google/wiki40b huggingface dataset:
פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה

פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה (באיטלקית: Bronzi dorati da Cartoceto di Pergola) היא סדרת פסלים של קבוצת רוכבים, העשויים מארד מוזהב. סדרת הפסלים הזו היא הסדרה הרומית היחידה שקיימת עד היום, אשר עשויה מארד מוזהב. במקור הסריה הייתה מורכבת משני אבירים, שני סוסים, ושתי נשים עומדות. מבין פסלי האבירים והסוסים, נשאר רק פריט אחד מכל סוג. כיום קיימים ארבעה פריטים מהסדרה, וכל אחד מהם במצב שימור שונה.

גילוי ושיקום

ביוני 1946, מאות של חתיכות קטנות של ארד מוזהב, חלקן שוקלות מאות קילוגרמים, נתגלו בסנטה לוסייה די קלמלו (Santa Lucia di Calamello), ליד קרטוקטו די פרגולה שבאיטליה. הגילוי עצמו נזקף לזכותו של קנון ג'ובאני ורנארצ'י (Canon Giovanni Vernarecci), שהיה באותו זמן האחראי הארכאולוגי של פוסומברונה (Fossombrone), ונסיבות ואופן הגילוי ידועים מעדותו הכתובה.
הפסלים שוקמו וחוברו מחדש על ידי ורנארצ'י ונראו אלפירי (Nereo Alfieri), המפקח האזורי על ה- Soprintendenza alle Antichità delle Marche. השיקום החל ב-1949 ונערך בהפסקות, עד שהסתיים ב-1988. בכל שלבי השיקום יחד, חוברו 318 חלקים שהרכיבו את ארבעת הפסלים הקיימים כיום.

מיקום הפסלים

מקום מציאת הפסלים, המבודד מכל מרכז עירוני, הוביל להשערה כי היצירות הוזזו ממקומן המקורי והושלכו למקום מבודד מתישהו בשלהי העת העתיקה, או לפני תקופת האימפריה הביזנטית. שוער כי אם מעשה כזה נעשה, אז הוא נעשה כדומנטיו ממוריאה - פירוש: "הכחדת הזיכרון" - פעולה של חיסול זיכרון של בוגדים ודומיהם שהנהיגו השלטונות הרומיים.
עדיין לא ידוע בוודאות מקום הימצאותם המקורי של הפסלים. ההשערה המקובלת היא שהם נמצאו במקור במקום ציבורי כלשהו, ככל הנראה פורום של עיר רומית שליד מקום גילוי הפסלים. פורומים שהועלו כאפשריים הם: פורום סמפרוני (Forum Sempronii), אשר בפוסומברונה, העיר הקרובה ביותר למקום התגלית; סנטינום (Sentinum), אשר בססופרטו (Sassoferrato), ששם, לפי ממצאים, הוצגו פסלים רבים; או סואסה (Suasa), משום ששם נמצאו חלקים גדולי־ממדים של פסל סוס מארד מוזהב דומה.

זיהוי

הסדרה מורכבת משני פרשים, שתי נשים ושני סוסים. ארבעת הגברים והנשים ככל הנראה היו כולם ייצוג של אנשי סנאט. זיהוים של האנשים הוא לא־ודאי, והוצעו מספר הנחות לגבי זהותם. בתחילה, הקבוצה קושרה עם השושלת היוליו-קלאודית, והפסלים תוארכו לתקופה שבין השנים 20 ו-30 לספירה: שיערו ששני הפרשים היו נירון קיסר ודרוסוס קיסר, בניו של גרמאניקוס, ושהנשים היו ליוויה ואגריפינה, סבתו ואשתו של גרמאניקוס.
ההשערה המקובלת ביותר כיום מתארכת את זמן פיסול הפסלים לתקופה שבין ה-50 ל-30 לפנה"ס, ומזהה את האנשים כמשפחת של לגאטוס מכובד שמוצאה באזור בו הפסלים נמצאו, אגר גליקוס (Ager Gallicus). האפשרויות שהוצעו לזהותם היו: משפחתו של דומיטיוס אהנוברבוס (Domitius Ahenobarbus); משפחתו של מרקוס סטריוס (Marcus Satrius), חבר-סנאט בסנטינום (Sentinum); ומשפחתו של לוקיוס מינוסיוס בסילוס (Lucius Minucius Basilus), מייסד הקוֹמוּנֶה קופרה מריטימה - Cupra Maritima.
לפי השערה אחרונה, הקבוצה היא משפחתו של מרקוס טוליוס קיקרו, ואחד הפרשים הוא קיקרו עצמו, ובנוסף לכך - מקום מוצאם הוא האי סאמוס.
קווינטוס פאביוס פיקטור

קְווִינְטוּס פָאבּיוּס פּיקְטוֹר (לטינית: Quintus Fabius Pictor; לערך 254 לפנה"ס–?) היה מראשוני ההיסטוריונים הרומיים. בן לגֶנס הפאביים ונכד לגאיוס פאביוס פיקטור הצייר ("פיקטור" בלטינית).
אמנדה מרקוט

ראשית חייה

מרקוט נולדה באל פאסו שבטקסס, וגדלה בעיר קטנה באזור האלפים אשר במערב המדינה. היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת סנט. אדוארד סט באוסטין שבטקסס. ב-2004 היא החלה לכתוב עבור הבלוג הליברלי Pandagon.net ולאחר מכן במגזין האינטרנט "סלייט" ובעיתון היומי "הגרדיאן".
ב-2004 היא זכתה בפרס קופאקס (Koufax) עבור הבלוג שלה, "עכבר המילים" ("Mouse Words").

כתיבה ואקטיביזם ב-2007

"טיים מגזין" תיאר אותה כ"קולו הנחרץ של השמאל", וכן תיאר את עבודתה כ"בעלת תעוזה ואותנטיות", וכמי ש"בניגוד לעמיתיה הבולגרים, אינה חוששת להביע את האג'נדה בה היא תומכת ולשתף את קוראיה בדיעותיה". טיים הוסיף לתאר את כתיבתה כ"פרובוקטיבית ורוויית ניבולי-פה".
בינואר 2007, פירסמה מרקוט פוסט בבלוג שעסק בפרשת האונס בנבחרת הלקרוס של אוניברסיטת דיוק, שהיה נושא שעורר סערה ציבורית, ויצאה נגד הקולות שתמכו והגנו על הנאשמים באונס הבחורה, וכינתה אותם "חלאות אוהבי אנסים". היא הוסיפה וטענה בציניות "האם כמה בחורים לבנים לא יכולים לתקוף מינית בשקט בחורה שחורה מבלי שאנשים יבקרו אותם? זה כל כך לא הוגן". על הפוסט שפרסמה, ואשר נמחק מאוחר יותר, נכתב בכתבה ב"ניו יורק טיימס". בסופו של דבר נמצא כי הייתה האשמת שווא בפרשה זו, והמאשימה, קריסטל מנגום, הורשעה ברצח בהקשר לנסיבות מקרה אחר.
ב-30 בינואר 2007, נשכרה מרקוט על ידי צוות קמפיין 2008 לנשיאות של ג'ון אדוארדס לשמש כמנהלת הבלוג של הקמפיין. למרות כתיבתה הביקורתית של מרקוט וההתנגדות מצד הכנסייה הקתולית להצטרפותה של מרקוט לצוות, אדוארדס אמר כי "אמנם הוא נעלב מדיעותיה האישיות ואינו שותף להן, תפקידה בצוות קמפיין הבחירות הוא מובטח, והיא תמשיך לשמש כ-blogmaster".
מרקוט הייתה מעורבת במחלוקת נוספת ב-12 בפברואר 2007, כאשר הליגה הקתולית הביעה התנגדות לביקורת של מרקוט על הסרט "הילדים של מחר", בכך שכתיבתה של מרקוט היא "אנטי-נוצרית". בעקבות הביקורת הודיעה מרקוט על התפטרותה מקמפיין אדוארדס. במאמר במגזין Salon שפורסם לאחר מספר ימים, היא אמרה כי התגובה הציבורית על דעתה בפרשת דיוק לקרוס, הייתה הראשונה בסדרת "דפיקויות" (shitstorms) אשר הביאו להתפטרותה.

פעילות מאז 2008

החל מ-2013, הבלוגים של מרקוט מפורסמים בThe Raw Story, ארגון אינטרנטי לחדשות, היא כותבת בסלייט, בהגרדיאן, ובסלון, ומפרסמת פודקאסט שבועי שנקרא RH Reality Cast.
מרקוט העבירה הרצאות ב-Skepticon, SXSW 2012, ב"Women In Secularism 2", וב-SkepchickCON. היא שימשה כדוברת של הארגון Secular Student Alliance.
מרקוט היא המחברת של הספר It's a Jungle Out There: The Feminist Survival Guide to Politically Inhospitable Environments שיצא לאור ב-2008, ושל הספר Get Opinionated, שיצא לאור ב-2010.
הדרך האטלנטית

"הדרך האטלנטית"  או " דרך האוקיינוס האטלנטי" (בנורווגית: Atlanterhavsveien) היא דרך באורך של 8.3 קילומטר, שעוברת דרך הארכיפלג Eide ו-Averøy שבמחוז מור ורומסדאל (Møre og Romsdal) בנורווגיה. זוהי דרך מפותלת, שעיקוליה חודרים אל האוקיינוס האטלנטי. והיא מקשרת בין איים קטנים, שוניות וצוקי סלע, בין היתר באמצעות כבישים מוגבהים ושמונה גשרים, שהגשר הגדול Storseisundet הוא הבולט שבהם.  
לפני בנייתה ניתן היה להגיע אל חלק מהאיים ביניהם היא מקשרת באמצעות שיט בלבד. שיט זה היה מסוכן, במיוחד בתקופת הסתיו, בגלל הרוחות העזות שמנשבות באזור. באיים פרוצים לרוח אלה חיו בתחילת המאה העשרים כ-120 איש בלבד, שהתפרנסו מדייג ומכירת דגים יבשים. בשנת 1909 תוכננה מסילת רכבת לקשר בין האי אוורוי (Averøy) ליבשה, אולם תוכנית זו נגנזה. תכנון הכביש החל ב-1970, הבנייה החלה ב-1983  והכביש נחנך ב-1989. במהלך הבנייה, שעלותה 122 מיליון כתרים נורווגיים, נפגע האזור מ-12 סופות  הוריקן קשות. 
הדרך הפכה ליעד תיירותי מבוקש, נשמרת כאתר מורשת עולמית ונרשמה ב-2005 כמבנה המאה בנורווגיה. הדרך האטלנטית נחשבת לאחת מדרכי הנוף היפות בעולם.
Sweet but Psycho

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי אווה מקס, אנדריאס אנדרסן האוקלנד, הנרי וולטר, ויליאם לובאן-ביאן ומדיסון לאב. ג'ון אלי ממגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב. השיר הוא שיר בסגנון האלקטרופופ והדאנס-פופ. 
בנוסף לכך, זכה השיר למועמדות בטקס פרסי ה-GAFFA השוודי בקטגוריית "השיר הבינלאומי של השנה".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי שומי פאטווארי. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של אווה מקס ב-27 באוגוסט 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות את מקס מתהלכת ברחוב ומביטה בבני זוג שהולכים לידה בקנאה רבה. 
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על יותר מ-267 מיליון צפיות.
רחל טלשיר

רחל טלשיר (נולדה ב-1957) היא סופרת ועתונאית ישראלית וכלת פרס פראט לשנת 2011.

ביוגרפיה

רחל טלשיר נולדה בשיכון דרום בבאר-שבע, הוריה הם ניצולי שואה. אריה, אביה, היה מזכיר מועצת פועלי באר-שבע וקיזי לגט, אמה, הייתה עקרת בית ותופרת. לה שני אחים גדולים ממנה: אבי ועמוס טלשיר (סופר, שחקן ופרסומאי). רחל נקראה על-שם סבתה שנספתה בשואה.
טלשיר גדלה באותה שכונה ובית בבאר-שבע עד גיל 18. בילדותה הייתה כתבת צעירה ב"דבר לילדים". בצבא שירתה בתחילה בירחון "במחנה נח"ל" ואחר-כך בגלי צה"ל. בהיותה בת עשרים נפטרה אמהּ.
אחרי הצבא למדה טלשיר מדעי ההתנהגות לתואר ראשון, בתום הלימודים טיילה בעולם ועבדה במכירת סלמון ופוסטרים ובקטיף ברחבי אירופה. כששבה לישראל עבדה בעתון "רחוב ראשי". אחר-כך עברה לעיתון "הארץ", אותו עזבה ושבה אליו מספר פעמים. במהלך השנים. עשתה תואר שני בספרות.
ב-1985 התחתנה עם יוני סער (בעלי "פרומרקט" - חברת פרסום וקידום מכירות), במהלך השנים נולדו להם ארבעה ילדים, בהם השחקן יהלי סער.
ב-2005 החלה לכתוב טור אישי שבועי בשם "לאכול או לא לאכול" בעתון "הארץ" בנושא אכילה נכונה, הטור מתפרסם בהמשכיות עד היום (נובמבר 2015). הטור התייחס להרבה נושאים שהם בלב המגמה הירוקה, כגון תרבות הצריכה, האופן שבו האדם הורס את הטבע והקשר בין בריאות האדם לבריאות כדור-הארץ. מהטור הזה נולד טור שבועי נוסף בשנת 2008 ששמו "סוכנת ירוקה", שעסק במגמה הירוקה בהקשרים שמחוץ לאוכל וראה אור ב"הארץ" במשך שנתיים.

אהבה משחררת

קורותיה המדומיינים של אמא של טלשיר במלחמת העולם השנייה. הרומן מגולל את סיפורן של שלוש נערות כפריות – ליקי, בלה וגולדה - במחנות הריכוז ברחבי אירופה.

הבעל, המאהב והמלך

אסופת סיפורים שכתבה טלשיר מאז היותה בת 19. הדמויות בספורים לכודות כולן בין שני זמנים ובין שני סיפורים וכול אחת מהן מנסה לשזור בין עבר להווה, בין רצוי ומצוי, בין מציאות ודמיון.

פגישה בקצה הערב

ספורה של מירקה, אישה בת שמונים וחמש, שמתגוררת בקיבוץ בדרום הארץ ומחכה לאורח שזהותו אינה ידועה. לאורך הספר ותוך כדי הציפיה היא משחזרת את קורות חייה שמתחילים בלודז' בתחילת המאה העשרים ומסתיימים בקיבוץ בדרום הארץ בסופה.

המחלה ההיא

הספר מבוסס על טור בשם "המחלה ההיא" שכתבה טלשיר על מחלת הסרטן ממנה החלימה, הטור התפרסם מדי יום במשך חודש בעיתון "הארץ" ותיאר את היציאה מן הגטו השמור לבריאים בלבד אל העולם האמיתי שבו חולי ובריאות נחווים בכפיפה אחת.

מושלם

מותחן פסיכולוגי שבמרכזו גבר שיוצא למסע כפוי מהוויה של אושר מדומה אל חיים שבהם האושר תלוי בכאב ובצער.
פרידריך קולאו

חייו

פרידריך קולאו נולד בגרמניה. בגיל שבע איבד את עינו הימנית בתאונה ברחוב. אביו, סבו ודודו היו אבובנים בתזמורות צבאיות ופרידריך החל ללמוד פסנתר בהמבורג. בשנת 1810 נמלט לקופנהגן כדי להימנע מגיוס לצבא נפוליאון, שהשתלט על רבות מן הנסיכויות והדוכסויות הקטנות של צפון גרמניה, ובשנת 1813 היה לאזרח דנמרק. להוציא כמה מסעות ממושכים, התגורר שם עד מותו. במהלך חייו נודע בעיקר כפסנתרן קונצרטים ומלחין אופרה דנית, אך לזכותו נזקפת גם הבאת רבות מיצירותיו של בטהובן, מלחין שהעריץ בכל לבו, לקהל המאזינים של קופנהגן. בהתחשב בכך, ששריפה בביתו כילתה את כל כתבי היד שלו שלא יצאו עדיין לאור, היה קולאו מלחין פורה, שהניח אחריו יותר מ-200 יצירות בדפוס, ברוב הסוגות המוזיקליות.
בטהובן, שקולאו הכיר באופן אישי, השפיע יותר מכל אחד אחר על המוזיקה שלו. מעטים היו בני תקופתו של בטהובן, שהבנתם או יכולתם להטמיע את פועלו עלו על אלה של קולאו. בכל הנוגע לצורה, גילה קולאו יכולת ברורה להבין את מעשיו של בטהובן בתקופה התיכונה של יצירתו ולעשות בהם שימוש בכתיבתו הוא. 
קולאו כתב קונצ'רטו לפסנתר, רביעיית מיתרים, כמה יצירות לפסנתר, הכוללות את הסוגות שהיו מקובלות אותם ימים: סונאטות סונאטינות, ואלסים, רונדו ווריאציות. כו כן כתב כמה יצירות לכלי קשת (שלוש רביעיות ושתי חמישיות וסונאטות אחדות לכינור), יצירות מוזיקה נלווית ואופרות אחדות. עם זאת, יצירותיו המוקלטות והמנוגנות ביותר הן כמה סונאטינות לפסנתר ומספר רב של יצירות לחליל. הודות ליצירות אלה לחליל ניתן לו הכינוי "בטהובן של החליל" בתקופת חייו, אם כי הוא מעולם לא ניגן בכלי זה.

מורשת

הפתיחה לאופרה של קולאו Elverhøj נהנית מפופולריות מיוחדת הודות לשימוש שנעשה בה בסרט הקולנוע Olsen-banden ser rødt. בקטע המכריע בסרט כנופיית אולסן מפוצצת, קודחת ומבקיעה בפטישים את דרכה אל תוך מרתף בית האופרה בתיאום מלא עם המוזיקה.
בעיר אילצן שבגרמניה מתקיימת מדי שנתיים תחרות נגינה בחליל הנקראת "תחרות קולאו".

מקורות

חלק מן המידע בדף זה בוויקיפדיה האנגלית מופיע באתר של הוצאת סילברטראסט, אבל ניתנה רשות להעתיק, להפיץ ו/או להכניס שינויים במסמך זה תחת רישיון GNU FDL
הלגיון השחור

הלגיון השחור (באנגלית: Black Legion) היה ארגון גזעני אמריקאי אשר התפצל מארגון הקו קלוקס קלאן ופעל בארצות הברית במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. הארגון הוקם על ידי ויליאם שפרד. פעילות הארגון, אשר לפי ההערכות מנה בשיא גודלו כ-30,000-20,000 חברים, התרכזה ברובה בעיר דטרויט שבמדינת מישיגן. עם זאת, חברי הארגון פעלו גם באזור אוהיו, כאשר אחד ממנהיגיו המוצהרים של הארגון, ורג'יל אפינגר (באנגלית: Virgil Effinger), התגורר ופעל בעיר לימה שבאוהיו.

פעילות הארגון

בתאריך 31 במאי 1936, סוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press תיארה את הארגון כדלקמן:
a group of loosely federated night-riding bands operating in several States without central discipline or common purpose beyond the enforcement by lash and pistol of individual leaders' notions of "Americanism.""
"קבוצה של כנופיות לילה מאוחדות בצורה רופפת אשר פועלות במספר מדינות ללא סמכות מרכזית או מטרה משותפת מעבר להנחלת תפיסתם של מנהיגים יחידים בדבר "אמריקניזם" באמצעות שוט ואקדח."
מותו של הפועל האמריקאי צ'ארלס פול, אשר נחטף ונרצח על ידי חברי הארגון בדרום מזרח דטרויט, הוביל את הרשויות הפדרליות לפעול בהצלחה לצורך לכידתם והעמדתם לדין של 12 פעילים מרכזיים בארגון, אשר זוהו כמנהיגיו. בעקבות הרשעתם ומאסרם של אותם הפעילים, הארגון איבד את יכולת הפעולה שלו, ובפועל התפרק.

רצח טקסי

במסגרת מאמר שפורסם מטעם העיתון "The Sydney Morning Herald" בתאריך 25 במאי 1936, נטען כי הארגון מהווה אגודת סתרים, אשר מקיימת פולחן רצח טקסי:
"A secret society that practices ritual murder, and is known as the Black Legion, has been discovered in Detroit. A number of its members are to be charged with murder. It ls believed by the police to be an offshoot of the Ku Klux Klan, and to have more than 10,000 members. Its aim is to oppose negroes, Roman Catholics, and Jews."
"אגודת סתרים אשר מקיימת פולחן רצח טקסי, ואשר ידועה כלגיון השחור, התגלתה בדטרויט. מספר מחבריה מואשמים ברצח. המשטרה סבורה כי מדובר בשלוחה של הקו קלוקס קלאן, הכוללת למעלה מ-10,000 חברים. מטרתה היא להתנגד לכושים, לקתולים וליהודים."
אבי צבי

ביוגרפיה

צבי נולד בישראל. שירת בצבא כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת הלוויין YES הצטרף צבי לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן צבי כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.
לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה צבי למנכ"ל הזכיינית. ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.
צבי, הנשוי לרווית ברניב, יו"ר תנובה, הוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.
לינדזי וון

ביוגרפיה

וון נולדה בשם לינדזי קרולין קילדו בסיינט פול שבמינסוטה. היא החלה לגלוש בסקי כבר בהיותה בת שנתיים. אביה, אלן קילדו, שהיה אלוף ארצות הברית לנוער בגיל 17 בשנת 1970 עד לפציעה בברכו בגיל 18, דחף אותה להצלחה בענף זה. בהמשך, היא התאמנה בהדרכתו של אריך סיילר.

חייה האישיים

בשנת 2007, נישאה וון לתומס וון, גולש סקי אולימפי (מקום 9 באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)), אך הזוג הודיע שהחליט להתגרש בנובמבר 2011 והתגרש סופית ב-9 בינואר 2013.
ב-18 במרץ 2013 הודיעה וון שהיא יוצאת עם שחקן הגולף טייגר וודס, הזוג נפרד במאי 2015.
מנובמבר 2016 עד נובמבר 2017 הייתה בזוגיות עם קנאן סמית', עוזר מאמן ב-NFL.
לומז'ה

בשואה

ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה לומז'ה בידי הגרמנים לאחר הפצצות כבדות, ואלו ירו למוות במאות מיהודיה. כעבור 18 יום הועברה העיר לשלטון סובייטי בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב.
ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיר, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה, וזאת תוך מעשי התעללות ורצח. במהלך חודש יולי רצחו הגרמנים כ-2,000 מיהודי העיר בבורות ירי ביער גלצ'ין הסמוך, בהם חלקם נקברו בחיים.
ב-12 באוגוסט 1941 רוכזו כל יהודי העיר הנותרים בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-10,000 עד 18,000 איש. מעת לעת רצחו הגרמנים מאות יהודים מהגטו. ב-17 בספטמבר 1941 נרצחו כ-2,000 יהודים נוספים מהגטו ביער גלצ'ין. ב-1 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציית חיסול, בה הועברו כ-8,000 עד 10,000 יהודים למחנה מעבר בזמברוב, ממנו הועברו באמצע ינואר 1943 לאושוויץ.
מלאנוקס

אודות החברה

מלאנוקס טכנולוגיות הוקמה בשנת 1999 על ידי איל וולדמן, שי כהן, מיכאל כגן, רוני אשורי, אוולין לנדמן, איתן זהבי, שמעון רוטנברג, אודי כץ ואלון וובמן. החברה החלה את דרכה כספקית מובילה של שבבי תקשורת בתקן InfiniBand שנועד להאיץ את תעבורת הנתונים בין שרתים ואביזרים שונים לרשת לפתרונות אחסון. הארכיטקטורה אמורה לגרום לשיפור משמעותי בביצועים, באמינות ובשימוש של שרתי המחשבים.
בנובמבר 2010 רכשה מלאנוקס את חברת וולטייר (Voltaire) מרעננה תמורת 218 מיליון דולרים במזומן. וולטייר סיפקה פתרונות תשתית תקשורת ורשתות מחשבים למרכזי נתונים. המיזוג של מלאנוקס ווולטייר יצר ספקית מובילה של פתרונות קישוריות.
ביוני 2013 החברה החליטה למחוק את עצמה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בנימוק של עודף רגולציה בשוק ההון הישראלי. בשנת 2016, נסחרה החברה לפי שווי של כ-2 מיליארד דולר.
ב-30 בספטמבר 2015 פורסם שמלאנוקס רוכשת את חברת השבבים הישראלית איזיצ'יפ, השוכנת אף היא ביוקנעם.
ב-11 במרץ 2019 נרכשה החברה על ידי ענקית המחשוב האמריקאית Nvidia, בסכום של 6.9 מיליארד דולר.

ארגון

מטה החברה נמצא ביקנעם עילית. בנוסף למלאנוקס חמישה מרכזי פיתוח בישראל: בתל חי, תל אביב, רעננה, באר שבע וקריית גת. למלאנוקס יש גם שלושה מרכזי פיתוח בשלוש ערים פלסטיניות: בעזה, בשכם, וברוואבי. המרכז הראשון בין השלושה הוקם ב-2010, ובעזה החלה החברה להעסיק עובדים ב-2016. בסך הכל מעסיקה החברה כ–100 עובדים פלסטינים, באמצעות קבלני משנה.
בעולם יש למלאנוקס משרדים ומרכזי פיתוח בארצות הברית, סין, הודו, דנמרק, סינגפור, ואוקראינה.]
מלאנוקס היא חברת פאבלס, כשאת הייצור עצמו של רכיבי החומרה שאותם מפתחת החברה היא מייצאת לקבלני ייצור, כדוגמת TSMC.
Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')

מידע

הסינגל נכשל בשחזור הפופולריות של הלהיט הקודם של דרה, ""Nuthin' but a 'G' Thang", למרות שהוא הגיע למקום מספר שמונה במצעד בילבורד ביוני 1993. בשיר, ד"ר דרה וסנופ דוגי דוג מקללים את הראפרים Eazy-E וטים דוג; ראפר מהחוף המזרחי שזעם על כל הראפרים מהחוף המערבי וביטא זאת בשיריו, כמו בשיר "Fuck Compton". לשיר צולם גם קליפ שבוים על ידי ד"ר דרה. השורה "we have your motherfucking record company surrounded; put down the candy and let the little boy go" הוא רפרנט אפשרי לשמועה כי שומריו של שוג נייט כפו על Eazy-E לוותר על החוזים של ד"ר דרה ושל The D.O.C, ואיימו עליו עם צינורות ומחבטי בייסבול.

הקליפ

ההנחה הרווחת היא שבקליפ מופיע חיקוי פארודי של Eazy-E הנקרא "Sleazy-E", עם סגנון התספורת "Jheri Curl" ומשקפי השמש המאפיינים את Eazy-E. בקליפ אפשר לראות את הדמות מוחתמת על חוזה חדש תמורת כסף רב. Sleazy-E מופיע במספר מצבים, הכוללים את Sleazy-E נורה, נהפך לחסר בית, נרדף על ידי גברים חמושים, ולבסוף, נראה על הכביש המהיר "Pasadena" עם שלט בו כתוב: "Will Rap for Food". בקליפ מופיעה פארודיה נוספת על Luke Campbell כשהוא בעל רווחים בין השיניים.
פרינה

פרינה (ביוונית: Φρυνη) הייתה הטאירה מפורסמת (קורטזנה או זונת צמרת) ביוון העתיקה במאה הרביעית לפנה"ס. פרינה הייתה ידועה ביופיה, ובכך שהתאימה את המחיר שדרשה מהלקוחות שלה בהתאם לרגש שלה כלפיהם (לקוחות שאהבה במיוחד שילמו פחות), יחד עם זאת היא ידועה בכך שכמעט תמיד דרשה תשלום בגין שירותיה.
חולדה הנביאה

נבואת חולדה במקרא

חולדה הנביאה מוזכרת בשני מקומות במקרא.
מופע ראשון ניתן למצוא בספר מלכים ב' פרק כ"ב פסוק י"ד: "וילך חלקיהו הכהן ואחיקם ועכבור ושפן ועשיה אל חלדה הנביאה אשת שלם בן תקוה בן חרחס שמר הבגדים והיא ישבת בירשלם במשנה וידברו אליה".
מופע שני נמצא בספר דברי הימים ב' פרק ל"ד פסוק כ"ב: "וילך חלקיהו ואשר המלך אל חלדה הנביאה אשת שלם בן תוקהת בן חסרה שומר הבגדים והיא יושבת בירושלם במשנה וידברו אליה כזאת".

חולדה משמשת כנביאה בזמנו של ירמיהו הנביא. המלך יאשיהו גילה כי נמצא ספר תורה בבית האלוהים, ועולה בו החשש כי יש בכך סימן לכעס האלוהים על שלא קיימו את כל הכתוב באותו הספר. מתוך חשש זה הוא שולח משלחת לירושלים אל חולדה הנביאה (יש אומרים שזאת רק מכיוון שירמיהו שהה מחוץ לעיר באותו זמן), ובמשלחת חברים: חלקיהו בן שלום הכהן, אחיקם, עכבור, שפן ועשיה. חולדה מנבאת נבואת זעם: 
(טו) וַתֹּאמֶר אֲלֵיהֶם כֹּה אָמַר יְיָ אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל אִמְרוּ לָאִישׁ אֲשֶׁר שָׁלַח אֶתְכֶם אֵלָי:
(טז) כֹּה אָמַר יְיָ הִנְנִי מֵבִיא רָעָה אֶל הַמָּקוֹם הַזֶּה וְעַל יֹשְׁבָיו אֵת כָּל דִּבְרֵי הַסֵּפֶר אֲשֶׁר קָרָא מֶלֶךְ יְהוּדָה:
(יז) תַּחַת אֲשֶׁר עֲזָבוּנִי וַיְקַטְּרוּ לֵאלֹהִים אֲחֵרִים לְמַעַן הַכְעִיסֵנִי בְּכֹל מַעֲשֵׂה יְדֵיהֶם וְנִצְּתָה חֲמָתִי בַּמָּקוֹם הַזֶּה וְלֹא תִכְבֶּה:
(יח) וְאֶל מֶלֶךְ יְהוּדָה הַשֹּׁלֵחַ אֶתְכֶם לִדְרֹשׁ אֶת יְיָ כֹּה תֹאמְרוּ אֵלָיו כֹּה אָמַר יְיָ אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל הַדְּבָרִים אֲשֶׁר שָׁמָעְתָּ:
(יט) יַעַן רַךְ לְבָבְךָ וַתִּכָּנַע מִפְּנֵי יְיָ בְּשָׁמְעֲךָ אֲשֶׁר דִּבַּרְתִּי עַל הַמָּקוֹם הַזֶּה וְעַל יֹשְׁבָיו לִהְיוֹת לְשַׁמָּה וְלִקְלָלָה וַתִּקְרַע אֶת בְּגָדֶיךָ וַתִּבְכֶּה לְפָנָי וְגַם אָנֹכִי שָׁמַעְתִּי נְאֻם יְיָ:
(כ) לָכֵן הִנְנִי אֹסִפְךָ עַל אֲבֹתֶיךָ וְנֶאֱסַפְתָּ אֶל קִבְרֹתֶיךָ בְּשָׁלוֹם וְלֹא תִרְאֶינָה עֵינֶיךָ בְּכֹל הָרָעָה אֲשֶׁר אֲנִי מֵבִיא עַל הַמָּקוֹם הַזֶּה ...
— ספר מלכים ב', פרק כ"ב
על פי הנבואה, עבודת האלילים של העם תגרום לרעה גדולה ומלך יהודה שהיה היחיד לשמור את תורת האלוהים - ימות בשלום, על מנת שלא יצטרך לראות את כל הרעה הזו. למרות נבואתה של חולדה, יאשיהו מלך יהודה נהרג בקרב מול פרעה במגידו ולא מת כתוצאה של אריכות ימים. פרעה השתלט בקלות על הארץ, ובכך בא סופה של ממלכת יהודה החופשית. השתלטותו של פרעה על יהודה סללה את הדרך לכיבוש הארץ ולחורבן בית המקדש הראשון בידי נבוכדנאצר.
אורי סלימאן

ביוגרפיה

סלימאן נולד בכפר סבא, אך בגיל צעיר עבר עם משפחתו לתל אביב.
בגיל 9 החל את דרכו בקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב, ועבר לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב כשהיה בן 16. ב-1971 עלה לקבוצה הבוגרת בפעם הראשונה. בעונת 1982/1983 עבר לשחק במכבי פתח תקווה, ובעונת 1983/1984 בהפועל יהוד. לקראת עונת 1984/1985 חזר סלימאן למכבי תל אביב, לעונת הפרישה.
במהלך הקריירה שלו שיחק במספר עמדות שונות, כחלוץ, קשר ומגן. כשחקן פעיל זכה בשלוש אליפויות וגביע מדינה אחד.
לזכותו הופעה רשמית אחת במדי נבחרת ישראל, ב-1978 נגד הנבחרת הצעירה של הולנד.
בשנת 2017 החל לשמש כסקאוט בנבחרות הצעירות של ישראל.
האיגוד לפרשנות התלמוד

האיגוד לפרשנות התלמוד הוא עמותה שהוקמה בשנת 1993 במטרה להוציא לאור סדרת פירושים על התלמוד הבבלי המבוססים על מחקר מדעי ביחד עם פרשנות מסורתית-דתית.

אודות

העמותה הוקמה בשנת 1993 על ידי פרופ' שמא יהודה פרידמן מהמחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות עסקה בהקמת התשתית המחקרית הדרושה להוצאת הספרים ולצורך כך הקימה צוות מחקר וכתיבה שעוסק בכתיבת הפירוש. עד שנת 2015 יצאו לאור שבעה ספרים. יו"ר האיגוד הוא מייסדו פרופסור פרידמן, ובהנהלתו חברים פרופ' ישעיהו גפני, פרופ' גדעון ליבזון ופרופ' שמואל שילה.
שירה בציבור (ישראל)

שירה בציבור של זמר עברי היא מנהג רווח בישראל. לצד ריקודי עם, מקיף המנהג מגזר רחב באוכלוסיית המדינה ומעשה זה הפך להיות אחד מסממני החברה הישראלית ואף רווח בקהילות הישראלים בחו"ל, החל מימי היישוב וכלה בימינו.
ישנן ידיעות על מנהג של שירה בציבור בארץ ישראל עוד בראשית המאה ה-20, אז שרו על הגורן, לאחר סיום העבודה החקלאית. מלחינים באותה תקופה (דוגמת מרדכי זעירא ודניאל סמבורסקי) הפיצו את שיריהם באירועים בהם התכנס הציבור ושרו בצוותא. הם לימדו את הקהל משיריהם החדשים כשהם חוזרים על שורות השיר ואף השתמשו בשירונים לשם כך.
עם התפתחות כלי התקשורת ההמונית (הרדיו והטלוויזיה), חדלה השירה בציבור להוות כלי חשוב להפצת שירים, אך הפכה להיות חלק מההוויי הלאומי.
האנתולוגיה "ציוניוני הדרך", בהוצאת "רשות השידור, חטיבת התוכנית הקלות ברדיו" והוצאת הקיבוץ המאוחד, כוללת 232 שירים אהודים שנהגו לשיר בציבור בין 1948 ל-1978, ומבטאת את רוח התקופה ואת הטעם התרבותי והמוזיקלי של מגזרים רחבים בחברה הישראלית באותה עת.
עד השנים האחרונות השרים בציבור היו בעיקר מבוגרים, ששרו שירים נוסטלגיים, כגון השירים של הלהקות הצבאיות והשירים הוותיקים יותר של נעמי שמר, סשה ארגוב, משה וילנסקי, דוד זהבי, חיים חפר ועוד. הופעות השירה בציבור הונהגו בידי מנחה ולוו בשירונים או בשקופיות עם מילות השירים. ממחקר בזמר העברי שנערך על ידי ד"ר טלילה אלירם מהמחלקה למוזיקה של אוניברסיטת בר-אילן עולה, כי השיר שנחשב על ידי המשתתפים באירועי השירה בציבור כשיר שהוא "הכי ארץ ישראל" היה "על כל אלה" של נעמי שמר.
בשנים האחרונות רווח מודל חדש של שירה בציבור, בו נוטלים חלק צעירים רבים, הכולל שירים מעודכנים, שירי רוק, שירים מזרחיים ואף ריקוד על שולחנות.
אירוע תרבותי שהפך למסורת ביישובים רבים בישראל במהלך עשרים השנים האחרונות הוא ערב שירי לוחמים. ערבים אלה מבוססים על שירה בציבור של שירי לוחמים וסיפורי לוחמים, משולבים עם שירי נוסטלגיה ושירי תקווה ושלום. כן גדל מספרם של ערבי הזיכרון לחללי צה"ל המצוינים באמצעות אירועי שירה בציבור, כדוגמת האירוע "שרים בכיכר" בתל אביב.

שירה בציבור באמצעי התקשורת

קול ישראל ארגן והקליט מופעים רבים של שירה בציבור החל משנות השישים. נוהג השירה בציבור קיבל ממד נוסף, כשבערוצי הטלוויזיה השונים הועלו תוכניות הקשורות לנושא החל משנות השבעים.
בשנות השמונים הובילה שרהל'ה שרון תוכניות שירה בציבור ששודרו בערוץ הראשון, בה צולם הקהל שר ממבחר הזמר העברי והתארחו בהם גם זמרים ידועים.
בשנים 2002–2004 הנחה יוני רועה את התוכנית "שירה בשידור", בהשתתפותם של זמרים רבים, כששולחן ענק בצורת גיטרה משמש תפאורה עיקרית לתוכנית. התוכנית שודרה בערוץ הראשון.
גם חידוני הזמר העברי, שופע הפרסים לידענים ומיטיבי השיר, זכה להצלחה רבה, הן ברדיו והן בטלוויזיה.
בערוץ 2 שודרה התוכנית "לא נפסיק לשיר" - חידון מוזיקלי הכולל גם שירה בציבור.