google/wiki40b huggingface dataset:
המצור על קאנפור

מהלך הקרב

קאנפור הייתה עיר בגודל כ-60,000 תושבים באווד, האזור שהוכה באופן הקשה ביותר מהמרד. העיר ישבה על 'הדרך הראשית הגדולה' ובמורד נהר הגנגס כ-418 ק"מ דרום-מזרחית לדלהי וכ-74 ק"מ דרום-מערבית ללקנאו שהייתה מהמוקדים החשובים ביותר במרד. בקאנפור, שהייתה מקום מושבו של המפקד הצבאי של המחוז, הוצבו כ-3,000 חיילים ילידים בשירות בריטי וכ-300 חיילים אירופאים.
היחידות בעיר היו תחת פיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר (Sir Hugh Wheeler) אשר הכיר את הודו ותרבותה היטב, הוא שירת בתת-היבשת במשך כמעט 50 שנה, דיבר את שפת חייליו ואף היה נשוי לאישה הודית. ב-4 ביוני יחידות הילידים בעיר התמרדו כנגד הכוחות הבריטים בעיר. על ויילר הוטלה המשימה להגן על 300 חיילים וקצינים בריטים וכ-500 אזרחים אירופאים, לאחר התלבטות ונגד דעתם של רוב הקצינים, הוחלט להתבצר במספר מבנים מחוץ לעיר עצמה. המבנים הוקפו בסוללת עפר נמוכה ולא גמורה אשר העניקה מעט הגנה, בנוסף, לכוחות המגנים לא הייתה אספקה לזמן רב ורק שישה תותחי שדה קטנים. 
מן הצד השני, בחרו הכוחות המורדים את ננה סאהיב בתור מפקדם בקאנפור וסביבתה. סאהיב, ששמו האמיתי היה דונדו פנט (Dondu Pant), היה המהראג'ה של ביטור (Bithur) ויורש העצר של הממלכה המרתית, משפחתו כמו אצילי הממלכה המפורקת איבדה את מירב אדמותיה 39 שנים לפני כן כאשר הממלכה התפרקה בידי הבריטים.
ויילר והמגנים הבריטים החזיקו מעמד בין ה-6 עד 27 ביוני עד אשר ויילר הבין שהתנגדות נוספת היא חסרת כל סיכוי והוא נכנע לכוחותיו של ננה סאהיב. לכוחות הבריטים הובטח מעבר בטוח לעבר נהר הגנגס, שם יוכלו לשוט לבטחה ובכך להיכנע. כאשר הגיעו הבריטים לגדת הנהר נפתחה עליהם אש מכל עבר על ידי המתמרדים. אף גבר לא שרד את הטבח (מי ששרד את הירי נרצח), אך קבוצה של 206 ילדים ונשים שרדו ונלקחו משם כאסירים ל-'בית הפילגש' (Bibigarh) והוחזקו בחדר בגודל של כחמישה מטרים רבועים.
באלאהבאד, עיר הנמצאת על גבולה של ממלכת אווד ההיסטורית, כ-206 ק"מ מקאנפור, מפקד הכוח בעיר בריגדיר-גנרל הנרי הוולוק בן ה-62, ארגן כוח של 2,000 חיילים ושישה תותחים כדי לנוע לכיוון העיר לקנאו. משום שקאנפור הייתה על הדרך ללקנאו וידיעות על המרחש בעיר החלו להגיע אל הבריטים, היה טבעי להגיע קודם לשם ולהציל את מה שנשאר מהנשים והילדים השבויים. הכוח יצא ב-7 ביולי, בחום קשה ובהליכה מאומצת, תוך לחימה נקודתית נגד כוחות מורדים לאורך הדרך. לבסוף הגיע הוולוק וכוחו לפאתי העיר ב-16 ביולי שם נפגש עם כוח מורדים של ככל הנראה כ-10,000 בפיקודו של ננה סאהיב, לאחר קרב קצר ומבולגן מצד המורדים, הם נשברו וברחו למרות עדיפותם המספרית. לאחר הקרב, הכוח נשאר לישון מחוץ לעיר ותכנן להיכנס להציל את האסירים למחרת. אלא שכבר לא היה את מי להציל שכן סאהיב הורה ערב לפני כן להוציא להורג את הנשים והילדים האסירים, כך בלילה שבין ה-15 ל-16 ביולי נכנסו מספר מתושבי העיר והרגו את האסירים עם סכינים וחרבות, מלאכה שלקח עד הבוקר להשלים ולאחריה הושלכו הגופות לבאר בקרבת מקום.
סיפורי שני מקרי הטבח שהתרחשו בקאנפור הדהדו ברחבי הודו ורחבי בריטניה, החלו לעלות קולות של נקמה כנגד האכזריות של המורדים ההודים. המשך הלחימה כנגד המורדים התאפיינה מעתה במשפטי שדה מזורזים ותלייה של כל מי שנחשד כמורד או משתף פעולה עם המרד, בכך נעלמו ברוב המקומות כמעט לחלוטין הפרוטוקולים המשפטיים, זאת כנקמה על הברוטאליות של המורדים. בכל מקום בו עבר כוח בריטי נותרו מאחור גופותיהם התלויות על עצים של מורדים הודים. מפחד למעשים דומים, יצא הוולוק לכיוון לקנאו להמשך פעולות השחרור כאשר הוא משאיר כוח מצומצם להגן על העיר קאנפור.
המשרד לביטחון הפנים

חזון המשרד וייעודו

חזונו העיקרי של המשרד הוא להוביל לשיפור משמעותי בביטחון האישי, בתחושת הביטחון האישי ובביטחון הקהילתי של האזרחים והתושבים במדינת ישראל, וליצירתה של חברה בה השמירה על החוק והסדר הציבורי ודחיית אלימות ועבריינות מהווים ערכי יסוד מובילים, על מנת לאפשר איכות חיים גבוהה לאזרחי ותושבי מדינת ישראל.
ייעוד המשרד הוא להיות הזרוע המרכזית של ממשלת ישראל האמונה על אכיפת החוק, וזאת תוך התמודדות עם תופעות פשיעה, שמירה על ביטחון הנפש והרכוש, שמירה על הסדר הציבורי והגנה על הציבור מפני טרור: החזקת אסירים ועצורים במשמורת בטוחה ונאותה וסיוע בשיקומם; הגנה על עדים (במסגרת התוכנית להגנת עדים); מניעת אלימות ועבריינות בחברה; מניעה וטיפול בתחום הסמים והאלכוהול; מניעה וכיבוי דליקות חילוץ והצלה; רישוי ופיקוח על כלי ירייה אזרחיים ועוד פעולות לשמירת הסדר והחוק במדינה.

היחידה לפניות ולתלונות הציבור

היחידה לפניות ולתלונות הציבור היא יחידה הפועלת כחלק מאגף הביקורת הפנימית במשרד לביטחון הפנים והיא עוסקת בעיקר בתלונות של אזרחים הנוגעות לפעילותם של משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, הרשות הארצית לכבאות והצלה, הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה ויחידות נוספות של המשרד.
בהתאם לחוק הביקורת הפנימית התפקידים המרכזיים של אגף הביקורת ותלונות הציבור הם לבדוק אם הגופים המבוקרים שומרים על החוק, על ניהול תקין, על טוהר המידות, חיסכון ויעילות.
פורמולה סטודנט

פורמולה סטודנט היא תחרות הנדסית בינלאומית שהחלה בשנת 1998, ובה קבוצות סטודנטים מרחבי העולם מתכננות, בונות, בוחנות ומתחרות ברכב מרוץ חד-מושבי בסגנון פורמולה.
בשונה מתחרות פורמולה 1 שמהותה מרוץ בין כלי רכב חד-מושבים, תחרות פורמולה סטודנט היא תחרות בניהול פרויקטים, כאשר הקבוצה המתחרה מדמה יצרן רכבי מרוץ חד-מושבים.
הקבוצה המנצחת היא הקבוצה המספקת את החבילה המקיפה הטובה ביותר הכוללת מבנה, ביצועים, תכנון פיננסי ותוכנית מכירות. המכוניות נשפטות על מספר קריטריונים כמפורט מטה.

מוטיבציה

על ידי השתתפות בתחרות צוברים הסטודנטים להנדסה ניסיון בעבודת צוות, ניהול זמנים וניהול פרויקטים בכלל ונחשפים לאספקטים השונים שבתכנון מוצר מתעשיית הרכב בפרט.
מטרת התחרות היא לחשוף את הסטודנטים לנושאים שאינם בתוכנית הלימודים בשיתוף עם האוניברסיטאות והתעשייה המקומית, כדי להגדיל את אפשרויות התעסוקה של הסטודנטים המשתתפים. זה אפשרי כיוון שהסטודנטים מאולצים על ידי לחץ תחרותי לפתח גישה מקצועית בזמן שהם עושים שימוש בכלים וביישומים מהתעשייה. נתוני החסות של התחרות ושל הקבוצות עצמן מקבלים קשרים יקרי-ערך ומעסיקים פוטנציאלים יכולים לקבל תמונה התחלתית טובה של המועמד האפשרי העתידי.

סוגי רכב

פורמולה סטודנט הוא מונח המתייחס בכלליות לתחרות תכנון שמטרתה לבנות רכב מרוץ חד-מושבי. בתחרות הסטודנטים יכולים להתחרות בשני סוגי רכב:
כלי רכב המונעים על ידי מנוע בעירה פנימי ורכבים המונעים על ידי הנעה חשמלית. כאשר כל מחלקה משתתפת באירוע נפרד משלה ולכל אחת חוקים נוספים שחלים רק עליה.

מהלך התחרות

מבלי להתחשב בסוג הרכב, על כל הרכבים המשתתפים לעבור סדרת בדיקות טכניות טרם השתתפותם במקצים הדינמיים. תוכן הבדיקות הטכניות כמו גם התקינה הבטיחותית נוגעים לשלדה, למתלים ולמערכת ההנעה.

קבוצות משתתפות מישראל

בישראל קיימות ארבע נבחרות מרוצים, שלוש המתחרות עם רכבי מנוע בעירה פנימית (אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב והטכניון) וקבוצה אחת עם רכב חשמלי (מכללת אפקה).
רכב ה"פורמולה סטודנט" הראשון בישראל, תוכנן וייוצר על ידי קבוצת הסטודנטים להנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע.
הרכב הראשון שכינוי BGR2011 ומספרו 55, ייצג לראשונה את מדינת ישראל בתחרות הבינלאומית שהתקיימה באיטליה בספטמבר 2011 והפתיע את כל קבוצות המתחרים הוותיקות והחזקות כשסיים במקום ה-15 בשקלול הנקודות בתחרות כולה. בנוסף, הרכב הזה זכה במקום ראשון מבין כל הקבוצות שמשתתפות בפעם הראשונה בתחרות.
הרכב השני של אוניברסיטת בן-גוריון, שכינוי BGR2012, השיג כבר את המקום ה-11 בתחרות השנתית באיטליה בשנת 2012. רכב זה עשה היסטוריה גם בהיותו רכב ה"פורמולה סטודנט" הראשון בישראל שהוכר, ביוני 2013, כ"רכב ספורט אתגרי" לפי התקינה של משרד הספורט הישראלי וערך את נסיעת הבכורה העולמית שלו ברחובות ירושלים במסגרת אירוע של "פורמולה 1 ירושלים" שהתקיים ב-13 וב-14 ביוני 2013.
בתחרויות פורמולה סטודנט בשנת 2018, זכה הרכב מקבוצת פורמולה טכניון ב"רכב הקל ביותר" עם 131 ק"ג.
בתחרות פורמולה סטודנט בצ'כיה בשנת 2019, זכתה קבוצת פורמולה טכניון בהישג הגדול ביותר לקבוצה ישראלית - מקם ראשון במקצה הסקידפד עם תוצאה של 4.9 שניות.
צבי ליבוביץ

צבי ליבוביץ (1897 - 1980) היה מהנדס המים ומהנדס העיר ירושלים, יקיר ירושלים (1969).
אהרן שמואל ליברמן

אהרן שמואל ליברמן (באנגלית: Liebermann, ביידיש: ליעבערמאן;‏ 20 במאי 1845, לונה, פלך גרודנה, וילנה – 18 בנובמבר 1880, סירקיוז, מדינת ניו יורק) היה סופר עברי, עיתונאי ומהפכן, חלוץ הסוציאליזם היהודי; הראשון שהטיף לסוציאליזם בעברית, מייסד כתב העת הסוציאליסטי העברי הראשון, הירחון "האמת", ואגודת הסוציאליסטית היהודית הראשונה. נודע בשמות העט "דניאל איש חמודות" ו"בר דרורא".

ביוגרפיה

ליברמן נולד בעיירה לונה שליד הורדנה (גרודנה), שהייתה אז שייכת לאימפריה הרוסית, בנו של הסופר אליעזר דב ליברמן. אביו היה משכיל וסופר ידוע וידידם של אברהם מאפו, קלמן שולמן, אד"ם הכהן, שד"ל ואחרים. בשנת 1867 סיים את לימודיו בבית מדרש למורים בווילנה, והוסמך כמורה. בשנת 1866 נשא לאשה את רחל ממשפחת טרוצקי בווילנה וב-1869 התיישב בעיר סובאלק כמנהל ענייני הקהילה וכמורה בבית הספר הממשלתי. בשנת 1867 פרסם את מאמרו הראשון, "מכתב מביאליסטוק", בעיתון "הכרמל" (גיליון א') ובו התפלמס עם "הכותב הטעלזי" - המשורר יל"ג - על שירות היהודים בצבא הצאר.
בשנת 1870 יצא לפטרבורג ללמוד במכון הטכנולוגי, ובשנת 1871 סיים את לימודיו שם בהצטיינות במקצוע הציור והשרטוט. בשל קשיים כלכליים נאלץ ליברמן לשוב לווילנה.
בהיותו בסנקט פטרבורג נחשף ליברמן לרעיונות סוציאלים מהפכניים, ועם סיום לימודיו שב לווילנה והצטרף לחוג סוציאליסטי, 1872, ושם החל בפעילותו הפוליטית המחתרתית. הוא ניסה להקים בתוך בית המדרש לרבנים חוגים סוציאליסטיים פעילים. בשל הלשנה משטרת הצאר ערכה חיפוש גדול שם, 1875, וליברמן ניצל מהמעצר והצליח להימלט, בעוד רבים מחבריו הסוציאליסטים נעצרו ונכלאו לתקופות ממושכות.
ליברמן נמלט לברלין ומשם המשיך במנוסתו ללונדון - שם וגם שם היה פעיל בארגוני סוציאליסטים. בשנת 1876 הקים בלונדון את אגודת הסוציאליסטים העברים. ב-1877 שב ליבשת וניסה להתמקם בווינה. הוא שב לכתיבה בעברית ואף ייסד כתב עת עברי בשם "האמת". הוא נעצר בווינה, נאסר בעוון פעילות מהפכנית אסורה, 1878, שוחרר, יצא לברלין ועקב פעילותו הפוליטית נאסר בגרמניה, 1879.
שהשתחרר ממאסרו בגרמניה, 1880, שב ללונדון והלך אחרי נטיות ליבו. בלונדון נפגש עם מוריס וינצ'בסקי, והסתבך בפרשת אהבים שערורייתית עם רחל שרה'זון, קרובת משפחתו של וינצ'בסקי, ונסע איתה לאמריקה. הוא נפל למשבר קשה באמריקה, לא מצא לו קהל ולא מצא כר לפעילותו הפוליטית. וכנראה גם שהופעל כנגדו חרם אישי בשל פרשת אהבתו. בנובמבר 1880 התאבד בביתה של אהובתו בעיר סירקוז שבמדינת ניו יורק.
בשנת 1934 הועברו עצמותיו מקברו הראשון, בסירקוז, וליברמן נטמן בבית העלמין של ה"ארבייטער-רינג" בניו יורק, בסמוך לקבריהם של סוציאליסטים וסופרים יהודים אחרים.
סן סלוודור דה לה פונטה

היסטוריה

בנייתו של המבצר החלה ב-1590, זמן קצר לאחר שהחלה בנייתו של מבצר אל מורו מעברו השני של המפרץ. עוד קודם לכן, ב-1577, הסתיימה בנייתו של קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, לא הרחק ממנו, אך לאחר שהספרדים נוכחו כי מיקומו המרוחק מפתח המפרץ לא תאפשר הגנה יעילה על העיר, הוחלט גם על הקמתם של שני מבצרים אלה. בניית המבצר התנהלה בעצלתיים, וב-1595 נוצר עיכוב משמעותי בלוח הזמנים, לאחר שסופת הוריקן הרסה חלקים שכבר נבנו. ב-1602 החליט מתכנן המבצר, עקב העיכובים, לצמצם את היקפו, ולהותיר בו מגדל מרכזי אחד, בו הוצבו כעשרה תותחים. בסופו של דבר, הסתיימה הבנייה ב-1610. ב-1630 נמתחה שרשרת עשויה נחושת בין סן סלוודור לבין אל מורו, שאפשרה את חסימת המפרץ מפני אניות בשעות הלילה ובעת התקפה. 
במהלך הפלישה הבריטית לקובה ב-1762, נהרסו חלקים רבים במבצר. לאחר שובם של הספרדים לאי, ב-1763, הם החלו בשיפוץ המבצר ובהרחבת ביצוריו. בין היתר, נוספו ארבע רחבות, שעל כל אחת מהן הוצב תותח.
ב-1997 שיפצה ממשלת קובה את המבצר, והוקם סביבו פארק, ובו אנדרטה לזכרו של מקסימו גומס, מראשי המאבק הקובני לעצמאות.
תל קציר

היסטוריה

היישוב הוקם ב-3 בנובמבר 1949 על ידי גרעין התיישבותי של תנועת הצופים - הכשרת הצופים ז' וקבוצת צעירים מחברת נוער "שיבולת" מקיבוץ אפיקים. בנות ובנים שהועלו מדמשק לארץ ישראל וראו את חזונם בהקמת יישוב. לאחר הקמתו, השתייך הקיבוץ לאיחוד הקיבוצים שהיה מזוהה עם מפא"י, לאחר מכן לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, ל"תנועה הקיבוצית המאוחדת" (תק"מ) ולבסוף לתנועה הקיבוצית.
במלחמת העצמאות שימשה הגבעה, עליה ממוקם היישוב, הנמצא בתוך תחומי ארץ ישראל המנדטורית, מוצב צבאי סורי. הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה הביא לנסיגה חלקית של הצבא הסורי משטח ארץ ישראל המנדטורית שעל פי החלטה 181 נועד להיות בתחום המדינה היהודית. אולם ישראל הסכימה על קביעת שטח מפורז בתחומה הריבוני, בעיקר בשטחים מהם התפנה הצבא הסורי. באזור המפורז הוגבלה הכנסת צבא אך נקבע שתותר חזרה לחיים אזרחיים סדירים. היישוב תל-קציר הוקם באזור המפורז. לפי הפרשנות הסורית, שטח מפורז הוא שטח הפקר ואילו לפי הפרשנות הישראלית זהו שטח ריבוני ישראלי שאסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לבטא את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת תל קציר (כמו גם קיבוץ האון הסמוך). חילוקי הדעות עם סוריה לגבי מהות האזור המפורז (חילוקי דעות הקשורים במידה רבה בנושא המאבק על המים) הביאו להתנכלויות חוזרות ונשנות מצד סוריה ליישוב שהוקם, לטענתם, בניגוד להסכם שביתת הנשק. כך, סבל היישוב, לסירוגין, במשך שנים לאחר הקמתו, עד למלחמת ששת הימים, מהתקפות של ירי והפגזות ממוצבי הצבא הסורי הסמוכים.

שם היישוב

שמו של היישוב מבוסס על השם הערבי של המקום תל־אל־קצר, אותו החליטו המתיישבים לשנות לשם קרוב וסמלי שמתקשר לחקלאות. ועדת השמות שבמשרד ראש הממשלה, שבראשה עמד ד"ר בירן, התכתשה עם מזכירות תל קציר בעניין שם היישוב. הוועדה טענה שפירוש "תל" הוא חורבות שנחשפות וראוי שהשם יהיה "בית קציר" שזו הקבלה נאה ל"בית זרע" השוכנת בקרבת מקום. הוועדה הציעה לבחירה גם שמות אחרים שלא התקבלו על ידי חברי הקיבוץ. בנוסף לכך שם האגודה השיתופית היה "הצופים ז'" שהחיבור שלו עם השם "בית קציר" לא היה פונטי במיוחד.
הואיל והקיבוץ היה אחד מיישובי הספר המותקפים על ידי הסורים ושמו הופיע בחדשות ובעיתונות, נדרש יום אחד דוד בן-גוריון להגיב על הפגזה וירי על הקיבוץ והשתמש בהודעתו בשם "תל־קציר". מזכיר הקיבוץ דאז ניצל הזדמנות זו ופנה אל ראש הממשלה שוועדת השמות הייתה כפופה למשרדו - וביקש את הכרעתו במחלוקת בין הקיבוץ לבין ועדת השמות. בן-גוריון ענה במכתב שכשם שיש תל אביב ותל־עדשים ועוד, שהם יישובים פורחים וגדלים כך הוא מאחל גם לתל קציר. העתק מכתבו נשלח לוועדת השמות שקבלה את סמכותו של דוד בן-גוריון ואישרה את השם "תל־קציר" כשם רשמי של היישוב.
יחד עם זאת, בתל אביב-יפו הונצח היישוב ברחוב על שמו הקודם, בית קציר.
שלמה מאזוז

ביוגרפיה

נולד בג'רבה, לרב מנחם מאזוז. נישא לרבקה (מעיתקה). שימש בג'רבה כרב וכדיין, והוציא לאור ירחון תורני בשם "מקבציאל".
בשנת 1956 עלה לישראל  והתגורר בנתיבות, על קליטתו בעיר סיפר בנו, מני: "משפחתי, כמו שאר המשפחות הראשונות גרו כשנה בפחונים שהיו פזורים בשטח פתוח, בלי מים, בלי חשמל וכמובן ללא שירותי סניטציה בסיסיים. כעבור כשנה עברנו לדירת קבע, שהייתה ביתנו שנים ארוכות".
לאחר עלייתו נמנע מלכהן כרב, והתפרנס מיגיע כפיו כבעל חנות לדברי סדקית, עם זאת הוא זכה לכבוד והערכה מצד תושבי נתיבות. לדברי בנו הרב יחזקאל: "לבד מתשמישי הקדושה שהיו נמכרים בחנות, עיטרו אותה מדפים עם ספרי קודש בהם למד אבא, למי שרצה לרכוש את אחד מהספרים, הובהר כי הספרים אינם למכירה"...
בחודש אייר ה'תשי"ז, היו הרב מאזוז וידידו הרב נסים הכהן, רב המושב שרשרת, מהראשונים שהשתתפו ביום עיון שבועי לרבני האזור, שיזם חברם הרב רפאל כדיר צבאן, רב העיר נתיבות. מדי חודש אלול נהגו השלושה לנסוע פעמיים להתפלל ולומר סליחות בכותל המערבי, עם עוד מתושבי ורבני האזור.
הרב מאזוז נהג לומר הלל בלי ברכה ביום העצמאות.
נפטר בכ"ה בטבת ה'תשמ"ב (1982).
גלעד צוקרמן

ביוגרפיה

צוקרמן נולד בגבעתיים וגדל באילת. את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200. צוקרמן סיים בהצטיינות יתרה תואר שני בבלשנות בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן שבאוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד ומאוניברסיטת קיימברידג'. באוקספורד שימש צוקרמן כנשיא ארגון הסטודנטים היהודי של האוניברסיטה, "לחיים". צוקרמן הוא פרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה לבלשנות ושפות בסיכון באוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה. הוא מדען אורח במכון ויצמן למדע.
צוקרמן זכה במענק מחקר מטעם מועצת המחקר של ממשלת אוסטרליה, ומכהן גם כפרופסור מן המניין באוניברסיטת שאנגחאי ללימודים בינלאומיים. ב-2006–2010 הוא היה פרופסור באוניברסיטת קווינסלנד באוסטרליה. כיהן כפרופסור גם באנגליה, בסינגפור, בישראל, בסלובקיה ובארצות הברית, והיה בעל משרות מחקר בכירות באוניברסיטת קיימברידג' (קולג' צ'רצ'יל), באוסטרליה, בסין, באיטליה, בארצות הברית וביפן. לפני שירותו בצה"ל הוא ייצג את ישראל בקולג' בינלאומי באיטליה, השייך לרשת ה-United World Colleges.
צוקרמן הוא פוליגלוט: הוא דובר 13 שפות וקורא כ-30. פרסומיו האקדמיים כוללים מאמרים באנגלית, בעברית, ביידיש, באיטלקית, בספרדית, בגרמנית, ברוסית ובסינית.

גישתו הבלשנית

צוקרמן נמנה עם הבלשנים המערערים על התאוריה הבלשנית הקלאסית, אשר לפיה כל שפה התפתחה משפה אחרת שקדמה לה. הוא גורס כי תיתכן התפתחות של שפות חדשות שחל בהן מיזוג של אלמנטים משתי שפות קודמות או יותר. במילים אחרות, ייתכן שלשפה נתונה יהיה יותר מ"הורה" אחד. התאוריה שאימץ צוקרמן מערערת גם על החלוקה הקלאסית של שפות למשפחות גנטיות.
לפי צוקרמן, ייתכן ששפה תהיה שמית והודו-אירופית כאחת, אם היא התפתחה ממיזוג של אלמנטים משפה שמית מצד אחד ומשפה הודו-אירופית מצד שני. העברית הישראלית, לדעת צוקרמן, היא דוגמה לשפה שיש לה כמה "הורים". גישה זו נובעת מטענתו של צוקרמן, שהעברית ממזגת לכאורה אלמנטים שמיים והודו-אירופיים. את האלמנטים השמיים תרמה העברית לתקופותיה, ואילו האלמנטים ההודו-אירופיים הגיעו בעיקר מיידיש, וכן מרוסית ומפולנית. גם שפה כמו טוק פיסין, שהתפתחה בגינאה החדשה, נחשבת שפה "מעורבת" לפי התאוריה הזאת, מכיוון שהיא ממזגת לכאורה אלמנטים משפות מלנזיות ומשפות הודו-אירופיות.
התאוריה ההיברידית הרב-הורית שייסד צוקרמן לגבי היווצרות העברית הישראלית סותרת לא רק את מודל ההחייאה (חיים רבין, חיים רוזן), אשר לפיו העברית הישראלית היא עברית שהוחייתה, אלא גם את תאוריית הרה-לקסיפיקציה (פאול וקסלר, ג'וליה הורבט), אשר לפיה העברית הישראלית היא יידיש שהחליפו את אוצר המילים שלה באוצר מילים עברי.

"תשמו"ץ"

תשמו"ץ, ראשי תיבות של תרגום שומר משמעות וצליל, הוא מונח שטבע צוקרמן, תרגום של Phono-Semantic Matching (גם הוא מונח של צוקרמן), תחדיש המשלב צליל דומה ומשמעות דומה. ״סחר מכר" הוא תשמו"ץ של "שאַכער מאַכער" היידי.
דוגמה נוספת לתחדיש מסוג זה היא המילה "קוקית", שנקבעה כתרגום למילה האנגלית cookie ומשמעותה "מידע על הגולש שהדפדפן שומר במחשבו". המילה "קוקית" שומרת על הצליל של המקור האנגלי, וכן רומזת לציפור קוקייה, המטילה את ביציה בקיני זרים. השימוש בתחדיש מסוג זה קיים בשפות רבות (שמיות, הודו-אירופיות וכו), וגם ברבדים קדומים של העברית. המילה מסתורין היא דוגמה לכך.
לפי צוקרמן, הביטויים "כלי ראות", "כלי עיניים" ו"בתי עיניים" פינו את מקומם למילה "משקפיים", תשמו"ץ של חיים לייב חזן מ-1890 על בסיס סְקוֹפֶּאוֹ (אני מביט) היווני ושק"פ העברי.
יממה

יממה היא יחידת זמן שאורכה נקבע על פי הזמן שמופע השמש עושה מחזור אחד בשמים (סיבוב אחד שלם). מחזוריות מופע השמש נגרם על ידי סיבוב כדור הארץ סביב צירו, ומושפע מעט מסיבוב כדור הארץ סביב השמש (זמן זה נקרא גם "יום").
היממה מורכבת מ-24 שעות שהן 1,440 דקות, שהן 86,400 שניות. בשנת שמש אחת יש כ-365.2422 יממות, שהן 365 יממות, 5 שעות, 48 דקות ו-46.08 שניות.
בהגדרתה של היממה ניתן להבחין שזו יחידת זמן טבעית (להבדיל משעה, למשל, שהיא יחידת זמן מלאכותית).

יממה בתרבות

הביטוי "24 שעות", המתאר את אורך היממה, משמש בהשאלה לתיאור פעילויות שאינן נפסקות אף במשך הלילה. בעולם המסחר, למשל, משמש הביטוי כדי לבדל ולהבליט עסקים הפעילים לאורך כל היממה.

באסטרונומיה

האסטרונומים מבדילים בין יממה כוכבית ובין יממה שמשית.
בנוסף לשימוש המונח בהקשר ליממת כדור הארץ, האסטרונומים משתמשים במונח זה גם לציון זמנים אסטרונומיים אחרים, למשל, אורך היממה של כוכבי לכת אחרים במערכת השמש. לרוב משתמשים ביחידת המידה "יממת כדור הארץ" לציון אורכן של יממות אלה.

יממה כוכבית

יממה כוכבית היא הזמן שבמהלכו כדור הארץ עושה סיבוב מלא סביב צירו ומגיע לאותו מצב ביחס לכוכבי השבת, שבו הוא היה לפני תחילת הסיבוב. יממה כוכבית אורכת כ-23 שעות, 56 דקות ו-4 שניות.
סלופ מלחמתי

סְלוּפּ מלחמתי (באנגלית: Sloop-of-war) היה כינוייה של אוניית מפרשים מלחמתית בצי המלכותי הבריטי במאות ה-18 וה-19, שנשאה על סיפון התותחים היחיד שלה עד 18 תותחים. מאחר ששיטת דירוג האוניות בצי המלכותי הבריטי כללה רק ספינות בעלות 20 תותחים ומעלה, הקיף המונח "סלופ" את כל כלי השיט המלחמתיים הבלתי מדורגים, ובהם גם את בריגי התותחים (gun-brig) והקאטרים הקטנים ביותר. מבחינה טכנית, אפילו כלי שיט ייעודיים כמו ספינות הרעשה וספינות הבערה סווגו כסלופים מלחמתיים, ולמעשה מילאו תפקידי סלופ (ליווי בעיקר) כאשר לא ביצעו את המשימות המיוחדות להן. ציים נוספים, כמו הצי האמריקני, אימצו גם הם את המונח.
לימים ישמש השם "סלופ" לכינוי אוניות ליווי; במלחמת העולם השנייה היו הסלופים כלי שיט ייעודיים לליווי שיירות, חמושים בכלי נשק ואמצעי לחימה נגד מטוסים ונגד צוללות.
התרבות החריפאית

התרבות החריפאית היא תרבות ארכאולוגית פרהיסטורית של ציידים לקטים נוודים, שהתקיימה באזור הר הנגב, הנגב המערבי וצפון סיני בסוף התקופה האפיפלאוליתית, בערך בשנים 12,800 - 11,700 לפני זמננו, לפי גילי פחמן-14 מכוילים. התרבות הוגדרה לראשונה באתר הארכאולוגי אבו סאלם שבהר חריף, ומכאן שמה. התרבות החריפאית מקבילה מבחינת זמנה ומאפייניה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית. היא נחשבת כהתאמה של ציידים-לקטים לתנאי המדבר של השלב המאוחר ביותר בתור הפליסטוקן.
התרבות החריפאית התגלתה והוגדרה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסקר ארכאולוגי שערך הארכאולוג אנטוני מרקס בהר הנגב. כתרבויות פרהיסטוריות אחרות, היא מוגדרת לפי סוגי כלי אבן מסותתים הייחודיים לה. המאפיין הבולט של תרבות זאת הוא ראש חץ בצורת מעוין הנקרא "חוד חריף", המהווה שיכלול בעיצוב ראש החץ, יחסית למיקרוליתים הנאטופיים. האחרונים עדיין נפוצים מאוד באתרים החריפאיים.
אתרי התרבות החריפאית, כעשרים במספר, ממוקמים בהר חריף ובסביבתו, וגם באזור חולות שונרא בנגב המערבי, באזור מכתש רמון ובג'בל מע'רה בצפון סיני. האתרים הגדולים ביותר נמצאים בהר חריף: אבו סאלם ורמת חריף. באתרים אלה השתמרו שרידי מבנים חפורים-למחצה באדמה במתאר מעוגל או סגלגל, מכתשים, שרידי מדורות, כלים מאבן ועצם, וכן קונכיות ימיות שיובאו מים סוף ומהים התיכון. נמצאו עדויות רבות לציד, לפי עצמות בעלי חיים, בעיקר צבאים ויעלים. באזורים אחרים בדרך כלל אין מבנים ושרידי התרבות החומרית דלים בהרבה. בשל כך הוצע כי המחנות הגדולים באזור הגבוה (כאתרי הר חריף) מייצגים התכנסות של קבוצה גדולה יותר במהלך חודשי הקיץ, והמחנות הקטנים והארעיים יותר באזורים הנמוכים מייצגים התפזרות של קבוצות קטנות בעונת החורף.
דו"ח בוורידג'

דו"ח בוורידג' (באנגלית - "Beveridge Report") הוא דין וחשבון שהוגש לפרלמנט הבריטי בשנת 1942 בנוגע לביטוח לאומי ושירותים נלווים, על ידי ועדה בין-משרדית שבראשה עמד הכלכלן ויליאם בוורידג'. הדו"ח זיהה חמישה "ענקים", "רעות חולות" בחברה הבריטית - הזנחה, בערות, מחסור, אבטלה וחולי. הדו"ח הציע רפורמה נרחבת במערכת הביטחון הסוציאלי בבריטניה במטרה להילחם באותם ענקים. בתקופה שבה פורסם, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, זכה הדו"ח לפופולריות רבה ביותר בציבור הבריטי. לאחר עליית מפלגת הלייבור לשלטון, ב-1945, בממשלה בראשות קלמנט אטלי, פעלה המפלגה ליישום הדו"ח בשנים בהן שלטה, עד 1951, לרבות עריכת רפורמה ממשית בנושא הביטחון הסוציאלי והביטוח הלאומי, ויצירתם של שירותי הבריאות הלאומיים בבריטניה, והניחה את המסד למדינת הרווחה הבריטית.

קבלת הדו"ח ויישומו

הדו"ח פורסם בנובמבר 1942 וזכה לתשומת לב רבה ולפופולריות, ואף להתלהבות. מצב הרוח הלאומי הבריטי היה גבוה, וזאת בין היתר בשל הניצחון בקרב אל עלמיין השני. עם זאת הדו"ח זכה להתנגדות מסוימת בקרב השמרנים ובקרב הפקידות הבכירה במשרדי הממשלה. הממשלה השמרנית, בראשות וינסטון צ'רצ'יל הודיעה בבית הנבחרים כי לא תיישם את הדו"ח מיד. צ'רצ'יל נשא נאום, ב-21 במרץ 1943 ובו הזהיר את הציבור שלא לצפות לשינויים חברתיים הכרוכים בהוצאות גדולות של המדינה לאחר המלחמה. הוא אמר כי לאחר המלחמה תופעל "תוכנית ארבע שנים" המכסה חמישה או שישה אמצעים פרקטיים לרבות "ביטוח חובה לאומי לכל המעמדות מהעריסה עד הקבר; חיסול האבטלה באמצעות מדיניות ממשלתית; הרחבת בעלות המדינה ויזמות המדינה; דיור חדש; רפורמה מקפת בחינוך; הרחבת שירותי הרווחה והבריאות".
בסופו של דבר אימצו השמרנים את הצעות הדו"ח בעיקרן, אך לא ראו מקום ליישמו מיד. מפלגת הלייבור הבריטית לא מיהרה לאמץ את הדו"ח, אם בשל התנגדותה לרעיון המובע בו של שירות בריאות לאומי המבוסס על מרכזי בריאות מקומיים ולא גוף המנוהל על ידי המדינה, ואם בשל היחסים הגרועים בין שר העבודה ארנסט בווין ובין בוורידג'. בוורידג' התלונן כי בשל הרקע של בווין כאיש האיגודים המקצועיים, הוא ראה לנגד עיניו רק את ההתמקחות על השכר, ולא ראייה מקפת של הביטוח הלאומי.
בשנת 1945 עלה הלייבור לשלטון בבריטניה, לאחר ניצחונו של קלמנט אטלי בבחירות. ממשלת הלייבור החדשה החלה לאמץ את הצעות בוורידג', ועד לחזרת השמרנים לשלטון ב-1951 חוקקו שורה של חוקים שהביאו ליישום הדו"ח, וליצירת מדינת רווחה בבריטניה. החוקים כללו את החוקים הבאים - חוק קצבאות הילדים, 1945; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1946; חוק הביטוח הלאומי, 1946; חוק שירות הבריאות הלאומי, 1946; חוק הגמלאות (הגדלה) 1947; חוק בעלי הדירות והדיירים (שליטה בשכר הדירה), 1949; חוק הביטוח הלאומי (פגיעות בעבודה), 1948; חוק הביטוח הלאומי, 1949. (Family Allowances Act 1945, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1946, National Insurance Act 1946, National Health Service Act 1946, Pensions (Increase) Act 1947, Landlord and Tenant (Rent Control) Act 1949, National Insurance (Industrial Injuries) Act 1948, National Insurance Act 1949.)
מדינת הרווחה הבריטית, שהייתה מבוססת על עקרונותיו של בוורידג', זכתה לתמיכה בין-מפלגתית והייתה למעשה הקונצנזוס העממי הבריטי עד סוף שנות ה-70 ועלייתה של מרגרט תאצ'ר לשלטון. המודל הבריטי השפיע על מדינות רבות, ובהן ישראל, ביישום מודל דומה של שירותי ביטוח לאומי.
יום הדואר העולמי

היסטוריה

ב-9 באוקטובר 1874 נוסד איגוד הדואר העולמי בברן שבשווייץ.
היום צוין לראשונה כיום הדואר העולמי ב-9 באוקטובר 1969 בקונגרס איגוד הדואר העולמי שנערך בטוקיו שביפן. את ההצעה הגישו חברי המשלחת ההודית.

פעילות

ביום הדואר העולמי מוצגות תערוכות של בולים, סדנאות ותחרויות ייעודיות ברחבי העולם. מאמצע שנות ה-80 עורך איגוד הדואר העולמי בשיתוף אונסק"ו תחרות עולמית לצעירים של כתיבת מכתבים.