היפראלדוסטרוניזם ראשוני

מנגנון פתולוגי

לאלדוסטרון יש השפעות על כל התאים של הגוף, אבל מבחינה קלינית, הפעולות החשובות ביותר נמצאות בכליות, על תאים של האבובית המרוחקת ועל הצינורות האחראים על הספיגה החוזרת של המים. בתאי דופן הנפרון האלדוסטרון מגביר את הפעילות של הממברנה התאית ובתוכה את תעלות הנתרן-אשלגן, את התעלות הספציפיות לנתרן או את התעלות הספציפיות לאשלגן, המיוחדות לתאי הכליה. פעולות אלה מגדילות את הספיגה המחודשת של נתרן אל מחזור הדם ואת הפרשת האשלגן ממנו אל המרווח הבין התאי והתוך תאי. מאחר שיותר נתרן מופרש מהתא מאשר האשלגן נספג, זה הופך את הנוזל התוך תאי ליותר טעון במטען שלילי, מה שגורם ליוני כלור לעקוב אחר הנתרן. בעקבות מעבר כל היונים הגוף פועל להשוואת ריכוזי מלחים ומתחיל להעביר מים על ידי אוסמוזה אל כלי הדם, דבר המגדיל משמעותית את נפח הדם. אלדוסטרון פועל גם על התאים כך שהם מפרישים פרוטונים שבתורם גורמים לשתן להיות חומצי ואת הנוזל חוץ תאי להיות בסיסי.
שימור הנתרן בגוף מוביל להרחבת נפח הפלזמה וללחץ דם גבוה. עלייה בלחץ הדם מובילה להגברת קצב סינון הדם בכליות ולירידת רמות הרנין המופרשות מתאי הכליות. אם יש היפראלדוסטרוניזם ראשוני, ירידה באנזים רנין לא תוביל לירידה ברמות האלדוסטרון (ממצא שעוזר ככלי קליני לאבחון של היפראלדוסטרוניזם ראשוני).

גנטיקה

לכ-40% מהאנשים עם אדנומה המפיקה אלדוסטרון בבלוטת יותרת הכליה יש מוטציה בגן יחיד בשם "KCNJ5" שמוסיפה או מחזקת את תפקוד התא בייצור אלדוסטרון. מוטציות אלה נוטות להופיע בנשים צעירות עם אדנומה באזור יותרת הכליה שמפריש קורטיזול (באנגלית: zona fasciculata). אדנומות ללא מוטציה זו נוטים להופיע אצל גברים מבוגרים עם יתר לחץ דם העמיד לתרופות.

אבחון

ניתן לשקול בדיקה למחלה כאשר אצל הנבדק יש לחץ דם גבוה עם הצגת רמות אשלגן נמוכות, לחץ דם גבוה שקשה לטיפול, בני משפחה אחרים עם אותה בעיה, או גוש על פני בלוטת יותרת הכליה.מדידת רמת אלדוסטרון לבד אינה נחשבת כמספיקה כדי לאבחן היפראלדוסטרוניזם ראשוני. לצורך אימות מלא של המלחה יש לבדוק  את רמות הרנין ואת רמות האלדוסטרון ביחד. מהשוואה ליחס אלדוסטרון-רנין נורמלי ניתן להגיע להחלטה יותר ברורה לגבי הנושא. יחס אלדוסטרון-רנין גבוה מרמז על הנוכחות של היפראלדוסטרוניזם ראשוני. הבדיקה נעשית דרך  ביצוע מבחן הפחתת מלחים (באנלית: saline suppression test), בדיקת העמסת מלח, או הזרקת פלודרוקורטיזון והשפעתו על המלחים בדם (באנגלית:fludrocortisone suppression test).
אם היפראלדוסטרוניזם ראשוני מאושר דרך הבדיקות הביוכימית, סריקת CT או אמצעי הדמיה נוספים יכולים לאשר את קיומה של חריגה בבלוטת יותרת הכליה, ככל הנראה אדנומה בקליפת יותרת הכליה, קרצינומה של יותרת הכליה, היפרפלזיה דו-צדדית של בלוטת יותרת הכליה, או שינויים פיזולוגיים אחרים הפחות נפוצים. הממצאים מההדמיה עשויים להוביל לבדיקות נוספות לצורך בירור האטיולוגיה, כגון בדיקת דם ורידית של בלוטת יותרת הכליה.
האבחנה מושגת בצורה הטובה ביותר על ידי רופאים המומחים בתחום. למרות זאת, אנשי מקצועות הבריאות הראשוניים לתת טיפול או אבחנה צריכים לדעת לזהות מאפיינים קליניים של היפראלדוסטרוניזם ראשוני ולקחת קודם בדיקות דם לגילוי המקרה.

סיווג

ישנם אנשים המשתמשים בשם "תסמונת קון" רק כאשר היא מתרחשת עקב אדנומה בבלוטת יותרת הכליה (סוג של גידול שפיר). בפועל, עם זאת, המונחים תסמונת קון או היפראלדוסטרון ראשוני לעיתים קרובות משומשים לסירוגין, ללא קשר לגורם הפיזיולוגי.

אבחנה מבדלת

היפראלדוסטרוניזם ראשוני יכול להיות מחוקה על ידי תסמונת לידל, ועל ידי בליעה של שוש או מזונות אחרים המכילים גליצריזין. במקרה אחד דווח, יתר לחץ דם, שיתוק ארבעת הגפיים שנבעה משיכרון מדומה ממשכה לא אלכוהולי - פסטיס (משקה אפרטיף המכיל חומצה גליצריזית).

טיפול

הטיפול בהיפראלדוסטרוניזם תלוי בגורמים אשר התחילו אותו. אצל אנשים עם גידול שפיר יחיד (אדנומה), הסרה כירורגית עשויה להיות הריפוי. הליך זה בדרך כלל מבוצע בלפרוסקופיה, באמצעות מספר חתכים קטנים מאוד. עבור אנשים עם היפרפלזיה של שתי הבלוטות, טיפול מוצלח לעיתים קרובות מושג עם תרופות שחוסמות את ההשפעה של אלדוסטרון, תרופות לדוגמה יכולות להיות ספירונולקטון (באנגלית: Spironolactone) או אפלרנון (באנגלית: Eplerenone). למרות היכולות של התרופות להתמודד עם התסמונת יש להן תופעות לוואי רבות ומגוונות לדוגמה, התפתחות שדיים אצל גברים, תופעה בשם גינקומסטיה. תרופות אחרות ללחץ דם גבוה ודיאטה דלת מלח גם עשויים להיות נחוצים לצורך בהתמודדות עם המחלה. במקרים בהם ההיפראלדוסטרוניזם עובר במשפחה ניתן לטפל עם סטרואיד דקסמתזון (באנגלית: dexamethasone).
בהיעדר טיפול, לאנשים עם היפראלדוסטרוניזם ראשוני יש לעיתים קרובות לחץ דם גבוה, אשר עשוי להיות מזוהה עם שיעור מוגבר של שבץ, מחלת לב ואי ספיקת כליות. לעומת זאת, עם טיפול מתאים, סיכויי הריפוי גבוהים מאד.

הקניית השם

תסמונת קון קרויה על שם ג'רום קון (1907-1994), אמריקאי אנדוקרינולוג הראשון שתיאר את תסמונת באוניברסיטת מישיגן בשנת 1955.