google/wiki40b huggingface dataset:
מצ'ינג

מצ'ינג (בעברית: מימון תואם) היא שיטה המופעלת בישראל לתקצוב רשויות מקומיות על ידי המדינה. על פי השיטה, מתחייבת המדינה לממן פרויקטים ותכניות שונות בשלטון המקומי בתחומי החינוך והרווחה, תמורת השתתפות במימון על ידי הרשות המקומית.

רקע

בישראל הרשויות המקומיות משמשות כספקיות של שירותים שונים לתושבים החיים בהן. תקציב הרשויות המקומיות מגיע ממסי הארנונה המשלמים תושבי הרשות, ומתשלומים המועברים לרשות באמצעות משרד הפנים. תשלומי הארנונה המשולמים על ידי משקי הבית הפרטיים אינם מכסים את הוצאות הרשויות עליהם והרשויות המקומיות נסמכות על תשלומי הארנונה של בתי עסק בתחומן, מאחר שארנונה לעסקים גבוהה יותר מארנונה למשקי בית, בעוד העסקים מקבלים מעט מאוד שירותים מן הרשות המקומית.
ביצוע תכניות שונות ברשות בתחומי הרווחה והחינוך ממומן על ידי מדינת ישראל, אך הוא מותנה בכך שהרשות המקומית תשלים את חלקה, בהתאם לנוסחה שנקבעה מראש. מימון תכניות רווחה ברשות מקומית על ידי משרד הרווחה והשירותים החברתיים, מותנה בכך שהרשות המקומית תתרום למימון שקל מתקציבה על כל 3 שקלים שמימנה המדינה, כך שלמעשה על הרשות המקומית להשלים 25% מן המימון תקציבה. בין תכניות הרווחה השונות נמנים טיפול בנוער בסיכון, טיפול בילדים עם צרכים מיוחדים ועוד.
בתחום תקציבי הרווחה, רשויות מקומיות שאינן יכולות לעמוד בהשלמת המימון מתקציבן אינן מקבלת את התקצוב, והכסף מועבר לרשויות שיכולות לעמוד במימון מתקציבן.
בתחום החינוך מממנת מדינת ישראל רק חלק מההוצאות של הרשויות המקומיות כגון שירותי עזר (לדוגמה פסיכולוגים במוסדות חינוך, הסעות) ובינוי של גני ילדים, והרשות המקומית נדרשת להשלים את ההוצאה מכספה.

ביקורת על שיטת המצ'ינג

מבקרי השיטה טוענים כי נוצר אי שוויון בין רשויות חלשות כלכלית לרשויות חזקות כלכלית. על פי דו"ח של מרכז טאוב משנת 2017 קיים אי שוויון בין רשויות חזקות כלכלית לחלשות, כך שבערים שנמנות עם פורום ה-15, שהן ערים חזקות כלכלית, ההוצאה הממוצעת למטופל בשירותי הרווחה עומדת על 9095 שקלים לתושב, וברשויות הערביות שהן רשויות ההוצאה עומדת על 3,387 שקלים בלבד. רשויות חלשות כלכלית נפגעות בכך שאין להן את האפשרות לבצע את ההשלמה למימון פרויקטים מתקציבן. ברשויות אלו מספר גבוה יחסית של נצרכים לשירותי רווחה, בעוד ברשויות חזקות שאליהן מועברים עודפי המימון, יש פחות תושבים הנזקקים לשירותי רווחה.
ב-2016 פתחו ראשי רשויות מקומיות בפריפריה במחאה וב"צעדת השוויון" כנגד שיטת המצ'ינג בתחומי החינוך והרווחה, תוך דרישה לתקציב דיפרנציאלי המעניק יותר תקצוב לרשויות חלשות. לדברי המתנגדים, אחוז ההשלמה הנדרש מכל הרשויות הוא זהה, והתקציב הלא מנוצל מועבר לרשויות חזקות היכולות להוסיף על השירותים אותם הן מציעות לתושבים.
קרחון ברניצה

גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטית בשנת 1978.

מקור השם

הקרחון נקרא על שם היישוב ברניצה (Бреница) שבצפון מזרח בולגריה.
המעי הדק

תיאור

המעי הדק הוא צינור מפותל, אורכו הממוצע הוא כ-6-8 מטרים, קוטרו כ-3 ס"מ, אך הגודל אינו אחיד בכל הגילאים, והוא ממלא את רוב חלל הבטן. המעי הדק מתחלק לתריסריון, מעי ריק ומעי עקום.
התריסריון הוא קטע המעי המתחיל ביציאה מהקיבה ואורכו כ-28 ס"מ. הוא מקבל הפרשות מהלבלב, מכיס המרה ומהכבד. המעי הריק נמצא אחרי התריסריון בחלקו העליון של חלל הבטן ואורכו כ-3 מטר. המעי העקום הוא הקטע האחרון במעי הדק ונמצא בחלקו התחתון של חלל הבטן. אורכו מ-3 עד 4 מטרים ומסתיים במעי הגס. בין המעי הגס לדק ישנו את השסתום האילאו-צקאלי (ICV) המונע מעבר של חיידקים הנפוצים יותר במעי הגס למעי הדק.

מבנה המעי

למעי הדק מבנה של צינור ארוך ומפותל מאוד. מבנהו מאפשר ספיגה יעילה של חומרים, בשל הדופן הפנימית של המעי המלאה קפלים ובליטות קטנטנות. הבליטות והקפלים המרובים מגדילים את פני השטח שתוצרי העיכול נספגים דרכם.
פונדמנטליזם

אטימולוגיה

מקור השם הוא בפועל הלטיני foundo שפירושו לייסד, ומכאן שם העצם foundum (יסודות), הבא לציין שעל המאמין לדבוק ביסודות הראשוניים של הדת כפשוטם. המונח הופיע בתחילת המאה ה-20, ותיאר את האגף השמרני הקיצוני בכנסיות הפרוטסטנטיות בארצות הברית, שהתגבש מתוך התנגדות לפרשנויות ליברליות של הדת ושדגל בין היתר בקבלת כתבי הקודש באופן מילולי. מי שטבע את המונח היה הכומר הבפטיסטי קרטיס לי לווס, שתיאר בטור מ-1 ביולי 1920 את 3,000 הצירים הבפטיסטים שהשתתפו בוועידה אודות יסודות האמונה כ"פונדמנטליסטים."

תכנים מרכזיים

הפונדמנטליזם נחשב זרם דתי הסבור כי כל הכתוב בכתבי הקודש של דתו, במשמעותו הפשוטה, הוא אמת מדעית והיסטורית. הפונדמנטליזם מתנגד לפרשנות מודרנית של הכתובים ובעיקר כזו הרואה בהם אלגוריה. הוא אינו מתפשר על אמונתו ודוחה כל תאוריה שבראייתו סותרת את הכתוב בכתבי הקודש (כגון תורת האבולוציה).
מאפיין נוסף של הפונדמנטליזם הוא ראיית כתבי הקודש כמקור הבלעדי לערכים מוסריים, ללא צורך בשיפוט אנושי בלתי תלוי. בשל כך הפונדמנטליסטים אינם מקדשים ערכים ונורמות מודרניות, כדוגמת ליברליזם, שוויון, פמיניזם ודמוקרטיה, ורואים אותם כאופנות מתחלפות. במקרים מסוימים הם יאמצו נורמות מודרניות, אבל רק כפשרה המיועדת להקל על חיי השגרה. עם זאת, פונדמנטליסטים עשויים לאמץ נורמות חברתיות מחודשות מתוך ראייתן כמושרשות בדתם מקדמת דנא.
לדעת עמנואל סיוון וסקוט אפלבי, בתנועות פונדמנטליסטיות בעת החדשה יש נטייה ברורה לייחס אלטעות למנהיגים דתיים, בניסוחים גורפים או מסויגים.

פונדמנטליזם נוצרי

הפונדמנטליזם הנוצרי נהנה מתמיכה חזקה בקרב חוגים פרוטסטנטים בכמה אזורים בארצות הברית.

פונדמנטליזם יהודי


מקור המושג בנצרות, אך הוא נלקח ליהדות בהשאלה בניסיון להשוות בין זרמים. הזרמים העיקריים ביהדות האורתודוקסית מבוססים על קריאה פונדמנטליסטית בכתבי חז"ל ובדברי הראשונים והאחרונים. כלומר זרמים אלו מאמינים כי יש כתבי קודש מחייבים גם בימינו, שהם ספרות ההלכה. עם זאת חלק מהתכנים המרכזיים המפורטים לעיל לא מקובלים ביהדות גם ברוב זרמים אלו. לדוגמה, הרמב"ם (ועוד רבים) תוקף בחריפות את הקוראים את התורה כפשטה ומשליכים מכך למציאות מדעית, כי הם חושבים שהם דבקים בתורה אבל באמת יוצרים רק נזק ולגלוג על הדת.

פונדמנטליזם מוסלמי

הפונדמנטליזם האסלמי, שהחל מתחזק בשלהי שנות ה-70, דבק בקוראן ותובע מהמדינה לאמץ את חוק השריעה.

פונדמנטליזם בבודהיזם

פונדמנטליזם בודהיסטי נחשב לנדיר וחריג יחסית ביחס לדתות אחרות בשל התמקדות הבודהיזם בקידום הרוחני של הפרט יותר מאשר במשמעות המקורית של כתבים ואמרות של מנהיגים דתיים היסטוריים. אולם קימות קבוצות נרחבות שמונהגות על ידי נזירים, אשר ניתן להגדירן כפונדמנטליסטיות בהגדרה המושאלת של המושג כקנאות דתית. הפונדמנטליזם הבודהיסטי מתמקד בין היתר בפעילות (לעיתים אלימה) כנגד קבוצות דתיות ואתניות אחרות. אחת הדוגמאות לכך היא מיאנמר, בה נזירים בודהיסטים פופולריים מטיפים כנגד האוכלוסייה המוסלמית במדינה ומעודדים את המתיחות הדתית-אתנית במדינה, מה שהוביל ב-2013 לפרעות של בודהיסטים בעמי הרוהינגיה והקמן המוסלמים במדינה. פרעות אלו אף התפתחו החל מ-2016 לרדיפה ודיכוי מטעם השלטון. כמו כן, נזירים בודהיסטים רבים במיאנמר מביעים את התנגדותם למנהיגים ליברלים מדי לטעמם, כמו אונג סן סו צ'י.

פונדמנטליזם פוליטי

קיימות תנועות פוליטיות אשר נהוג לקרותן פונדמנטליסטיות, השואפות ליצור סדר חברתי מודרני המבוסס על מקורות הדת מבלי לשלול את מדינת הלאום.
אמנון עברון

ביוגרפיה

עברון נולד בתל אביב לאריה ושרה המבורגר. הוא סיים את בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, בגיל 17 התגייס לפלמ"ח ובאפריל 1948 הצטרף לגרעין המכבי הצעיר בקיבוץ גבעת חיים. שירת כחבלן במסגרת הגדוד השישי של חטיבת הראל. במלחמת השחרור לחם בגזרת ירושלים, לרבות במשימות פירוק מוקשים והריסת כפרים נטושים.
לאחר מלחמת השחרור החל בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית, ובנוסף למד גם באקדמיה למוזיקה בירושלים. בשנת 1956, לאחר שהשלים תואר במשפטים (M.Jur) בהצטיינות יתרה ותואר ראשון באקדמיה למוזיקה, החל התמחות בת שנתיים במשרדו של אביו, עו"ד אריה המבורגר, שהיה מעורכי הדין המובילים בישראל באותה התקופה. בשנת 1957, לאחר שהוסמך כעורך דין, הצטרף אל אביו ושם המשרד הפך ל"המבורגר עברון". לאחר מות אביו בשנת 1975, עברון הפך לשותף הבכיר ולראש המשרד, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
עברון נחשב לאחד מעורכי הדין המובילים בישראל בתחום המסחרי, ובמיוחד בתחום הנדל"ן. בנוסף הוא נחשב למומחה בליטיגציה (הופעה בבתי משפט). עם התיקים המתוקשרים שבהם טיפל נמנים ייצוג בנק ישראל בפני ועדת בייסקי לחקירת ויסות מניות הבנקים, ניהול הליכי הכינוס של תשלובת הפלדה בבעלות רובי אסא ובג"ץ קרסיק (ביטול הפקעות צמודות מטרה שלא מומשו).
עברון היה חבר הוועד המנהל של עמותת ארתור רובינשטיין הבינלאומית (The Arthur Rubinstein International Music Society) ושל האופרה הישראלית החדשה.
עברון נפטר ב-30 ביוני 2006, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
אלומינה

אלומינה בטבע

קורונדום הוא הצורה הנפוצה ביותר של אלומינה גבישית בטבע. האודם והספירים הם צורות של קורונדום אשר מקבלות את צבען בזכות ריכוזים מזעריים של אטומים זרים. הצבע האדום של האודם מתקבל בזכות תוספות קטנות של כרום, והספירים מקבלים צבעים שונים כתלות באטומים הזרים, הכוללים למשל ברזל וטיטניום.

תכונות

אלומינה היא מבודד חשמלי, אולם היא בעלת מוליכות תרמית גבוהה יחסית לחומר קרמי. האלומינה אינה מסיסה במים. הקושיות הגבוהה של אלומינה גבישית הופכת אותה למתאימה ליישומים של ליטוש וטחינה, וכמרכיב בכלי חיתוך.
אלומינה דקיקה (בעובי של ננומטרים בודדים) מצפה את פני השטח של אלומיניום מתכתי, והיא זו שמעניקה לו עמידות גבוהה לתנאי הסביבה ולקורוזיה, ולכן היא מכונה שכבת פסיבציה. שכבה זו, הנוצרת במהירות בכל פעם שפני השטח נחשפים או נשרטים, מגנה על המתכת מפני חמצון נוסף.

מבנה גבישי

הצורה הנפוצה ביותר של אלומינה היא פאזה α, המכונה על שם המינרל קורונדום. במבנה זה יוני האלומיניום נמצאים באוקטהדרון ומסביבם יוני החמצן יוצרים מבנה הקסגונלי חסר. קורונדום הוא בעל סריג Bravais טריגונלי של R-3c. תא היחידה הפרימיטיבי כולל ארבעה אטומי אלומיניום ושישה חמצנים.
מלבד הפאזה α היציבה תרמודינמית, לאלומינה צורות גבישיות מטא-סטביליות נוספות, ביניהן הפאזות הקוביות: γ ו- η, הפאזה המונוקלינית: θ, הפאזה האורתורומבית: κ, הפאזה ההקסגונלית: χ והפאזה δ שיכולה להיות אורתורומבית או טטרגונלית.
וירוזום

וירוזום הוא מעטפת חלבונית ושומנית של נגיף החסרה את החומר תורשתי וקוטרה הוא כמה עשרות ננומטרים. הוירוזום מוכשר לחדור את ממברנת התא בהתאם ליכולתו של הנגיף ממנו נוצר. תכונות אלו של הוירוזום מקנות לו יכולת לשמש כנשא תרופות בדומה לליפוזומים. ניתן ליצור במעבדה וירוזומים על ידי המסה והפרדת המעטפת משאר חלקי הנגיף הכוללים את החומר תורשתי וחלבונים נוספים. הפרדה זו נחוצה לצורך ביטול יכולת ההתרבות של הנגיף ומילוי הוירוזום בתוכן התרופתי הרצוי. כיום בעולם שיגור התרופות, נגיף השפעת (האינפלואנזה) הוא הנשא הנפוץ ביותר הודות לחלבונים נגיפיים ייחודיים הנמצאים על גבי המעטפת שלו, כגון החלבון המהגלוטינין ונוירואמינידאז. חלבונים אלו תורמים ליציבות ואחידות המעטפת של הנגיף והוירוזום. החלבון המהגלוטינין מסייע לנגיף בתהליך ההדבקה ובתהליך האיחוי (אנדוציטוזה), המנוצלים בוירוזום לצורך שיגור התרופה לתוך תא המטרה. כתוצאה מכך וירוזומים שנוצרו מנגיף האינפלואנזה בעלי יתרון משמעותי על פני וירוזומים ונשאים אחרים.
יסודות (בנייה)

יסודות הם החלקים עליהם מבוססים מבנים. היסוד מעביר את מכלול העומסים הפועלים על המבנה אל הקרקע.

קביעת עומק היסודות

על פי ההנחיה הכללית ייקבע עומק היסודות בעומק בו ישנם מי תהום במפלס קבוע, על מנת שהשינויים במפלס מי התהום לא ישפיעו על יציבות המבנה. לא תמיד מי תהום הם הגורם העיקרי לקביעת עומק היסוד, כיוון שישנם אזורים בהם אין מי תהום הסמוכים לפני הקרקע וישנן קרקעות, שמי התהום אינם משפיעים באופן משמעותי על תכונותיהן המכניות.

יסוד בודד

בדרך כלל יסוד בודד הוא פירמידה קטומה מבטון הנוצקת בתוך בור רדוד. מעל היסודות הבודדים בונים את עמודי המבנה. יסודות בודדים, משמשים לביסוס בתים קטנים ופשוטים, או סככות, בעיקר באזורים בהם הקרקע נחשבת כקרקע טובה לביסוס, כלומר קרקע חולית או קרקע סלעית רכה ורציפה.

יסוד נמשך

יסוד נמשך נבדל מיסוד בודד בכך שמידת האורך שלו גדולה בהרבה ממידת הרוחב. למעשה מדובר בקורה ארוכה בעלת חתך טרפזי, שצידה הרחב פונה לכיוון הקרקע. היסוד הנמשך בדרך כלל נושא קורת יסוד ממנה יכולים לעלות עמודים, כמו ביסוד בודד, או לחלופין, קורת היסוד יכולה לשאת קיר נושא, שמהווה תחליף למערכת עמודים.
פלסטף

פלסטף בישראל

פלסטף הוצגה לראשונה באופרה הישראלית ב-5 באוקטובר 1998. בשנת 2007 ביקר אנסמבל של תיאטרון מרינסקי עם המנצח ואלרי גרגייב מרוסיה וביצע סיבוב הופעות של האופרה, במסגרת בית האופרה הישראלית.
אולגה לדיז'נסקיה

ביוגרפיה

לדיז'נסקיה נולדה וגדלה בקולוגריב, קוסטרומה, ברית המועצות. אביה היה מורה למתמטיקה, ובהשפעתו התעניינה ואהבה מתמטיקה מגיל צעיר. באוקטובר 1937 נעצר אביה בידי הנקו"ד, נשלח לגולאג, ונרצח בידיהם זמן קצר לאחר מכן. גורלו מתואר בספר ארכיפלג גולאג מאת סולז'ניצין. לדיז'נסקיה הצליחה לסיים את לימודי התיכון, אך מכיוון שאביה נחשב "אויב העם", נאסר עליה ללמוד באוניברסיטת לנינגרד.
היא הצליחה להתקבל למכון פדגוגי בשנת 1941. בשנת 1943, התקבלה לפקולטה למכניקה ולמתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1947, בהנחיית המתמטיקאי איגור פטרובסקי. באותה שנה נישאה, ועברה ללנינגרד, שם סיימה תואר שני באוניברסיטת לנינגרד תחת סרגי סובולייב בשנת 1949.
לאחר מות סטלין בשנת 1953, השלימה לדיז'נסקיה את לימודי הדוקטוראט שלה, והחלה ללמד במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת לנינגרד, וכן במכון המתמטי על שם סטקלוב. משנת 1962 עמדה בראש המעבדה לפיזיקה מתמטית באקדמיה הלאומית למדעים. משנת 1981 הייתה חברה-בהתכתבות של האקדמיה הלאומית למדעים, במחלקה למתמטיקה. בין שנת 1990 לשנת 1998 עמדה בראש האגודה המתמטית של סנקט פטרבורג. הוענק לה דוקטורט של כבוד מטעם אוניברסיטת בון.
לדז'נסקיה הייתה חברה באקדמיה האירופית ובאקדמיה לאופולדינה בגרמניה.
כפולים

עונה 2



שלושה אזרחים ישראלים, אמיר כהן, ענת קדמי ודקלה לוי, מואשמים בפיצוץ צינור נפט ביציאה מאסדת קידוח שקרה בזמן ששרת האנרגיה מלי מרום חנכה אותו יחד עם שגריר טורקיה. אחד הנפגעים היה סייג מהמוסד. איתן קופל, עמית וגפני, מפקד השב"כ, מנסים להתחקות על עקבות המפגעים ומתחילים בשלושה אלה שהיו ברשימת המוזמנים לטקס אך נעדרו בזמן הפינוי מהאסדה. 
מיקה ארזי, עובדת מדינה וחברתו של אמיר, ביחד עם חברתה שלי, מארגנות הפגנה אך נמלטות בזמן שהמשטרה מנסים לעצור אותן ומיקה חושדת באמיר שהוא מתחמק משיחות איתה. מרים לוי, אימה של דקלה, דואגת לדקלה הנעדרת ומגיעה לדירתה כדי למצוא שם את אהובתה הלסבית ג'ו. שגיא קדמי, בעלה של ענת, מגלה שהיא לא יצאה מישראל, למרות שאמרה לו שהיא יוצאת ללוות קבוצת טיולים.
אמיר וענת מתגלים תוך כדי העונה כסוכני מוסד שהופעלו שנים בידי סייג מבלי שדיווח על כך לאיש.
בהמשך, נכנס גם שון טילסון לתמונה ומפעיליו העלומים מורים לו לחסל את אמיר וענת כדי להעלים את עקבות המפגעים בצינור הנפט. ענת עוקבת אחרי לני, בת זוגו של שון, לבדיקת אולטרסאונד. שון מצליח להשתלט על אמיר ברכב בעת שהוא ממתין לענת. ענת מחליטה לחטוף את לני ולבצע חילופי חטופים. שון מורה לה לנסוע לערבה בסמוך לקיבוץ גרופית ששם יערכו החילופים. בדרך, ענת מספרת ללני ששון פוצץ את צינור הנפט ולני מסרבת להאמין. בעת חילופי החטופים לני מעכלת את הדברים נסוגה לאחור ומסרבת ללכת עם בן זוגה שון. שון בורח ופותח בקרב יריות עם ענת ונפצע במהלכו. ענת רודפת אחריו לתוך מעביר מים ויורה בו מטווח קרוב. 
איתן, מיקה ושגיא מגלים כי שרת האנרגיה מלי מרום ניהלה משא ומתן מקביל גם עם חברת נפט רוסית וגם עם תאגיד אמריקאי לגבי השליטה והניהול על צינור הנפט. מסתבר כי בהנהלת התאגיד האמריקאי לא אהבו את העובדה כי לא יוכלו לקבל שליטה מלאה על הצינור וארגנו את הפיגוע על מנת לחבל בשליטה הרוסית בו.
בסיום, בהכנות לחגיגות בת המצווה של ביתה של ענת נשמעת אזעקה המלמדת שישראל כנראה תקפה את החזבאללה בגבול לבנון.

הפקה

התסריטאי עמית כהן, שימש בעברו ככתב ופרשן לענייני ערבים של עיתון "מעריב", ומשום כך הכיר לעומק את פרשת אל-מבחוח שהיה אחד המקורות להשראה במסגרת כתיבת העונה הראשונה. מנגד, התסריטאית מריה פלדמן טוענת שמקור ההשראה הראשוני לעונה הראשונה נבע דווקא מהסיקור התקשורתי הרב שעוררה הסדרה "חטופים" עוד בטרם שידורה, אשר גרם לה להתעניין בניסיון להבין מה יכול למשוך קהל ישראלי.

ביקורות

פרק הבכורה של העונה הראשונה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים, בשם "False Flag" (בעברית: דגל כוזב) במסגרת יריד מיפ. "כפולים" הייתה לסדרה הישראלית הראשונה שרכשה החברה ולסדרה הראשונה שאינה דוברת אנגלית שהחברה מתכוונת להפיץ בקנה מידה רחב במדינות שונות. כמו כן מפיקה החברה גרסה אמריקאית לסדרה.
כבר לאחר השקתה בישראל, הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, באתר החדשות ווינט, ממבקרים שונים בהם סמדר שילוני ועידו ישעיהו. כן זכתה לביקורת מדנה שמש באומרה כי "הסדרה ברמה של HBO".
משה קופמן

ביוגרפיה

נולד באוקראינה לבן ציון וחיה קופמן. בשנת 1926 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בוגר בית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1945 סיים את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה. בשנים 1945–1947 עבד כאדריכל במשרדו של דב כרמי בתל אביב. בשנים 1949–1953 שימש ראש מדור הנגב הרחוק באגף התכנון במשרד ראש הממשלה. בשנים 1955–1957 היה מהנדס העיר הוד השרון, ובשנת 1958 התמנה כמהנדס העיר קריית אונו. כיהן גם כחבר הוועדה הארכיטקטונית בעיריית תל אביב. היה בעל משרד פרטי לתכנון ואדריכלות תל אביב, שפעל עד שנת 1986.
קופמן תכנן ערים, שכונות, מוסדות חינוך, בתי כנסת, מרכזי מסחר, משרדים ובתי מלון בישראל. הוא זכה בפרסים בתחרויות ארכיטקטוניות שונות. כמו כן השתתף בתערוכות ציור ופרסם שני ספרים.
בסוף שנות ה-80, עם מות אשתו, הפסיק קופמן את עבודתו. נפטר ב-2017 בביתו שבחולון.
אזרחות כבוד

אזרחות כבוד או אזרחות לשם כבוד הוא תואר המוענק על ידי מדינה ליחיד שאיננו אזרח שלה, אות להערכה והערצה יוצאת-דופן של המדינה או השלטון כלפיו. בניגוד למעמד של אזרחות, המניח שותפות במערכת הפוליטית וכולל מערכת מוגדרת של זכויות וחובות (ובמדינות מסוימות כפוף לשבועת נאמנות), מעמד אזרחות הכבוד הוא סמלי בעיקרו ואינו נושא בחובו זכויות או חובות מדיניים ביחס למדינה המעניקה. עם זאת, לפעמים מדובר בסטטוס אזרחות לכל דבר מבחינה דיפלומטית ובעל אזרחות הכבוד זכאי לדרכון של המדינה המעניקה, דבר שיכול להיות בעל משמעות של חסינות דיפלומטית ומעמד של מקלט מדיני. גם ישויות שאינן מדינות מעניקות אזרחויות כבוד ליחידים מוערכים, או שביצעו עבורן שירות יוצא-דופן או שהן מעריכות את פועלו. 
בישראל "אזרחות כבוד" מוענקת לרוב ליחידים, כאות של כבוד והערכה על ידי עיריות. עיריות מעניקות פעמים רבות אזרחות של כבוד לפוליטיקאים כהוקרה על תקציבים, כגון אורן חזן שקיבל אזרחות של כבוד מבאר יעקב על העברת תקציבים לעירייה, או בנימין נתניהו שקיבל את התואר מעיריית טבריה על הבטחת תקצוב תוכנית חומש לפיתוח העיר.

ארצות הברית

אזרחות כבוד של ארצות הברית מותנית בחוק של הקונגרס של ארצות הברית והסכמה נשיאותית. המעמד הוענק לשמונה יחידים בלבד, אישים שפעלו באופן יוצא דופן לשלום העולם: וינסטון צ'רצ'יל (1963), ראול ולנברג (1981, לאחר מותו) והאם תרזה (1996); לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית: המרקיז דה לה פאייט (2002), ברנרדו דה-גלווז (2014) וקאזימיר פולסקי (2009) וכן למייסדי פנסילבניה: ויליאם פן (1981) והאנה קאלוויל פן (1984).

קנדה

אזרחות כבוד של קנדה מוענקת על ידי המושל הכללי של קנדה, בכפוף לבקשה של הפרלמנט של קנדה. האזרחות הוענקה לשישה לוחמי חופש: ראול ולנברג (1985, לאחר מותו), נלסון מנדלה (2001), טנזין גיאטסו (הדלאי לאמה ה-41, 2006), אונג סן סו צ'י (2007), אגא חאן הרביעי (2010) ומלאלה יוסופזאי (2013).

גרמניה

בגרמניה מוענקת אזרחות כבוד על ידי מדינות גרמניה ועל ידי ערים. אזרחות כבוד שהוענקה על ידי השלטון הנאצי בוטלה על ידי חוק של מועצת שלטון בעלות הברית מן ה-12 באוקטובר 1946.

צרפת המהפכנית

ב-26 באוגוסט 1792, בעת המהפכה הצרפתית העניקה האספה הלאומית אזרחויות כבוד לאישים ברחבי העולם אשר "בכתיבתם וברוב אומץ שירתו את רעיון החירות", בהם פרידריך שילר, ג'ורג' וושינגטון, אלכסנדר המילטון, לודוויג ואן בטהובן, רוברט ברנס, תדיאוש קושצ'ושקו, ג'יימס מדיסון, תומאס פיין, יוהאן היינריך פסטלוצי, ג'וזף פריסטלי ואחרים.

אירלנד

באירלנד, באופן יוצא-דופן, אזרחות כבוד מעניקה אזרחות אירית של ממש.

ישראל

ב-1923 קיבל אלברט איינשטיין אזרחות של כבוד מעיריית תל אביב, והיה ל"אזרח הראשון של העיר".
בשנת 2010 העניקה מדינת ישראל אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות, שלא זכו לקבל אזרחות של המדינה. לפי סעיף 2(4א) לחוק זיכרון השואה והגבורה - יד ושם, תשי"ג-1953, אשר נוסף בשנת 1985, זכאי מי שהוכר כחסיד אומות העולם לאזרחות כבוד של מדינת ישראל, ואחדים מאלה שהוכרו ככאלה אכן קבעו בה את מקום מושבם. לאלו מהם שהלכו לעולמם מבטיח החוק "אזרחות־זיכרון של מדינת ישראל".
יצחק יוליוס פרויס

ד"ר יצחק (יוליוס) פרויס (בגרמנית: Julius Preuss;‏ 23 בספטמבר 1861–1913, א' בתשרי תרכ"ב - כ"א באלול תרע"ג) היה רופא יהודי-גרמני, ומחבר הספר "הרפואה במקרא ובתלמוד".

חייו

נולד בעיירה הקטנה גרוס-שנבק (Gross-Schoenebeck) בברנדנבורג שבפרוסיה, בן למשפחה יהודית יחידה באזור. למד בגימנסיה בעיר פרנצלאו הסמוכה למקום מגוריו. בנערותו קיבל חינוך יהודי מינימלי, ובהשפעתו של רב העיר, אריה ריטר (לימים רבה של רוטרדם שבהולנד), החל ללמוד את מקורות היהדות. למד רפואה באוניברסיטת ברלין, בין היתר בהנחיית רודולף וירכו, והתקרב לקהילה האורתודוקסית בברלין, ולרב עזריאל הילדסהיימר. בבית המדרש לרבנים היה מבקר לעיתים תכופות, וקנה ידע רחב בהלכה ובספרות חז"ל. בד בבד למד באוניברסיטה היסטוריה רפואית.
לאחר סיום לימודיו נחשב לרופא מצטיין וניהל מרפאה בעיירת הולדתו גרוס-שנבק. באותה תקופה החל לחבר מאמרים בכתבי עת רפואיים. לאחר פטירת אביו חזר פרויס לברלין ופתח שם מרפאה. בשנת 1912 מינה אותו הקיסר וילהלם השני ל"יועץ מלכותי לענייני רפואה" (Königlicher Sanitätsrat).
נפטר בשנת 1913. בעלה של בתו שרלוטה, הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך, ספד לו והוציא חוברת לזכרו.

עבודתו

תוך כדי עבודתו כרופא פרסם כשלושים מאמרים בענייני רפואה ויהדות. גולת הכותרת של מפעל חייו היה חיבור מקיף של כל הרפואות המוזכרות בתנ"ך ובספרות חז"ל, תוך הבאת מקבילות מכתבי הרפואה היווניים והלטיניים. הספר יצא לאור בגרמנית בשם "Biblisch-talmudische Medizin" (רפואה תנ"כית-תלמודית) בשנת תרע"א (1911); שנתיים לאחר מכן נפטר המחבר.
למרות שפתו הגרמנית של הספר, זכה הספר לפרסום רב, וכל מי שעסק במחקר היסטורי-הלכתי היה זקוק לו.
הספר מחולק ל-19 פרקים וכולל מעל 700 עמודים. פרויס כלל בו סקירה של עולם הרפואה הקדום (מקיז דם מיילדת), תיאור של המערכות הביולוגיות, דרכי הטיפול במחלות ופצעים, מחלות נפש, לידה מיתה וקבורה, תזונה ועוד. המידע מבוסס על ספרות חז"ל, כתבי יוסף בן מתתיהו, הברית החדשה וספרות משפטית קדומה, תוך הקבלה לספרות מודרנית.

תרגומים

הספר תורגם לאנגלית על ידי ד"ר פרד רוזנר בשנת 1978.
תרגום לעברית יצא בשנת תשע"ב בתרגומו של אורי ורצבורגר, יחד עם אשתו מיכל, נכדתו של פרויס בהוצאת מאגנס.
אדוורד מוסר

ביוגרפיה

אדוורד מוסר נולד באולסנד (Ålesund) שבמערב נורווגיה להורים שהיגרו מגרמניה בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1990 הוא קיבל תואר cand. psychol. מאוניברסיטת אוסלו ותואר דוקטורט מחקרי בתחום של נוירופיזיולוגיה ב-1995. כמו כן, הוא למד מתמטיקה וסטטיסטיקה. בשנים 1994–1996 עשה בתר-דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו, שם היה גם חוקר אורח במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, איתו לימים חלק פרס נובל. ב-1996 חזר מוסר לנורווגיה, על מנת להיות פרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה, משרה בה החזיק עד 1998. באותה שנה, הפך לפרופסור מן המניין לחקר המוח באוניברסיטה.

מחקריו

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: טקסט לא ברור, חשד לעובדות לא מדויקות או לא נכונות.
הזוג אדוורד ומיי-בריט מוסר מצאו את תאי הסריג (Grid cells), שהם נוירונים שמסייעים במיקום בעל החיים במרחב. נוירונים אלה מגיבים בעת שבעל החיים נע במרחב, וזאת תוך מיפוי המרחב בצורת משושה. תאים אלה ממוקמים בקליפת המוח האנטוריינלית (Entorhinal cortex). בניסויים בהם מופו תאי הסריג, נתנו לעכבר לנוע במרחב, ובדקו את פעילות הנוירונים באזור קליפת המוח האנטוריינלית. מצאו שיש נוירונים שמגיבים כל עת שהעכבר נמצא בנקודות מסוימות במרחב, ושהצורה שהמיקומים הללו יוצרת היא בצורת סריג שצורתו משושה, ומכאן שמם.
בתחילת דרכו, חקר את ההיפוקמפוס בשלביו המוקדמים. מחקרים של ג'ון אוקיף משנת 1971, איתו זכו הזוג מוסר בפרס נובל, הראו שיש תאים בהיפוקמפוס באזור c1 שמגיבים למיקום החיה במרחב. על מנת להוכיח שתאי הסריג הם תאים שונים שאינם תלויים בתאים אלה, הפריעו לפעילות ההיפוקמפוס באזור זה. מצאו שעדיין יש נוירונים שפועלים כאשר החיה במיקום מסוים במרחב. בעזרת רישום עם אלקטרודות תוך-תאיות שבמוח של עכבר, מצאו הזוג שיש נוירונים ב-dorsal medial entorhinal cortex שפעילים כאשר העכבר נמצא במיקומים מסוימים במרחב. הנוירונים הללו, שפועלים בצורת סריג יכולים להצביע על מרחקים במרחב, בגלל המרחקים הקבועים שבהם הם פעילים. בתאים שונים יש שוני בסקאלה שבה הם נמצאים, שוני במיקום בצירים ובאוריינטציה שבהם הנוירונים פעילים. חלק מהסריגים שנוצרים הם צפופים יותר, בעוד אחרים צפופים פחות. יש שמגיבים למקומות שונים במרחב ויש שמגיבים לאוריינטצות שונות, כלומר סיבוב של המשושה במרחב.
קאבום

עלילה

סמית' הוא סטודנט בן 18 עם תיאבון מיני רב שלא מגדיר את נטייתו המינית. הוא לומד במכללה יחד עם חברתו הטובה סטֶלה, ולאחרונה הוא חולם חלומות משונים. הוא דלוק על ת'ור, שותפו הסטרייט לחדר. סמית' וסטלה יוצאים למסיבה שם סטלה מבלה עם לורלאי, אותה סמית' מזהה מחלומותיו. סמית' מבחין בבחור והם מחליפים ביניהם מבטים, אך דעתו מוסחת כשבחורה אדומת שיער, שהופיעה גם היא בחלומותיו של סמית', מקיאה על נעליו. כשסמית' מנקה את נעליו בשירותים הוא פוגש שם בלונדון, סטודנטית נוספת שמתחילה איתו, והם הולכים לביתה שם הם מקיימים יחסי מין.
סמית' מבקר בחוף נודיסטים שם הוא פוגש גבר בשם האנטר, הם שוכבים, וסמית' מאוכזב לגלות שהאנטר נשוי. סטלה מגלה שלורלאי היא מכשפה. היא מנסה להפרד ממנה אך לוראלי לא מוכנה לקבל זאת והיא משתלטת על גופו של סמית' על מנת להפחיד את סטלה. מאוחר יותר לוראלי מנסה לחנוק את סטלה כשהיא בשירותים, אך כשסטלה משפריצה עליה מים לורלאי נשרפת ונעלמת.
סמית' פוגש באנשים במסכות של חיות הרודפים אחרי הנערה אדומת השיער והורגים אותה. הוא לא יודע אם חלם זאת, עד שהוא קורא בעיתון שנמצאה גופה של נערה בפח באזור המכללה. מאוחר יותר הוא פוגש באחותה התאומה, המספרת לו שהיא נחטפה לפני שנים רבות על ידי האנשים במסכות בחיות. הוא פוגש גם בבחור אותו ראה במסיבה המציג עצמו בשם אוליבר, ומזמין את סמית' לצאת עמו.
לבסוף האנשים במסכות החיות לוכדים את סמית', לונדון, ואמו של סמית'. הם קושרים אותם ומכניסים אותם לרכב כדי להפגיש ביניהם לבין ראש הכת הסודית שהם חברים בה וסמית' מגלה כי ראש הכת הוא אביו.
סטלה, אוליבר וסטודנט מסטול המכנה עצמו "המשיח" מתאחדים ונוסעים אחריהם. אוליבר מספר לסטלה שגם לו יש כוחות כמו של לוראלי, ושהוא חיפש את סמית' על מנת להגן עליו. מסתבר שהאנשים במסכות החיות הם למעשה+ת'ור, האנטר וחברו של ת'ור, רקס, והם מתכוונים לקחת את סמית' ולונדון למקלט גרעיני תת-קרקעי, כיוון שראש הכת מתכנן להשמיד את העולם בעזרת פצצות גרעיניות, על מנת להקים עולם חדש, בו יחיו רק חברי הכת, כשסמית' יהיה מניהגם.
הסרט מסתיים כשהמשיח מתנגש ברכב של חברי הכת בניסיון לעצור אותם, ושני הרכבים נופלים מגשר, ואביו של סמית' לוחץ על כפתור והעולם כולו מתפוצץ.

פרסים

הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בפסטיבל קאן, שם זכה הסרט בפרס ה"Queer Palm" הראשון אי פעם.