ירון זליכה

ביוגרפיה

זליכה נולד להורים יוצאי עיראק וגדל ברמת גן. כילד התלווה לעבודת אביו, שלמה זליכה, שהיה בנקאי, שם פיתח עניין ראשוני בתחום הכלכלה. לאחר לימודיו התיכוניים התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת המחקר של אגף המודיעין והשתחרר בשנת 1991. לאחר שחרורו פנה ללימודים וב-1994 השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1994–1996 התמחה בראיית חשבון במשרדו של שלמה נס, ובמקביל הרצה בחשבונאות ומימון במכללת רמת גן. בשנים 1995–1997 היה מרצה לחשבונאות במכללה למינהל. בשנת 1998 מונה לראש החוג לחשבונאות בקריה האקדמית אונו, תפקיד אותו הוא ממלא גם כיום. בשנת 2001 קיבל תואר דוקטור בכלכלה במסלול ישיר באוניברסיטת בר-אילן עם תזה בנושא "השפעת אי הוודאות הטמונה באינפלציה הצפויה על דפוסי הצריכה והחסכון".
בשנת 1996 נקלט בשירות המדינה בתפקיד מנהל התחום הכלכלי במשרד ראש הממשלה. במסגרת זו הכין תקציר שגוי של דו"חות רשמיים על רשות השידור לדיון שנערך בממשלה. בתגובה הוגשה נגדו תלונה למשטרה על זיוף מסמכים על ידי חבר הכנסת איתן כבל והתנועה לאיכות השלטון אליה הצטרף גם מוטי קירשנבאום. לאחר שנחקר במשטרה המליצה מחלקת התביעות על הגשת כתב אישום נגד זליכה. גם פרקליטת המדינה עדנה ארבל קבעה שנפל פגם בעבודתו של זליכה אך השתכנעה שפעל בתום לב ועל כן החליטה שלא להעמידו לדין מחוסר אשמה. בשנים 1996–1997 התנהל בינו לבין מנהל היחידה לחוב ממשלתי באוצר סכסוך ממושך ומתוקשר שבמהלכו הוגשו בין השניים תלונות הדדיות לנציב שירות המדינה, לשר האוצר ולמבקר המדינה.
בשנת 1998 פרש מהמגזר הציבורי והיה לראש האגף לתכנון עסקי ואסטרטגיה בחברת פרטנר תקשורת, ומשנת 2000 ועד שנת 2002 שימש סמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי ב"תבל טלקום", חברת התקשורת של תאגיד הכבלים. ב-2002 מונה לחבר בדירקטוריון בתי זיקוק לנפט. בשנים 2002 - 2003 היה סמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי בחברת "דרך ארץ", מפעילת כביש 6.

כהונה כחשב הכללי

בשנת 2003 מונה לתפקיד החשב הכללי על ידי שר האוצר, בנימין נתניהו. בדיונים באוצר תמך זליכה בקיצוץ תקציב המדינה, כדי לצאת מהמיתון באמצעות הפחתת הגירעון, זאת בניגוד לתפיסה הקיינסיאנית שהייתה מקובלת באותם הימים במשרד האוצר.
זליכה סבר שעל המדינה להקפיד בתשלום מיסים (על אף שאלה משולמים לעצמה).
זליכה הוביל להפרטת בנק דיסקונט. בהפרטה זו התעניינו חמישה קונים, אך ארבעה פרשו, והבנק נמכר לבסוף לקבוצת איל ההון מתיו ברונפמן, היושבת בצפון אמריקה.
זליכה, שהיה מעורב בהליך מכירת גרעין השליטה בבנק לאומי, טען שהיה עד לאי סדרים בהליך ההפרטה, והגיש תלונה על כך למבקר המדינה. ב-16 בינואר 2007 הודיע משרד המשפטים כי תיפתח חקירה פלילית נגד ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בחשד שבעת שכיהן כשר האוצר לקח חלק פעיל בהפרטת הבנק והביא לשינויים בתנאי המכרז, שנועדו לסייע למקורבו, פרנק לואי, בהליכי ההפרטה. אולמרט הכחיש כל קשר לאירוע או להתערבות במכרז. זליכה שימש אחד העדים המרכזיים נגד אולמרט בפרשה זו. בנובמבר 2007 קבעה המשטרה שאין תשתית ראייתית מספקת להעמדת אולמרט לדין ובדצמבר 2008 הודיע פרקליט המדינה על סגירת תיק בל"ל בשל חוסר בראיות מספיקות.
שר האוצר רוני בר-און התכוון שלא להאריך את תקופת כהונתו של זליכה בתום חוזה העסקתו, אולם ב-11 באוקטובר 2007 הוציא מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, צו הגנה זמני, המונע מהממשלה להחליף את זליכה כחשב הכללי, מתוקף היותו חושף שחיתות. נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, ומנכ"ל האוצר, ירום אריאב, מתחו ביקורת על צעד זה של מבקר המדינה. כחודש לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 2007, הודיע זליכה על התפטרות מתפקידו.
במהלך כהונתו התעמת זליכה עם מנהלים במשרד האוצר ובמשרדי ממשלה אחרים ואף עם גורמים פרטיים. עימותים אלה היו אף תוצאה של פרסום דו"ח החשב הכללי שבו חשף אי סדרים והעברות כספים בניגוד לחוק בהיקף של מיליארדי שקלים. מאידך זכה לאהדה של גורמים כדוגמת תנועת אומ"ץ, ופוליטיקאים ממפלגות שונות כדוגמת שלי יחימוביץ. יורם גבאי, שהיה הממונה על הכנסות המדינה, כתב על כהונתו של זליכה: "יכולים להיות חילוקי דעות ביחס לאישיותו ואופיו של ירון זליכה, החשב הכללי הקודם, ובכלל זה גם ביקורת ביחס ליכולתו לעבוד עם ראשי אגפים אחרים באוצר, אולם לית מאן דפליג, שפעולותיו כחשב כללי העידו על הבנתו את הצורך להילחם בשחיתות על ידי דרישה לשקיפות, הגינות וכללי משחק ברורים, בין המדינה לבין הסקטור העסקי. ירון זליכה הצליח לנתץ את הנורמות של מכרזים חצי פיקטיביים, בהם ידעו הזוכים מראש שלא יקיימו את התנאים. זליכה מנע חופש החלטה במכרזים לפוליטיקאים ולפקידים, והקפיד על קיום מדוקדק של החוזים הממשלתיים ועל תשלום הוגן, ראוי ובזמן."

לאחר תום כהונתו

לאחר התפטרותו חזר זליכה לעמוד בראש החוג לחשבונאות בקריה האקדמית אונו. בשנת 2010 מונה לפרופסור במוסד זה. בנוסף, החל לפרסם סדרת טורים בנושאי כלכלת ישראל בעיתון "הארץ". במקביל עבד גם בשוק הפרטי. בין היתר נשכר על ידי חברות הסלולר על מנת להילחם ברפורמה בדמי הקישוריות.
בשנת 2009 זכה בתואר אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות המבצעת מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
כשנתיים לאחר עזיבתו את תפקיד החשב הכללי הגיש מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, דו"ח שבו ביקר את זליכה ומשרד האוצר על כך שזליכה הפר תנאי תקנון שירות המדינה בכל הקשור לעבודתו הפרטית בקריה האקדמית אונו - בהיקף המשרה, בגובה התגמול ובהיעדר דיווח. זליכה טען מנגד כי מבקר המדינה לא ביקש ממנו תגובה לפני פרסום הדו"ח, וכי אכן עבד בהתאם לאישור שניתן לו. לטענתו של זליכה, סירב המבקר לתקן את הטעות מכיוון שהדו"ח לא ציין את שמו במפורש.
ביקורת נוספת על פעילותו הייתה על פרויקט המחשוב שבאחריות החשב הכללי "ממשל זמין". בנוסף לחריגות תקציב ואי עמידה בלוחות זמנים, חסר לדברי המבקר גוף לניהול אסטרטגיית הפרויקט.
בסוף אוגוסט 2011 מונה זליכה לעמוד בראשות ועדה להגברת התחרותיות בענף הרכב, אשר הגישה את מסקנותיה לעריכת שינויים מבניים בענף באמצע פברואר 2012. במאי 2012 מונה לעמוד בראשות ועדה ציבורית שעסקה בבדיקת המבנה הניהולי של הכדורגל הישראלי.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הביע זליכה תמיכה נחרצת בשלי יחימוביץ' ובמפלגת העבודה, ואף נשא הרצאה בכנס בחירות של המפלגה, בה הסביר מדוע הוא מתנגד למדיניות הכלכלית של בנימין נתניהו ותומך בזו של יחימוביץ'. לקראת הבחירות לכנסת העשרים זליכה הביע תמיכה במפלגת "מרצ" בשל התוכנית הכלכלית שלה (על אף אי הסכמתו עימה בעניינים מדיניים).
בשנת 2013 תבע יחד עם דני מריאן את חברת אפריקה ישראל בסכום של 11.6 מיליון ש"ח עבור שירותי תיווך שנתן לחברה לכאורה. באוקטובר 2014 תביעתו נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי בלוד ואף הוטלו עליו הוצאות משפט של 75,000 ש"ח. זליכה ערער לבית המשפט העליון אך בהמלצת השופט אליקים רובינשטיין שרמז לו כי תביעתו אינה סבירה משך את העתירה.
בשנת 2015 הופיע בפרק השני של הסדרה "מגש הכסף", סדרה דוקומנטרית על המצב הכלכלי והחברתי בישראל.
בנובמבר 2015 מונה זליכה ליועץ הכלכלי של יו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן.
זליכה נשוי ואב לשלושה ילדים.