google/wiki40b huggingface dataset:
הספרים המעופפים של מר מוריס

עלילה

הסרט מספר על מר מוריס שהחל את היום שלו בכתיבת זיכרונות ולאחר מכן טורנדו החל. ספר מעופף שמר מוריס מוצא לאחר הטורנדו לוקח אותו לספרייה, כאשר בספרייה עוד ספרים מעופפים רבים "קמים לתחייה", בספרייה מר מוריס מוצא רק ספרים מעופפים וציורים של אנשים כאשר אחד מהציורים מזכיר לו אישה שראה. מוריס הופך למנהל של הספרייה ומטפל בספרים המעופפים, וגם ריפא כמה ספרים שנפצעו. לאחר מכן מוריס מתחיל לשכתב את זיכרונותיו ושיתף את הספרים המעופפים בזיכרונות. עוברים שנים ומר מוריס כבר איש זקן מאד והוא מצליח להשלים את ספר הזיכרונות שלו, מרוצה מעבודה חייו הוא סוגר את הספרה ויוצא מדלת הספרייה, לפתע מערבולת ספרים עפה על מר מוריס והוא חוזר להיות צעיר. הוא נישא על ידי ספרים מעופפים ומתחיל לעוף. אישה יושבת וקוראת את זיכרונותיו של מר מוריס, ואז בסצנה האחרונה אחד מהציורים הופך להיות של מר מוריס.

ביקורת

הספר זכה במספר רב של פרסים, בין הפרסים פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, ורבים שיבחו את הסרט ואת אולפניו. הביקורות היו חיוביות מאד.
Ocean (אלבום)

רקע והפקה

בשנת 2017 הוציאה קרול ג'י את אלבום הבכורה שלה, Unstoppable, אשר זכה להצלחה נאה בארצות הברית, כאשר נמכר שם בכ-120,000 עותקים. מיד לאחר הוצאתו, פרסמה ג'י את הסינגל הראשון מתוך האלבום הזה, "Pineapple".
בהמשך, הוציאה את "Mi Cama" כסינגל השני מתוך האלבום. השיר זכה להצלחה רבה, ואף צבר למעלה מ-545 מיליון צפיות ביוטיוב.
חשיפת מחסן גרעין סודי של איראן

נאום נתניהו

ב-27 בספטמבר 2018, בנאום שנשא באו"ם, טען נתניהו כי ישראל חלקה את המידע הזה והוכחות נוספות עם מדינות ה- P5+1 ועם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אך סבא"א לא נקטה שום פעולה בנדון ואף ולא פנתה לממשל באיראן בשאלה אודותיו, וכן לא דרשה לבדוק אף אתר חדש שנחשף בארכיון הסודי הזה, אף על פי שבמסגרת הסכם הגרעין באפשרותה לבדוק כל אתר שתחפוץ.
בהינתן חוסר שיתוף הפעולה הזה, החליט נתניהו לחשוף בפני נציגי האו"ם כי לאיראן יש מתקן סודי נוסף בטהראן ברובע טורקוזאבאד – מחסן גרעין סודי לאחסון כמויות אדירות של ציוד וחומרים מתוכנית הגרעין הסודית של איראן. בהציגו תצלומי אוויר של המקום אמר נתניהו כי המשתמשים ב-Google Earth יוכלו לאתר את המקום על ידי נקודת ציון.
לדבריו, מדינות בעלות יכולות לווייניות יוכלו להבחין בפעילות מוגברת במקום בימים ובשבועות הקרובים על ידי נציגים איראנים שפועלים לפנות את האתר. נתניהו אף טען כי מאז תפיסת המסמכים על ידי ישראל בספטמבר פעלו האיראנים במטרה לפנות את תכולת המחסן; הם פינו מהמקום 15 קילוגרמים של חומרים רדיואקטיביים ופיזרו אותם ברחבי טהראן בניסיון להסתיר את מעשיהם, תוך סיכון האוכלוסייה המתגוררת במקום.
סלנגה (נהר)

נהר סלנגה (מונגולית: Сэлэнгэ мөрөн, רוסית: Селенга́) הוא נהר הגובל בין רפובליקת בוריאטיה שברוסיה לבין מונגוליה. מקורות הנהר הן נהר אידר ונהר דלגרמורון. מי הנהר נשפכים אל ימת באיקל, אורכו של הנהר נע מ-992 ל-1,024 קילומטרים (לפי מקורות שונים הקובעים את נקודת תחילת הנהר וסיומו). ספיקת הנהר היא 935 מטרים רבועים של מים לשנייה, כמחצית מכמות המים הזורמים אל ימת באיקל, לנהר דלתה רחבה בגודל של 680 קילומטרים רבועים.
שם הנהר נגזר מן המילה "סלה" שמשמעותה במונגולית הוא לשחות או שחייה. פירוש אחר לשם הנהר נגזר מן השפה האבנקית שלפי התחילת "סלה" פירושה ברזל. מחוז סלנגה במונגוליה נגזר משם הנהר.
אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

אלברכט היה הבן הבכור של זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו קתרינה בירגרסדוטר מביילבו, בתו של העוצר השוודי בירגר יארל ואחותם של ולדמאר, מלך שוודיה ומגנוס השלישי, מלך שוודיה. בשנת 1290 ויתר אביו על תפקידו והפך לנזיר מטיף, ואלברכט ירש את נחלות אביו, הכוללות את הערים של דסאו וקתן. בשנת 1295 אלברכט קבע את מקום מגוריו בטירת קתן. 
בשנת 1291 הוא השתתף במצור על טירת הארלי נגד היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן מבית ולף, יחד עם קונרד, ראש המנזר של ניינבורג ובן דודו ברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1293 ביטל אלברכט את השימוש בפולביאנית (ונדית) כשפה רשמית בתחומי הנסיכות. בשנת 1307 רכש אלברכט את צרבסט מהענף הברנדנבורגי של בית אסקניה.
לאחר הרצח של אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג בשנת 1308, הוצע אלברכט על ידי גיסו ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג למלך הרומאים, אולם לא הצליח להיבחר לתפקיד.
ב-17 באוגוסט 1316 מת אלברכט, ובניו אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו.
סיסטמטיקה

בביולגיה סיסטמטיקה או תורת המיון היא חקר מגוון צורות החיים, הן בעבר והן בהווה, והקשרים בין יצורים חיים לאורך זמן. הקשרים מדומיינים כעצים אבולוציוניים (מילים נרדפות: קלדוגרמה, עץ פילוגנטי, פילוגנטיקה). לפילוגניות שני מרכיבים: סדר הסתעפות של הענפים (מראה את הקשרים בין הקבוצות) ואורך הענף (מראה את כמות האבולוציה). עצים פילוגנטיים של מינים ודרגות טקסונומיות גבוהות יותר משמשים לחקר ההתפתחות של תכונות (למשל, מאפיינים אנטומיים או מולקולריים) ותפוצת האורגניזמים ( ביוגאוגרפיה ). במערכת אחרות, סיסטמטיקה משמשת להבנת ההיסטוריה האבולוציונית של החיים על כדור הארץ.
אברהם דוב גרינבוים

ביוגרפיה

נולד בניו יורק להורים יוצאי פולין. אמו היא בתו של הרב מאיר מנדלסון מוורשה משמר תורת אדמו"רי ראדזימין ורבה של שכונת רמות פולין בירושלים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בירושלים. כאן למד גרינבוים במוסדות גור, השתלם בהוראה, והתקרב אל רבו הפני מנחם מגור, שגרינבוים מרבה להזכירו במאמריו. לצד לימודיו בכולל להוראה ודיינות, החל להשתלב בעריכת ספרים תורניים. במסגרת זו היה בחבר עורכי כתביו של הרב אריה לייב צינץ מווארשה.
ב-2008 החל לערוך את המגזין החרדי-חסידי "עולם החסידות" שתחת ידיו שודרג ושמו שונה ל'מורשה'.
ב-2009 מונה לסגן עורך של המגזין החרדי בקהילה שבו כתב בשלל שמות עט ובמסגרתו ערך ראיונות עם מנהיגי הציבור החרדי בישראל ומחוצה לה ועם ראשי המדינה כמו שמעון פרס וראובן ריבלין. ב-2012, עם עזיבתו של העורך בנימין ליפקין, קודם גרינבוים לתפקיד העורך הראשי של העיתון. באותן שנים נהג לפרסם טור פובליציסטיקה בשם "הישורת האחרונה" שלא פעם עורר פולמוסים וזעם תקשורתי. ב-2016 הודיע על סיום תפקידו בעיתון ונטילת פסק זמן מהעיתונות. עם פרישתו עבר לכהן כרב השלוחה החרדית של המכללה האקדמית אשקלון - הקמפוס החרדי למצוינות בגן יבנה תחת הכוונת הרב יצחק דוד גרוסמן. גרינבוים נמנה עם חברי ההנהלה בארגון הגג של "מפעלות הרב גרוסמן".
ב-2017 נקרא על ידי ראש תנועת ש"ס אריה דרעי להקים ולערוך את מגזין התנועה הדרך, תפקיד שבו הוא נושא עד היום.
בד בבד הוא מפרסם טורים קבועים בירחון הישראלי "ליברל" שבו הוא מציג את עמדות הציבור החרדי.
כך גם מפרסם טור קבוע בשפה האנגלית בעיתון "המודיע" המתפרסם בארצות הברית.
לצד זה הוא מרבה לפרסם טורי דעה לא קבועים בשלל המדיות הישראליות.
גרינבוים נשוי ומתגורר בבית שמש.

ביקורת

טוריו הפובליציסטיים של גרינבוים - הידועים בסגנונם הנשכני - עוררו לא פעם ביקורת וסערה תקשורתית. במקרה קיצון אף הביאו את הנפגעים לערוך מעמדים של שריפת העיתון.
ב-2015, בעקבות הבחירות לכנסת העשרים, עורר זעם כשכתב שראוי לארגוני החסד החרדיים לא להעניק תרומות לאלו שלא מצביעים לרשימות החרדיות. בעקבות הסערה, פרסם טור הבהרה נוסף שבו ריכך את דבריו.
ב-2016, לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, פרסם מאמר באתר "וואלה" על תרומת של בחורי הישיבות לביטחון ישראל שבו טבע את המונח "לוחמי התורה".
במאמר שכתב באתר "כיכר השבת" הסביר גרינבוים את הצורך בעיתונות נפרדת לכל מגזר וקרא לש"ס לייסד עיתון יומי משלה.
בראיון לאתר האינטרנט של רדיו קול חי חשף גרינבוים שבעברו הסיר ברגע האחרון ראיון של אחד ממועצת חכמי התורה שבו נמתחה ביקורת על הרב עובדיה יוסף.
ב-2017, כאשר פורסם שהוא עתיד לערוך את בטאונה של תנועת ש"ס, "הדרך", קמה מחאה מטעם קבוצה מנאמניו של הרב שלמה משה עמאר שניסו לסכל את המינוי, בטענה שגרינבוים כתב בעבר דברים שעשויים להשתמע כפגיעה ברבם.
פאבל נחימוב

ביוגרפיה

פאבל נחימוב נולד בכפר בגוברניית סמולנסק. בשנת 1813 ביקש להתקבל לבית הספר לקציני ים אך התקבל רק כעבור שנתיים. בשנת 1818, עם סיום הלימודים החל את השרות בצי הבלטי. בשנים 1821–1825 השתתף במסע סביב העולם. בשנת 1827 השתתף בקרב נברינו והיה אחראי על תותחנות באחת הספינות. בשנת 1828 קיבל לפיקודו את הקורבטה "נברין" שהייתה ספינת שלל טורקית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) היה חלק של הצי שהשתתף במצור על מצרי הדרדנלים. בשנת 1830 חזר לים הבלטי. בשנת 1834 הועבר לצי של הים השחור. בשנת 1852 קודם לפקד על קבוצת אוניות.

מלחמת קרים

בתחילת מלחמת קרים פיקד על הצי הרוסי בקרב סינופ. במהלך הקרב גרם לתבוסה מוחצת של הצי הטורקי. במהלך מצור על סבסטופול היה מפקד הצי והנמל. בפברואר 1855, לאחר הטבעת הצי, היה מפקד של החזית הדרומית של קו ההגנה הרוסי. ביוני 1855 קודם לדרגת אדמירל. ב-10 ביולי 1855 במהלך בדיקת המבצרים הקדמיים נפצע מירי צלף ונפטר לאחר יומיים. הוטמן בקתדרלת העיר.

הנצחה

בשנת 1928 פסלו בסבסטופול נהרס בהתאם לפקודת השלטונות. במהלך מלחמת העולם השנייה יוסיף סטלין החליט להחיות את זכרו. הוקמו פנימיות צבאיות ליתומים שנקראות על שמו. בשנת 1944 הוספו למערכת העיטורים הסובייטים עיטר נחימוב ומדליית נחימוב.
בשנת 1946 צולם סרט על חייו.
במשך שנים בצי הרוסי והסובייטי היו אוניות מלחמה שנקראו על שמו. נמצאת כיום (2010) בשרות סיירת גרעינית שנבנתה בשנת 1986. כמו כן אוניית נוסעים אזרחית נקראה על שמו.
קפוסטין יאר

קפוסטין יאר (רוסית: Капустин Яр; כיום Знаменск/זנאמנסק) או קפ יאר (Кап Яр), הוא אתר פיתוח ושיגור טילים רוסי במחוז אסטרחן, בין וולגוגרד לאסטרחן. האתר הוקם ב-13 במאי 1946 ובתחילת דרכו נעשה באתר שימוש בטכנולוגיה, חומר ותמיכה מדעית מגרמניה המובסת. הטיל הראשון שוגר ממנו ב-18 באוקטובר 1947. היה זה אחד משבעת טילי ה-A-4 (טיל ה-V-2) שנפל בידי הסובייטים. באתר בוצעו גם שיגורים של מספר טילי ניסוי עבור צבא ברית המועצות, לוויינים וטילי מחקר. עד לשנת 1957 זה היה אתר ניסוי ושיגור יחיד בברית המועצות. בנוסף לכך בוצעו באתר ניסויים גרעיניים
עם התפתחותו וצמיחתו של האתר, הוא הפך לקוסמודרום ותפקד כקוסמודרום מ-1966 ועד 1987. יישוב חדש, זנמנסק, הוקם כדי לתמוך במדענים העובדים במתקנים, במשפחותיהם ובאנשי הצוות. בתחילה הייתה עיר סגורה, היא לא הופיעה במפה ולא הייתה נגישה לזרים.
מידע על חשיבות קפוסטין יאר הושג על ידי המודיעין במערב מתחקורים של מדענים גרמנים שחזרו מברית המועצות לגרמניה ומטיסות ריגול. טיסת הריגול הראשונה בוצעה ב-1953 באמצעות מטוס של חיל האוויר המלכותי שטס בגובה רב.
באזור היו מספר תצפיות בעב"מים, אך נראה שהדיווחים קשורים בניסויי טילים שבוצעו באתר. כיום האתר משמש כאתר ניסויי לשיגור טילים בליסטיים או רכיבי חלל צבאיים עבור חיל הטילים האסטרטגיים וחיל החלל הרוסי.
פולינום אופייני

באלגברה ליניארית, מתאימים לכל מטריצה ריבועית פולינום שנקרא הפולינום האופייני, והוא מקודד כמה תכונות חשובות של המטריצה. 
אם  היא מטריצה ריבועית מסדר n, הפולינום האופייני שלה מוגדר כפולינום , כאשר  היא מטריצת היחידה ו-  מסמן את הדטרמיננטה. 
זהו פולינום שמעלתו שווה לגודל המטריצה, ושורשיו הם הערכים העצמיים שלה.
כשכותבים , המקדם החופשי של הפולינום האופייני הוא , ואילו  שווה למינוס העקבה של . באופן כללי יותר, מקדמי הפולינום הם פונקציות סימטריות של הערכים העצמיים.
התכונה החשובה ביותר של הפולינום האופייני נתונה במשפט קיילי-המילטון, שלפיו A מאפסת את הפולינום האופייני שלה, כלומר . לכן הפולינום המינימלי מחלק את הפולינום האופייני.
לשתי מטריצות דומות יש אותו פולינום אופייני, אם כי ההפך אינו תמיד נכון (אפילו מעל שדה סגור אלגברית).
אש בעמקים

עלילה

הסיפור מסופר דרך עיניו של טוראי טאמורה אשר, לאחר שסולק מהמחלקה שלו, בוחר לערוק לחלוטין מהצבא ומשוטט ללא מטרה בג'ונגל הפיליפיני במהלך המערכה בפיליפינים. טאמורה שוקע בהזיות, נאלץ להתמודד עם איתני הטבע הפראי, בדידות, רעב, הפחד מהמוות, ובסופו של דבר גם קניבליזם.

משמעות ספרותית וביקורת

הספר זכה בפרס יומיורי, והוא ככל הנראה יצירתו הידועה ביותר של אוקא במערב. הספר תורגם לאנגלית על ידי איוואן מוריס בשנת 1957. בעברית יצא הספר בהוצאת 'עם עובד' כשהוא תורגם מהגרסה האנגלית. סרט המבוסס על הספר והנושא את אותו שם הופק ביפן בשנת 1959, בבימויו של קון איצ'יקאווה ובכיכובו של אייג'י פונאקושי. בתרגום לאנגלית ולעברית נמחקו קטעים שבו המספר מבהיר כי הוא מעוות את זיכרונות המציאות. הגרסה הקולנועית התמקדה בחוסר האונים של הפרט אל מול המלחמה. דמותו של טאמורה בסרט פסיבית יותר וחלשה מאשר ביצירה המקורית. סרט חדש על פי הספר נוצר ב-2014  על ידי צוקאמוטו שיניה.
ללא כותרת (מגן דוד שחור)

תיאור

בשנת 1992 יצר גרשוני הדפס ובו ארבע מגיני דוד שחורים הממוקמים הארבעת קצוותיו של גיליון נייר בצבע צהוב. סביב מגיני הדוד מופיעה מעין הילה או אזור כהה יותר, שנוצר בתהליך ההדפסה. הרקע הצהוב הודפס בטכניקה של אקווטינטה, המעניק לו תחושה "גרגירית", ואילו ארבעת מגיני הדוד נעשו בעזרת עפרון חשמלי, הצורב את הפלטת ההדפס, ומעניק לדימוי תחושה חומרית. העבודה הודפסה בידי שרון פוליאקין על נייר בגובה 76 ס"מ וברוחב 105 ס"מ ובמהדורה של 12 עותקים בסדנת ההדפס ירושלים. היא הוצגה במספר תערוכות ביניהן תערוכת היחיד של גרשוני (1993) במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, בתערוכה "חותם הדפס: 20 שנה לסדנת ההדפס ירושלים" (1995) שהוצגה במוזיאון ישראל ובתערוכת היחיד של גרשוני "ימי חיינו" בסדנת ההדפס ירושלים (2015). במקביל להדפס זה יצר האמן שני הדפסים נוספים של אותו דימוי. בראשון (T.1657) הודפס הדימוי על גיליון נייר בגובה 44 ס"מ וברוחב 63 ס"מ. בעבודה הנוספת הודפס הדימוי על פורמט גדול ממדים שצורף מארבעה גליונות נפרדים בגובה 76 ס"מ וברוחב 105 ס"מ כ"א. בשנת 2011 הודפס תצלום ההדפס הקטן יותר בקטלוג התערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות.
ההדפס מבוסס על מוטיב שהופיע כבר ביצירתו המוקדמת של גרשוני. בשנת 1970 יצר האמן עבודה ובה הדביק ארבעה כוכבים מתוך ערכת "לטרסט" בארבע פינותיו של דף נייר. באותה עת נתפסה עבודה זו, ועבודות דומות לה, כפעולה פוסט-מושגית העוסקת בסימון גבולות הפורמט.
בהדפס זה בחר גרשוני ליצור את ההדפס על רקע צהוב, האופייני ליצירתו בהדפס באותה עת. הצבע הצהוב מהווה היפוך של מגמה מושגית זו לטובת ביטוי אקספרסיבי. הוא מאזכר את צבעו של "הטלאי הצהוב" בתקופת "השואה", אולם גם מתייחס לחוויה דתית וביטוייה ביצירות אמנות דתיות בעלות רקע מוזהב.
Police Quest (סדרת משחקים)

Police Quest (המשחק ידוע בישראל גם בשמות חקירה משטרתית, משימה משטרתית ופוליס קווסט) היא סדרת משחקי וידאו אשר פותחה על ידי חברת Sierra Entertainment.
הסדרה המקורית הופצה לשווקים בין השנים 1987 ל-1993. עלילות שלושת המשחקים הראשונים בסדרה נכתבו על ידי השוטר האמריקני לשעבר ג'ים בראון בעוד שהמשחק הרביעי בסדרה נכתב על ידי השוטר לשעבר דריל פ. גייטס.
בעוד שארבעת המשחקים הראשונים בסדרה היו משחקי הרפתקאה, בשנת 1995 פותח משחק ספין אוף לסדרה בשם "Police Quest: SWAT" אשר היה משחק סימולציה טקטי ולא משחק הרפתקה גרפי בדומה למשחקי הסדרה המקורית. בהמשך פותחו שלושה משחקי המשך למשחק זה.
ב-18 בינואר 2010 הופצו ארבעת המשחקים הראשונים בסדרה במהדורה מחודשת הפועלת במערכות ההפעלה Windows Vista ו-Windows 7.
אמור שלום

בחירת השיר ומילותיו

בשנת 1976 נבחרה הלהקה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בהאג שבהולנד. הבנות הציגו שלושה שירים חדשים במופע טלוויזיה מיוחד: "קשת בענן" של דרורה חבקין, "זה טוב זה טוב" של אליעוז רבין ורוני וייס ו"אמור שלום" של אהוד מנור ומתי כספי שנבחר להשתתף בתחרות.
השיר מסופר מנקודת המבט של אישה הקוראת לגבר להיות המאהב שלה. היא אומרת לו "כמעט שלושים שנה אני לבד" ואומרת לו כי "אני עוד כאן אז בוא אמור שלום, אמור שלום". את המילים ניתן לפרש גם בהקשר פוליטי - ניתן לייחס את המילים למדינת ישראל הקוראת לשלום עם מדינות ערב במזרח התיכון. מדינת ישראל, שהוקמה ב-1948, הייתה בת 28 בשנת 1976, מה שמתחבר עם המילים "כמעט שלושים שנה אני לבד". משמעות נוספת - מאז שקיבלה עצמאות, ישראל בודדה במזרח התיכון ומוקפת מכל עבריה במדינות עוינות (מצרים וירדן חתמו על הסכמי שלום עם ישראל רק ב-1979 וב-1994).

באירוויזיון

הלהקה הופיעה באירוויזיון בשם העברי אך נודעה גם כ"בנות השוקולד" ("The Chocolate Girls") וזכתה במקום השישי. במהלך המופע חתם פשנל, אמרגן הלהקה, על מספר חוזי הופעות ברחבי אירופה.

לאחר האירוויזיון

השיר צעד במשך 14 שבועות במצעד השבועי העברי בגל הקל מתוכם 5 שבועות במקום הראשון, בעקבותיו דורג בסוף השנה במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ו (1976) שנערך ברשת ג.
צמרת הבירה

מיקום וטופוגרפיה

השכונה ממוקמת על הרכס הצפון מזרחי של הר הצופים ועל מורדותיו כלפי מזרח. הגובה המקסימלי בסביבת השכונה מגיע ל-835 מטר, ועל כן שמה. בצפון גובלת השכונה בכביש 1, במערב בגבעה הצרפתית, בדרום בעיסאוויה ובית החולים הדסה הר הצופים ובמזרח בנחל אוג וכביש 1. יחד עם הגבעה הצרפתית, משתרעת צמרת הבירה על פני 970 דונם.

הקמת השכונה

השכונה הוקמה בשנת 1972, לאחר ששטחה נכבש מירדן במלחמת ששת הימים. מטרתה של השכונה, היה ליצור רצף יהודי, יחד עם השכונות הגבעה הצרפתית גבעת המבתר ורמת אשכול, שיחבר בין מרכז ירושלים לבין הר הצופים, שהיה עד מלחמת ששת הימים מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני. השכונה נבנתה על פי סטנדרטים אמריקאיים. מתכנני השכונה ניצלו את המורדות לבנייה מדורגת ואפשרו תחושה של בתים בודדים, המשקיפים אל מדבר יהודה. השכונה אורגנה היטב על ידי ועד שנבחר על ידי התושבים ובכך מהווה דוגמה בולטת לארגון קהילתי.

בשנות ה-2000

עקב היותה שכונת-קצה, צמרת הבירה היא שכונה פסטורלית ושקטה, ונחשבת לשכונת יוקרה. המצב הסוציו אקונומי של דיירי השכונה הוא בינוני-גבוה. בשל הקרבה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, מתגורר בשכונה חלק ניכר מהסטודנטים וסגל האוניברסיטה.
בצמרת הבירה ישנה אוכלוסייה מגוונת, ברובה יהודית. בשכונה אף מתגוררות מספר משפחות ערביות.
מוטי מזרחי

ביוגרפיה

מזרחי נכה בשתי רגליו מילדותו כתוצאה ממחלת הפוליו והוא נעזר בזוג קביים לשם הליכה, ונכותו זאת מתבטאת לעיתים בעבודותיו השונות. בשנים 1969- 1973 למד באקדמיה לאמנות בצלאל.
ייצג את ישראל בביאנלה בפריז בשנת 1980, בביאנלה לאמנות בסאו פאולו בשנת 1981 וב-1987, בביאנלה של ונציה בשנת 1988, ובביאנלה של ולנסיה בשנת 2004.
מזרחי משתמש בהומור ואירוניה עצמית בעבודותיו. בדגש על הגוף האנושי, פגמיו והנאותיו, ובחינת הדיכוי והשליטה של הקבוצות החזקות בחלשות מבחינה חברתית ופוליטית. סגנונו פיגורטיבי ואת יצירתו הייחודית החל בשנת 1973 כאשר, בין היתר,  הוא מקיים יחסי מין עם בת זוגו בזמן ששניהם מכוסים בבצק. הוא יוצר מתוך חוויות פרטיות והקשבה למתרחש.
במהלך שנות ה-70 התקשר מזרחי עם אסכולת המדרשה לאמנות שהתרכזה סביב מפגשים קבועים אצל רפי לביא. והיו בה חברים: תמר גטר, מיכל נאמן, יאיר גרבוז, אפרת נתן, נחום טבת, דוד גינתון, ואליהם הצטרפו דגנית ברסט ומזרחי שהגיעו מבצלאל. המשותף להם הוא בהתייחסות לתכנים אישיים במרכז היצירה.
בעבודה "ויה דולורוזה" (1973), יצר מזרחי תצלומים תיעודיים של פעולת צעידה בתוואי הויה דולורוזה, כשהוא נושא על גבו את דיוקנו העצמי המוגדל.
לקראת סוף שנות ה-90 עבר ניתוח על מנת לשפר את מצב בריאותו, אולם תוצאותיו לא החזיקו מעמד והשפיעו על יכולתו ליצור באינטנסיביות.
אחת מעבודותיו המוכרות בשנים האחרונות היא פסל עין השמש המתנשא לגובה 18 מטרים באשדוד.
כיום הוא יוצר בסטודיו באזור התעשייה באזור ומתגורר בתל אביב.
ליאו יוגיכס

ליאו יוגיכס (בגרמנית: Leo(n) Jogiches), מוכר גם בכינוי "טישקה"; (17 ביולי 1867- 10 במרץ 1919) היה מהפכן מרקסיסטי יהודי פולני-גרמני. ממנהיגי הליגה הספרטקיסטית בזמן מלחמת העולם הראשונה.

קורות חיים

יוגיכס נולד למשפחה יהודיה אמידה בווילנה. אביו נצר למשפחה בורגנית. אמו הייתה פסנתרנית ידועה. מעט מאוד ידוע על ילדותו, שכן היה שומר על סודיות מוחלטת, בהיותו קונספירטור. במחצית שנות ה-80 של המאה ה-19 היה אחד מראשיו של הארגון "נרודניה ווליה" בווילנה, מקום שהצמיח מהפכנים בולטים כגון: יולי מרטוב, מנהיגי "הבונד" בראשיתו- ארקדי קרמר ויוסיף מיל, וחבר התנועה הקומוניסטית בצרפת - שאול רפפורט. 
כחבר בארגון זה היה קשור לתוכניות להתנקש בצאר (אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה) בשנת 1887, תוכנית שנכשלה ובה נתפסו ונהרגו מספר מהפכנים, ביניהם אחיו של לנין. תפקידו של יוגיכס היה לארגן את בריחתם של המעורבים בקשר שלא תפסה המשטרה.
יוגיכס עצמו ברח למערב בשנת 1890, אחרי שישב תקופה בבית הסוהר, אך לפני שהספיקו לבצע את עונשו - גירוש לטורקסטן. 
בשהותו בציריך פגש את המהפכנית רוזה לוקסמבורג, והתפתחה ביניהם מערכת יחסים אישית ואינטלקטואלית, שהייתה בעלת השפעה על חייו. השניים התנגדו ללאומנות של המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS), וייסדו ביחד בשנת 1893 את העיתון "מטרת הפועלים".
בשנת 1893 עזר להקים את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (סוציאל-דמוקרטיה) בפולין, שנקראה גם "הפרולטריון השני" ( באנגלית SDKP ומאוחר יותר SDKPiL) בשיתוף עם רוזה לוקסמבורג.
יוגיכס השתתף במהפכת 1905, ופעל בכל מני קבוצות מהפכניות רוסיות. הוא היה אחד ממנהיגיה בפועל של "הליגה הספרטקיסטית"- המתחתרת הרדיקלית של הסוציאל-דמוקרטיה בגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה, שלימים תהפוך ל"המפלגה הקומוניסטית של גרמניה".
ב-10.3.1919 נרצח יוגיכס בתוך בית הסוהר מואביט בברלין, לאחר שניסה לחקור את ההתנקשות בחייהם של קרל ליבקנכט, ולוקסמבורג שארעה ב-15 בינואר של אותה השנה.
Taking Back Sunday

היסטוריה

מקור השם "Taking Back Sunday" הגיע ממילותיו של שיר מאת The Waiting Process שטענו-  "take back your Sundays" כדי לבלות זמן עם חבריך ומשפחתך, מאשר לבזבז את החיים בהתאם לסטנדרטים של החברה.
השיר הראשון שהוציאו היה ב-2001, "Taking Back Sunday EP", כדמו בלבד ובו השתתפו אנטוניו לונגו (שירה), ג'ון נולן (גיטרה וקולות רקע), אדי רייס, מקים הלהקה (גיטרה), ג'סי לייסי (עזב לטובת הלהקה Brand New, גיטרה בס וקולות רקע) ומארק או'קונל (תופים). הדמו חולק בהופעותיהם אך מעולם לא זכה להצלחה בולטת.
בעקבות שינויים בהרכב (אנטוניו לונגו הוחלף על ידי אדם לאזארה; ג'סי לייסי הוחלף על ידי שון קופר), הוציאו במרץ 2002 את אלבומם "Tell All Your Friends" שהופק על ידי סאל וילאניובה, מחברת התקליטים ויקטורי (Victory Records). האלבום זכה להצלחה בינונית בז'אנר הרוק האלטרנטיבי.
שינוי נוסף בהרכב היה עזיבת הגיטריסט והזמר ג'ון נולן וכן הבסיסט שון קופר על מנת להקים להקה חדשה - "Straylight Run". קופר ונולן דיברו על החלטתם לעזוב את הלהקה באפריל 2003 כאשר נולן צוטט בתשובתו לשאלתו של קופר האם הוא רוצה לבצע התאבדות מקצועית, והוא השיב כן.
עזיבתם של שון וג'ון העמידה את הלהקה במצב קשה, כאשר עמדו לפתוח בצילומי וידאו קליפ לשירם "You're so Last Summer". עם הצטרפותם של הגיטריסט פרד מסקרינו (מלהקת "Breaking Pangea") והבסיסט מאט רובאנו, הלהקה התייצבה והם השלימו את צילומי הווידאו.
שנת 2004 הייתה מוצלחת עבור טייקינג בק סאנדיי, כאשר הופיעו כחימום ללהקת בלינק 182 והובילו את הווארפד טור (Warped Tour). בנוסף לכך, אלבומם השני, "Where You Want to Be", יצא ב-27 ביולי 2004 וזכה להצלחה  למרות התפנית המוזיקלית שהציג. מונע על ידי הסינגל "A Decade Under the Influence", האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד, עם מכירות של כ-163,000 עותקים.
טייקינג בק סאנדיי נחשפו אל המיינסטרים דרך הופעות בתוכניות כמו תוכנית האירוח של ג'ימי קימל והתוכנית "LoveLine" והשיר "This Photograph is a
(Proof (I Know You Know" שהיה חלק מפסקול הסרט "ספיידרמן 2". בנוסף לכך, השיר "Your Own Disaster" היה חלק מפסקול הסרט "אלקטרה", והשיר "What's It Feel Like to Be a Ghost" היה חלק מפסקול הסרט "הרובוטריקים", אך לא הופיע בסרט עצמו. במהלך 2005 טייקינג בק סאנדיי היו מופע החימום של להקת גרין דיי וג'ימי איט וורלד באנגליה.
ב-25 באפריל 2006 הוציאו את אלבומם השלישי, "Louder Now", הפעם בחברת התקליטים של האחים וורנר. תגובת הלהקה הציגה את השינוי הדרמטי שעברה במהלך השנתיים מאז הוצאת אלבומם השני; לאזארה טען שהמעריצים חשו יותר אנרגיה בהופעות החיות שלהם מאשר בשירים המוקלטים, ובאלבומם השלישי עובדה זו באה לידי ביטוי. הלהקה המשיכה להיחשף לקהל המיינסטרים בהופעה בתוכניות של ג'יי לנו, קונאן אובריין וג'ימי קימל בשנית.
באפריל 2006 לקחו חלק בפסטיבל הרוק "Give It a Name" באנגליה, והצטרפו ל-Projekt Revolution Tour (בנוסף למיי כמיקל רומנס ולינקין פארק) והופיעו במסגרת המופע העולמי "לייב ארת'" ב-7 ביולי 2007.
המרדה

הַמרָדָה היא עבירה של ארגון פעילות או הטפה נגד הסדר החברתי הקיים או השלטון החוקי במדינה.

חוק

עבירת ההמרדה מופיעה בסעיפים 133–139 של חוק העונשין בפרק העוסק בפגיעות בסדרי המשטר והחברה. סעיף 133 קובע מאסר חמש שנים למי ש"עושה מעשה לשם המרדה, או מנסה, מכין עצמו או קושר קשר עם חברו לעשות מעשה כאמור". סעיף 134 מטיל את אותו עונש על מי שמדפיס או משעתק חומר ממריד. סעיף 136 מגדיר המרדה כ:
(1) להביא לידי שנאה, בוז או אי נאמנות למדינה או לרשויות השלטון או המשפט שלה שהוקמו כדין;
(2) להסית או לגרות את יושבי הארץ שינסו להשיג, בדרכים לא כשרות, שינויו של דבר שיסודו בדין;
(3) לעורר אי רצון או מורת רוח בקרב יושבי הארץ;
(4) לעורר מדנים ואיבה בין חלקים שונים של האוכלוסין.
סעיף 138 מגדיר ביקורת ותעמולה חוקיות אשר אינן נחשבות להמרדה:
(1) להוכיח שהממשלה הוטעתה או טעתה במעשה שעשתה;
(2) להוקיע טעויות או פגמים בדיני המדינה או בסדריה, או במוסד ממוסדותיהם שהוקמו כדין, או בסדרי השלטון והמשפט, והכל כדי להביא לידי תיקון הטעויות או הפגמים;
(3) לשכנע את אזרחי המדינה או יושביה שינסו להביא בדרכים כשרות לשינוי דבר שיסודו בדין;
(4) להוקיע, מתוך מגמה לסלק, דברים המעוררים או העלולים לעורר מדנים או רגשי עוינות בין חלקים שונים של האוכלוסין.
סעיף 135 קובע אישום על העברה חייב להיות מוגש תוך שנה מיום שהעבירה נעברה. בעבר תקופת ההתיישנות הייתה 6 חודשים, אולם הוא הורחב על ידי הכנסת בשנת תשס"ג, בהתאם להצעתו של אופיר פינס.
הגשת כתב אישום על המרדה דורשת אישור מוקדם של היועץ המשפטי לממשלה.

ביקורת

כנגד עבירת ההמרדה הוטחה ביקורת. למשל, השופט אליעזר ריבלין כתב על "אי הנוחות הטבועה בעבירות ההמרדה" ו"ספק אם עבירת ההמרדה אצלנו מעניקה משקל מספיק לחופש הביטוי". השופט אהרן ברק כתב:
ניסוחה של העבירה עמום מדי וגבולותיה רחבים מדי. היא משקפת תפיסת עולם שאינה דמוקרטית. היא תואמת שלטון מנדטורי, שאינו שלטונו של העם, על ידי העם, למען העם. היא אינה מעניקה משקל מספיק לחופש הביטוי.
— ע"פ  6696/96, אהרון ברק, 19 בפברואר, 1997
מרדכי קרמניצר וחאלד גנאים כתבו נייר עמדה של המכון הישראלי לדמוקרטיה הקורא לבטל את סעיף ההמרדה ולהמירו באיסורים מוגבלים קונקרטיים.
לעומת זאת, השופטת אילה פרוקצ'יה כתבה על הקלון שדבק במי שהורשע בהמרדה:
הפרת חוק שתכליתה לפגוע ביסודות השיטה הדמוקרטית, והמכוונת לפגוע בשלטון החוק, בשלום הציבור וביציבות השלטונית במסגרת תשתית ממשל דמוקרטי היא עבירה שיש עמה קלון. מעשה המבקש להכתיב מהלכי שלטון באמצעי המרדה הנוגדים את החוק סותר את גרעינו העמוק של הרעיון הדמוקרטי וההליך הדמוקרטי. ההליך הדמוקרטי איננו רק שיטת ממשל. הוא מבטא מערכת נורמטיבית-ערכית כוללת. פגיעה בהליך זה אגב הפרת חוק חותרת, איפוא, לא רק תחת שיטת הממשל אלא פוגעת בתשתית המוסרית-ערכית המונחת ביסודה. מעשה הפרה כזה נגוע על כן בפגם מוסרי-ערכי המגיע כדי "קלון".
— בג"ץ  1768/05, אילה פרוקצ'יה, 22 במאי, 2005