפוס, הכריכה והקרטונז', תל אביב, 1992
יעקובה כהן

יעקוּבָּה כהן (24 ביוני 1924 - 13 באוקטובר 2003) היה מאנשי המחלקה הערבית בפלמ"ח. לאחר הקמת המדינה שירת בשב"כ, באמ"ן ובמוסד.

ביוגרפיה

הוא נולד בירושלים בשם יעקב כהן למשפחה ברוכת ילדים ממוצא פרסי בשכונת נחלת ציון ומגיל צעיר היה בשכנות עם ערבים משכונת שייח' באדר ולמד את שפתם ומנהגיהם.
בשנת 1942 בהיותו בן שבע עשרה גויס לפלמ"ח ותוך זמן קצר צורף למחלקה הערבית. בשנת 1943 התקבל כחבר בקיבוץ אלונים. את כנוי החיבה שלו "יעקובה" קבל בפלמ"ח ואולם לאחר שהגיע לאלונים הגיע לשם עוד חבר בשם דומה וכדי להבדיל ביניהם ולהקל על תורני הדואר והמכבסה בקיבוץ אימץ יעקובה את כנוי החיבה שלו כשמו הרשמי. הוא השתתף בפיצוץ גשר דמיה בליל הגשרים והרג ערבי שהתקיף אותו בשברייה. הוא השתתף גם בפעולה בבית שאן בה סורס ערבי שאנס חברת קיבוץ יהודיה.
הוא נשלח בתחפושת של סבל חורני לעבוד עם הסבלים הערביים בנמל חיפה. במהלך עבודתו (ובסיועו של מסתערב נוסף שאול כרמלי) נודע לו כי במוסך בעיר התחתית הערבים מכינים מכונית תופת במסווה של אמבולנס כדי להחדירה לשכונות היהודיות. אנשי "היחידה המיוחדת בחיפה דני אגמון ויוחאי בן נון הכינו מכונית תופת אותה הצליח יעקובה להחדיר בקור רוח למוסך, להצמידה לאמבולנס, להפעיל את חומר הנפץ ולהמלט במכונית מילוט. הפיצוץ האדיר גרם להרוגים ופצועים רבים.
לפני הפלישה הסורית במלחמת העצמאות נשלח יעקובה על ידי יגאל אלון לקוניטרה ודמשק והביא משם ידיעות חשובות על הצבא הסורי המתכונן לפלישה.
לקראת סוף המלחמה הונחת בחוף לבנון ביחד עם אמצעי לחימה והקים שם תא ריגול. מפעולותיו יש לציין הכנת התוכנית להתנקש בחייו של ראש ממשלת לבנון ריאד א-סולח שהיה קיצוני ביותר ביחסו למדינת ישראל. כן השתתף בפעולה לפיצוץ ספינת הטיולים של היטלר, "איגריס", בנמל ביירות.
במסווה של נהג מונית פליט פלסטיני נשלח יעקובה לדמשק להקים שם מחדש את תחנת הקשר שננטשה. במהלך שהותו בדמשק פעל להבריח יהודים בחשאי מסוריה. רוב פעולותיו עדיין חסויות אך מאיר עמית אמר עליו כי: "אפשר לאמר מבלי להפריז כי עלייתם של יהודי סוריה בשנות החמישים התגשמה לא מעט בזכות יעקובה".
ב-1959, לאחר שהמצרים עצרו בתעלת סואץ את אוניית המשא אינגה טופט הוחלט להטביע ספינה בתעלה. לשם כך נשלח יעקובה למצרים. לפני כן עבר בבית החולים תל השומר ניתוח פלסטי בפנים. הוא הביא משם מל"ם (מודיעין לפני מבצע) שזיכה אותו לטפיחת שכם של ראש אמ"ן חיים הרצוג. לאחר מעבר יחידה 188 מאגף המודיעין למוסד המשיך לפעול עבור הארגון. 
יעקובה פעל בזהויות שונות בסוריה, ירדן, איראן, עיראק, מצרים ובשטחים.
ב-1965 נשלח לאיראן עם משפחתו, הוא פעל בשיתוף עם האיראנים במסווה של קצין צבא  איראן והפעיל סוכנים בעיראק. בשנת 1967 חזרה המשפחה לישראל בעקבות נפילת אחיו וגיסו במלחמת ששת הימים. ב-1968 עבר לשב"כ והיה ראש יחידת החוקרים בשומרון.
בשנת 1983 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
הוא שלט בשפות עברית, ערבית, ספרדית ופרסית ושליטה חלקית באנגלית ואיטלקית.
בלוויתו אמר ראש השב"כ דאז אבי דיכטר כי "יעקובה כבר שכח את מה שאנחנו עדיין לא למדנו". חיים גורי אמר עליו כי "יעקובה היה מגדולי הגיבורים שלנו. אדם שרוב חייו חי בגוב אריות".
2/3 מהממוצע

2/3 מהממוצע הוא משחק בתורת המשחקים שבו על כל שחקן לבחור מספר ממשי בין 0 ל -100, כולל הקצוות. המנצח יהיה השחקן שבחר את המספר הקרוב ביותר ל-2/3 מממוצע המספרים שנבחרו על ידי כל השחקנים.

פתרון שווי משקל

במשחק זה אין אסטרטגיה שולטת חזק, אולם יש בו שיווי משקל באסטרטגיות טהורות יחיד. נמצא את שווי המשקל על ידי סילוק חוזר של אסטרטגיות נשלטות: לכל שחקן, כל ניחוש הגבוה מ-66.67 נשלט חלש, מכיוון שלא ייתכן שהוא יהיה 2/3 מהממוצע. לכן, נסלק את כל האסטרטגיות הנ”ל. כעת, לכל שחקן, כל ניחוש הגבוה מ-44.45 נשלט חלש, מכיוון שאם אף שחקן אינו מנחש ערך הגבוה מ-66.67, לא ייתכן שערך הגבוה מ-44.45 יהיה 2/3 מהממוצע. תהליך זה ימשך עד שכל המספרים הגדולים מ-0 יסולקו מהמשחק.
אם היינו מגבילים את אפשרויות הבחירה למספרים הטבעיים בין 0 ל-100, היינו מקבלים תוצאה קצת שונה. במקרה זה, כל המספרים הגדולים מ-0 ו-1 היו מסולקים מהמשחק. כעת, יש יתרון בבחירת 0 אם השחקן מצפה שלפחות 1/4 מהשחקנים יעשו זאת גם כן, כיוון שבמקרה זה 2/3 מהממוצע יהיה לכל היותר 1/2. באופן דומה, במקרה ההפוך יש יתרון בבחירת 1.

תוצאות המשחק בניסויים

כאשר נותנים לאנשים לשחק במשחק, בדרך כלל הניחוש המנצח גבוה בהרבה מ-0. לדוגמה, בתחרות שנערכה באינטרט על ידי המגזין הדני "פוליטיקן" (Politiken), בה השתתפו כ-20,000 שחקנים בעבור פרס של 5,000 קרונות דניות (כ-3,350 ש”ח), הניחוש המנצח היה 21.6 .ניסויים שנערכו בסטודנטים לכלכלה, הראו שגם הם אינם מנחשים 0.

רציונליות מול ידיעה משותפת של רציונליות

משחק זה מדגים את הפער שבין הנחת רציונליות מושלמת של שחקן לבין ידיעה משותפת על הרציונליות של כל השחקנים. גם שחקן רציונלי לחלוטין לא ינחש 0 במשחק זה, אלא אם הוא בטוח ששאר השחקנים רציונלים לחלוטין ושהעובדה שכולם רציונלים היא ידיעה משותפת. אם שחקן רציונלי מאמין שאחד השחקנים לא יפעל לפי סילוק חוזר של אסטרטגיות נשלטות, הפעולה הרציונלית עבורו תהיה לנחש מספר גדול מ-0. נקודה מעניינת שעולה מפער זה היא שניתן להניח שכל השחקנים רציונלים, אולם לשחקנים אין ידיעה משותפת על הרציונליות אחד של השני.

היסטוריה

המשחק 2/3 מהממוצע הומצא על ידי אלן לדו (Alain Ledoux) ופורסם בשנת 1981 במגזין “משחקים ואסטרטגיה” (Jeux et Stratégie). המשחק הוצג כשובר שוויון בין כ-4,000 קוראים שצברו ניקוד זהה במשחקים קודמים, שכל אחד התבקש לנחש מספר שלם בין 0 ל-1,000,000,000. המנצח היה מי שנחש את המספר הקרוב ביותר ל-2/3 מהממוצע.
בשנת 2005, סוטר (Matthias Sutter ), הריץ ניסוי כזה, בו הוא נקרא "תחרות מלכת היופי", סוטר הדגים כי קבוצות של 4 שחקנים מצליחות טוב יותר מקבוצות של שני שחקנים או שחקן בודד. ובכך הציע כי לגודל הקבוצה יש השפעה על יכולת קבלת ההחלטות שלהם במשחקים אשר בהם עיבוד מידע (מידע מסיבובים קודמים- התפלגות המספרים, ממוצע, המספר הזוכה, השינוי במספרים הזוכים לפי התפתחות הסיבובים וכו) הוא חלק חשוב בהחלטה.
הלשכה להערכות לאומיות (ניו זילנד)

היסטוריה

הלשכה הוקמה בתור משרד המודיעין המשולב ב-1949 במשרד ההגנה הניו זילנדי. ב-1953 הפכה ללשכת המודיעין המשולבת וב-1975 הפכה לארגון אחר בשם "לשכת ביון חוץ" ותפקידיה פוצלו בין משרד החוץ והסחר ומשרד ההגנה.
הלשכה היא חלק ממחלקת רה"מ והקבינט מאז 1991 והיא מחויבת למסור דו"חות קבועים לראש ממשלת ניו זילנד. הלשכה מונחית על ידי הוועדה להערכות לאומיות, תת-ועדה בוועדה לתיאום ביטחון פנים וחוץ.
במרץ 2010, הלשכה שינתה את שמה ל"לשכה להערכות לאומיות" והתמקדה בביטחון פנים.
כחול הזקן

כחול הזקן הוא שמה של אגדה מתוך "סיפורי אמא אווזה" מאת שרל פרו, שהופיעה מאוחר יותר גם במעשיות האחים גרים. האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 312 לפי שיטת סיווג ארנה-תומפסון.
האגדה מספרת על איש עשיר, שלמרות זקנו הכחול והמכוער, נשא שש נשים בזו אחר זו, וכולן מתו באורח מסתורי. לאחר שנשא את אשתו השביעית, הודיע לה כחול הזקן שהוא יוצא לאחד ממסעותיו, ואת צרור המפתחות ישאיר ברשותה, ואמר כי מותר לה להיכנס לכל החדרים פרט לאחד. ציווי זה עורר את סקרנותה של הרעיה הטריה. היא פתחה את החדר שהכניסה לתוכו נאסרה עליה, ושם גילתה את גופות נשותיו של כחול הזקן. מרוב בהלה נפל המפתח מידה, והוכתם בדם. היא יצאה מן החדר, נעלה אותו ומירקה את המפתח, אך לא יכלה להסיר את עקבות הדם. כשכחול הזקן שב מנסיעתו הוא דרש את המפתחות בחזרה, ונוכח על פי כתם הדם שעל המפתח כי אשתו המרתה את פיו. הוא התכונן להרוג גם אותה, אולם למזלה הרב הגיעו אחיה בעוד מועד, והרגו את כחול הזקן לפני שהספיק לשלוח יד באחותם.
לה ריוחה (ארגנטינה)

היסטוריה

העיר נוסה ב-20 במאי 1591 על ידי חואן רמריס דה ולסקו, מושל טוקומן, תחת השם טודוס לוס סנטוס דה לה נואבה ריוחה (כל הקדושים של ריוחה החדשה).
למעט תקופה מאמצע המאה ה-19 לתחילת המאה ה-20, כאשר ההתיישבות צ'ילסיטו עקפה אותה, לה ריוחה הייתה העיר הגדולה בפרובינציה. העיר ניזוקה באופן חמור עקב רעידת אדמה ב-1899.

כלכלה

כלכלת הפרובינציה כולה התבססה בעבר על גידול בקר וחקלאות, כמו גם גידול יין. אך בשנות ה-70 החל הליך תיעוש שהפך את לה ריוחה למרכז חשוב כיום בתעשיית הפרמקולוגיה של ארגנטינה.

תחבורה

נמל התעופה קאפיטן ויסנטה אלמנדוס אלמונסיד משרת את העיר.
אמנון אלכסנדרוני

אמנון אלכסנדרוני (נולד במרץ 1929) הוא אדריכל ישראלי.

חייו

אלכסנדרוני נולד בתל אביב, העיר בה הוא מתגורר עד היום. בשנת 1952 סיים את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה שם למד במחזור עם שמואל ביקסון וכרמלי פלדמן. בטכניון גם הכיר את אברהם יסקי שעתיד להיות שותף עמו במשרד אדריכלים מצליח בהמשך הדרך. עוד בזמן לימודיו, בשנת 1950 הצטרף ל"חבר אדריכלים" בהנהגתו של האדריכל דב כרמי. עם פירוק הקבוצה בשנת 1954, עבד כשנה במשרדם של מיכאל נדלר ושולמית נדלר, במסגרת זו זכה עימם בתחרות לתכנון "בית אגד" בתל אביב. לאחר מכן השתתף עמם בהצעה לתכנון הספרייה הלאומית בירושלים בשנת 1955, הצעה שזכתה לביצוע בשילוב שתי הצעות נוספות שהגישו האדריכלים שמעון פובנזר עם אברהם יסקי, וזיוה ארמוני עם חנון הברון. במהלך העבודה על הספרייה עזב את משרד נדלר והקים שותפות עם האדריכל אברהם יסקי (שפרש מהשותפות עם פובזנר). במהלך עבודתו המשותפת עם יסקי, הגיעו השניים להישגים שזכו בפרסום רב ובמגוון עבודות בכל רחבי הארץ. בשנת 1965 פורקה השותפות ואלכסנדרוני פתח משרד עצמאי.
בין השנים 1977 ו-1992 בנוסף לעבודתו השוטפת, שימש אלכסנדרוני כיועץ לאגף הבניה (קרן החינוך) של הסוכנות היהודית וכאדריכל יועץ ומתכנן של חברת התעופה אל על. השתתף כמנחה פרויקטים וחבר סגל בכיר ב"סדנא לעיצוב ואדריכלות" בתל אביב. המשיך לפעול כאדריכל פעיל עד לפרישתו בשנת 2003.
בשנת 2000, ביום האדריכלות הבינלאומי הוענקה לאלכסנדרוני תעודת הוקרה של עמותת האדריכלים בישראל על "היושרה המקצועית והצניעות ועל תרומתו המיוחדת לאדריכלות הישראלית ולקהילת האדריכלים".