שבר עצם הבריח

מנגנון פציעה

שברים בעצם הבריח הם בדרך כלל תוצאה של פגיעה או טראומה. הסוג הנפוץ ביותר של השבר מתרחש כאשר אדם נופל בצורה אופקית על הכתף, או תוך כדי מתיחת היד. פגיעה ישירה בעצם הבריח יכולה גם לגרום לשבר. ברוב המקרים, פגיעה ישירה מתרחשת מהצד הלטראלי לכיוון הצד המדיאלי של העצם.
תקריות בהן עלולות להגרם שבר בעצם הבריח כוללות תאונות דרכים, תאונות אופניים (נפוץ במיוחד אצל רוכבי אופני הרים), נפילות אופקיות על מפרק הכתף, או פעילות ספורטיבית כמו כדורגל, רוגבי, הרלינג, או היאבקות.
העצם לרוב נשברת בחלק השלישי באורכה המהווה את הנקודה החלשה ביותר. הקטע הלטראלי מורד למטה על ידי הכובד של היד ונמשך מידיאלית וקדימה על ידי שרירי האדוקטור של מפרק הכתף, במיוחד שריר החזה הגדול. החלק של עצם הבריח שליד מרכז הגוף מוטה כלפי מעלה על ידי שריר סטרנוקלידומסטואיד. ילדים ותינוקות בעיקר חשופים לזה.
לאחר שבר של עצם הבריח, שריר הסטרנוקלידומסטואיד מרים את הקטע המדיאלי של העצם. שריר הטרפז לא מסוגל להחזיק את הקטע הדיסטלי בשל המשקל של הגפיים העליונות, וכתוצאה מכך נופלת הכתף. שרירי האדוקטור של הזרוע, כגון שריר החזה הגדול, עלולים למשוך את הקטע הדיסטלי מידיאלית, דבר שגורם לחלקים של העצם לחפוף.

אנטומיה

עצם הבריח היא העצם שמחברת את מרכז הגוף לזרוע, והיא ממוקמת ישירות מעל הצלע הראשונה. עצם הבריח ממוקמת בכל צד של החלק הקדמי, העליון של החזה. עצם הבריח מורכבת מסוף מדיאלי, פיר וסוף לטראלי. הסוף המדיאלי מתחבר עם המנובריום של החזה ומתקשר עם הקפסולה הסיבית של המפרק הסטרנוקלויקולרי, הדיסק הארטיקולרי והרצועה האינטרקלויקולרית. הסוף הלטראלי מתחבר באקרומיון של עצם השכם, שגם נקרא המפרק האקרומיוקלויקולרי. עצם הבריח מייצרת עקומה קלה בצורת האות S, שם היא מתכופפת מהסוף הסטרנלי שלה בצורה לטראלית ואנטריורית, ויוצרת עקומה אחורית לאקרומיון של עצם השכמה.

אבחון

השיטה הבסיסית לאבחון שבר בעצם הבריח היא על ידי צילום רנטגן של עצם הבריח שבו קובעים את סוג השבר והיקף הפגיעה. בעבר, צילומי רנטגן בוצעו לשתי עצמות הבריח לצורך השוואה. בשל צורתן המעוגלת בזווית משופעת, צילומי רנטגן  בדרך כלל מכוונים ~15° כלפי מעלה כנגד השיפוע מקדימה. במקרים חמורים יותר, נלקחת טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או סריקה להדמיית תהודה מגנטית (MRI).
עם זאת, השיטה הרגילה של אבחון באמצעות אולטרה סאונד שמתבצעת בחדר מיון יכולה להיות מדויקת באותה מידה אצל ילדים.

טיפול

טיפול תרופתי הוא אופציה להקלה בכאב. אנטיביוטיקה וחיסון טטנוס עשוי לשמש אם העצם נשברת דרך העור. לעיתים קרובות, העצם נרפאת מעצמה, ללא צורך בניתוח. במקרים חמורים, ניתוח עשוי להתבצע.

ללא ניתוח

הזרוע חייבת להיות נתמכת על ידי שימוש בסד או קלע כדי לשמור על מפרק יציב ולהקטין את הסיכון של נזק נוסף. בדרך כלל, משתמשים בקיבוע של שמונה סדים שעוטף את הכתפיים כדי לשמור אותן קרוב למרכז הגוף, כאשר הזרוע ממוקמת ברצועת הבריח לשם נוחות.
תרגול נעשה בדרך כלל כדי לספק קלע, להקל על כאבים, וכדי לאפשר לעצם לרפא את עצמה, בנוסף למעקב אחר ההתקדמות על ידי צילומי רנטגן כל שבוע או כמה שבועות. ניתוח מבוצע ב 5-10 אחוז מהמקרים. עם זאת, מחקר שנערך לאחרונה, תומך בקיבוע פלטה ראשוני של שברים עם תזוזה מלאה בגוף עצם הבריח, בקרב מטופלים בוגרים פעילים.
אם השבר הוא בסוף הלטראלי של העצם, הסיכון של העדר חיבור הוא גדול יותר מאשר אם השבר הוא של הפיר.

פרוגנוזה

זמן הריפוי משתנה בהתאם לגיל, לבריאות, למורכבות ולמיקום השבר, כמו כן לעקירת העצם. עבור מבוגרים, מינימום של 2-6 שבועות של קלע ללא תזוזה משמש בדרך כלל כדי לאפשר ריפוי לרקמות הרכות ולעצם; לבני נוער נדרש פחות זמן, בעוד שילדים יכולים להשיג את אותה רמה תוך שבועיים. בתקופה הזאת, חולים יכולים להוריד את המתלה, כדי לבצע תרגילי טווח המטוטלת של תרגילי תנועה פסיביים, כדי להוריד את הניוון בכתף ובמרפק, אבל הם מוגבלים ל-15-20 מעלות אנכיות. בהתאם לחומרת השבר, אדם יכול להתחיל להשתמש בזרוע אם הוא לא מרגיש כאבים ונוח לו עם התנועה. המטרה הסופית היא להיות מסוגל לקבל טווח מלא של תנועה ללא כאבים; לכן, אם מרגישים כאב כלשהו, אפשר לתת עוד זמן להתאוששות. בהתאם לחומרת השבר, ספורטאים עשויים להזדקק לתקופה ארוכה יותר של מנוחה וריפוי כדי למנוע התכווצות עצם. אדם צריך להיות מסוגל לחזור לשגרה, כלומר לעשות ספורט או לעבוד 3 חודשים אחרי הפציעה.

אפידמיולוגיה

בכל שנה מתרחשים 30-64 מקרים של שברים בעצם הבריח, והם אחראים על 2.6-5.0 אחוזים מכלל השברים בגוף. סוג זה של שברים יותר נפוץ אצל גברים מאשר נשים. כמעט חצי מכלל השברים בעצם הבריח מתרחשים אצל ילדים מתחת לגיל 7 והוא השבר הכי נפוץ ברפואת ילדים. כ-5% מכלל השברים שמגיעים לחדרי המיון בבתי חולים, הם שברים בעצם הבריח. עצמות הבריח הן העצמות עם השכיחות הגבוהה ביותר לשברים בגוף האדם.

היסטוריה

הניהול של פציעות בשלד במצרים העתיקה – עצם הבריח: "אם אתה מאובחן כאדם שיש לו שבר בעצם הבריח ואתה ראוי למצוא אותה קצרה ומופרדת מגופך, אני אתייחס. מניחים אותו על גבו עם משהו מקופל בין שכמותיו: אתה צריך לפשט את שתי הכתפיים כדי למתוח את עצם הצווארון שלך עד שהשבר נופל במקומו.