google/wiki40b huggingface dataset:
אסתר גרנק

ביוגרפיה

אסתר גרנק נולדה בבריסל ב-7 באפריל 1927 למרים וגרשון צבי, ונפטרה בתל אביב ב-9 במאי 2016. היא הייתה אוטו-דידאקטית עקב חוקי הגזע בתקופת הכיבוש הנאצי. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, היא עברה עם משפחתה מבריסל לעיר Lunchon שבצרפת, ובהמשך הושמה עם משפחתה במחנה הריכוז Brens במחוז טארן שבצרפת. המשפחה הצליחה לברוח מן המחנה ב-1941 וחזרה לבריסל, מספר ימים לפני שכל תושביו נשלחו להשמדה. מ-1942 עד סוף הכיבוש הנאצי, גרנק הוסתרה בבריסל עם מסמכי זיהוי מזויפים על ידי בני משפחה נוצרית, כשהיא מתחזה להיות הילדה שלהם, ועבדה משחר עד ליל בחנותם. היא עלתה לישראל ב-1956, ועבדה בשגרירות בלגיה בתל אביב כמזכירה ומנהלת חשבונות במשך 35 שנים. על עבודתה קיבלה אות הוקרה מטעם מדינת בלגיה. במהלך חייה בארץ פרסמה חמישה ספרי שירה בצרפתית. 
נפטרה ב-9 במאי 2016. השאירה אחריה בעל, שני ילדים וחמישה נכדים.
בסה קביה

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1925 ושיחק לראשונה בליגה הראשונה באלבניה בשנת 1933. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד שנת 1939. המועדון ירד לליגה השנייה וחזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946. המועדון שיחק לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה עד שנת 1959. משנת 1959 המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1976/1977 .
בעונות 1961, 1962/1963, 1970/1971, 1971/1972 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצות פרטיזן טירנה, קיי אף טירנה, דינמו טירנה ווולאזניה שקודרה בהתאמה. בעקבות הגעתו לגמר הגביע בעונת 1971/1972 העפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פרמאד אמיגר מדנמרק. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת היברניאן מסקוטלנד והודח מהטורניר.
בסוף עונת 1976/1977 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. בעונת 1980/1981 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצת וולאזניה שקודרה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 1978/1979 ועד עונת 1984/1985 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה.
המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 1986/1987 ועד עונת 1998/1999. בעונת 1991/1992 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצת אלבסני. בסוף עונת 1998/1999 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2005/2006. מעונת 2005/2006 ועד עונת 2010/2011 שיחק ברציפות בליגה הראשונה. בעונת 2006/2007 זכה בפעם הראשונה בגביע האלבני כשניצח במשחק הגמר את קבוצת טאוטה דורס. 
בעקבות הגעתו לגמר הגביע בעונת 2006/2007 העפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת בז'ניה מסרביה. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת ליטקס לובץ' מבולגריה והודח מהטורניר. בסוף העונה סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל בפעם היחידה לגביע האינטרטוטו בעונת 2008/2009. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אתניקוס אחנס מקפריסין. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת גראסהופרס ציריך משווייץ והודח מהטורניר. 
בעונת 2009/2010 זכה בפעם השנייה בגביע האלבני כשניצח במשחק הגמר את קבוצת וולאזניה שקודרה. בסוף העונה סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת אולימפיאקוס מיוון והודח מהטורניר. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. המועדון שיחק בליגת העל האלבנית מעונת 2012/2013 ועד עונת 2013/2014 שבסופה ירד לליגה האלבנית השנייה.
ישראל קליינר (מתמטיקאי)

חייו

קליינר קיבל את הדוקטורט שלו ב-1967 מאוניברסיטת מקגיל בהנחייתו של יואכים למברק, כשכותרת עבודת התזה שלו Lie modules and rings of quotients. קליינר היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת יורק החל מ-1965, ושם היה אחראי על תוכנית הלימודים למורים למתמטיקה. הוא ידוע בשל עבודתו על היסטוריה של האלגברה ועל לימודיו בתחומי המתמטיקה וההיסטוריה של המתמטיקה.
הוא זכה בפרס קרל אלנדורפר ב-1987 על מאמרו על התפתחות תורת הקבוצות ופעם נוספת ב-1992 על מאמרו הסוקר את ההתפתחות של הוכחות קבילות במתמטיקה. ב-1990 זכה בפרס ג'ורג' פוליה על מאמרו על התפתחות מושג הפונקציה, וב-1995 זכה בפרס לסטר רנדולף פורד, יחד עם נצה מובשוביץ-הדר. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היה סגן נשיא של האגודה הקנדית לפילוסופיה והיסטוריה של המתמטיקה.
Pen Pals

עלילה

האנטרפרייז חוקרת אזור של פלנטות לא ידועות עם משכי זמן חיים קצרים במיוחד, כתוצאה משינויים גאולוגיים חמורים. דרג הקצונה הבכיר של האנטרפרייז בראשות קפטן פיקארד מטיל על סג"ם בפועל ווסלי קראשר את האחריות והפיקוד על צוות מחקר, כהתנסות חינוכית בדרכו להפוך לקצין בצי הכוכבים. ווסלי בוחר צוות של קציני מדע מוסמכים, אך מכיוון שמדובר בקצינים מבוגרים וותיקים ממנו הוא חושש שמא יקראו תיגר על סמכותו. אחד מחברי הצוות, דייוויס, מערער על בקשתו של ווסלי להריץ סריקה שתיקח זמן רב, מה שגורם לווסלי לפקפק בעצמו.
בינתיים, לוטננט קומנדר דאטה מקבל אות רדיו פרימיטיבי מנערה צעירה באחד מכוכבי הלכת. דאטה יוצר קשר עם הנערה סרז'נקה, וממשיך לשוחח באופן קבוע במהלך חודש, תוך שמירה על פרטי זהותו בסוד, מאחר שהיא אינה מודעת לקיום חיים מחוץ לכוכב שלה. כאשר סרז'נקה מדווחת כי באזור מגוריה מתרחשות רעידות אדמה בתדירות הולכת וגוברת, דאטה מבין שכוכב הלכת שלה מתחיל להתנוון. הוא מוצא את קפטן פיקארד בהולודק באמצע הרצת תוכנית רכיבה על סוסים ומדווח לו בתקווה שהצוות יוכל למצוא דרך להפוך את התהליך. פיקארד מזדהה עם המקרה של דאטה, אבל מורה לו בקשיחות לנתק כל קשר עם סרז'נקה כדי למנוע הפרות נוספות של הצו העליון.
במקביל, ווסלי מבקש מהקצין הראשון רייקר ייעוץ כיצד לעבוד עם הצוות שלו. רייקר מדגיש כי אימוני צי הכוכבים מתבססים על 2 עקרונות: אחריות וסמכות. הוא משבח את ווסלי על אחריותו, אך ממליץ לו להפעיל את סמכותו על הצוות המדעי באומרו "תחשוב מה פיקארד היה עושה". ווסלי חוזר לפקודיו ומבקש באופן סמכותי יותר מדייוויס לבצע סריקה פלנטרית, ודייוויס מבצע זאת ללא ויכוח.
מתברר כי לתוצאות הסריקה יש תפקיד מפתח להבנת חוסר היציבות הגאולוגית של כוכבי הלכת, והצוות של ווסלי מציע שיטה לתקן אותה. דאטה מקבל אות נוסף מסרז'נקה, שקוראת לעזרה עקב התפרצויות הרי געש המאיימות להשמיד את ביתה. פיקארד מכיר בכך שהם לא יכולים להתעלם מתחינותיה, ומאפשר לדאטה להשתגר לכוכב. הזמן אוזל ולכן על מנת לפנותה למקום מבטחים, דאטה חוזר עם סרז'נקה לאנטרפרייז, למורת רוחו של פיקארד: "הוא הביא ילדה לגשר הפיקוד שלי...".
הצוות מצליח לשחזר את המערכת הגאולוגית של הכוכב, ופיקארד מורה לקצינת הרפואה הראשית ד"ר פולאסקי להרדים ולמחוק את זכרונותיה של סרז'נקה. דאטה מחזיר את הילדה הישנה לביתה, הבטוח כעת, ומשאיר אותה עם "אבן מזמרת" שקיבלה מד"ר פולאסקי לפני שהורדמה.
מאוחר יותר דאטה מתנצל בפני פיקארד בחדר המפקד (באנגלית: Captain's ready room) על שהעמיד אותו בסיטואציה קשה, אך הקפטן אסיר תודה לקצין שלו שהזכיר לו שיש דברים מעבר לחובת התפקיד. דאטה מוסיף ואומר שאף על פי שסרז'נקה לא תזכור אותו, ידידותם תימשך מאחר שהוא יזכור אותה. פיקארד מעיר שניסיון זה של דאטה, עם ידידות וזיכרון, הוא צעד נוסף בדרכו להבנת האנושות.
הקרב בוולף 359

תיאור

בפרק "The Best of Both Worlds" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ארבעים ספינות חלל של צי הכוכבים, תחת פיקודו של אדמירל ג'יי.פי. הנסון (ג'ורג' מרדוק) מתאספות ליד וולף 359, על מנת ליירט את הבורג, הנעים בספינת חלל בצורת קובייה, אל עבר כדור הארץ. הבורג, לאחר שהטמיעו אל תוך התודעה הקולקטיבית שלהם את קפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט), לרבות הידע שלו בטקטיקות ובטכנולוגיות צי הכוכבים, משמיד את כוחות צי הכוכבים; על פי דיאלוג בפרק "The Drumhead" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 39 ספינות הושמדו, ולמעלה מ-11,000 בני-אדם נהרגו. בין ההרוגים: ג'ניפר סיסקו. בין הניצולים: בנג'מין סיסקו (אייברי ברוקס) ובנו ג'ייק (סירוק לופטון), כמו גם מספר לא ידוע של אנשי הפדרציה והאימפריה הקלינגונית - שבויים אשר הוטמעו על ידי הבורג. לאחר ניצחונה, ספינת הבורג ממשיכה במסלולה אל עבר כדור הארץ, שם צוות האנטרפרייז-D הצליח לחלץ ולהציל את פיקארד ולעצור את הקוביה.
דמותו של השחקן בסרט האינטראקטיבי / משחק הווידאו "Star Trek: Borg" מחליף איש צוות, על סיפון ספינתו של אביה של הדמות, באירועים שהובילו לקרב וולף 359, ולשנות את ההיסטוריה על מנת למנוע מהספינה מלהיהרס שם.

השלכות

לאחר חילוצו, פיקארד חווה אשמה עזה בגלל האלפים אשר הבורג הרגו או פצעו, על ידי שימוש בידע שלו. מאבקו להתמודד עם השבי והטמעתו הוא מרכיב מרכזי בפרק "Family", פרק עונה 4 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא". רצונו של פיקארד לנקום בבורג הוא אלמנט בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש".
קומנדר בנג'מין סיסקו משמש כקצין פיקודי בכיר על סיפון ספינת החלל סרטוגה במהלך הקרב בוולף 359.‏ אשתו, ג'ניפר (השחקנית פלישיה מ. בל), נהרגת במהלך הקרב, וסיסקו נושא את המשקל הרגשי של מותה במשך כ-3 שנים, עד סוף אירועי הפרק "Emissary", פרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
שלמה המלך ואשמדאי

שלמה המלך ואשמדאי היא אגדה המופיעה בתלמוד הבבלי. גרסה מוקדמת יותר של האגדה מצויה בתלמוד הירושלמי. הסיפור נפוץ בתרבות העממית וכיום הוא ידוע בעשרות גרסאות.

כבילת אשמדאי

בטרם הקים שלמה המלך את בית המקדש, כינס את זקני העם ושאלם הכיצד יקציע את אבני הבניין, אם כבר משה רבנו אסר לסתתן באמצעות כלי ברזל: "ואם מזבח אבנים תעשה לי. לא תבנה אתהן גזית, כי חרבך הנפת עליה ותחללה" (ספר שמות, פרק כ', פסוק כ"ב). ענו לו הזקנים כי יהא עליו להשתמש בשמיר, חומר או יצור המבקע אבנים, אך לשם כך מוטל עליו למצוא את אשמדאי מלך השדים, כי רק הוא יודע היכן מקום הימצאו של השמיר. שלח שלמה את בניהו בן יהוידע, שר צבאו ויועצו הקרוב, כדי להביא לחצרו את אשמדאי. על פי ספר האגדה, שאב בניהו את מי השתייה של אשמדאי מבאר, והחליף אותם ביין. אשמדאי שתה את היין ונרדם ובניהו כבל אותו באזיקי נחושת והביאו לארמון, שם הסכים לבסוף אשמדאי לחשוף כי השמיר מוחזק אצל תרנגול הבר, ככל הנראה ציפור ענקית, שעל פי רש"י היא דוכיפת.

גנבת השמיר מתרנגול הבר

תרנגול הבר החזיק בשמיר ברשותו של שר הים, ונשבע לו כי ישמור על השמיר מכל משמר. על פי המדרש, תרנגול הבר היה נוהג להשתמש בשמיר כדי לפעור בורות באדמה צחיחה ולשתול בהם עצים וכך להפריח את השממה סביבו. שלמה ידע שלא יוכל לקחת מתרנגול הבר את השמיר, כי נשבע אמונים לשר הים, לכן הוא שלח בשנית את שכיר החרב בניהו בן יהוידע להביא את השמיר. כשהגיע בניהו אל קן תרנגול הבר, מצא בו גוזלים. הוא סתם את פתח הקן בזכוכית לבנה (שקופה) וחיכה. כשתרנגול הבר חזר לקן וראה את הזכוכית, פחד לשבור אותה - פן הרסיסים יפגעו בילדיו ולכן הלך להביא את השמיר מהמחבוא, כדי לחתוך את הזכוכית. כשחזר, זרק בניהו עפר לעיניו והצליח להפילו ולגנוב ממנו את השמיר. בעקבות כך חנק תרנגול הבר את עצמו למוות, מאחר ששבועתו לשמור על השמיר נשברה.

נקמת אשמדאי

לאחר ששלמה השיג את השמיר מתרנגול הבר, פנה לאשמדאי ושאלו במה גדול כוחו מזה של בני האדם. ענה לו זה שאם יוסרו אזיקיו ויתאפשר לו להציץ בטבעת החותם של המלך, אזי ייעתר לבקשתו וישיב לפנייתו. שלמה המלך מיאן תחילה לעשות כן; רק בעזרת טבעת זו שעליה חקוק השם המפורש, יכול היה לשלוט במלך השדים. אולם, אשמדאי הערים עליו. הוא התגרה בשלמה וטען שחוכמתו המהוללת באה לו בזכות הטבעת, ולפיכך אין היא מעידה כל עיקר על שכלו. קצפו של שלמה יצא על השד, וכדי להוכיח את טעותו, נתן לו את הטבעת. מיד בלע אותה אשמדאי ואחר השליכה לים. כך השתחרר משלטונו של שלמה,  ושלט בירושלים במקומו ובדמותו של המלך. אף את דמותו של שלמה שינה ללא היכר, והשליכו למדבר בארץ זרה. 
נדד שלמה מכפר לכפר והודיע ברבים כי הוא מלך ירושלים, אך הכול התקלסו בו, ונערים פוחזים רדפו אחריו עם מקלותיהם. מקץ כמה שנים הגיע אל חוף הים, ומשגבר עליו הרעב, קנה מן הדייגים אחד מיצורי הים שהוציאו הללו מן המים. בטרם עמד לבשל את הדג, פתח את מעיו ומצא בתוכם את הטבעת שעליה חקוק השם המפורש. אז שבה לו מלכותו ואשמדאי גורש מן הארץ. 
לפי האגדה, אשמדאי הוא זה שחטא את החטאים המיוחסים לשלמה בתנ"ך, בתקופה שבה שלט בירושלים.

עיבודים מודרניים

חיים נחמן ביאליק עיבד את האגדה והרחיב את עלילתה והקשריה בספרו "ויהי היום". האגדה בגרסתו של ביאליק עובדה למחזה על ידי בנימין עומר (חתולי) וע. הלל (1982).
במאי 2018 יצא לאקרנים בישראל, סרט חדש בשם "אגדת המלך שלמה". הסרט בוים על ידי חנן קמינסקי.
לי ברגר

ביוגרפיה

נולד בקנזס בשנת 1965 וגדל בג'ורג'יה. בצעירותו היה פעיל בתנועת הצופים ובארגוני נוער נוספים.
בשנת 1989 סיים את לימודיו באוניברסיטה בדרום ג'ורג'יה, לאחר שלמד אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה ומעט גאולוגיה. בתחילת שנות ה-90 החל לעשות את הדוקטורט שלו בדרום אפריקה. בסוף העשור עבד בוועדה המייעצת להאקדמיה הגלובלית הצעירה, באוניברסיטת דיוק ובאוניברסיטת ארקנסו.
כיום ברגר חי בדרום אפריקה, נשוי לרדיולוגית ולהם שני ילדים.
הר סולימאן

גאוגרפיה

סולימאן הוא הר סלעי וצחיח שצורתו בבסיסו היא כשל מעוין. אורכו של ההר ממזרח למערב הוא קילומטר וחצי, ורוחבו מצפון לדרום הוא 800 מטרים. ההר בן חמש הפסגות מתנשא לגובה של 1,175 מטר מעל פני הים, והוא צופה על העיר שמסביבו מגובה של כ-250 מטר. כביש סלול מטפס אל חלקו המרכזי של ההר.

היסטוריה

על ההר, ובמיוחד בצידו המזרחי, התגלו 101 ריכוזים של פטרוגליפים, המתארים בעלי חיים, בני אדם, דרקונים, צורות גאומטריות וגרמי שמים כמו השמש והירח. יצירות אלה של אמנות סלע מתוארכות לתחילת היישוב במקום בתקופת הברונזה האמצעית. בהיותו הר בודד, סימן הר סולימאן את מיקומה של העיר אוש בליבו של עמק פרגנה, והיה מעין מגדלור יבשתי לבאים אליה בדרך המשי.
ההר היה למקום עלייה לרגל כבר לפני 1500 שנים, דהיינו זמן רב לפני הגעת האסלאם לאזור, והפולחן הנוהג במקום מערב יסודות מוסלמים עם יסודות קדם-מוסלמים. על ההר קמו שבעה-עשר מקומות פולחן הנמצאים עדיין בשימוש והמחוברים זה לזה בשבילים, ומקומות נוספים רבים שננטשו. מכיוונים מסוימים מזכיר ההר אשה הרה כורעת, וייתכן שדימוי זה הוליד את המסורת כי נשים שלא הצליחו ללדת, יזכו בילד אם יפקדו את המקום. עוד גורסת המסורת כי נשים הרות ילדו ילד בריא אם יבקרו בו. נוסף על סגולות אלה, יוחסה להר הקדוש היכולת לרפא כאבי ראש וכאבי גב ולהעניק אריכות ימים.
האתר הידוע ביותר על ההר הוא "מסגד תח'ת-א סולימאן" ("כס שלמה") או "בית באבור", שראשיתו בשנת 1497, כאשר באבור, מלך פרגנה ולימים מייסד האימפריה המוגולית, הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על פסגתו המזרחית של ההר (מסומן על ידי הדגל על הפסגה הימנית שבתמונה בתבנית). עם השנים השתלבו המסורות אודות סולימאן ובאבור. המבנה חרב ברעידת אדמה בשנת 1853 אך נבנה מחדש. בשנות ה-60 של המאה העשרים נהרס המבנה בהתפוצצות מסתורית, שיש המייחסים אותה למשטר הסובייטי שביקש להילחם במעמדו הקדוש של ההר, והוקם שוב לאחר עצמאות קירגיזסטן ב-1991. בנוסף שוכן על ההר מוזיאון להיסטוריה ולתרבות שנחצב בדופן ההר (הפסגה השנייה משמאל בתמונה בתבנית) בתקופה הסובייטית (הכביש העולה להר מוביל אליו ושם הוא מסתיים).
למרגלותיו המזרחיות של ההר שוכנים בית קברות מוסלמי, מוזיאון לתולדות דרך המשי, המאוזוליאום של אסף בן ברכיה (יועץ למלך שלמה, לפי המסורת המוסלמית) ומסגד רבאט עבדוללה ח'אן.
נולדתי לשלום

נולדתי לשלום הוא פזמון שכתב והלחין עוזי חיטמן ובוצע על ידי להקת "סקסטה". השיר יצא לאור בשנת 1979.

רקע

את השיר כתב עוזי חיטמן לרגל הולדת בנו, בעת שהתנהל המשא ומתן שלפני חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
השיר מבטא את השאיפה לשלום, כשבאותה עת טרם חתמה מדינת ישראל על הסכם שלום עם אחת ממדינות ערב.
השיר בוצע בפסטיבל הזמר והפזמון על ידי להקת "סקסטה"  והגיע למקום הרביעי. חיטמן הקליט אף הוא את השיר שיצא בשנת 1979 במסגרת אלבום אוסף משיריו, שנקרא בשם "נולדתי לשלום".
במצעד בפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ט (1979) של רשת ג' הגיע השיר למקום התשיעי, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום ה-22.
קלטורה

היסטוריה

חברת קלטורה נוסדה בשנת 2006 בניו יורק על ידי מיכל צור שלו, ד"ר שי דוד, רון יקותיאל וערן איתם. פלטפורמת הווידאו של קלטורה הושקה בספטמבר 2007. באפריל 2014 רכשה קלטורה את טיוינצ'י, סטארט-אפ ישראלי המספק פתרונות טלוויזיה על גבי רשת האינטרנט, תמורת סכום המוערך בעשרות מיליוני דולרים. 
בשנת 2016 גייסה קלטורה 50 מיליון דולר מבנק ההשקעות גולדמן זקס, לפי שווי מוערך של חצי מיליארד דולר. בין לקוחות החברה פיליפס, סימנס ונסטלה. נכון למאי 2017, היא מעסיקה כ-500 עובדים וגייסה מיום הקמתה 160 מיליון דולר.
סורת יונס

סורת יונס (בערבית: سورة يونس) היא סורה מספר 10 בקוראן, והיא מכילה 109 פסוקים, 1,839 מילים, ו-7,589 אותיות. שם הסורה נגזר משמו של הנביא יונס אשר שמו מוזכר בסורה.

שם הסורה

הסורה נקראת על שמו של הנביא יונס, אשר מוזכר בפסוק 98. חרף העובדה שהסורה נקראת על שמו, פסוק 98 הוא הפסוק היחידי מבין 109 הפסוקים של הסורה אשר מזכיר את יונס. הדבר אינו חריג בקוראן, מפני שישנם מספר פרקים אשר נקראים על שם מילה מסוימת המופיע במהלך הפרק, אפילו אם היא אינה קשורה לנושא המרכזי של הפרק.
יונס הוא השם הערבי של הנביא המקראי יונה.

תוכן

הפסוק הראשון מורכב מהאותיות א.ל.ר (ا.ل.ر) אשר לא מרכיבות מילה או שם ידוע. עם זאת, פרשני הקוראן העלו במהלך ההיסטוריה סברות בנוגע למשמעות האותיות הללו. אחת הסברות המפורסמות ביותר, אשר הועלתה על ידי הצחאבי עבדאללה אבן אל- עבאס, היא שמדובר בהצהרה מצד האל, אשר משמעותה "אני אללה, הרואה הכל!", פרשנים אחרים גרסו כי מדובר בהכרזה שמשמעותה "אני אללה, הסלחן!". טענה נוספת גורסת כי מדובר בשבועה של אללה בשלוש האותיות הללו מקורות אחרים, כמו למשל תפסיר אל-ג'לאליין, טוענים שרק אללה יודע מה המשמעות של האותיות הללו.
פסוקים 2–70 מכילים מעין דיאלוג רטורי בין האסלאם לבין הלא מוסלמים. שאר הפרק מכיל את סיפוריהם של נוח, משה ויונה, אשר נחשבים באסלאם לנביאים ולשליחי האל.
הפרק מציג את הטיעונים של תושבי מכה הפאגנים, ואת המענה האסלאמי לטיעונים הללו. למשל, הפאגנים טענו שמוחמד הוא מכשף ושהקוראן הוא פברוק מעשה ידיו, הטיעון הזה עולה בפרק, וגם המענה לטיעון הזה מוצג.
הפרק מזכיר כאמור גם את סיפורו של יונה, ומתאר כיצד עמו דחה תחילה את המסר שהוא הביא להם, אך לבסוף קיבל אותו, דבר שהוביל לכאורה למחילה ולביטול העונש האלוהי שריחף מעל ראשיהם.
הסורה פונה גם למוחמד, ואומרת לו שאם עולים בו ספקות בנוגע לסיפורים שנגלו אליו כחלק מהנבואה, הוא יכול לפנות אל היהודים והנוצרים, ולשאול אותם בעניין הסיפורים הללו, מפני שאז הוא כביכול יראה שהם מאשרים את כל מה הנאמר בקוראן.

חשיבות הסורה במסורת האסלאמית

בחלק מספרי התפסיר נאמר שלסורת יונס סגולות מיסטיות. חלק מפרשני הקוראן ציינו שהאדם אשר יקרא את סורת יונס כל חודשיים או שלושה חודשים, יהיה בחיים הללו בין החכמים, וביום תחיית המתים יהיה מהקרובים ביותר לאללה.
אחרים מאמינים כי כל מי שקורה את הסורה הזאת, יזכה מאלוהים לגמול גדול פי עשרה מהגמול שקיבלו אלו שהאמינו בשליחותו של יונה בזמנו.
מיכאיל יפרמוב (שחקן)

ביוגרפיה

מיכאיל יפרמוב נולד במוסקבה למשפחת שחקני תיאטרון אולג יפרמוב ואלה פוקרובסקאיה. כבר בהיותו ילד הוא שיחק בהצגה של התיאטרון האמנותי של מוסקבה ובשנת 1976 לראשונה הצטלם בסרט. לאחר שרות בצבא האדום הוא התחיל ללמוד משחק בשנת 1987 סיים את לימודיו. בשנים 1987–1990 מיכאיל יפרמוב היה בין ראשי תיאטרון-סטודיו "סוברמניק-2".
בשנת 1991 הוא התקבל לתיאטרון על שם צ'כוב במוסקבה. בהמשך הוא עבר לתיאטרון סוברמניק וגילם את פיוטר השלישי, קיסר רוסיה בסרט צוערי הצי 3.
בשנת 2007 מיכאיל יפרמוב זכה בפרס נשר הזהב על משחקו בסרט 12. במהלך הקריירה הוא הצטלם בעשרות סרטים. בשנת 2020 מתוכננת תחילת הקרנת סרט שוער הגלקסיה ובהמשך אותה שנה ייצא סרט הפנטזיה סוסון גבנונון.
משנת 2009 ועד ל-2014 הוא היה מנחה של תוכנית טלוויזיה "חכה לי" בערוץ הראשון.

חיים אישיים

מיכאיל יפרמוב היה נשוי חמש פעמים ויש לו שישה ילדים.
קרל החמישי, דוכס לורן

חייו

קרל נולד ב-3 באפריל 1643 לניקולאס השני, דוכס לורן וקלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה. אביו מונה לדוכס לורן בעת פלישת הצבא הצרפתי בשנת 1634, אולם לאחר נסיגת הצרפתים בשנת 1661 חזר דודו קרל הרביעי, דוכס לורן ותפס את השלטון. בעקבות כך הצטרף קרל לחצר המלוכה ההבסבורגית, ואף התמודד פעמיים בבחירות למלך פולין, אולם נכשל בהם.
בשנת 1659 מת אחיו פרדיננד פיליפ מלורן, וקרל ירש את דוכסות באר. בשנת 1662 תכנן קרל להתחתן עם מריה ג'ובאנה בפטיסטה מסבויה-נאמור, בתם של קרלו אמדאו, דוכס נמור ואליזבת דה בורבון, אולם קרל עזב את צרפת באותה שנה וההצעה לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1664 הצטרף קרל לצבא הקיסרי תחת פיקודו של ריימונדו מונטקוקולי, ואף לחם בקרב סנט גוטהרד. בהמשך נלחם קרל יחד עם הצבא הקיסרי במלחמת הולנד-צרפת, ובשנת 1674 נפצע בראשו בקרב סנפה. בשנת 1676 השתתף קרל במצור על פיליפסבורג, ובאותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. באותה תקופה שרד קרל את מחלת האבעבועות שחורות, ובשנת 1678 שרד מנפילה מגשר בפיליפסבורג, ולאחר מכן מונה למושל הקיסרי בטירול.
ב-6 בפברואר 1678 התחתן לאופולד עם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה גונזאגה, וכתוצאה מכך קיבל את השליטה בגונזאגה ובמנטובה.
בשנת 1679 במהלך הסכמי ניימכן הוכרה שליטתו של קרל בדוכסות לורן, אולם קרל לא קיבל את השליטה בדוכסות לידיו.
בשנת 1683 מונה קרל לגנרליסימו של הצבא הקיסרי, וזמן קצר לאחר מכן הביס את צבא האימפריה העות'מאנית בקרב וינה, בסיוע הצבא הפולני, מה שהביא לתחילת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית. במהלך השנים לאחר מכן הביס קרל את הטורקים בסדרת קרבות בהונגריה, ולאחר ניצחונו בקרב מוהאץ' (1687) סופחה כל ממלכת הונגריה לשליטת בית הבסבורג.
באותה תקופה החלה מלחמת תשע השנים, וקרל נאלץ לעבור עם צבאו לאזור הריין. אולם לפתע חלה אנושות, וב-18 באפריל 1690 מת קרל בעיר ולס.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של בנו של קרל - לאופולד. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.
נדידת היבשות

נדידת היבשות היא תאוריה המנסה להסביר את צורת היבשות, כפי שהן נראות כיום, וקובעת שבעבר הרחוק היו היבשות מאוחדות, ושהן התפרקו עם הזמן. תאוריה זו פותחה על ידי אלפרד וגנר – שהבחין כי מאובנים זהים מצויים משני עברי אוקיינוס, והניח כי יבשות אלה היו פעם סמוכות זו לזו.
טענות רבות והתנגדויות היו לתאוריית נדידת היבשות. השאלה שנשאלה - מהו הכוח המניע? האם אלה כוחות צנטריפוגליים הנובעים מסיבוב כדור הארץ סביב צירו? אבל הכוחות חלשים מדי ואינם מסוגלים להניע גוש גרניטי - היבשות - עם שורש עמוק הנע באופן אופקי בתוך המעטפת.
התאוריה נגנזה בשנות השלושים ושבה לתחייה בשנות השישים. בתקופה זו החל חקר קרקעית האוקיינוסים והמסקנה הייתה כי לא רק היבשות נעות אלא גם קרקעיות האוקיינוסים. 
עם התרחבות המחקר האוקייני, שאיפשר מיפויי של קרקעית האוקיינוסים, התגבשה הגרסה המודרנית הידועה בשם "טקטוניקת הלוחות". על-פי תאוריה זו, כל הקליפה החיצונית של כדור הארץ מורכבת מפסיפס של לוחות הנבנים ונהרסים בהתמדה ונמצאים בתנועה מתמדת.
וילי הס

חייו

הס נולד במנהיים ולמד אצל יוזף יואכים. הוא למד גם אצל אביו, שהיה תלמיד של לואי שפור.
בין השנים 1904 - 1910 היה נגן ראשי בתזמורת הסימפונית של בוסטון ולימד נגינה בכינור באוניברסיטת הרווארד. תקופה מסוימת גם עמד בראש תזמורת האלה ושימש נגן ראשי בפרנקפורט וברוטרדם. בשנת 1910 עבר לברלין, שם קיבל את משרת המדריך הראשי להוראת כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. המלחין מקס ברוך, ידידו של הס, עזר בהסדרת מינויו של הס לפרופסור. בתקופת רפובליקת ויימאר עמד בית הספר הגבוה למוזיקה במרכז הזירה המוזיקלית הבינלאומית והס עמד בקשר עם רבים מן המאורות הגדולות של עולם המוזיקה בימיו ולימד סטודנטים, שבאו לברלין מכל רחבי תבל. בית הספר נודע כיום בשם "בית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר".
הס היקנה לתלמידיו את הסגנון הגרמני של טכניקת יד ימין, המדגיש תנועת פרק יד עם מעט מאוד תנועת אצבעות.
הס לא מצא כל קושי במעבר בין הכינור לוויולה וניגן את תפקיד הוויולה בביצוע הראשון של הקונצ'רטו הכפול של מקס ברוך לקלרנית, ויולה ותזמורת, אופוס 88. בשנת 1910 גם חיבר ברוך את ה"קטע קונצרטי" בכינור ותזמורת, אופוס 84, בשביל הס, שייעץ לו בנושא ההלחנה לכלי מיתר וניגן בביצועי בכורה עוד יצירות משל ברוך. בין היצירות האחרות שנכתבו בשביל הס הייתה הבאלאדה אופוס 59 של ארתור ו. פוט.
וילי הס ניגן בשלישיית פסנתר עם הצ'לן הוגו בקר והפסנתרן דניאל קווסט.
בין הכלים שהס ניגן בהם היה כינור גואדניני.
הס מת בברלין.
צמח מטפס

צמח מטפס הוא צמח שנאחז או נכרך על עצם אחר. קיימות כמה התאמות מבניות מורפולוגיות שמקנות לצמח את יכולת הטיפוס, כדוגמת קנוקנת שמתלפפת סביב העצם עליו הצמח מטפס, או שורשי אחיזה שנצמדים לעצם אחר. דוגמה לצמח מטפס הוא שיח הגפן.
אגם טאנה

איי האגם

באגם יש מספר איים. מספרם משתנה בהתאם לגובה פני האגם. ההנחה היא שגובה המים ירד בשני מטר בארבע מאות השנים האחרונות. המיסיונר הפורטוגזי, מנואל דה אלמיידה, שהיה במקום במאה ה-17 מספר על 21 איים באגם, כאשר על שמונה מהם יש מנזרים. הנוסע הסקוטי ג'יימס ברוס מעיד בספר אודות מסעותיו לגילוי מקור הנילוס בשנים 1768–1773 על אחד עשר איים מיושבים באגם. יש גם מקור נוסף, המונה 37 איים, כאשר ב-19 מהם יש כנסיות או מנזרים. באיים נמצאו שרידים מימי קיסרים אתיופיים מהעבר. כן מניחים כי אוצרות של הכנסיות נשמרו באיים אלה.

ההתיישבות היהודית סביב האגם

יהודים היו מתגוררים בעיירה הקטנה קונזלה ומסביב הכפרים לה בהם סקלט, גבגביט, פורהה, סנקרה. מרבית היהודים עלו לישראל עד שנת 2010

נקמת בריטניה

החל משנת 1902 בריטניה, ששלטה במצרים ובסודאן, פנתה לממשלת אתיופיה העצמאית בהצעה להקים סכר ביציאה מאגם טאנה. בריטניה ראתה בהקמת הסכר חלק ממשטר ויסות המים באגן הנילוס. היה בסכר גם אמצעי להפקת די חשמל על מנת לחשמל את כל אתיופיה - דבר שעשוי היה לתרום רבות להעלאת הרמה הכלכלית והחברתית של אתיופיה. בנוסף לכך, הציעה בריטניה לאתיופיה מענק כספי גדול ואפילו יציאה עצמאית לים סוף באמצעות נמל בתחום סומליה, לשעבר סומליה הבריטית. ממשלת אתיופיה סרבה להצעה. היא חששה כי השתלבותה בתוכנית יגרור את צירופה לתחום השליטה הבריטית. אתיופיה החליטה לשמור על העצמאות שלה מפני האימפריה הבריטית. תחנת כוח הידרואלקטרית הוקמה לבסוף בשנת 2003 ומיתנה את ספיקת המים דרך מפלי הנילוס הכחול, שנותרה מרשימה רק בעונה הגשומה.
פרופ' חגי ארליך בהרצאה בגלי צה"ל ביום 28 אוגוסט 2007 מעלה את האפשרות כי בריטניה - אולי אפילו בתת-המודע - הזניחה או הקריבה את אתיופיה בשל סירובה להקים את הסכר על האגם. עובדה היא שבריטניה איפשרה החל משנת 1934 למוסוליני להעביר את צבא איטליה, דרך תעלת סואץ דבר שהביא לכיבוש אתיופיה על ידי איטליה.
יוסי יסעור

יוסי (יוסף) יסעור (נולד ב-6 בינואר 1944) הוא פרופסור למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין המתמחה בתחום של תורת ההחלטות.

אודות

למד בבית הספר החקלאי כדורי, שירת בנח"ל והתיישב בקיבוץ מנרה, שם פגש את אשתו נעמי. התגורר בקיבוץ במשך 18 שנים ושימש בו במגוון תפקידים בהם עובד כותנה, מורה, רכז תרבות ומזכיר הקיבוץ. סיים תואר ראשון בחקלאות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1967, תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1972 ודוקטורט במינהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1979. בהרווארד למד אצל פרופסור הווארד רייפא ובכך התוודע לתחום תורת ההחלטות.
נשוי לנעמי ואב לשלוש בנות.
נשיקה צרפתית

נשיקה צרפתית היא סוג של נשיקה שנחשבת מאוד רומנטית, ארוטית ומינית, בה זוג מתנשק כך שהשפתיים והלשונות נוגעות זו בזו. לעומת נשיקה רגילה, נשיקה צרפתית לרוב נמשכת זמן ממושך יותר. נשיקה צרפתית מבוצעת לעיתים רבות בהקשר מיני.
נשיקות צרפתיות אינן נפוצות בכל התרבויות בעולם, והתדירות שלהן יכולה להשתנות במידה ניכרת גם מזוג לזוג.
מחלות כגון הצטננות, שפעת, דלקת קרום המוח והרפס שפתיים עלולות לעבור דרך נשיקה צרפתית.