יורי פינס

פרופ' יורי פינס (נולד ב-22 ביוני 1964) הוא היסטוריון ישראלי באוניברסיטה העברית בירושלים המתמחה בסין.

ביוגרפיה

יורי פינס נולד בקייב ב-1964 לזוג רופאים, אביו היה אנטי-קומוניסט חריף ואוהד גדול של רונלד רייגן ואוגוסטו פינושה ואמו הייתה ציונית נלהבת.
המשפחה עלתה מאוקראינה לישראל ב-1979 והתיישבה בירושלים. 
ב-1981, עם התפתחות תודעתו הפוליטית של הנער - הגיע פינס לסניף רק"ח, הצטרף למפלגה והחל בפעילות מטעמה.
שבוע לפני גיוסו לצבא, כתב לראש אכ"א, מכתב ובו הביע את רצונו להימנע משירות בשטחי יהודה, שומרון, עזה ורמת הגולן, ונענה בסירוב.
שבועיים לאחר שגויס, רותק למשך שבועיים לבסיס, וזאת בשל סירובו לנסוע לטיול ברמת הגולן במסגרת סדרת חינוך.
ולאחר תקופת ההכשרה, הפך פינס לתותחן טנק בצבא.
פינס קיבל את כל תאריו, מהתואר הראשון ועד התואר השלישי, בחוג למזרח אסיה באוניברסיטה העברית בין השנים 1997-1985. עבודת הדוקטור שלו עסקה בהגות סינית בין המאות ה-8 וה-5 לפני הספירה, והיא נערכה בהדרכת פרופסור איירין איבר, במסגרת העבודה עשה מחקר באוניברסיטת נאן-קאי, טיין-ג'ין, סין. פינס התמנה למרצה באוניברסיטה העברית  ב-1998, למרצה בכיר בשנת 2002, לפרופסור חבר בשנת 2007, ולפרופסור מן המניין ב-2012. הוא משמש כראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה. 
פינס היה פעיל כסטודנט ברק"ח ושימש כמרכז פעילות ארגון השמאל הרדיקלי קמפו"ס (קבוצת מעורבות פוליטית וחברתית סטודנטיאלית). ישב מספר פעמים בכלא הצבאי על סירוב לשרת בשטחים ועל סירוב לשרת בלבנון, בפעם הראשונה בשנים 1984-1983 ובשנית בין השנים 1990-1989, תקופה מצטברת של כחצי שנה.
פינס כותב ביחד עם פרופסור גדעון שלח סדרה של שלושה כרכים בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה שעוסקת בקיסרות הסינית למן יסודותיה בתקופה הפרהיסטורית ועד לשנת 1912. מדובר בפרויקט ייחודי הסוקר לעומק את התהליכים הפוליטיים, החברתיים, הכלכליים והאינטלקטואליים שעיצבו את החברה והמדינה הסינית לאורך תקופה המשתרעת מן העידן הניאוליטי (האלף השמיני עד השלישי לפנה"ס) ועד לשלהי התקופה הקיסרית במאות 19 – ראשית המאה ה-20. עורך הסדרה הוא פרופסור יצחק שיחור. שני הכרכים הראשונים פורסמו ב-2011 ו-2013; הכרך השלישי מצוי בהכנה.
יורי פינס נשוי לואנג יו, מרצה להיסטוריה ותרבות ישראלית באוניברסיטת בייג'ינג, סין.

מחקריו

תחום עניין מרכזי של מחקריו של פינס הוא הגות פוליטית סינית קדומה ותרבות פוליטית סינית מסורתית. עיקר עניינו הוא בתקופת "100 האסכולות", מאות 6-3 לפני הספירה, עידן של גיבוש התרבות וההגות הסינית כפי שאנו מכירים אותה היום. כן עוסק במאפייני הקיסרות הסינית הקדומה, בהיסטוריוגרפיה סינית מסורתית, בבניית זהויות במרחב הסיני לפני הקמת הקיסרות ב-221 לפנה"ס ואחריה ועוד. לאחרונה מתעניין בהיבטים השוואתיים של האימפריות השונות בהיסטוריה האנושית.

יסודות ההגות הקונפוציאנית: החיים האינטלקטואלים בתקופת צ'וּן-צ'יוּ (453-722 לפני הספירה)

עיבוד של עבודת הדוקטור של פינס. המחקר מנסה לבחון מחדש את חיי הרוח של "תקופת האביב והסתיו" (צ'וּן-צ'יוּ בסינית, 722-453 לפנה"ס). אגב כך, פינס בוחן את הטקסט המרכזי הדן בתקופה זו, ה"דזוֹ ג'וּאָן", שהיא היצירה הגדולה ביותר מהתקופה הטרום-קיסרית בסין. בניגוד למרבית המחקרים שפורסמו במאה ה-20, פינס טוען ש"דזוֹ ג'וּאָן" היא יצירה אמינה, המשקפת את ההיסטוריה המובאת בה (453-722 לפני הספירה). לדעת פינס תקופת "האביב והסתיו" שונה מהותית מתקופות מאוחרות יותר בהיסטוריה הסינית. מדובר בתקופה אריסטוקרטית, אז נשלטה סין בידי אצולה תורשתית וכתוצאה מכך חיי הרוח וההגות הפוליטית והאתית היו שונות ממה שהיה מקובל בתרבות הסינית מאוחר יותר. כך, למשל, הוגי התקופה הזו תמכו בדגם פוליטי ביזורי יותר מאשר היה מקובל בסין מאז המאה ה-5 לפנה"ס. עוד בולט בהיעדרו רעיון המריטוקרטיה – קידום האנשים לפי כישוריהם ולא לפי הייחוס שלהם – שהיה ליסוד ההגות החברתית הסינית מאז המאה ה-5 לפני הספירה.

ספר "הקיסרות הנצחית: תרבות פוליטית בסין המסורתית"

הספר השלישי של פינס, שהתפרסם בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2012, הוא המשך לספרו הקודם, "לחזות את הקיסרות בת האלמוות". פינס בוחן בו כיצד הרעיונות שעוצבו בתקופה הטרום-קיסרית השפיעו על התנהלותה של הקיסרות הסינית לדורותיה, דהיינו מאז הקמתה ב-221 לפנה"ס ועד להחלפתה ברפובליקה הסינית בשנת 1912. פינס גורס כי כושר ההישרדות המופלא של הקיסרות נעוץ בשילוב בין העקרונות "הקשיחים" שעיצבו את התנהלותה מחד גיסא, לבין גמישות ביישום העקרונות הללו מאידך גיסא. כך, למשל, האידאולוגיה הקיסרית חייבה את היותו של המרחב "מתחת לשמיים" מאוחד תחת שלטונו של הקיסר הסיני; ורעיון זה הביא לכך שבתקופות הפיצול הטוענים לכתר הקיסר לא יכלו לקבל לגיטימיות של משטרים עצמאיים על אדמת סין והיו חייבים לנהל מאבק על החיים והמוות נגד הקיסרים המתחרים, עד שלבסוף רק קיסר מאחד יחיד ישרוד. הדבר הביא לתקומתה של הממלכה המאוחדת בשטחה של סין גופא אחרי תקופות פיצול קצרות כארוכות; אולם מימוש "קשיח" מדי של עקרון זה עלול היה להוביל את הקיסרות למלחמות ההתפשטות האין סופיות, זאת מאחר שתאורטית "כל אשר מתחת לשמיים" היה המרחב העולמי, ושום שליט בעולם לא היה אמור להיות עצמאי. אולם כאן קברניטי הקיסרות ערכו תיקון חשוב באידאולוגיה: הם הפרידו - גם אם לא בריש גלי - בין המרחב "הפנימי" בו השלטון של הקיסר היה צריך להיות מוחלט, לבין המרחב "החיצוני" בו הסתפק הקיסר בעליונות נומינלית בלבד על הנכרים. התוצאה הייתה מדיניות גמישה, שאפשרה להתאים את יעדי ההתפשטות לכוחה של הקיסרות בפועל; רוב קיסרי סין הסתפקו בשליטה אפקטיבית בסין גופא וזנחו את רעיונות השליטה "העולמית" למעשה, גם אם לא להלכה.
גמישות דומה מאפיינת לפי פינס תחומים אחרים של התנהלות הקיסרות. כך, הקיסר היה נתפס כשליט כול-יכול אשר אין תחום האוטונומי ממרותו; ואכן, קיסרים אסרטיביים היו יכולים להטיל את מרותם על כל תחום אפשרי: החל מקניין הקרקעי, דרך תחומי הדת והתרבות וכלה אפילו בחוקי ליבוש ובכללי מתן שמות לנתיניהם. ריכוז זה של כל העצמה האפשרית בידיו של איש אחד נועדה להבטיח אחדות ממשית לממלכה, ולקיים מוקד בלבדי של קבלת ההחלטות. יחד עם זאת, פקידי הקיסר היו מודעים היטב לסכנה של שימוש לרעה בסמכויות הבלתי מוגבלות של השליט העליון; על כן, הם דאגו "לנטרל" את מרבית הקיסרים, על ידי הכוונתם לפעילות טקסית בעיקרה, ועידודם שלא להתערב יתר על המידה בענייני השלטון היומיומיים. הדבר אפשר לפקידים לרכז את מרבית הסמכויות המעשיות בידיהם תוך שמירה על מראית עין של שלטון יחיד בל-יעורער.
פינס בוחן בספרו דפוסי התנהלותה של הפקידות הבכירה, של העילית המקומית שניהלה את החברה הסינית "למטה" ואף של פשוטי העם - ליתר דיוק אותם מרכיבים של פשוטי העם שפעלו בתחום הפוליטי, לרוב באמצעות מחאות אלימות ומרידות. בהתנהלות של כל אחת מהקבוצות הללו הוא מזהה מתח רב: בין מחויבות הפקידים להיות משרתי הקיסר לבין רצונם לשמור על המעמד של מורי הדרך שלו; בין תפקיד העילית המקומית כמשענת השלטון הקיסרי לבין היותה מתחרה עם השלטון על העצמה הכלכלית והפוליטית; בין השלמת פשוטי העם עם האופי הריבודי וההיררכי של החברה לבין לגיטימיות של המרד ושל הקריאה החוזרת לשוויון הכלכלי והחברתי. המתחים הללו הובילו ללא מעט טרגדיות בהיסטוריה הסינית, אך גם אפשרו גמישות רבה והתאמת דפוסי השליטה לנסיבות הכלכליות, החברתיות והבינלאומיות המשתנות. גמישות זו לדידו של פינס הייתה למקור החיות הייחודית של הקיסרות הסינית.
בפרק האחרון של ספרו, פינס בוחן את גורלה של התרבות הפוליטית הסינית המסורתית במאה ה-20: מאה המהפכות והתמורות האדירות. הוא גורס שאף כי מרכיבים מהותיים של התרבות המסורתית - כגון מעמדו העליון של הקיסר - אכן עברו מן העולם, לדפוסים המסורתיים יש עדיין רלוונטיות רבה להתנהלותה של סין הן בהווה והן בעתיד הנראה לעין. הספר מסתיים בהערכה הפרובוקטיבית שמא המסורת הקיסרית הסינית, אשר הבטיחה שליטה יציבה למדי על אוכלוסייה אדירה לאורך מאות רבות של שנים, יכולה לשמש בסיס לצמיחת אלטרנטיבה לדגם הפוליטי המערבי (דמוקרטיה רב-מפלגתית), אשר חסידיו - בדיוק כמו חסידי המשטר הקיסרי הסיני לדורותיהם - מתקשים להבחין בקיומן של אלטרנטיבות משמעותיות להתנהלותם.

ספר בעריכה: "לידתה של הקיסרות: בחינה מחדש של שושלת צ'ין"

פינס הוא עורכו הראשי של הספר (לצד גדעון שלח, לותר פון פלקנהאוזן ורובין ייטס) שעוסק בשושלת הקיסרות הראשונה, שושלת צ'ין (221-207 לפנה"ס). הספר זהו תוצאה של הסדנא שנערכה בדצמבר 2008 במכון ללימודים מתקדמים, בירושלים. הספר כולל 9 מאמרים הבוחנים את הסוגיות של התגבשות ממלכת צ'ין לפני התקופה הקיסרית, וכן דפוסי פועלה של צ'ין האימפריאלית. המאמרים הם פרי עטם של חוקרים מארצות הברית, גרמניה, ישראל, סין (סין העממית וטייוואן) וקנדה. פינס תרם לספר את המבוא הכללי, המציג גישה חדשנית לגבי מסלול התפתחותה של מדינת צ'ין; מבוא נוסף הדן בסוגיית תדמיתה ההיסטורית של צ'ין, וכן מאמר הבוחן את הקיסר הראשון של צ'ין (המוכר בעולם בזכות תגלית חיילי הטרקוטה בקבר שלו, ליד סִי-אָן המודרנית) כדמות "משיחית" וכמעצב דמות חדשה של שליט עליון. הספר פורסם  בשנת 2014  בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, כחלק מהמחקרים "גבולות חדשים בחקר ההיסטוריה הסינית". גרסתו הדיגיטלית נגישה בחינם לקוראים דרך אתר האוניברסיטה של קליפורניה.

מחקרים נוספים

תחומים נוספים בהם פינס עסק במחקריו: היסטוריוגרפיה סינית עתיקה, בעיקר בחינת אמינות המקורות והדרכים בהן יש לנקוט על מנת לבחון אותם. מאמריו האחרים עסקו גם בדת הסינית הקדומה ובבלשנות הסינית
כן תרגם וביאר מספר יצירות שהתגלו לאחרונה בחפירות הארכאולוגיות ושלא היו ידועות עד כה לחוקרים; בהן יצירות כגון "ר'וֹנְג-צֶ'נְג-שְׁה"', "דְזְה-גָאוֹ" 

כן עסק בהיסטוריה הפוליטית של מדינת צ'ין מתקופת המדינות הלוחמות, בגיבוש הזהויות האתניות בסין
לאחרונה פונה למחקר אודות קשרים בין המדינה לחברה בסין הקדומה.

מחקריו העכשויים

פינס עורך עתה מחקר מקיף על "הספר של שליט שאנג" - אחת מיצירות מרכזיות מתקופת "מאה אסכולות", אשר חוברה בין המאות ה-4 וה-3 לפנה"ס ואשר מיוחסת למדינאי בכיר ממדינת צ'ין, שאנג יאנג. המחקר צפוי להסתיים בתרגום חדש של היצירה לאנגלית ובבחינה של אופיה, התיארוך שלה, וכן התכנים שלה - זאת לאור הממצאים האפיגרפיים ממדינת צ'ין שהתגלו בעשורים האחרונים בחפירות הארכאולוגיות.
במקביל פינס עובד על חקר יצירה נוספת שהתגלתה לאחרונה ושייכת לאוסף הטקסטים על גבי הבמבוק ברשותה של אוניברסיטת צִ'ינְג-חוּאָה. היצירה ושמה "סִי-ניֶין" היא היצירה ההיסטורית המשמעותית ביותר שהתגלתה מחדש לאחר למעלה מאלפיים שנה, והיא שופכת אור חדש הן על ההיסטוריה הסינית במאות 5-11 לפנה"ס והן על אופיה המורכבת של ההיסטוריוגרפיה הסינית העתיקה. בעבור פינס עבודה על טקסט זה היא גם אפשרות לחזור לעיסוק ב"דזוֹ ג'וּאָן" שממנה החלה הקריירה האקדמית שלו. המחקר גם מאפשר לו להציע דפוסים חדשים של בחינת האמינות של היצירות ההיסטוריות הסיניות.