google/wiki40b huggingface dataset:
צום מיצים

צום מיצים או דיאטת מיצים היא סוג של דיאטת דה-טוקסיפיקציה (דיאטה שמיוחסת לה הסגולה לטיהור הגוף מרעלים) שעל פיו יש לצרוך רק מיצי פירות וירקות בתקופת הצום. 
בגלל הצורה הנוזלית, המזון מתעכל במהירות והתהליך דורש אנרגיה מועטה יחסית. לעיתים צום מיצים משווק יחד עם תוספי תזונה או במסגרת תרפיה רחבה יותר.

סיבות לצום

עם הסיבות לצום מיצים נמנות רצון לאבד משקל וניסיון להיגמל מהתמכרות כלשהי כגון עישון, אכילת יתר או שתיית קפה. יש המשתמשים בצום מיצים כדרך רפואה אלטרנטיבית לטיפול בכאב, בסרטן, בדיכאון, בדלקת מפרקים, בזיהום קשה, במחלות חיסון עצמי ועוד.
התומכים בצום מיצים מאמינים כי הוא גורם להפחתת כמות האנרגיה הנדרשת לעיכול ולכן לגוף יש יותר אנרגיה לסלק רעלים. מכיוון שהרעלים נמצאים במגוון איברים שונים בגוף, דיאטות מיצים שונות מכוונות כלפי אזורים שונים בגוף. לדוגמה, רבים מהמטופלים בצום מיצים מאמינים כי ההימנעות מאוכל מוצק מאפשרת לגוף להשתקם ולרפא את עצמו מנזק ועייפות הנגרמים מהלחץ המתמיד של העיכול. לעומת זאת, צום של מים בלבד, יגרום לגוף לשרוף מאגרי סוכרים וגליקוגן ויסתפק בפחות אינסולין, דבר שייתן ללבלב מנוחה. צומות אחרים מכוונים כלפי הכבד, הכליות, מערכת השתן, כיס המרה, המוח, מערכת החיסון.
עם זאת, אין ראיות מדעיות לאף אחת מטענות אלו.

שיטות

הצום לרוב אורך בין 3 ימים לשבוע, ויש המבצעים תהליך זה מספר פעמים בשנה. יש המבצעים את הצום במסגרת חופשה בספא, לעיתים בארץ אחרת, כגון תאילנד.
בגלל שמיץ טהור מכיל מעט מאוד סיבים, לעיתים נעשה שימוש בחוקן או חומר משתן טבעי כדי לגרום לסילוק יעיל של הפסולת מהמעיים. שיטה נוספת היא הוספת פסיליום למיץ. הפסיליום אינו נספג בגוף אבל סופח כמויות גדולות של מים, כך שהוא יוצר את הנפח הדרוש לפעילות מעיים תקינה.

תופעות לוואי

בביצוע צום מיצים יש להקפיד לשמור על איזון תקין של ויטמינים ושאר חומרי תזונה. אמנם, אין תופעות לוואי ידועות המיוחסות לצום מיצים אך יש מצבים רפואיים, כמו סוכרת, שעלולים להחמיר עקב שתיית מיצים מסוימים. כמות גדולה של מיצים מירקות ופירות חומציים במיוחד כגון עגבניות ופירות הדר עלולים להפר את רמת ה-PH בגוף.

ביקורת

בשל כמות נמוכה של נתרן ברוב הפירות והירקות, עלול להיווצר מצב של היפונטרמיה. היפונטרמיה גורמת לבחילות, הקאות, כאב ראש, בלבול, עייפות, אובדן תיאבון, חוסר מנוחה, חולשה בשרירים, התכווצויות, פרכוסים ובמקרים חמורים אף חוסר הכרה וכניסה למצב של תרדמת.
הממסד המדעי טוען כי אין כל הוכחה כי צום המיצים ודיאטות דה-טוקסיפיקציה אכן מצליחות להשפיע על רמת הרעלים בגוף. לדעתם, הטיפול אמנם בלתי מזיק אך לכן גם מהווה בזבוז משאבים ומוליך אנשים שולל. לטענתם, סביר להניח כי ההרגשה הטובה שלא פעם נלווית לצום המיצים מגיעה רק מההפסקה של צריכת חומרים מזיקים ומאפקט פלצבו ולא כתוצאה חיובית של המיצים. על פי ד"ר קתרין קולינס, דיאטנית ראשית בבית הספר לרפואה סנט ג'ורג' בלונדון, "מושג הדה-טוקסיפיקציה (de-tox) הוא המצאה שיווקית בלבד... הרעיון כי למפולת של ויטמינים, מינרלים וחומרים משתנים הנצרכים בתקופה של 2–7 ימים יכול להיות אפקט לטווח ארוך על הגוף, הוא גם כן מיתוס שיווקי".
מנשה אייכנשטיין

ביוגרפיה

נולד בזידיטשוב לרבי ישכר בעריש מזידיטשוב (בעל ה"מלבוש לשבת ויום טוב"), ולשיינדל בתו של רבי מנשה רובין מרופשיץ,. בהיותו בן שבע שנים בלבד שידכו סבו רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב עם שרה רעכיל בתו של רבי יהושע מדז'יקוב (בעל ה"עטרת ישועה"). נישא בדז'יקוב בשנת תרל"ח.
אחר נישואיו נתמנה לרב ומו"צ בדז'יקוב, בה גם חיבר (בשנת תקנ"ה) את ספרו הראשון "אלפי מנשה" על שולחן ערוך חושן משפט. 
בשנת תרנ"ז מינהו אביו למלא את מקומו ברבנות העיר וורצקי, וכעבור שנתיים נתמנה גם לראב"ד ברישא, וכדי לרצות את שני הערים היה שוהה בחורף ברישא ובקיץ בוורצקי. ברישא הדפיס (בשנת תרס"ה) את ספרו "תורת האשם" על ענייני טומאה וטהרה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי מנשה לווינה בירת אוסטריה, משם עבר לגרוסוורדיין שם שהה אביו, ולאחר מכן חזר לרישא.
עם פטירת אביו בכ"א בניסן תרפ"ד במונקאטש, עבר למונקאטש למלא את מקומו כאדמו"ר מזידיטשוב ביחד עם אחיו רבי משה מסטרי. בכך הפסיק לשמש כראב"ד רישא, אך עדיין המשיך לכהן ברבנות וורצקי עד שנתו האחרונה, אז מינה את נכדו רבי אברהם אליהו אייכנשטיין כממלא מקומו ברבנות העיר. בכהונתו כאדמו"ר הדפיס (בשנת תרפ"ז) את ספרו "מטה מנשה" על המועדים.
נפטר במונקאטש בט"ז בתמוז תרצ"ד. בנו רבי חיים יוסף מהוקליווא מילא את מקומו באדמו"רות. לאחר פטירתו הדפיסו ילדיו את ספרו "אלפי מנשה" על התורה.
אוריאל שטוק

ביוגרפיה

אוריאל שטוק נולד בירושלים בשנת 1934, לעולים מגרמניה בשנת 1933.
שטוק גדל בשכונת רחביה ובשנת 1952 סיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה. הוא היה פעיל בשבט מצדה של תנועת הנוער הצופים בירושלים.
בין השנים 1952–1956 למד שטוק הנדסה אזרחית בטכניון, במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל, וסיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית (B.Sc) בהצטיינות.
בשנים 1956–1960 שירת אוריאל שטוק בצה"ל כקצין במפקדת קצין הנדסה ראשי, ולאחר תום שירות החובה, המשיך כאזרח עובד צה"ל והיה אחראי לתכנון פרויקטים בצה"ל, בתעשייה האווירית ובמערכת הביטחון.
בשנת 1960 ייסד שטוק את חברת אינג' א. שטוק בע"מ תכנון והנדסה, במסגרתה פעל כמהנדס בנין, כקונסטרוקטור, כמנהל פרויקטים, מפקח ויועץ עד למותו. פרויקטים מרכזיים להם היה שותף בתכנון: החוף הצפוני של אילת, חוף ים המלח ואתר המרפא, יפו העתיקה, עכו העתיקה, הגליל המערבי, ימין משה בירושלים וחוף ת"א, כולל הטיילת ושוברי הגלים. לאחר מלחמת ששת הימים עסק בפיתוח אתר הסקי בחרמון, צפון מזרח הכנרת, מפרץ נעמה, חוף די זהב וחוף נביעות.
בשנים 1978–1983 כיהן שטוק כיהן כיו"ר לשכת המהנדסים.
במקביל לעבודתו סיים שטוק בטכניון תואר שני בהנדסה אזרחית (M.Sc) בהצטיינות והוסמך כאינג'ינר. בשנים 1960–1967 עבד שטוק כמרצה מן החוץ בטכניון.
שטוק פעל כבורר מקצועי בבוררויות בתחום ההנדסה. כמו כן היה חבר הוועד המנהל והדירקטוריון של הטכניון, חבר המועצה הטכנולוגית של משרד התמ"ת. כמו כן, כיהן, בין היתר, כחבר במועצה של מכון התקנים הישראלי, כחבר במועצת המנהלים של מתימו"פ, כחבר במועצת המנהלים של חברת שיכון ופיתוח, כחבר במועצת המנהלים של מרכז הבנייה הישראלי, וכן כחבר בדירקטוריון חברת השק"ם. במשך 14 שנים כיהן כיו"ר נדבכים, קופת הגמל של המהנדסים והאדריכלים בישראל. הוא אף כיהן כחבר האקדמיה למדעי ההנדסה של מקסיקו.
שטוק זכה במספר פרסים מקצועיים בישראל ומחוצה לה, ביניהם: פרס אלחנן פלס על תרומתו לקידום ציבור המהנדסים והאדריכלים בישראל, פרס יקיר לשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל, פרס יקיר ארגון האקדמאים העצמאיים בישראל ותעודת הוקרה של האגודה להנדסה אזרחית בישראל.
בשנת 2007 נפטר שטוק והותיר אחריו אשה, האדריכלית והציירת שושנה שטוק, ארבעה ילדים ושבעה נכדים. שטוק נטמן בבית העלמין בחולון.
זמרי ברודי

זמרי בְּרוֹדִי (ביידיש: בראָדער זינגער) היו אמנים נודדים יהודים מברודי שבאוקראינה (אז דרום-מערב האימפריה הרוסית), שפעלו לפחות מתחילת המאה ה-19 בגליציה האוסטרית, ברומניה וברוסיה. הם היו בין הראשונים שביצעו בפומבי שירים ביידיש שלא במסגרת של פורים שפיל וחתונות, וכן היו מבשרים חשובים של תיאטרון יידיש.
הם פעלו כשחקנים, כותבי שירים מקצועיים או חצי-מקצועיים, בדחנים, זמרים ורקדנים, והופיעו לעיתים קרובות בתחפושות קומיות. הופעותיהם כללו בדרך כלל מחזות קצרים בני מערכה אחת. הם הקימו במות קטנות בבתי מרזח, מרתפי יין ומסעדות ושעשעו בהם את הקהל.
הרישומים הראשונים על הבראדער זינגער הם הערות של יהודים שעברו בברודי, שהייתה אז מרכז מסחרי ונקודת עצירה של הסוחרים היהודים הרוסים במסעם ללייפציג. ברישומים אלה מובעת בדרך כלל אי שביעות רצון מתופעת השירה בהיעדר אירוע המצדיק זאת.
בשם "בראדער זינגער" השתמשו מאוחר יותר גם שחקנים שלא היה להם שום קשר לברודי. בין המפורסמים מבין הבראדער זינגער נמנו ברל מרגוליס, הידוע יותר כברל ברודר (1815–1868) ומשה פריזָמֶנט ובנו שלמה פריזמנט. חלק מן השירים המקוריים של ברל ברודר וכן אלה של בנו ונכדו שהמשיכו את המסורת של כתיבה חילונית ביידיש, ניתן למצוא בספרו של נכדו, בר מרגליות: "דריי דורות: לידער פון בערל בראדער (מרגליות), פעליטאנען פון ים הציוני (יצחק מרגליות), פאעמען און לידער פון בער מרגליות".
השבוע שלי עם מרילין

עלילת הסרט

הסרט מספר על קולין קלארק הצעיר אשר מחליט לפתח קריירה בתחום הקולנוע ולשם כך הוא נוסע ללונדון. לאחר קושי בלמצוא עבודה בתחום הוא נשכר בתור עוזר במאי שלישי לסרט חדש בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. קלארק שמח לבצע את המטלות הנחותות ביותר רק כדי להיות חלק מעולם הקולנוע. במהלך עבודתו בסרט הוא נחשף ליחסיהם של המפיקים למונרו אשר מנסה להצליח בתור שחקנית רצינית ולעומת זאת כל אנשי ההפקה רואים בה לא יותר מבלונדינית שטחית. הוא מתחבר למרילין ומצליח לעודד אותה במהלך הצילומים ולאחר שהוא שומע אותה ואת בעלה דאז, ארתור מילר, באמצע ריב.
משה ליטוינסקי

ביוגרפיה

ליטוינסקי נולד בעיר יפו בשנת 1888 לסוחר הקרקעות והעסקן האמיד יעקב אלחנן ליטוינסקי ולשרה ביילה לבית פינקלשטיין, במשפחה בת שלושה בנים. כבר בצעירותו נמשך אחר עידוד התיישבות עברית עצמאית והיה בין מייסדי אחוזת בית יחד עם יוסף אליהו שלוש, ובהמשך פעל להקמתה של תל אביב. היה ממקימי בית הכנסת הגדול (תל אביב).
בעת מלחמת העולם הראשונה, עם גירושם של תושבי תל אביב, עברה המשפחה לעיר קהיר שבמצרים. שם הכיר ליטוינסקי את רבקה קארמן ונשא אותה לאישה. 
רבקה נפטרה ב-1945. לשניים נולדו שני בנים, חיים ואברהם, ובת, ז'קלין (1922-1929). באותה שנה נשא בשנית לאלה בת משה ליבונטין.
עבד כמנהל החשבונות הראשי של בנק אנגלו-פלשתינה ביפו (כיום בנק לאומי לישראל). בין השנים 1918–1929 היה סוכנה הראשי בארץ ישראל של חברת הדלק הבריטית "של". באותה העת, היה ממייסדי "בנק קופת עם" ושימש כנשיא מועצת הבנק הראשון. מתחילת שנות השלושים ועד סיפוח אסטוניה לברית המועצות ביוני 1940 שימש ליטוינסקי  גם כקונסול כבוד מטעם ממשלת אסטוניה ובמסגרת זו זכה אף למדליית הצלב האדום של אסטוניה. משרדי הקונסוליה האסטונית שכנו בקומה השנייה של בית ליטוינסקי ברחוב אחד העם 22 בתל אביב. 
במהלך השנים, כבן הארץ יצר ליטוינסקי קשרים עם נכבדי הערבים, ובעקבות זאת עלה בידו לרכוש אלפי דונמים אדמה בחלקים שונים בארץ. המקום המזוהה ביותר עם משפחת ליטוינסקי, הוא המושבה "תל ליטוינסקי" אותה הקים בשותפות עם אחיו אמיל. השטח שרכש ב-1933 מערביי הסביבה התפרס על פני 1,770 דונם ולתכנון המושבה הוזמן בכיר האדריכלים בארץ ישראל באותה העת, ריכרד קאופמן. כמו כן היה בבעלותם פרדס גדול ובמרכזו בית בצורת טירה - "גן ליטוינסקי" ליד קיבוץ געש. ליטוינסקי רכש עם אחיו כ-1800 דונם בכפר ג'יוס שבשומרון. על 300 דונם מהם נטע פרדס.
ליטוינסקי נפטר בפריז, שם התגורר אחיו הצעיר ריימונד, בט"ו באלול תשי"א,  ונטמן שם. הותיר אחריו את רעייתו השנייה ושני בנים.
רכס ליזארד

גאוגרפיה

הרכס מהווה חלק מרכס קרואוזנסט. הרכס ממוקם מצפון לנהר קוטניי ולעמק שבר הרי הרוקי, מדרום לנחל ליזארד, ממערב לנהר אלק, וממזרח לנהר בול.
שיא גובהו של הרכס - 2,360 מטרים מעל פני הים. אורכו 44 קילומטרים, ורוחבו 31 קילומטרים. 
שטח הרכס - 800 קמ"ר.
התעמלות אירובית

התעמלות אירובית היא אחת מענפי ההתעמלות. זהו ספורט תחרותי שמקורה בפעילות אירובית מסורתית, בה המתעמלים נדרשים לבצע דפוסי תנועה אירובית מורכבים, ברציפות ועוצמה גבוהה עם תיאום מדויק למוזיקה. על התרגיל להוכיח תנועה רציפה ומדייקת בשילוב תרגילי גמישות, כוח, אלמנטים אקרובטים ופרמידות מתחום ההתעמלות האקרובטית. הענף אינו ספורט אולימפי.

חוקי התחרות

אורך המשטח עליו מופיעים המתעמלים הוא 7 מטרים בקטגוריית הצעירים ו-10 מטרים לבוגרים.

שיטת ניקוד

בתחרות, קיימות דרישות ספציפיות לגבי התלבושת, מספר אלמנטים שיבוצעו כל ידי המתעמלים, מספר ההקפצות בתרגיל, מספר האלמנטים שבוצעו על הקרקע ועוד.
כל הופעה נשפטת בשלושה תחומים: אמנותיות, דרגת קושי ואיכות הביצוע. צוות השופטים נותן ניקוד ומשכלל את הציונים על התרגיל. במידה וקיים תיקו בן המתחרים בציון המשוכלל, ציון איכות הביצוע הגבוה ביותר הוא המכריע.

אירובי תחת התאחדות ההתעמלות הבינלאומית

תחרויות התעמלות אירובית נערכות על ידיה התאחדות ההתעמלות הבינלאומית שהסדירה חוקה, שיטת ניקוד ומסדירה את כל חוקי התחרות. ב-1995, קיבלה ההתאחדות את ההתעמלות האירובית כענף התעמלות חדש ותחרותי. הספורט הפך למאורגן, וההתאחדות הסדירה קורסי שופטים ומאמנים וכן קיימה את אליפות העולם בהתעמלות אירובית, בפעם הראשונה בעיר פריז שבצרפת.
מטרת הענף היא להיכלל ברשימת ענפי הספורט האולימפיים.
פלקסוגרפיה

שיטת דפוס זו היא תוצר של התפתחות דפוס הבלט, שיטה זו הותאמה למעשה לצורך בהדפסת מוצרים אשר אין אפשרות להדפיסם בעזרת שיטות אחרות בגלל עדינות החומרים אותם מדפיסים, בגלל הלחץ הרב שמופעל בזמן ההדפסה על המוצר המודפס. ההדפסה עצמה נעשית על ידי גלופה פולימרית, על בסיס חותמת משרד פשוטה. שיטת דפוס הפלקסוגרפיה היא שיטת הדפסה על עיקרון ההדפסה הישירה, בה מודפס שטח ההדפסה בצורה ישירה מגלופה. המושג פלקסוגרפיה נגזר מתכונת גמישות גלופת הפולימר.

היסטוריה

שיטת הדפסה זו קיימת כמאה שנה, תחילתה הייתה למעשה עם התגלות הצורך באוטומציה מכנית בעת הדפסות שהתבצעו בעזרת חותמות גומי.
הצורך ההולך וגובר בשיטה אוטומטית שתקל במידת הצורך על הדפסת כמויות גדולות. בתחילה בנו מתקן מכני עם גליל שהסתובב עליו הולבשו, בדרך כלל, חותמות שמזוהות עם מוצר או חברה מסוימים. כיום השיטה השתכללה גם בסוגי הגלופה וגם באיכויות הצבע. בעבר השיטה נחשבה לשיטה פחות איכותית בגלל איכות הגומי בעיקר. הגומי היה עשוי משרף, עובדה זו הקשתה על יכולות העיצוב בגומי. בשלב היציקה התהוו בועות קטנות אשר בשלב ההדפסה באו לידי ביטוי בחורים בהדפסה ובאיכות ירודה של הדפסה, כיום איכות ההדפסה בפלקסוגרפיה השתנתה, זאת בזכות המעבר מגלופה עשויה גומי אל פולימר מידעני מתקדם ומיציקה של תבנית אל יצור גלופה על ידי קרן לייזר ממוחשבת. בנוסף יצרו צבעים באיכות משתנה ובעלי תכונות משתנות ומתקדמות לצרכים השונים של עולם הדפוס.

יתרונות הפלקסוגרפיה

הגמישות של גלופת הפולימר בפלקסוגרפיה מאפשרת הדפסה על מוצרים עדינים ובעלי מרקם שונה או משתנה, כלומר: חומר גמיש. ההדפסה מתאפשרת בגלל תכונות הפולימר ויכולתו של הפולימר להתאים עצמו למשטח עליו מדפיסים. בניגוד לגלופה קשה בדפוס בלט. בשיטת הפלקסוגרפיה ניתן להדפיס על מוצרים כגון: קרטון גלי, סוגי פלסטיק עדין, שקיות סופר, שקיות מלט ועוד.
ראלף מולר

ביוגרפיה

ראלף מולר נולד ברקלינגהאוזן לאורסולה והלמוט  ובילדותו התאמן בשחייה.
ב-1976 החל לעסוק בפיתוח גוף וב-1984 זכה באליפות בתחום.
ב-1988 התמודד בתחרות פיתוח הגוף במר אולימפיה ועם גובהו (1.97) היה לאחד הגבוהים בתחום.

קריירה כשחקן

ב-1988 הופיע מולר לראשונה כשחקן בפרק של הסדרה Tatort  ששודרה בערוץ הגרמני Das Erste. שנה לאחר מכן, ב-1989, החל מולר את הקריירה הקולנועית שלו בסרט מכונת תופת לצד ז'אן-קלוד ואן דאם.
ב-1992 שיחק מולר בסרט "חייל אוניברסלי" לצד דולף לונדגרן וז'אן-קלוד ואן דאם ששיחק עמו בסרט הקודם. ב-1993 גילם את דמות הנבל בסרט "המובחר שבמובחרים 2" עם אריק רוברטס.
ב-1995 שיחק את התפקיד הראשי בסרט סאגות הוויקינגים  המתרחש באיסלנד בתקופה הוויקינגית. ב-1997 שיחק בסרט באטמן ורובין.
בין 1997–1998 גילם מולר את קונאן הברברי בסדרה הרפתקות קונאן. ב-2000 שיחק מולר לוחם גרמני בסרט זוכה גלובוס הזהב, גלדיאטור.
ב-2003 הופיע מולר בקליף של השיר I Like It Loud של להקת סקוטר.

חייו האישיים

מולר נשוי לאנט ולו שתי בנות.
Every Witch Way

עונה 1

שנה חדשה, אמה עוברת לגור במיאמי עם אביה בסוף היא פוגשת את דניאל ואחר כך הם מתאהבים. אך בהמשך היא מגלה שיש לה ולמאדי כוחות מיוחדים של מכשפות בהמשך היא לומדת בתיכון אירידיום ומאדי מגלה שגם לה יש כוחות והיא חושבת שהיא הנבחרת בסוף המנהלת אומרת שהיא השומרת שלה אך היא עובדת עליה והיא חשבה שהיא הפכה את אמה לאבק לאחר מכן הם גילו את ה "הקסרין" שעוזר לאמה להתאמן בכוחות ונותן לה הוראות ובסוף היא מגלה שיש לה כתם לידה על הרגל בצורת כוכב שמוכיח שהיא הנבחרת בסוף מאדי עוזרת לאמה להשמיד את המנהלת.
ולאחר מכן דניאל ואמה הופכים לחברים.

עונה 2

לאמה נעלמים הכוחות אך בסוף חוזרים. היא לא מספרת לדניאל ואז כשהוא גילה הוא נפרד ממנה בסוף העונה הם חזרו. שנה חדשה בתיכון אירידיום, תלמיד חדש בשם ג'קס מגיע לבית הספר הוא רוצה להתקבל לנבחרת השחייה של הכרישים אך הוא מרמה ובסוף אנדי ואמה מגלות שיש לו כוחות.
אחר כך הירח המלא מגיע והופך את דזדמונה לרעה, אחר כך ג'קס לימד את אמה איך לעשות שכפול של עצמו שיוכל את הכל העבודה בשבילו בסוף אמה יוצרת שכפולים אחת מהן רעה
אבל ג'קס מאוהב בה והחליט לקרוא לה "אי" בסוף הם הופכים לחברים ורוצים להשתלט על ממלכת המכשפות אך אמה ודניאל עוצרים אותם. אי מושמדת וג'קס מתגלה כטוב ועוזר לאמה ודניאל להביס אותה

עונה 3

הקיץ כמעט מסתיים בתיכון אירידיום אמה עובדת כמלצרית בחוף במסעדה בשם "סבן", ודניאל עובד כמציל בחוף, מאדי ודייגו מנסים לתקן את מערכת היחסים בין מכשפות וקנאים אשר התקוטטו זה עם זה בעבר. ילדה חדשה בשם מיה מגיעה למיאמי כדי לנקום בכל המכשפות היא עוצרת את הזמן אבל אמה חושבת שהיא עשתה את זה בסוף מיה פוגשת את דניאל
ואז היא שמה לו סימן של קנאים שיגרום לו להיות רע והוא נפרד מאמה. אמה ואנדי מנסות לחקור אך הם לא רואים שהטילו עליו כישוף בסוף מיה מורידה ממנו את הסימן.
קייטי ומאדי רבות ואז קייטי מצטרפת למיה אך היא משתמשת בה רק בתור פיתיון בסוף אמה ומיה נכנסות לתוך משחק הווידאו של אנדי ותוקפים אותם זומבים ג'קס נכנס למשחק כדי לעזור להם
בסוף הם נשלחים בחזרה ואמה צריכה לבחור בין דניאל לג'קס ולבסוף היא בוחרת בג'קס ודניאל נשלח לחיים אחרים בשמורת הטבע אברגליידס, ואף אחד לא זוכר את קיומו חוץ מאמה.

עונה 4

אמה מנסה לגלות מה קרה לדניאל אך לאף אחד אין זכר ממנו בסוף היא מאתרת אותו והם נוסעים לאברגליידס כדי לנסות להחזיר את הזיכרון של דניאל. אחר כך הוא מנשק את אמה והזיכרון חוזר אליו אבל הוא רוצה לחזור לחיים באברגליידס. ג'קס חוזר ובסוף מתגלת אחותו ג'סי והיא מגלה לו שאימו חיה ואמא של מאדי מחביאה אותה כדי שאביו של ג'קס לא יבוא בסוף ג'קס מגלה
שלאמא שלו יש כוחות והיא גונבת מאמה את הכוחות והופכת למכשפה חזקה, אך ג'קס וג'סי מסרבים להצטרף אליה והמועצה לוקחת אותה. אנדי הופכת להיות שומרת ובאה יחד עם ג'סי
כדי שג'סי תלמד להיות מכשפה והם לומדים ב-WITS Academy, מכללה לקוסמים ומכשפות.
תל נורדאו

תל-נורדאו (נכתב גם תל-נורדוי) היא שכונה בתל אביב שנוסדה בשנת 1922.

השכונה

תל-נורדאו הוקמה על אדמת כרם מטרי, שרכישתה בידי חברת הכשרת היישוב הושלמה בשנת 1922. השכונה הוקמה על תל בודד בחולות הלבנים, בשוליים הצפון-מערביים של תל אביב דאז. השכונה השתרעה על שטח נרחב והשקיפה אל פני הים הפתוח לצד מערב, כשמצידה המזרחי שכונת נורדיה, מצפונה שכונת פועלים ב' ומדרומה כיכר מוגרבי. כמו שכונת נורדיה הגובלת בה שהוקמה שנים אחדות לפניה, היא נקראה על שמו של הפעיל הציוני והוגה-הדעות מקס נורדאו. 
שטח השכונה נחלק בשנת 1922 ל-261 מגרשים שנמכרו לחברות נדל"ן, אנשים פרטיים ולאגודות של משתכנים. בראשית 1923 הוסכם עם עירית תל אביב שהיא תניח רשת צנורות מים להספקת מים בשכונה.
הדיוקן החברתי-כלכלי של אוכלוסיית תל-נורדוי תוארה על ידי פרופ' רם גופנא: "אנשים חילונים מן המעמד הבינוני הזעיר בורגני. רובם ממוצא אשכנזי מזרח-אירופי וחלקם ממוצא ספרדי ומזרחי (כ-15 אחוזים). רבים מהם באו מקרב ה"אינטליגנציה" שנתהוותה כבר בשכונות היהודיות של יפו ותל-אביב לאחר מלחמת העולם הראשונה: מורים, פקידים, סופרים, אנשי מקצועות חופשיים וסוחרים אמידים". לעומתם, תושבי שכונת נורדיה הסמוכה, הבנויה על אדמת קק"ל ולא על אדמה פרטית היו אנשים ממעמד הפועלים בעיקר.
לאחר המשך התפתחותה של העיר צפונה, מצאה עצמה תל נורדאו בעיבורה של העיר – מתחם הרחובות פרישמן, בן-יהודה, בוגרשוב, דיזנגוף והרחובות שביניהם.

בית-הספר

בשכונה מצוי בית-הספר תל-נורדאו אשר הוקם בשנת 1926 ברוח התרבות העברית. הבניין החדש נבנה ב-1934 על מגרש שרכש המהנדס ישעיהו ירחע.
בית-ספר זה שימש בשנים שלפני קום המדינה (1948 – 1942) כבסיס האימונים של לוחמות ההגנה שלימים נקרא: ח"ן – חיל-הנשים. בבית-ספר זה למדו, בין היתר דבורה קידר, משה שמיר ואחיו אליק, אורי זוהר, אמנון יצחק, יורם שפטל, תרצה אתר, צבי זיבל ויגאל מוסינזון (שהזכיר אותו לא-פעם בסדרת חסמבה). במבנה בית-הספר התקיימו משנות השלושים עד שנות החמישים לימודי-הערב של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בשנת 1939 הועברו ההרצאות של בית-העם לאולם הגדול של בית-הספר. בשנים 1974 – 1963 התקיימו בבניין בית-הספר לימודי-הערב של הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב.
סאפפו

חייה

מאמינים כי הוריה של סאפפו היו סְקַמָנְדֶר וקְלֵאיס. היא נולדה בסביבות שנת 630 לפנה"ס, באי לסבוס שביוון, ככל הנראה בפוליס מִיטִילֶנֶה. על פי קומדיה יוונית ידועה, היא נישאה לסוחר עשיר מהאי אנדרוס, ולפי פירושים מסוימים של אחד משיריה, ילדה בת שנקראה אף היא קלאיס, על שם סבתה. משפחתה של סאפפו הייתה חלק מהאריסטוקרטיה של האי, ועל כך מעיד התחכום הלשוני בשיריה. בסברה כי סאפפו גורשה עם מספר אריסטוקרטים אחרים לסיציליה יש כנראה אמת, אך היא בילתה את מרבית חייה במיטיליני.
באותה תקופה נהגו נשים ממעמד גבוה להתאסף ולבלות את הימים בכתיבת שירה. סאפפו שהייתה המובילה בחברתה קיבצה סביבה חבורת מעריצים ופתחה לימים אסכולה יוונית לנשים. נושאי מרבית השירים היו תלמידותיה של סאפפו. המפורסמות בהן היו דמויות כמו ארינה מטלוס ודמופילה מפמפיליה. סאפפו פיתחה צורת שירה המיוחדת לה, שיטה שנודעה לימים כמטר הסאפפי או הדגם המיקסו-לידי. 
בעבר זקפו מבקרי ספרות לזכות סאפפו גם הובלת תנועה אסתטית שהתמקדה יותר ביחידים האנושיים ופחות באלים, מושא האמנות הקלאסי. עם זאת, כיום הסברה השולטת היא כי שירתה היוותה המשך לדרך שהתוו אחרים לפניה, אך שירתה היא מן הראשונות אשר נשמרו בכתב.
2 מקורות ביוגרפיים מאוחרים יש בידינו כיום, האחד מקורו בפפירוס מצרי מסוף המאה השנייה או תחילת המאה השלישית לספירה, והשני הוא בחיבור משלהי המאה העשירית לספירה, "סוּדָה", הכולל אוסף רב של ביוגרפיות.

שירתה

נאמר על סאפפו כי התעלתה על כל המשוררים היוונים מלבד לארכילוכוס ואלכאויס. אוצר המילים הרחב שלה, משפטיה הקצרים, הישרים והפסטורליים, יחד עם שיפוטה האובייקטיבי את רגשותיה ורצונותיה, זיכו אותה במקום נכבד בשירה היוונית והאוניברסלית כאחד.
אפלטון כינה את סאפפו "המוזה העשירית" וכתיבתה אתגרה אפילו את זו של הומרוס, היא נודעה כ"המשוררת" והוא כ"המשורר", אחרים קראו לה "הפרח", "היפה" או "הנס". ברם, תיאורים אלו אינם תואמים את אישיותה האפלה והמסוגרת.
חלק נכבד משירי האהבה שכתבה מוקדשים לנשים, ולכן נחשבה לעיתים ללסבית ויצירתה הוחרמה בימי הביניים על ידי הכנסייה. חלק אחר של שיריה פנה אף לאחיה כארקסוס. 
המושג "לסבית" מקושר אף הוא לסאפפו שגרה באי לסבוס שביוון. המילה "סאפפית" היא לעיתים בשימוש כמילה נרדפת ל"לסבית", אך גם נמצאת בשימוש כהתייחסות לנשים ביסקסואליות, מכיוון שסאפפו כתבה שירה ארוטית על נשים וגם על גברים, ואין ראיות היסטוריות לגבי העדפותיה למגדר אחד בלבד.
הכנסייה הקתולית דחתה את עבודותיה של סאפפו בגלל התוכן ההומוסקסואלי של שיריה והארוטיקה שבהם. כתוצאה מכך הוזנחו כתביה ולא הועתקו. מתוך שיריה הרבים שרד במלואו רק שיר אחד שלם בן 28 שורות, הקטע השני באורכו ששרד הוא בן 16 שורות, ומכל שאר עבודותיה נותרו חלקים, רובם באים מציטוטים של שיריה או פיסות פפירוס שיריה חולקו לתשעה ספרים, אך לא ידוע היום לפי איזה סדר או שיטה.
למרות שכיום מזוהה סאפפו עם שיריה הרבים, בימי הביניים היא נודעה בכך שזרקה עצמה מצוק בגלל אהבה נכזבת לספן בשם פאון. שורשי האגדה הם עוד בימי רומא העתיקים, ולכן אין לראות את האגדה כמזימה של הכנסייה להטעיית הקוראים.
הצגת דמויות היסטוריות מפורסמות פעם כהטרוסקסואליות ופעם אחרת כהומוסקסואליות היא תופעה שכיחה, הקשורה בין היתר לתופעת ההעלמה הביסקסואלית. יש הטוענים כי מקורה בתרבות היוונית, שלא ייחסה קיטוב מיני כלשהו לבני האדם, וראתה את הפדרסטיה כחלק בלתי נפרד מהתרבות.
חזרי-נא אלי, גונגילה, כאן הלילה,
את, ורדי, עם נבלך מלידיה.
שם מרחף לעד סביבך מקור ההנאה:
יופי התשוקה.
אפילו בגדך בוזז את עיני שלי.
אני מוקסמת, אני שפעם
התלוננתי לאלה ילידת-קפריסין

שכיום אני לה אתחנן.
— סאפפו, "בבקשה" (לאנגלית - פול רושה)
דודי גולדמן

ביוגרפיה

דודי גולדמן נולד ב-13 בפברואר 1955 בעיר באר שבע, שם למד בבית הספר היסודי בארי. בשנת 1970 עברה משפחתו לתל אביב-יפו, ואת לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1973, סמוך לפרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס גולדמן לצבא הגנה לישראל ושירת ביחידת ההאזנה של חיל המודיעין. עם שחרורו מהצבא בשנת 1976 החל בלימודי תואר ראשון בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וב-1979 המשיך בלימודי פילוסופיה כללית באותוה האוניברסיטה. כמו כן, גולדמן הוא בוגר בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב. למד לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אוקטובר 1980, עם הקמתו של עיתון "העיר", גולדמן החל לכתוב בו ככתב כללי והתמקד בכתבות מסוג עיתונות חוקרת. במקביל לעבודתו בעיתון העיר ועד 1982 כתב גולדמן בשבועון "כספים", שם והתמחה בכתבות דיוקן של אנשי עסקים ודמויות בולטות בכלכלה המקומית.
בשנת 1981 החל לכתוב בשבועון אנשים ומחשבים, ולאחר שנה וחצי התמנה לעורכו הראשי. באותה שנה החל לעבוד במחלקת המוספים המקצועיים של עיתון הארץ, ושם ערך וכתב כתבות במגוון תחומים; מחשבים, תיירות וכיוצא בזה.
ב-1986 עזב את עבודתו בעיתון הארץ ובאנשים ומחשבים, השתתף בקורס הכתבים של קול ישראל והתמנה לכתב מחשבים וטכנולוגיה בידיעות אחרונות. בין השנים 1987–2001 עבד גם כעורך בדסק החדשות של העיתון.
באמצע שנות התשעים כתב תחקיר מקיף במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, ובו סקר את רשת האינטרנט בישראל. ישראל עדיין לא הייתה מחוברת לאינטרנט (עד ל-1998), ובכך היה לאחד הכתבים הראשונים שסיקר את הנושא בכלי תקשורת ישראלי גדול. הכתבה הופיעה גם בבחינת הבגרות בעברית באותה שנה.
היה עורך ומגיש שותף של תוכנית טלוויזיה בשם "אינטראקטי-וי", תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה באינטרנט, ושודרה בתקופת שידורי הניסיון של הערוץ השני בתחילת שנות התשעים.
החל משנות התשעים גולדמן מלמד תקשורת ועיתונות במוסדות חינוכיים שונים, ביניהם המכללה למינהל. נוסף על כך, הוא מתנדב כמורה לאזרחות ותקשורת בבתי ספר תיכוניים ברחבי המדינה, ובעיקר בכיתות לתלמידים מתקשים. כמו כן היה חבר בוועדה מייעצת למשרד החינוך בנושא רתימת הטכנולוגיה לצורכי השכלה הומניסטית. משמש כראש הקורס לעיתונות בבית הספר חשיפה של האוניברסיטה, ומלמד עריכת חדשות.