google/wiki40b huggingface dataset:
הטרור ברצועת עזה בתחילת שנות ה-70

במלחמת ששת הימים עברה רצועת עזה לשליטת ישראל. ישראל נהגה במדיניות של אי התערבות והותירה את כוחותיה הצבאיים מחוץ לישובי הרצועה, זאת בין השאר על רקע עיסוקה במלחמת ההתשה.
ברצועת עזה שבשליטת ישראל לא שרר שקט ביטחוני. משתפי פעולה עם ישראל נרצחו לאור יום, ופועלים מרצועת עזה חששו לצאת לעבודה בישראל מחשש לנקמת ארגוני הטרור. בשנת 1970 נרצחו בפעולות טרור 128 ערבים ו־15 יהודים, ונפצעו 580 ערבים ו־120 יהודים. ב-2 בינואר 1971 נרצחו בפיגוע שני ילדי משפחת ארויו, שעברו ברצועת עזה עם הוריהם. האירוע עורר הלם בקרב הציבור בישראל וגרם לשינוי המדיניות ברצועה.
על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון, הוטלה המשימה למגר את הטרור. שרון הזרים לרצועה כוחות צבאיים שכללו יחידות מובחרות. סריקות נרחבות בוצעו לאורך כל הרצועה. שרון בעצמו יצא לשטח והדריך חיילים כיצד לבצע את המשימות. במשך תקופת המבצע פיתח שרון שיטת לחימה שקרא לה "לחימת גרילה נגד הטרור". בשיטה זאת הוצאו הסיורים הקבועים מהשטח והשטח חולק לגזרות בהן הופקדו צוותים מצומצמים שהיו אחראים לשטח. הצוותים למדו את השטח ואת תושביו היטב, ונעו באופן אקראי ובמסלולים שבחרו לעצמם לכסות את השטח. סיירת שקד הופעלה באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים,
הוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור‫. לוחמי היחידה הוכשרו בירי מהיר באקדחים מסוגים שונים ואומנו להגיב מהר תחת אש. על חיילי היחידה הוטל לפעול בשטח הרצועה, בדגש על המרחבים האורבניים, יחד עם אנשי שב"כ, במטרה לאתר, לעצור ולחסל מחבלים. בשנת 1971 הוביל דגן את לוחמי היחידה במבצע "תעשייה", במהלכו התחזו הלוחמים לניצולי ספינת דיג טרופה שהגיעו מלבנון לרצועת עזה והצליחו להרוג את בכיר המחבלים ברצועת עזה באותה עת.
בנוסף לפעולות המבצעיות וחתירה למגע עם הטרוריסטים, שרון הפעיל את שיטת המקל והגזר על האוכלוסייה: אזורים שקטים עודדו ופותחו, אזורים עם קשר לטרוריסטים לא קיבלו סיוע. בנוסף לכך הוחלפו תעודות הזהות לכל תושבי הרצועה כדי למנוע זיופים. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים.
עד תום שנת 1971 שותק הטרור ברצועה. עד אמצע שנת 1972 נמשך המבצע ובסיכומו נהרגו 180 מחבלים ו-2,000 מחבלים נלכדו. רשימת המבוקשים כמעט ירדה לאפס. מבין ההרוגים דווח על נפגע אחד חף מפשע - היה זה זקן חירש שלא שמע את החיילים מורים לו לעצור. כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לה, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן. עם תום המבצע שקטה הרצועה למשך 15 שנים.
במהלך המבצע נחקרו ונענשו חיילים שהתעללו באוכלוסייה המקומית.‫
אופי פעולותיו של שרון ברצועת עזה היה שנוי במחלוקת. הרס בתים של פעילי טרור ספג ביקורת מצד השמאל, ומדיניות היד הקשה ספגה ביקורת מצד המושל הצבאי בעזה. שרון הרחיב את מבצע ביעור הטרור לתוככי סיני והתמקד גם בבדואים שדרכם זרם נשק לרצועה. חלק מהבדואים פונה מצפון סיני, ועל כך ננזף שרון על ידי הרמטכ"ל חיים בר-לב, אולם הממשלה גיבתה את הפעולות ולא אפשרה לבדואים שפונו לחזור לאזור. עתירת הבדואים לבית המשפט נדחתה. ראש הממשלה, גולדה מאיר, אמרה בעניין זה "מוקשים ומוות גרועים מפינוי אנשים חפים מפשע מבתיהם".
ז'אן פוקה

ביוגרפיה

ז'אן פוקה נולד בטור. מעט מאוד ידוע על חייו: ישנו תיעוד לכך שהיה באיטליה לפני שנת 1447 כיוון שאז יצר את דיוקנו של האפיפיור אאוגניוס הרביעי (Pope Eugene IV) שמת באותה השנה. ובשובו לצרפת הושפע סגנונו מאלמנטים מטוסקנה, ואל מול הסגנון של ואן אייק שהיה בסיס האמנות הצרפתית המוקדמת של המאה ה-15, פוקה הפך למייסד של בית ספר חדש וחשוב. 
פוקה עבד בחצר המלוכה הצרפתית, כולל אצל המלך שארל השביעי, ולקראת סוף הקריירה שלו, הוא הפך לצייר החצר של לואי האחד עשר. עבודתו יכולה להיות קשורה לניסיון של החצרות הצרפתיים לחזק את הזהות הלאומית הצרפתית בעקבות מאבק ארוך עם אנגליה במלחמת מאה השנים.

יצירותיו

פוקה היה מאייר ספרים שהתבלט בשל דיוקו בממדים מיניאטוריים. בין היתר אייר את קדמוניות היהודים של יוספוס פלאביוס. איורו של בית המקדש הראשון התבסס על קתדרלת טור שכמעט הושלמה.
אחד מציוריו החשובים הוא "מלאן דיפטיך" (Melun Diptych) מ-1450, דיפטיכון שהוצג בקתדרלה של מלאן (Melun) ובחלקו השמאלי מופיע סטפנוס הקדוש ובימינו המדונה והילד במראה חיוור כשהם מוקפים במלאכים אדומים וכחולים.
הדיוקן העצמי המיניאטורי שיצר משמש כדיוקן המוקדם ביותר מסוגו שידוע כי שרד באמנות המערב, זאת במידה והדיוקנאות הנמצאים בגלריה הלאומית בלונדון ויוצרו על ידי יאן ואן אייק לא היו למעשה דיוקן עצמי, כפי שמרבית ההיסטוריונים לאמנות מאמינים.
ברבו לזריאנו

ברבו לזריאנו (רומנית: Barbu Lăzăreanu‏; 5 באוקטובר 1881–1957), דוקטור בבלשנות, היסטוריון של הספרות, פובליציסט, מבקר ספרותי וביבליוגרף.
ברבו לזריאנו היה יהודי רומני, הוא נולד ככל הנראה בשם ברוך ליזרוביץ'. 
לזריאנו היה חבר באקדמיה הרומנית ומנהל ספריית האקדמיה. בנובמבר 1941 נכלל לזריאנו בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה. הגלייתו של לזריאנו לטרנסניסטריה, שהובאה לידיעת מלכת האם הרומניה הייתה הסיבה למשבר בין המלך ובין יון אנטונסקו, משבר שבסופו הביא לעצירת ההגליות של יהודי הרגאט והחזרת הגולים שנותרו בחיים.
אפקה

היסטוריה

השכונה נוסדה בשנת 1955, על ידי מפקדי ההגנה, שחיפשו מקום מתאים להקמת שכונה להם ולמשפחותיהם ובחרו באתר זה לקניית קרקע ולבניית בתים למגוריהם. השכונה נחשבה לפרבר מרוחק של העיר, עד להקמת אוניברסיטת תל אביב בסמוך, אשר הובילה לפיתוחה של השכונה והפיכתה, בזכות הקירבה לאוניברסיטה, למקום מגורים מבוקש יותר.
כיום נחשבת השכונה לאחת מהשכונות היוקרתיות בתל אביב, ומחירי הבתים בה גבוהים במיוחד. השכונה מטופחת מאד, משלבת עצים רבים, גנים ציבוריים וחורשות גדולות. בשנת 2007 גרו בשכונה כ-2,500 תושבים.
הכיכר בכניסה לשכונה נקראת "כיכר ההגנה".
קמילו חוסה סלה

ביוגרפיה

קמילו חוסה סלה נולד באיריה פלביה Iria Flavia, פדרון Padron, קורוניה Coruña בספרד, אך לאחר כמה שנים עברה משפחתו למדריד, עיר שהטביעה את השפעתה עליו ועל יצירתו ושם גם סיים את חייו. סלה נרשם ללימודי רפואה, אך הפסיק באמצע כדי לקחת קורסים בפקולטה החדשה לספרות ולפילוסופיה. סלה התחיל לכתוב את הפואמות הראשונות ואז התגייס לצד של פרנקו במלחמת האזרחים של ספרד, נלחם ואף נפצע במלחמה. לאחר ששב מהמלחמה, התחיל לפתח עמדה עצמאית, ביקורתית ומתגרה, כמו חברו ארנסט המינגוויי.
סלה אימץ לו את הסגנון הספרותי הקרוי "טרמנדיסו", מונח הלקוח מתחום מלחמות השוורים, סגנון שמתאפיין בתיאור הצד הנואש של הקיום, במחשכי האימה. הסגנון הזה ילווה את כל יצירתו הכוללת יותר מ-70 רומנים. סלה עסק גם בציור ובקולנוע. הוא הציג תערוכת ציורים ולקח חלק בסרט "קוליסאום" שבוים על ידי Jaime de Mayora. בשנת 1953 מתפרסם בבואנוס איירס ספרו "הכוורת" שנאסר בספרד על ידי הצנזורה. La colmena ("הכוורת") הפך לסרט קולנוע מהולל בשנת 1982 בספרד, אחרי מותו של פרנקו.
בשנת 1954 עבר קמילו חוסה סלה לפלמה דה מיורקה ובשנת 1956 ייסד כתב עת ספרותי בשם Papeles de San Armadans שנקט קו אנטיפשיסטי והיה רב השפעה. בכתב עת זה פרסמו רבים מהסופרים הספרדים הגולים. בשנת 1956 נפטר ידידו הקרוב Pio Baroja והוא היה בין נושאי ארונו, יחד עם ארנסט המינגוויי. כעבור שנה נבחר להיות חבר האקדמיה הספרדית. בין עיסוקיו הוא גם כתב את התסריט לסרט "האביר דון קיחוטה" לפי יצירת המופת של מיגל דה סרוואנטס.
בשנת 1977 נבחר סלה לסנטור.
אצטדיוני הטניס בווימבלדון

אצטדיוני מועדון הטניס "כל אנגליה" הם מגרשי טניס בעלי משטח דשא הנמצאים ברובע וימבלדון שבלונדון. במגרשים אלה מתקיימת מדי שנה אליפות וימבלדון, אחת מארבע תחרויות הגראנד סלאם. משחקי הטניס של אולימפיאדת לונדון (2012) התקיימו באצטדיונים אלה. בשנת 1877 התקיימה התחרות הראשונה.
המגרש הראשי מכונה "המגרש המרכזי" ("Centre Court"). בו משוחקים המשחקים המרכזיים של התחרות ובראשם משחקי הגמר. בשל מזג האוויר ההפכפך השורר בבריטניה נבנה בשנת 2009 גג שנסגר בשעת גשם. המגרש המרכזי מכיל כ-14,000 מקומות, וכמעט כל הכרטיסים נמכרים חודשים רבים לפני הטורניר. בצד הדרומי של המגרש נמצא התא המלכותי, בו יושבים בני משפחת המלוכה ואח"מים נוספים.
בשנת 2009, עם בנייתו של הגג החדש על המגרש המרכזי, הותקנה בנוסף תאורה מלאכותית במגרש המרכזי על מנת לאפשר למשחקים להתארך אל תוך הלילה.
המגרש השני בחשיבותו ובגודלו מכיל כ-11,000 מקומות ונקרא "מגרש מספר 1". המגרש הנוכחי נבנה ב-1997 והחליף את המגרש הישן.
"מגרש מספר 2", השלישי בחשיבותו, מכיל 3,000 מקומות. הוא זכה לכינוי "בית הקברות למדורגים", מכיוון שהתרחשו בו הפתעות רבות בהם מדורגים גבוהים הפסידו לשחקנים חלשים יותר.
משחקי הטניס באולימפיאדה נערכו ב-12 מגרשים, ביניהם המגרש המרכזי, מגרש מספר 1 ומגרש מספר 2.
חובבי טניס שלא זכו לקנות כרטיסים למגרשים הראשיים נוהגים להתרכז על גבעת הדשא מצפון למגרש המרכזי, שם מוצב מסך ענק עליו משודרים המשחקים במגרשים הראשיים. הגבעה הזו זכתה לכינוי "גבעת הנמן" (Henman Hill) על שמו של הטניסאי הבריטי טים הנמן. בשנים האחרונות הוסב שמה ל"תלולית מארי" (Murray Mound) על שמו של אנדי מארי, הטניסאי הבריטי הבכיר כיום.
רוד-ראנר

רוד-ראנר (באנגלית: Road Runner) הוא דמות מצוירת בסדרת טלוויזיה הנמנית עם הלוני טונס של האחים וורנר.
רוד-ראנר (המכונה גם "מיפ-מיפ" בשל הקריאה האופיינית שלו) הוא עוף מסוג קוקייה רצנית (roadrunner) מתוחכם, מהיר ביותר, בעל יכולת התחמקות וכושר הישרדות מרשימים. בדרך כלל הוא מתחמק מפני זאב הערבות ווייל-אי קויוטי (Wile E. Coyote), המנסה לתפוס ולאכול את רוד-ראנר, בדרכים שונות ומשונות. הסרטים המצוירים הכוללים דמויות אלה זכו להצלחה רבה. במיוחד זכה לחיבת הצופים חוסר המזל התמידי המלווה את וויל-אי-קיוטי בנסיונותיו לתפוס את רוד-ראנר, למרות כל תכסיסיו ומגוון הציוד אותו הוא רוכש מחברת אקמי. פרט מעניין ומיוחד שאפיין סרטים אלה הוא שלא נעשה כלל שימוש בדיבוב (פרט לשני סרטונים בלבד), ויש רק התמקדות בהצגת העלילה בצורה חזותית ומטורפת, האופיינית ללוני טונס.
עד כה הצמד הופיע ב-45 סרטונים (לא כולל שלושה שנוצרו ב-CGI).
ב-2010 הוחלט להעביר את כל סרטי וייל אי. קאיוטי ורוד ראנר לאנימציה ממוחשבת (תלת ממדית). החלטה זו נהפכה ב-2012, כשהחלו לצאת סרטים חדשים באנימציה דו-ממדית.
פורט-או-פרנס

היסטוריה

עד הגעתו של כריסטופר קולומבוס בשנת 1492 לאי היספניולה (הכולל היום את האיטי ואת הרפובליקה הדומיניקנית), האי היה מיושב בידי שבטים ילידיים. אוכלוסיית הילידים כללה כ-400 אלף נפש, אוכלוסייה שנעלמה כ-30 שנה  לאחר הגעת הכובש הספרדי, בעיקר בעקבות אלימות מצד הספרדים. 
עם  הגעת הספרדים, האזור הפך למדינת חסות ולאחר כמה עשרות שנים ספרד החלה לשלוט באופן ישיר על האזור, אשר ננטש על ידה בשנת 1606 (ספרד שלטה באופן רשמי על שטח זה עד שנת 1697). בעשורים שלאחר מכן  סוחרים הולנדים וצרפתים החלו לסחור באזור פורט-או-פרנס.
פורט-או-פרנס נוסדה בשנת 1749 על ידי מתיישבים צרפתים שגידלו באזור סוכר במטעים. ב-1770 החליפה את קאפ-האיטיין כבירת המושבה, שנקראה אז סנט דומיניק. ב-1804, כאשר האיטי קיבלה עצמאות, הפכה העיר לבירת המדינה. העיר נכבשה לזמן קצר על ידי הבריטים ב-4 ביוני 1794.
בשנת 2008 פגע סופה טרופית בעיר, וגרמה למותם של כ-800 איש ולהרס של כ-22,000 מבנים.

רעידת האדמה

ב-12 בינואר 2010 פגעה בעיר רעידת אדמה בדרגה 7.0 בסולם ריכטר. רעידת האדמה גרמה נזק רב לעיר העתיקה ולמרבית ממבני השלטון בעיר, שכללו את הפרלמנט, בית המשפט העליון ומבני ממשלה רבים. כשבוע לאחר מכן התרחשה רעידת אדמה נוספת בדרגה 5.9, שגם היא גרמה לנזק רב.
בשנת 2012 הוריקן סנדי פגע בעיר, באופן ישיר גרם למותם של כ-75 נפשות ולנזק של כרבע מיליארד דולרים.  ההוריקן גרם באופן עקיף להתפרצות מחודשת של כולרה ולמותם של כ-5,000 איש.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מונה יותר מ-1.2 מיליון תושבים, כאשר רובם ממוצא אפריקאי. ישנם גם מיעוטים אסייתים, ערבים והיספנים.
מטאל נאו-קלאסי

מטאל נאו-קלאסי (באנגלית: Neo-Classical Metal) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת ההבי מטאל, המושפע רבות ממוזיקה קלאסית בסגנון הנגינה ובהלחנה. השם מרמז על ביצוע טכני קפדני במיוחד תוך שימוש באלמנטים המושאלים מהמוזיקה הקלאסית או ממלחינים ידועים של המוזיקה הקלאסית.

הגדרה

המטאל הנאו-קלאסי הוא מושג שנלקח מתוך זרם הנאו-קלאסיקה שבמוזיקה, שמתייחס להתפתחות ומודרניזציה, ושבו מלחינים שואבים השראה מתוך התקופה הקלאסית, שהייתה פופולרית בשנים שבין שתי מלחמות העולם. נדמה כי סגנון מוזיקה זה הוא המשכי לסגנון התקופה הרומנטית של המאה ה-19, וליצירותיו של ריכרד וגנר בפרט. מלחינים כאיגור סטרווינסקי ופאול הינדמית שילבו מספר אלמנטים מיצירותיהם של מלחינים מהמוזיקה הקלאסית, כמו חזרה להרמוניה שבשימוש נרחב והצמדות למתכונת נוקשה בעזרת הרמוניה מיוחדת וגיוון מוזיקלי משלהם.
אולם, מוזיקת המטאל הנאו-קלאסי אינה מגבילה עצמה לרעיונות קלאסיים מקובלים כגון שיווי משקל ופורמליזם. למעשה, ישנן מספר השפעות מסגנון הבארוק והתקופות הרומנטיות שנעו בין השנים 1750–1810, בהם התבלטו המלחינים מוצארט, היידן, פגניני, באך ובטהובן בתחילת דרכו. אי לכך, זוהי אינה צורה נאו קלאסית בהגדרה המסורתית של המילה, מה שיכול לגרום לבלבול ולעורר דיונים נוקבים בעניין. מטאל נאו-קלאסי מתייחס למונח "קלאסיקה" בהגדרתה הגסה של המוזיקה הקלאסית, היינו תקופת הבארוק והתקופה הרומנטית.

היסטוריית הז'אנר והשפעות

ינגוויי מלמסטין הוא הידוע ביותר כתומך בסגנון המוזיקה של המטאל הנאו-קלאסי, אשר אימץ את המוזיקה הקלאסית לתוך הגיטרה החשמלית. אולם, הוא אינו היחיד. בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, נגני הבי מטאל כריצ'י בלקמור מדיפ פרפל, רנדי רודס ואולי ג'ון רות' שילבו אלמנטים קלאסיים בנגינתם. רבים מהם מאומנים היטב במוזיקה הקלאסית (כמו רודס וחברי להקת יס - הקלידן ריק וייקמן והגיטריסט סטיב האו). רודס שאב רבות מיצירתו של המלחין הקובני ליאו ברואר, "Elude #7", לצורך הסינגל של אוזי אוסבורן "Diary of a Madman".
הפופולריות של המטאל הנאו קלאסי תרמה לפריצתה של תנועת השרדינג, בעיקר בזכות נגינתו הווירטואוזית והמהירה של מלמסטין, היות שנגני מטאל נאו-קלאסי רבים שאבו השראה מביצועיו המהירים של פגניני בכינור.
Lobe den Herrn, meine Seele, רי"ב 143

Lobe den Herrn, meine Seele (בעברית: הללי נפשי את ה'), רי"ב 143, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד טקס תחילת שנה חדשה. לא ידוע בוודאות אם הוא הלחין אותה ב-1708 בהיותו במילהאוזן או ב-1714, בהיותו בוויימאר.

היסטוריה ומילים

1 בינואר הוא ראש השנה בלוח הגרגוריאני וכן יום חגיגת ברית המילה של ישו. סדר הקריאה לאותו יום מורכב מפסוקים מתוך האיגרת אל הגלטים, מהפסוקים המתארים את מילתו וקריאת שמו של ישו מתוך הבשורה על פי לוקס. טקסט הקנטטה מבוסס על מזמור קמ"ו בתהלים ועל מזמור נוצרי שחיבר יעקב אברט (Jakob Ebert), מזמור שבאך השתמש בו גם בקנטטה רי"ב 116. זהותו של מחבר הטקסטים לקנטטה עצמה לא ידועה והועלו השערות שהיה זה באך עצמו או משורר גרמני בשם כריסטיאן וייס (Christian Weiss) שהתגורר בלייפציג בשנים בהן חי בה באך.
יש המטילים ספק בכך שבאך הוא שהלחין את הקנטטה, בגלל סגנונה המוזיקלי היומרני בחלקים מסוימים ובגלל שילוב הכלים הייחודי בה. הנחה אפשרית היא שבאך הלחין אותה והיא עברה תזמור ועיבוד לאחר מכן על ידי אדם לא ידוע.

הקלטות

היצירה לא מבוצעת רבות, אך היא בוצעה והוקלטה על ידי מנצחים ידועים, בהם גוסטב ליאונהארדט (ב-1984), טון קופמן (ב-2001) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
שבבית

שבבית (באנגלית: particleboard) הוא לוח עץ תעשייתי המורכב משבבי עץ, נסורת, ופסולת עץ, הנגרסים יחדיו ומעורבבים עם דבק על בסיס פנולים. התערובת נכבשת ונדחסת בתהליך של שיחול (אקסטרוזיה) ללוחות שטוחים. בחתך בלוח שבבית, 
בניגוד ללוח MDF, ניתן לראות בבירור את שבבי העץ.

היסטוריה

עץ לבוד שימש כבר במאה ה-19 כתחליף ללוחות עץ מלא. במלחמת העולם השנייה, כשהיה מחסור בעץ, חיפשו לו תחליף.

השבבית הומצאה ב-1932, על ידי מקס הימלהבר הגרמני, אך רק במלחמת העולם השנייה החל הייצור המסחרי שלה בברמן שבגרמניה, כניצול של פסולת עץ ללוחות שימושיים.
איפראטרופיום

מנגנון פעולה

איפרטרופיום חוסם את הרצפטורים המוסקריניים לאצטילכולין, ובכך מקדם דגרדציה של ג'י-אמ-פי ציקלי (cGMP) ,אשר גורם לירידה בריכוז cGMP בתוך התא.
כתוצאה מירידת ה-cGMP בתוך התא, יורד ריכוז הסידן, ותהיה ירידה בהתכווצות השריר החלק בריאות. מכניזם זה מונע את הכיווץ הברונכי והפרשת הריר ובכך מאפשר פתיחה של דרכי האוויר.
איפרטרופיום הוא אנטגוניסט לא סלקטיבי לקולטני המוסקרין. בשאיפה, הוא אינו חודר למחזור הדם, ובכך נמנעות תופעות לוואי מערכתיות. איפרטרופיום הוא נגזרת של אטרופין עם אמין רבעוני טעון, ולכן אינו חודר את מחסום הדם-מוח, ולא גורם לתופעות לוואי במערכת העצבים המרכזית (anti cholinergic syndrome).
איפרטרופיום נחשב כמרחיב דרכי נשימה לטווח קצר.

תופעות לוואי

אם איפרטרופיום נלקח בשאיפה, יש לו תופעות לוואי של תרופות אנטי-כולינרגיות אחרות, אך בצורה מינימלית.
אולם, דווחו מקרים בעבר של יובש בפה. בנוסף תופעות לוואי כמו סומק בעור, טכיקרדיה, גלאוקומה צרת זווית, בחילות, פעמת וכאבי ראש אשר נצפו במקרים מסוימים.
בחולים שמקבלים את התרופה דרך משאף, תיתכן לעיתים אצירת שתן (urine retention), ולכן יש לנקוט ביתר זהירות בגברים שסובלים מהגדלה שפירה של הערמונית (benign prostatic hypertrophy).

שימוש בהריון

לפי ה-FDA התרופה מוגדרת בקטגוריה B, כלומר מותרת בהריון.
לא נצפו תופעות טרטוגניות במהלך הריון בניסויים בחיות.

התוויות נגד

אין התוויות נגד במקרה של לקיחת איפרטרופיום במשאף, מלבד לבעלי רגישות לאטרופין וחומרים הדומים לו.

פרמקוקינטיקה

לתרופה ספיגה סיסטמית מינימלית. שיא ריכוזה בפלזמה מגיע לכ-0.06ng/mL אחרי 1–3 שעות.
נפח פיזור התרופה הוא כ-338 ליטר. אחוז הקשירה לחלבונים בדם הוא נמוך ועומד על בין 0 ל-9 אחוזים.
המטבוליזם קורה בכבד ונעשה על ידי אנזימים שונים (כגון N-isopropylnortropium methobromide, a-phenylacrylic acid-N-isopropylnortropine-ester methobromide נוספים).
זמן מחצית החיים של האיפרטרופיום הוא שעתיים וסילוקו מתרחש בעיקר דרך הכליות (כ-46%).
אסטריסק

יכולות

אסטריסק היא מרכזיה. ככזו היא יודעת לנתב שיחות, לשמור ולנתב דואר קולי, ליצור שיחות ועידה, לנהל תורים ("אנא המתן ותענה בהקדם"), ופעולות מרכזיה נוספות. ליתר דיוק, אסטריסק אינה מרכזיה אלא ערכה ליצירת מרכזיות. כלומר קל מאוד ליצור בעזרתה את המרכזיה הרצויה.
הדרך הפשוטה ביותר לתכנת את אסטריסק היא על ידי שינוי ה־dialplan שלה, כלומר - מה צריך לעשות עם כל שיחה בכל מצב נתון. יש לאסטריסק כמה דרכים לכתוב את התוכניות הזו: תוכניות פשוטות שמתארות אותה שורה אחרי שורה, תחביר דמוי C בשם AEL, וכן תוכניות קטנות בשפת לואה. לחלופין אפשר להשתמש בממשק AGI, שבו תוכנית חיצונית מדברת עם אסטריסק דרך הקלט הסטנדרטי והפלט הסטנדרטי (דומה ל־CGI, אולם יותר אינטראקטיבי). אפשר לשלוט על אסטריסק גם דרך ממשק המנהל (Manager Interface) - תוכנית מתחברת לפורט 5038, יכולה לקבל הודעות על מה שקורה במרכזיה ויכולה לשלוח פקודות לביצוע.
אסטריסק כוללת תמיכה במגוון פרוטוקולי VoIP - בראש ובראשונה SIP וכן פרוטוקול IAX (שנועד לשמש לתקשורת בין מרכזיות אסטריסק). היא תומכת בצורה סבירה גם ב־H.323,‏ Jingle,‏ MGCP ו־SCCP. להבדיל מתוכנות כגון SER, אסטריסק אינה פרוקסי של פרוטוקול SIP. כלומר אין מדובר ב"צינור" שמעביר את הבקשה עם מינימום שינויים. אסטריסק בנויה על מנת להתערב.
אסטריסק כוללת תמיכה בעברית. קובצי שפה בעברית אינם חלק מההפצה הרשמית אמנם ניתן להשיגם באתר קהילת המשתמשים הישראלים  של המיזם.
הנרי פרדריק, נסיך ויילס

ביוגרפיה

הנרי פרדריק נולד ב-1594 כבנו הבכור של ג'יימס השישי מלך סקוטלנד ואשתו אן, נסיכת דנמרק. עם לידתו הוא הפך ליורש העצר ונשא בתואר של דוכס רות'סיי שניתן באופן אוטומטי ליורש העצר. ב-1603 כאשר נפטרה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ירש אביו ג'יימס את הכתר האנגלי והאירי כמלך ג'יימס הראשון. הנרי פרדריק הפך ליורש העצר האנגלי וככזה הפך לנסיך ויילס ודוכס קורנוול.
כאשר אביו של הנרי פרדריק, המלך ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, משפחתו וחצר המלוכה, עברו לכן מאדינבורו ללונדון, התקבלו המלך החדש ומשפחתו בהתלהבות על ידי הציבור האנגלי. המלכה אליזבת הייתה חשוכת ילדים ומעולם לא טרחה למנות יורש לכתר האנגלי והיה חשש בקרב הציבור שפטירתה תביא לפריצת מאבק על כס המלכות שיתדרדר למלחמת אזרחים; אולם העברת השלטון עברה בשלום ואנגליה קיבלה בברכה מלך צעיר שכבר הספיק להינשא ולהוליד בנים.
במהרה הפך הנרי פרדריק לחביב העם. בנוסף למראהו הנאה והאתלטי, הוא הפך מוקד לתקוות פוליטיות; התקווה שעלייתו לכס המלוכה תביא עידן חדש של שגשוג לאנגליה וחידוש עוצמתה הצבאית, וכן שהוא יהיה מלך פרוטסטנטי לוחם, שיסיים את מדיניות השלום והסובלנות הדתית של אביו ויצא למסע צלב כנגד הנצרות הקתולית.
הנרי קיבל בחיוב את הציפיות שתלו בו וניסה לעמוד בהם. הוא התעניין בנושאים צבאיים, תמך בקולוניזציה של אמריקה, וכאשר הציע אביו להשיאו לאחת מבנות משפחת המלוכה הצרפתית, הוא דחה את הרעיון בנימוק שלא ראוי שיורש עצר פרוטסטנטי יישא אשה קתולית.
ב-1612 הנרי שחה בנהר התמזה המזוהם, לאחר מכן נפל למשכב ונפטר, ככל הנראה כתוצאה ממחלת הטיפואיד. הוא נקבר במנזר וסטמינסטר.
הקרב בביג רוק

עלילה

בסוף אירועי הסרט הקודם, שוחררו קבוצת דינוזאורים לחופשי בצפון קליפורניה מתוך אחוזת לוקווד - אחוזה גדולה, בה אנשי עסקים נכלוליים ניסו לארגן מכירה של דינוזאורים אך נכשלו והובילו להימלטות הדינוזאורים מהשערים. הדבר גורם לכאוס גדול באזור ולסכנת חיים לאנושות.
הסרט מתחיל שנה לאחר מכן ומוצגים בו דניס ומריאנה, הורים במשפחה מורכבת מאוקלנד הנוסעים עם ילדיהם לחופשת קמפינג בפארק בדיוני בשם "ביג רוק", המצוי בקרבת אחוזת לוקווד בעת שהדינוזאורים בורחים החוצה. המשפחה נחה בלילה בקרוואן גדול ורואים מהחלון יצור המתברר כנסוטוצרטופס. נראית נקבה ובנה מתקרבים למדורה ולמנגל. השניים מותקפים בידי אלוזאורוס רעב אך נסוטוצרטופס זכר מגיע ומרחיק אותו מהם. אז האלוזאורוס פונה למשפחה והופך את הקרוואן. הוא מנסה לתפוס את בני המשפחה שנמלטים ברגע האחרון מהמבנה. האלוזאורוס מורחק בידי קשת מוצלבת שנושאת הבת קדאשה, אשר קיבלה אותה מהשכן לקמפינג גרג.
בסיום הסרט נראים בקטעי "Found Footage" חלק מההיתקלויות של שאר התושבים עם הדינוזאורים. קומפסוגנתוסים רודפים אחרי ילדה קטנה, סטגוזאורוס מסיט מכונית מהכביש לעבר צוק, סירה שטה בשלווה לצד עדר פרזאורולופוסים הרועים על גדת נהר, מוסזאורוס טורף עמלץ לבן שתפס אריה ים ופטרנודון חוטף יונה ששוחררה בעת חתונה.
קרחון מקלארי

גילוי הקרחון

הקרחון נסקר ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1937–1936; ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1950–1946.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. 
הקרחון נקרא על שם ג'ורג' ב. מקלארי (George B. McClary), אביו של נלסון מקלארי (Nelson McClary), שהיה מלח בספינה פורט אוף בומונט (Port of Beaumont), במשלחת רון לחקר אנטארקטיקה בעונת המחקר 1948–1947.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide 
• CHRISTOPH SCHNEIDER, Monitoring climate variability on the Antarctic Peninsula by means of observations of the snow cover, Annals of Glaciology 27 1998, P 624
יוסף עזרן

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו ועלה לישראל ב-1957. למד בישיבת פוניבז'. בעל השכלה תיכונית וישיבה גבוהה. בעל סמיכה לרבנות מטעם מכון הארי פישל שבירושלים. התגייס לשירות צבאי במילואים ברבנות הצבאית.
הרב עזרן כיהן כמנהל פנימייה בשטרסבורג שבצרפת, מנהל מוסד תורני באשדוד ויושב ראש ומייסד מוסדות "נתיבות חיים" בקריית מלאכי ובני ברק ופרסם מאמרים ופסקים בשנתון "נהר-דעה" שבהוצאת נתיבות חיים.
לאחר פרישתו לגמלאות של הרב גרבלי, רבה של קריית מלאכי, ב-1971, התמנה הרב עזרן כרב העיר. בנובמבר 1974 כיהן בוועדה שדנה במורים שנמלטו מבית הספר במעלות בעת הפיגוע במעלות והמליצה על סיום תפקידם כמורים. 
בבחירות למועצת הרבנות הראשית בשנת 1980 נכלל ברשימת המומלצים של הרבנים הראשיים שלמה גורן ועובדיה יוסף, אולם היה היחיד מהמומלצים שלא נבחר. בספטמבר 1980 השתתף בכנס תמיכה באהרן אבוחצירא.
כיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס. בכנסת ה-12 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, ובממשלה ה-24 היה סגן שר האוצר.
קודם ההצבעה על הסכמי אוסלו הבטיח הרב עובדיה יוסף לראש הממשלה יצחק רבין, כי סיעת ש"ס לא תצביע נגד ההסכם. הרב עזרן התנגד וסירב לציית להוראת הרב עובדיה יוסף להימנע בהצבעה. ערב ההצבעה הרב עזרן טס לצרפת ולא השתתף בה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 פרש מש"ס והתמודד ברשימה עצמאית בשם תלם אמונה, אך זו לא עברה את אחוז החסימה.
נפטר בצרפת בכ"ו בשבט ה'תש"ע (10 בפברואר 2010) לאחר ניתוח השתלת כבד.
קולבייל

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, עת היה שייך למשפחת האצולה הפולנית קולבילסקי. בשנת 1532 הוענקו ליישוב זכויות עיר והיתר לקיים שוק שבועי ויריד שנתי. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בעת פלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר.

יהודי קולבייל

ראשית היישוב היהודי בכפר הייתה בסוף המאה ה-18, ומאמצע המאה ה-19 התקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנים 1907 עד 1917 קבע מושבו ביישוב האדמו"ר יהושע אשר רבינוביץ'. בעשור השלישי והרביעי של המאה ה-20 כיהן רבי אריה לייב לנדא כרב העיירה.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-820 יהודים, שהיוו למעלה ממחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. עקב חרם פולני על עסקיהם, עזבו את היישוב בשנות השלושים של המאה ה-20 יהודים רבים.

בשואה

ב-1 בספטמבר 1939, פרוץ מלחמת העולם השנייה, הופצץ היישוב קשות בידי הגרמנים, תוך הרג מספר מתושביו. ב-15 בחודש נכנסו הגרמנים ליישוב, ורצחו בו 13 פולנים ויהודים, תוך שליחת אחרים למחנות עבודה.
בנובמבר 1939 מונה בכפר יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה ולספק תשלומי כופר לשלטונות. כמו כן, חויבו יהודי היישוב בענידת סרט זרוע. עד סתיו 1941 הגיעו ליישוב פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, אשר הקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. בשלב זה רוכזו כ-1,100 יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו השתררו רעב ומגיפות.
ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבכפר חיילים גרמנים, בסיוע כוחות אוקראיניים, ושילחו את יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח המתנגדים במקום.
כ-50 יהודים שהושארו ביישוב, וכ-100 יהודים נוספים שהסתתרו בזמן האקציה ושבו לכפר, הועסקו בעבודות כפייה, והועברו לאחר זמן מה לגטו ורשה ולגרבולין.
מקהילת קולבייל שרדו את השואה שלוש משפחות, ואלה לא שבו להתגורר ביישוב לאחר המלחמה.
האיגוד הבינלאומי למדעי האזור

היסטוריה

בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 המוקדמות עבד הכלכלן וולטר איסרד יחד עם קבוצה של אקדמאים בניתוח של אזורים, ורמת הפיתוח. אנשי אקדמיה אלה הגיעו ממספר תחומים: כלכלה, גאוגרפיה, תכנון עירוני, מדע המדינה וסוציולוגיה של הכפרים.  הם ראו בעיני רוחם זאת בתור מאמץ תחומי אחד שחייב מושגים תאורטיים ייחודיים, כלים מתודולוגיים, ונתונים שונים. בגלל שמאמצם היה רב תחומי, הארגון האקדמי הקיים הביא את המשתתפים יחד ולכן הם יצרו ארגון משלהם.
בשנת 1961 היו בארגון 960 חברים ונוסד הסניף במערב ארצות הברית. לאחר מכן בשנת 1963 נוסד הסניף ביפן, ואחריו סניפים נוספים ברחבי אירופה, הודו, ארגנטינה, וברזיל. בשנת 1969 קיים הסניף היפני ועידה בינלאומית בנושא האוקיינוס השקט. בהדרגה החל תיאום בין הסניפים השונים לגבי סידור בארגון, וכתוצאה מכך בשנת 1990 השתנה המבנה הארגוני לפיו ישנם 3 ארגוני גג העומדים בראשם של ארגונים ארציים.
בישראל פועלת השלוחה בפקולטה לאדריכלות של הטכניון בחיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.