google/wiki40b huggingface dataset:
אגדה עם כנפיים

עלילת הסרט

סורן הוא זכר תנשמת לבנה שמוקסם מסיפוריו האפיים של אביו, על להקה מיתית של לוחמים מכונפים שלחמו בקרב גדול כדי להציל את דורסי הלילה כולם מכליה על ידי כוחות הרשע "הטהורים", תנשמתיים גזענים המבקשים לשעבד את יתר המינים. בעוד שסורן חולם שיום אחד יצטרף לגיבוריו, אחיו קלאד, לועג לו וכמה לצוד, לעוף ולמצוא חן בעיני האב שמעדיף את האח הצעיר מבין השניים.
קנאתו של קלאד מביאה לתוצאות איומות הגורמות לשני הינשופים ליפול מביתם שעל העץ הישר לציפורניהם של "הטהורים". עכשיו הכל בידי סורן שצריך להחליט האם הוא מנסה לברוח בעזרתם של הינשופים הצעירים.

ביקורות והכנסות

הביקורות על הסרט היו מעורבות. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-24 בספטמבר 2010. בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הכנסות של 16.1 מיליון דולר ודורג מתחת לסרט "וול סטריט: הכסף מדבר" בכמות הכסף שגרף. בתוך כעשרה ימים הסרט הכניס כ-31 מיליון דולר רק בארצות הברית וכ-140 מיליון דולר ברחבי העולם.
סיווייז ג'איינט

היסטוריה

סיווייז ג'איינט נבנתה בשנת 1979 על ידי חברת סומיטומו תעשיות כבדות (Sumitomo Heavy Industries) ביפן, במספנת אופמה, בעיר יוקוסוקה, כמכלית-על במעמס 418,000 טון ושמה הראשון היה "אופמה" (Oppama) על שם המספנות בהן נבנתה, זאת לאחר שבעליה היווניים לא עמד בתשלומים ולא יכול היה לקבל לידיו את האונייה. 
האונייה נמכרה לחברת אוניות מהונג קונג בשם Orient Overseas Container Line, אשר הורה למספנות להאריך את האונייה ולהוסיף לה 156,000 טון מעמס. לאחר שנתיים נוספות קיבלה האונייה את השם "סיווייז ג'איינט", והחלה לפעול.
לאחר הגדלת האונייה היא הייתה במעמס של 564,763 טון, באורך כולל של 458.45 מטר ובשוקע של 24.6 מטר. באונייה היו 46 מכלים ו-31,541 מטר מרובע של סיפון. הגה הכיוון של האונייה שקל 230 טון והמדחף 50 טון. 
ב-14 במאי 1988, במהלך מלחמת איראן-עיראק, ניזוקה האונייה בהתקפת חיל האוויר העיראקי בעודה חולפת במצר הורמוז כשהיא נושאת נפט גולמי מאיראן. היא טבעה והוכרזה אבודה. זמן קצר לאחר תום המלחמה האונייה, חולצה ממקומה והובאה בגרירה למספנות חברת קפל (Keppel Company) בסינגפור. באוקטובר 1991 היא שבה לשרות בשם הפי ג'איינט (Happy Giant). עוד באותה שנה היא נקנתה על ידי איל הספנות הנורווגי יורגן יארה (Jørgen Jahre) ב-39 מיליון דולר ונקראה יארה ויקינג (Jahre Viking). עד לשנת 2004 הפליגה בדגל נורווגי.
בשנת 2004 נקנתה על ידי חברת המכליות הנורווגית אולסן (First Olsen Tankers), שמה שונה לנוק נביס (Knock Nevis) והיא הפכה למצבור נפט גולמי צף אשר עגן באופן קבוע סמוך לשדה נפט בקטאר.
בדצמבר 2009 נמכרה כגרוטאה לסוחרי פירוק אוניות הודים והפליגה בדרכה האחרונה להודו בשם מונט. היא פורקה בהודו בינואר 2010. עוגן האונייה, שמשקלו 36 טון, נשמר ונשלח לתצוגה במוזאון הימי בהונג קונג.
מוזיקה של גרינלנד

מוזיקה גרינלנדית היא תערובת של שני מקורות מוזיקליים, אינואיטים  ודנים, בתוספת השפעות אמריקניות ובריטיות. חברת התקליטים הגדולה ביותר היא ULO מהעיירה סיסימיוט. החברה נוסדה בידי מאליק הוג וקרסטן זומר. חברת ULO הוציאה לאור הן תקליטי להקות רוק גרינלנדיות כדוגמת "סומה" (Sumé), זמרי פופ כדוגמת רסמוס לייברת ולהקות היפ הופ כדוגמת "נוק פוסה" (Nuuk Posse) כמו גם מוזיקת עממית של האינואיט. מלחינים קלאסיים אירופים מסוימים כללו נושאים גרינלנדיים במוזיקה שלהם, לדוגמה: פול רובסינג אולסן ואדריאן ורנון פיש.
ההמנון הלאומי של גרינלנד הוא "Nunarput utoqqarsuanngoravit" שפירושו "ארצנו, שנהייתה כה עתיקה". שיר זה הפך רשמית להמנונה של גרינלנד מ-1916 והולחן בידי יונתן פטרסן למילים של הנריק לונד, שניהם גרינלנדים.

מוזיקה אינואיטית

מוזיקה מסורתית, ששרדה בצורה הטובה ביותר את המגע עם האירופים במזרח ובצפון מזרח האי, כוללת את ריקוד התוף המקודש והמנוגנת על תוף סגול העשוי ממסגרת עץ שעליה מתוח עור שלפוחית השתן של דוב. ריקודי התוף הם מוזיקת הילידים המקורית היחידה בגרינלנד והם חלק מהתופעה המודרנית של מוזיקה החוזרת לשורשים. לעיתים נוהגים לשיר את ריקוד התוף כדו־קרב בין שני יריבים ושבו זוכה המבצע שגרם לקהל לצחוק יותר. 
פיסק היא צורה של שירה אישית המספרת על חיי היום-יום. שירים אלה מועברים מדור לדור. שירי עם אינואיטים גרינלנדיים מבוצעים על  מנת לספר סיפורים, לשחק במשחקים, לגרות ולהקסים אחרים.

מוזיקה אירופית

עם בואם של הדנים הפכו לפופולריים כלי נגינה חדשים כדוגמת הכינור, האקורדיון וסגנונות מוזיקה שמקורם אירופי, כדוגמת מזמורים נוצריים, בעוד שהמיסיונרים מהכנסייה המוראבית הכניסו לאי לראשונה את הכינורות, כלי נשיפה ממתכת ומסורת של מוזיקה כלית טהורה. סגנון הפולקה האסקימואי הוותיק קרוי "קאלאטוט". בסגנון זה נוצרו שירים פופולריים ופועלים אמנים כדוגמת נגן האקורדיון לואיס אנדראסן. קיים גם סגנון מודרני, "ואיגאט", הדומה למוזיקת קאנטרי.

רוק

ההתחלה המשמעותית של הרוק הגרינלנדי הייתה ב-1973 כש-ULO הוציאה לאור את תקליטה של להקת סומה: "סומוט". על פי הערכות נרכש התקליט בידי חמישית מאוכלוסיית גרינלנד. גרינלנד כיום מארחת את פסטיבל הרוק "ניפיאה"  המתרחש באסיאט, ומופיעים בו מבצעים כדוגמת "צ'ילי פריידי" זמרת הגרון סילביה וואט-קלוטייה וקרינה מולר.
בין להקות הרוק המודרניות המפורסמות: "קאלאט", "סיסיסוק", "אנגו" ו"זיקזה".

היפ הופ

מאז 1984 יש למוזיקת היפ הופ אמריקנית השפעה משמעותית וצוות ההיפ הופ "נוק פוסה" הוא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בשנים האחרונות.
באדר 3

שימוש מבצעי בסכסוך הערבי-ישראלי

איראן חימשה ברקטות אלו את ארגון הטרור הפלסטיני, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, כדי ליצור מאזן אימה כנגד ישראל. 
בתאריכים 4 במאי 2019 ו-5 במאי 2019 שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני באמצעות "גדודי אל-קודס" טילי "באדר 3" לעבר אשקלון. ב-5 במאי 2019 טיל "באדר 3" פגע בבניין מגורים באשקלון, וגרם להרג של משה אגדי.
הרקטה "באדר 3" עשתה את הופעת הבכורה שלה בשדות הקרב של המזרח התיכון בתחילת אפריל 2019, כאשר חות'ים שצוידו ברקטות "באדר 3" מאיראן השתמשו ברקטות לראשונה בקרבות בתימן. 
בשנת 2018 השתמשו החות'ים ברקטות באדר 1
הבזק ירוק

הבזק ירוק הוא תופעה אופטית אטמוספירית המתרחשת במקרים נדירים זמן קצר אחרי שקיעת השמש, או לפני זריחתה, ואשר בה קצה השמש נראה בצבע ירוק במשך שנייה או שתיים.
הגורם למראה זה הוא שינוי צפיפות האוויר באטמוספירה שפועל כמנסרה המסיטה את קרני האור, ומפרידה אותן לצבעיהן השונים. קרני השמש באטמוספירה נעות במסלולים עקומים הנקבעים על ידי עקרון פרמה, ואלו שמגיעות אל עין הצופה הן הקרניים בעלות אורך גל הקצר יותר. כתוצאה מכך נראה קצה השמש בצבע ירוק, או שמופיע כתם ירוק נפרד בקרבת השמש. הסיבה לנדירות התופעה היא שנדרשת אחידות רבה בשינוי צפיפות האוויר על פני מרחק גדול.

נראות התופעה

בנוסף להיות התופעה נדירה, היא גם זקוקה לתנאים של איכות אוויר גבוהה ושילוב של צפיפות אוויר מסוימת הנדרשת כדי שהתופעה תתרחש. נטען כי בשנים האחרונות, עקב זיהום אויר ההולך ומחמיר באזורים נרחבים בעולם, תופעת ההבזק הירוק הולכת ונכחדת. ישנם כמה סוגי הבזקים ירוקים עם שכיחות שונה באזורים שונים על פני כדור הארץ.
תפירת תמונות

תפירת תמונות או ריצוף תמונות הוא תהליך של חיבור מספר תמונות בעלות אזורים חופפים לשם יצירת תמונה פנורמית או תמונה ברזולוציה גבוהה. כיום מבוצע תהליך זה בעיקר על ידי תוכנות מחשב עבור תמונות דיגיטליות.

תוכנות לתפירת תמונות

קימות מספר תוכנות ייעודיות לתפירת תמונות, כמו HUGIN ,PTGUI ועוד. בנוסף, לרוב תוכנות העריכה המקצועיות יש כלי מובנה או תוסף שמאפשר זאת; דוגמה אחת היא פוטושופ המכילה כלי בשם PHOTOMARGE.
סלספילס (מחנה ריכוז)

סלספילס (באנגלית: Salaspils) היה מחנה ריכוז שהוקם בסוף 1941, 18 ק"מ דרומית-מזרחית לריגה שבלטביה, בו ריכזו הנאצים אסירים יהודים, אסירים פוליטיים, שבויי מלחמה וילדים יתומים. חלק מהם מצאו בו את מותם.

היסטוריה של המחנה

באוקטובר 1941, החל בתכנון מחנה סלספילס בלטביה בראשות קצין האס אס רודולף לנגה, מפקד משטרת הביטחון במדינה. תחילה תוכנן המחנה למטרת כליאת אנשים שנעצרו על ידי המשטרה ושבויי מלחמה. לאחר מכן תוכנן להכיל בו יהודים שגורשו מגרמניה וממדינות אחרות ללטביה לצורך עבודות כפייה, תוך הריגת הילדים בהתאם לתוכנית הפתרון הסופי. המקום שנבחר, סמוך לעיר סלספילס, היה נגיש לרכבת הראשית המחברת בין ריגה לדאוגבפילס, שתי הערים הגדולות בלטביה. 
באוקטובר 1941 המחנה הכיל שבויי מלחמה סובייטים ממחנה סטאלאג 350z, וכן אסירים יהודים צ'כים וכמה יהודים גרמנים ממחנה הריכוז יונגפרנהוף. באמצע ינואר 1942, כ-1,000 יהודים גרמנים מגטו ריגה נאלצו לעבוד בבניית המחנה. מחסור בשינה, תנאים סניטרים גרועים, חוסר תזונה חמור ומזג האוויר הקר גרמו למספר גבוה במיוחד של הרוגים מתוכם. רק כשליש מהם חזר לגטו ריגה במצב בריאותי קשה ורובם מתו לאחר מכן.
הנאצים תכננו לגרש את היהודים האחרונים שנותרו בגרמניה בסוף קיץ 1942. לצורך כך עודכנו תוכניות המחנה במאמץ לאפשר לו להכיל 15,000 יהודים שיגורשו מגרמניה. בסתיו של שנת 1942 היו במחנה רק 15 צריפים מתוך 45 שתוכננו, דיור ל-1,800 אסירים. התוכנית להרחבתו של סלספילס כמחנה ריכוז גדול ליהודי גרמניה לא יצאה לבסוף אל הפועל, אך למרות שהוגדר כבית מאסר משטרתי, הוא הפך להיות דומה למחנה ריכוז בדרך ארגון העבודה שבו, סוג האסירים ודרך הטיפול בהם. לאחר מכן הוגדר רשמית כמחנה ריכוז.
עד סוף שנת 1942 מחנה סלספילס הכיל אסירים פוליטיים בעיקר (שבתחילה היו כלואים בכלא המרכזי של ריגה), זרים שנכלאו כשביקשו לחזור מרוסיה ללטביה שהנאצים ראו בהם חשודים מבחינה פוליטית, ואסירים מקומיים. באותה עת שהו בו רק עשרה אסירים יהודים, לאחר שמרבית היהודים מתו או הוחזרו לגטו ריגה במצב קשה.
כתוצאה מביצוע "קרב נגד הכנופיות" באזור הגבול הלטבי-רוסי בין ינואר למרץ 1943, נוספו לסלספילס 2,228 נפשות בנוסף ל-1,990 אסירים שהיו בו. בין הכלואים היו 1,100 "ילדי כנופיות" כפי שנקראו, שנאספו ללא קרובי משפחה או משגיחים. התנאים הגרועים בבלוק הילדים הביאו לכך שכמה מאות מהם מתו מטיפוס.
המחנה פורק בסוף ספטמבר 1944 ואחרוני האסירים בו הועברו באונייה למחנה ריכוז שטוטהוף.

אומדן הנרצחים

כ- 12,000 אסירים עברו במחנה במהלך קיומו. בנוסף לכ-1,000 יהודי גרמניה שנספו במהלך שלב הבנייה 3,000-2,000 בני אדם נוספים מתו כאן, מהם מספר גבוה במיוחד של ילדים צעירים ("ילדי הכנופיות"). טענות קודמות כי סלספילס היה מחנה השמדה שבו 53,000 אנשים מצאו את מותם, נדחו על ידי היסטוריונים.

לאחר המלחמה

החל משנת 1949 נפתחו הליכים משפטיים כנגד חלק מהאחראים לפשעי הנאצים בלטביה, כולל בגטו ריגה, ומחנות יונגפרנהוף וסלספילס. חלקם נידונו למאסר עולם.
בשנת 1967 הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים בסלספילס, שכללה חדר תערוכה ומספר פסלי שיש ענקיים.
וילהלם ראבה

חייו

בנעוריו (1854-1849) עבד ראבה בחנות ספרים במגדבורג. ב-1854 התחיל ללמוד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת ברלין. באותה שנה כתב את הרומן האידילי הפופולרי שלו "כרוניקה של רחוב שפרלינג", שראה אור ב-1957 תחת שם העט יעקב קורווינוס (Jakob Corvinus).
ראבה ישב כשלוש שנים בוולפנביטל, ומ-1862 בשטוטגרט. שם, כשהוא מקדיש את כל עתותיו ליצירה, כתב את הרומנים שלו "אנשי היער" (1863), "כומר הרעב" (1864), "אבו טלפאן" (1867), וכן שני קובצי סיפורים בשם "קולות רחוקים" (1865) ו"הקשת" (1869). מ-1870 ישב בקביעות בבראונשווייג, שם פרסם כמה רומנים נוספים. ראבה עסק בציור להנאתו. כ-600 מציוריו נמצאים בבעלות פרטית של צאצאיו ובמוזיאון בראונשוויג.

יצירתו

בסיפוריו ניכרות השפעתם של ז'אן פול ודיקנס, ובמידה ידועה גם של גתה. אף על פי כן ידע לשמור על עצמיותו במחשבה ובסגנון. כיוון את נושאיו בעיקר לאדם הפשוט ולחיים הצנועים והבריאים. מצד אחר, ידע גם להתל, בהומור ובסאטירה, בבעלי היומרות. גם נימה גרמנית לאומית מובהקת מצויה בכתביו. עם זאת הצליף בשוט הסאטירה על הלאומיות הקיצונית. כאמן הצליח לעצב דמויות ברורות, אך הצליח פחות ברקמת העלילה. רבים מגיבוריו נושאים את חלומותיו אידיאליסטים של המספר. עולמו הפנימי של הגיבור תופס מקום ניכר בכתביו.
ב"כרוניקה של רחוב שפרלינג" תיאר, על רקע של רחוב ברלינאי, אנשים בדרכי חייהם, שהם אספקלריה לעולם רחב יותר. ב"משרדו של האל" (1862) פנה אל הרפורמציה הפרוטסטנטית. ב"כומר הרעב", ספרו החשוב ביותר, דן בשאלות חינוך והתפתחות. ב"אבו טלפאן" יש מביקורת התרבות החדשה. בספריו המאוחרים מורגשת השפעת הפסימיות של ארתור שופנהאואר. ראבה חזה את משברה המוסרי של אירופה, אך אף על פי כן נטה להאמין בניצחונם של הכוחות הבונים שבאדם. באמונה זו היה הרבה מן ההישענות על ערכים מסורתיים.
קליאנדרידאס

קליאנדרידאס (ביוונית עתיקה: Κλεανδρίδας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני שפעל במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה. אביו של המצביא גיליפוס.

ביוגרפיה

במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה, קליאנדרידאס מונה לראש מטהו של המלך הצעיר פלייסטואנאקס. בשנת 445 לפנה"ס יצאו קליאנדרידאס ופלייסטואנאקס בראש כוח צבאי גדול אל אטיקה במטרה לכבוש את אתונה. שליט אתונה, פריקלס, דיכא אז מרידה באובויה, ונראה היה שגורלה של אתונה נחרץ. הם כבשו את אלווסיס וטריה, אלא שלמרבה ההפתעה לא התקדמו מעבר לכך, ופלייסטואנאקס הורה לפזר את הצבא. עובדה זו, גרמה לכך שפריקלס יכל להמשיך ולדכא את המרד בנחת. הצעד לא התקבל בעין יפה בספרטה. על פלייסטואנאקס הוטל עונש כסף כבד, שאותו לא הצליח לפרוע, ועל כן יצא לגלות. קליאנדרידאס נידון למוות שלא בפניו, ונמלט גם כן מהעיר.
עצירתם הפתאומית של הספרטנים בשערי אתונה, לא ברורה עד ימינו. ההיסטוריון פלוטרכוס טוען שפריקלס שיחד את קליאנדרידאס כדי שישכנע את פלייסטואנאקס לסגת. טענה זו מביא גם ההיסטוריון הקדום יותר תוקידידס, אשר מייחס את קבלת השוחד לפלייסטואנאקס בלי להזכיר את קליאנדרידאס. בהנחה שטענות אלו נכונות, הרי שהדבר מתיישב עם העובדה שבסוף אותה שנה ביקש פריקלס להוציא 10 טלנטים מאוצר המדינה "להוצאה נחוצה", בלי לפרט באיזו הוצאה מדובר. עם זאת, מרבית החוקרים כיום סוברים שמדובר בשמועות, שאין בהן כדי להסביר את הפרשה. ייתכן שפלייסטואנאקס פשוט לא היה להוט למלחמה, ופריקלס הציע תנאים טובים לשלום. 
קליאנדרידאס חי מאז בגלות באיטליה. בנו, גיליפוס, קיבל רשות לחזור לספרטה ככל הנראה רק לאחר מותו של קליאנדרידאס. גיליפוס הוביל את הצבא הספרטני במהלך מסע המלחמה האתונאי לסיציליה, אולם מאוחר יותר הואשם בקבלת שוחד ונאלץ גם כן להימלט מהעיר.
טקסידרמיה

עלילה

עלילת הסרט מציגה שלושה סיפורים משפחתיים, ועוקבת אחר שלושה דורות של גברים הונגרים: בתחילה בסניטר צבאי בזמן מלחמת העולם השנייה, משם למתמודד בתחרויות אכילה בזמן המלחמה הקרה, ולבסוף מוצג סיפורו של מפחלץ בתקופה המודרנית. המוטיבים החוזרים העיקריים בסרט הוא דימוי הגוף השמן, האיברים הפנימיים, השפלה נפשית והאבסה עצמית לעומת פחלוץ.
הסרט מתחיל במוצב צבאי מרוחק וכפרי בהונגריה, שם החייל ונדל מורוז'גובני, טיפוס תמהוני וכנוע, חי חיי אומללות וצייתנות תחת הקצין האלים שלו, אורג בלאטוני קלמן. כשהוא נידון לבצע עבור הקצין ומשפחתו את המטלות הבזויות והמשפילות ביותר, תוך שהוא מתגורר בצריף רעוע וללא חימום, עסוק מורוז'גובני בהצצות לבנותיו של הקצין ובבריחה לעולמות של פנטזיות פרוורטיות של פירומניה ופדופיליה. בסצנה אשר לא ברור אם היא מציאות או חלום, שוכב מורוז'גובני עם אשתו גדולת הממדים של קלמן הקצין ומעבר אותה, נרדם ומתעורר בצמוד לגווייה של חזיר – מה שמביא להוצאתו להורג על ידי קלמן שמגלה את הדבר. קלמן מגדל את הילד שנולד כבנו.
כמה עשורים אחר כך, גדל קלמן הבן להיות אלוף הונגריה בתחרויות האכילה הלאומיות, ושגרת חייו נעה בין יחסים אינטנסיביים עם המאמן שלו לבין התחרויות הביזאריות, בתקווה שהן יהפכו ביום מן הימים לספורט אולימפי לגיטימי. באחת התחרויות מתאהב קלמן בבחורה גדולת ממדים בשם גיזי אקזל, אף היא מתחרה באכילה, שאמורה להתחתן עם אחד ממתחריו. הוא בורח יחד איתה והם מנהלים מערכת יחסים שבמהלכה היא נכנסת להיריון ויולדת את בנם לאיושקה, בעוד קלמן ממשיך באימוני האכילה הנוקשים.
שוב עוברים כמה עשורים, והבן לאיושקה גדל להיות מפחלץ מסור ומקצועי השונה מהותית מהוריו גדולי הממדים: הוא צנום, חיוור ורזה (דומה למורוז'גובני). לאיושקה עושה רושם של גבר עצוב, מודאג, מיואש וממורמר, וכאשר הוא אינו עסוק במלאכת הפחלוץ בחנותו או נכשל בניסיונותיו לנהל חיים נורמליים, הוא עסוק ברכישת אוכל עבור אביו קלמן, שבמרוצת השנים התעצם באופן כה מפלצתי עד שאינו יכול לעזוב את הכיסא בדירתו הקלאוסטרופובית של בנו. קלמן, שמעביר את זמנו בפיטום חבורה של חתולים הכלואים בדירתו בחמאה, מתעמר ועולב בבנו תדיר, עד שזה מגיע לנקודת שבירה ומחליט לנטוש את אביו בכלאו הפרטי. לאחר שהוא מחליט לחזור, הוא מגלה שהחתולים המפוטמים ברחו מהכלוב, וברעבם הנואש ביתרו את אביו למוות.
משלא נותרה לו סיבה לחיות, מחליט לאיושקה לפחלץ את גופת אביו הענקית ואת החתולים, ולאחר מכן נועל את עצמו במתקן כירורגי תוצרת בית, ותחת השפעת משככי כאבים וסמי הרדמה הוא מסיר מגופו את האיברים הפנימיים, ולאחר שהחליף את דמו בחומר משמר הוא מפעיל את המכונה המחסלת אותו בכריתת ראש ויד ומותירה את גופו כפסל, מפוחלץ ומשומר. הסרט מסתיים בהרצאה בזמן עתידני, שבה מספר רופא שהיה בין לקוחותיו של לאיושקה לקהל המאזין בעניין, כיצד מצא את הגופות המשומרות, אותן הוא מציג לראווה בתערוכת אומנות.
פנה פנה

גאוגרפיה

פנה פנה נמצאת כ-627 ק"מ מעיר הבירה בוגוטה וכ-253 ק"מ מבירת המחוז אינירידה. בנוסף, פנה פנה נמצאת כ-12.5 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל. בנוסף, העיירה נמצאת בשמורת הטבע פואינאוואי  ליד הנהר קויארי.
משפט רליך-קונדרכוב

באנליזה פונקציונלית, משפט רליך-קונדרכוב הוא משפט לגבי שיכון קומפקטי (כלומר, שיכון רציף שהוא גם אופרטור קומפקטי) בין שני מרחבי סובולב. המשפט קרוי על שם המתמטיקאי האיטלקי-אמריקאי פרנץ רליך והמתמטיקאי הרוסי ולדימיר יוסיפוביץ' קונדרכוב.

ניסוח המשפט

תהי  קבוצה פתוחה, חסומה וליפשיצית ויהי .
נגדיר .
אזי מרחב הסובולב  ניתן לשיכון רציף במרחב ה-Lp  ולשיכון קומפקטי במרחב  לכל .
כלומר,  וגם .
עמית זנטי

קריירה

זנטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מ.ס. אשדוד ובגיל 13 הצטרף לקבוצת הנערים של מכבי חיפה. ב-21 ביולי 2016 זנטי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד נומה קאליו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, אשר נגרר לדו-קרב בעיטות הכרעה בו זנטי החמיץ את הפנדל היחיד בהתמודדות וחיפה הודחה כבר בשלב השני. ב-10 בינואר 2017 זנטי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–2 נגד הפועל באר שבע. ב-20 במאי 2017 קיבל כרטיס אדום בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה. בעונה זו, שיחק במקביל גם בקבוצת הנוער והיה שותף להעפלה שלב לפלייאוף ליגת האלופות לנוער.
ב-31 בינואר 2019 זנטי הושאל לבני יהודה תל אביב עד לסיום העונה. זנטי היה שותף לזכייה של בני יהודה בגביע המדינה, כשכבש את הפנדל הרביעי בדו-קרב בעיטות ההכרעה.
ב-20 ביוני 2019 חתם רשמית על חוזה לארבע עונות במדי בני יהודה תל אביב.
מיכל גל

מיכל גל (נולדה ב-1966) היא פרופסורית מן המניין, לשעבר סגנית הדיקאנית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה. חוקרת בתחום הגבלים עסקיים בכלכלות קטנות.

חייה ופועלה

מיכל (שיצר) גל סיימה בשנת 1993 תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. גל התמחתה אצל השופטת מרים נאור (לימים שופטת בית המשפט העליון) ובמשרד עורכי הדין ש. הורביץ. בשנים 2000-1996 למדה לתארים שני ושלישי באוניברסיטת טורונטו, שם קיבלה שנתיים ברציפות את פרס אלן מרקס על התזה הטובה ביותר. במהלך לימודי הדוקטורט הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה. זכתה בפרס צלטנר לחוקר הצעיר.
גל חוקרת את תחום ההגבלים העסקיים לכלכלות קטנות ברחבי העולם. ספרה עוסק בנושא זה: 'מדיניות תחרותית של כלכלות שוק קטנות' (במקור: Competition Policy for Small Market Economies), הדן בהשפעת גודלו של השוק על כללי ההגבלים העסקיים. מחקרה בדק כיצד משפיע גודל השוק על כללים אופטימליים להסדרת התחרות בו, ובאיזה אופן ניתן לשפר את האכיפה בעזרת הכללים.
עד למחקרה של גל נהגו מדינות קטנות בהגבלים עסקיים כמדינות גדולות. מחקרה של גל יצר הלכה למעשה תחום מחקר חדש ליישום דיני ההגבלים העסקיים על מדינות קטנות. המחקר צוטט במשקים קטנים רבים ומספר מדינות שינו את דיני ההגבלים העסקיים שלהן בעקבותיו.  לאחר פרסום ספרה הוזמנה לדיון שנערך בכנס הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, שעיסוקו הגבלים עסקיים בכלכלות קטנות. בעקבות כך הרצתה והשתתפה בכנסים והרצאות רבות ברחבי העולם, בין השאר ב- ניו זילנד, פריז, ברבדוס, איי התעלה (גרנזי וג'רזי) והודו.
גל חוקרת את ההגינות ביחסי השוק: בין חברות מסחריות, בינן לבין הצרכנים שלהן, ובינן לבין הספקים שלהן. הייתה חברה בתוכנית Global Law Program של אוניברסיטת ניו יורק, אשר בוחרת כל שנה עשרה מרצים בולטים מרחבי העולם.
מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה

ביוגרפיה

מריה יוזפה אמליה נולדה ב-6 בדצמבר 1803 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, למקסימיליאן, נסיך סקסוניה ולקרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה. בהיותה תינוקת קטנה מתה אמה, ובעבקות כך שלח אותה אביה למנזר, מה שגרם לה להיות דתית אדוקה כל חייה.
ב-20 באוקטובר 1819 התחתנה מריה יוזפה אמליה במדריד עם פרננדו השביעי, מלך ספרד, שכבר היה נשוי פעמיים, אולם עוד לא היו לו ילדים, וקיווה שנסיכה סקסונית, אשר משפחתה הייתה ידועה בפוריותה תלד לו יורש. בשל אדיקותה הדתית היא סירבה לקיים יחסי מין עם בעלה, והאפיפיור פיוס השביעי שלח לה מכתב מיוחד, על מנת לשכנעה שזה לא נוגד את הדת הקתולית. ב-18 במאי 1829 מתה מריה יוזפה אמליה בארנחואס כתוצאה מקדחת ללא ילדים, ולאחר מותה התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ממנה נולדו לו שתי בנות.
סטפני גרישם

קריירה

בשנת 2007, הייתה גרישם דוברת של אגודת הרכב האמריקאית (AAA) באריזונה. מאוחר יותר, היא הייתה הדוברת של היועץ המשפטי של אריזונה, טום הורן ולאחר מכן דוברת הרפובליקנים בבית הנבחרים של אריזונה, ולאחר מכן של יושב ראש בית הנבחרים של אריזונה, דוד גוון.
בשנת 2012, עבדה גרישם עבור קמפיין הבחירות לנשיאות של מיט רומני.
בשנת 2014, הייתה גרישם, אז דוברת של משרד התובע הכללי של אריזונה, עדה להוצאה להורג של ג'וזף ווד.
בשנת 2015, גרישם, כקבלנית עצמאית, תיאמה את ביקורו של האפיפיור פרנציסקוס בפילדלפיה. מאוחר יותר בשנת 2015, היא שימשה כעוזרת מנהל העיתונות בקמפיין של טראמפ. לדברי אריזונה הקפיטול טיימס, בתחילה נטלה גרישם חופשה ארוכה ללא תשלום מבית הנבחרים אריזונה, על מנת לעבוד עבור הקמפיין של טראמפ. דובר בית הנבחרים אריזונה, דוד גוואן, שילם לה 19 אלף דולר במשכורת המדינה במשך תקופה של 8 שבועות, בזמן שהיא כיהנה כחברה בצוות המעבר של טראמפ.

לאחר ניצחונו של טראמפ, בשנת 2017, מונתה גרישם לממלא מקום מזכיר העיתונות של שון ספייסר באגף המערבי של הבית הלבן. 
 

"גרישם הייתה אחת מאנשי צוותו הראשונים של טראמפ. היא סייעה לארגן את ביקורי הקמפיין בפיניקס ומסביב המדינה והאזור במהלך הפריימריז. תפקיד זה הורחב במהירות כדי לכלול את העצרות שלו ברחבי ארצות הברית. אחרי הניצחון שלו, מונתה גרישם ליועצת מיוחד למבצעים, והיא כיהנה בצוות המעבר של טראמפ". 
 במרץ 2017, העבירה אותה מלאניה טראמפ אל האגף המזרחי. חבר לשעבר בבית הלבן של דונלד טראמפ הצהיר כי טראמפ התחרט על שאיבד את גרישם לטובת משרדה של מלאניה טראמפ, בשל נאמנותה של גרישם ומיומנותה בטיפול בעיתונות בעת ששימשה מזכיר העיתונות בנסיעות שלו. במהלך אותה תקופה, היא בנתה קשרים עם כתבים רבים באירועים. אף על פי שאיבד את גרישם כחלק מהצוות שלו, אמר טראמפ שהוא מרוצה שאשתו "תהיה בידיים טובות". גרישם תוארה על ידי כמה מקורות שעבדו איתה בעבר כ"מוכשרת מאוד "ובעלת "מודעת עצמית", והאמינו שהיא נהנית "לעקוץ את העיתונות" באמצעות הצהרות ספקולטיביות שפורסמו.
משרדו של התובע המיוחד אמר כי גרישם הפרה את חוק הטש של 1939, בעקבות תלונה של הסנאטור טום קרפר. גרישם הואשמה בשימוש בחשבון הטוויטר הרשמי שלה ב-11 ביולי 2018 כדי לצטט את סיסמת הקמפיין של טראמפ. הפרת המעשה אינה פשע, אלא הפרת ההנחיות במקום העבודה, והסוכנות הגיבה בשליחת מכתב אזהרה לגרישם.
ב-14 ביוני 2019, הוזכר שמה של גרישם כמחליפה אפשרית לשרה האקבי סנדרס כדוברת הבית הלבן. היא הוכרזה רשמית כדוברת הבית הלבן הבאה ומנהלת התקשורת בבית הלבן (תפקיד שהיה פנוי מאז שביל שיין עזב במרץ 2019) על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית מלאניה טראמפ באמצעות הטוויטר ב-25 ביוני 2019. במקביל היא תמשיך להיות הדוברת של מלאניה טראמפ.

חיים אישיים

גרישם היא גרושה ואם לשני ילדים. בנה הבכור סיים את לימודיו בתיכון במאי 2017.
תתני

תתני הוא אדם המוזכר בספר עזרא כפחה של פחוות "עבר הנהר" בתקופת שיבת ציון, וכאדם שעמד יחד עם שתר בוזני, בראש  קבוצה שנסתה למנוע את המשך בניין בית המקדש השני. על פי התרגום יונתן תתני היה אביה של זרש, חמיו של המן, וסבו של שמשי ספרא.

הצהרת כורש

לאחר גלות עם ישראל לבבל, כורש הפרסי בשנה הראשונה למלכותו, מחליט לאפשר לבנות את בית המקדש. הוא מורה ליהודים לעלות לירושלים שביהודה. מתרדת, אשר שימש כגזבר בממלכת פרס האחמנית תחת הנהגתו של כורש, מצווה על ידי כורש לתת לששבצר נשיא יהודה בימים ההם את כל כלי בית המקדש הראשון שנבזזו על ידי צבאו של נבוכדראצר מירושלים.
חלק מהיהודים עלו לירושלים והתחילו לבנות את בית המקדש, בהנהגת ישוע בן יוצדק, זְרֻבׇּבֶל בן שאלתיאל, ואנשים נוספים.

אגרת השטנה הראשונה, עצירת הבניה, והמשכה

בניית הבית רכשה מתנגדים רבים בקרב השומרונים, עמים שיושבו על ידי שלמנאסר בשומרון, 163 שנים קודם לכן. הם ניסו בדרכים שונות למנוע את המשך בניין הבית, ומשלא הצליחו, יזם מתרדת טבאל מראשי השומרונים, כתיבת אגרת שטנה נגד בניין בית המקדש, ושלח אותו לארתחששתא המלך.
האיגרת שנכתבה ונערכה בפועל על ידי רחום בעל טְעֵם ושמשי ספרא.  הכילה תיאור של ירושלים מבחינה היסטורית, כעיר בעלת פוטנציאל למרידה, ונטען בה, כי אם תיבנה העיר ישתלטו תושביה ומלכיה, על כל עבר הנהר המזרחי עד לנהר פרת. ארתחששתא השתכנע והורה לבטל את בניין הבית, והבנייה נפסקת כל חיי ארתחששתא, עד השנה השנייה למלכות דוריוש מחליפו. בשנה זו חגי הנביא וזכריה בן עדוא אומרים לעם שביהודה שימשיכו בבניית בית המקדש.

התיאור המקראי

בעת תחילת הבניה, תתני שהיה הפחה של הפחווה המערבית לנהר הפרת, פנה יחד עם חבורתו אל הבונים, ושאל אותם מי אישר להם להתחיל לבנות מחדש את בית המקדש והחומות. בנוסף דרש תתני לדעת את שמות האחראים על הבניה.
בהמשך שלח תתני וחבורתו אגרת שטנה אל דריוש המלך כדי למנוע את המשך הבניה.

תוכן האיגרת

לאחר ברכת שלום למלך, הכותב מודיע לו שראה את בית המקדש ממשיך להיבנות, ועל כך ששאל את הבונים מהיכן הרישיון לבנין הבית, ומי אחראי עליהם. תתני ממשיך וכותב שתשובת הבונים הייתה שהם עבדי ה', והבית שהם  בונים נבנה בעבר על ידי מלך גדול אך חרב על ידי נבוכדנצר בעקבות חטאי העם. 
בהמשך מזכיר תתני את רישיון בנין בית המקדש של כורש, ואת תחילת בנין בית המקדש, ומציין שבניית הבית עדיין לא הושלמה. 
לסיום מבקש תתני מהמלך שיבדוק בגנזיו אם אכן כורש נתן את ההוראה, ומבקש שבעקבות הבדיקה דריוש ישלח לו את הוראותיו בעניין.

תגובת דריוש

דריוש לאחר קריאת המכתב הורה לבדוק את עניין הרישיון, ולבסוף נמצאה מגילה אשר הכילה את רישיון כורש לבנות את בית המקדש. הצו המאוחר יותר של כורש שהורה על הפסקת הבניה, לא הופיע במגילה.
דריוש כתב מכתב תגובה, ובו הוא הורה לתתני, שתר בוזני, וחבורתם, להתרחק מאזור בית המקדש, ולאפשר את המשך הבניה ללא הפרעות. בנוסף מורה דריוש לתת לבונים את הוצאות הבניה ועבודת בית המקדש, ומנמק זאת בכך שהיהודים יתפללו ויקריבו קרבנות, לחיי המלך ובניו. לתוספת תוקף איים דריוש כי יתלה את מי שלא יקשיב לצו זה, ויחריב את ביתו. את סוף המכתב מסיים דריוש באמירה, כי ה' השוכן בבית המקדש, יפגע בכל מי שינסה לפגוע בבית, ומצווה לבצע את דבריו במהירות. 
תתני וחבריו קיבלו את המכתב מדריוש וביצעו במהירות את שביקש, ובכך התאפשרה המשך בניית בית המקדש.