google/wiki40b huggingface dataset:
שפות סיניות

השפות הסיניות המדוברות

רוב השפות הסיניות אינן מובנות הדדית, עקב העובדה שהפערים כה גדולים, עד שהם מזכירים הבדלים בין השפות הרומאניות, אך רוב דוברי השפות הסיניות, שאינם דוברי מנדרינית כשפת אם, מכירים שפה זו ודוברים אותה כשפה שנייה. ישנם דוברי שפות סיניות, שאינם דוברי מנדרינית, המתקשרים עם דוברי שפות סיניות אחרות באנגלית; לדוגמה, תושבי הונג קונג ומקאו, שרובם אינם דוברי מנדרינית.
ישנן 14 שפות סיניות שונות, כאשר המנדרינית היא המדוברת ביותר. אולם, לכל שפה סינית ישנם דיאלקטים (ניבים) רבים. כך, לדוגמה, למנדרינית יש דיאלקט מנדריני צפוני, דיאלקט מנדריני דרומי ודיאלקט מנדריני דרום מערבי, שהם, פחות או יותר, מובנים הדדית. ייתכן כי הגורם שעודד את היווצרות ההבדלים התרבותיים ואת ריבוי השפות באזור הדרום - דווקא בתחום שטח גאוגרפי צר יחסית - הוא הבידוד היחסי שנוצר כתוצאה מהחיים באזור הררי.
השפות הסיניות התפתחו, ככל הנראה, משפה פרוטו-סינית אחת, שהייתה קיימת לפני כמה אלפי שנים. לפעמים, עקב האיחוד הפוליטי הקיים בין כל דוברי השפות הסיניות, הן נתפשות כשפה סינית אחת, אך עקב הפערים העמוקים בהגייה ובאוצר המילים בין השפות הסיניות השונות, ומכיוון שהשפות הסיניות השונות אינן מובנות הדדית, ברור כי אין מדובר בדיאלקטים שונים של אותה השפה, אלא בשפות שונות השייכות לאותה משפחת שפות.

הדקדוק הסיני

בשונה מהשפות השמיות ומהשפות ההודו-אירופאיות, בשפות הסיניות כמעט שאין כלל הטיות של חלקי משפט (באנגלית: Inflective – התמרת מילים על מנת  לייחסן זו לזו ולמשמעות משפט), והמילים אף נעדרות כמעט סימנים צורניים שיעידו על תפקידן הדקדוקי. תחת זאת, יש חשיבות רבה לסידור המילים במשפט.
השפות הסיניות נבדלות פחות בדקדוק ויותר באוצר המילים ובהגייה. בדומה לשאר השפות הסינו-טיבטיות, השפות הסיניות השונות הן שפות טונאליות – כלומר, קיימות מילים בעלות משמעויות שונות, שנבדלות רק בטון ההגייה; לדוגמה: במנדרינית ארבעה טונים, בקנטונזית בין שישה לתשעה טונים, ובטייוונית כשבעה טונים.
השפות הסיניות הן חד-הברתיות במקור – כלומר, כל מילה היא בת הברה אחת. אך עקב שינויים מודרניים שחלו בשפות הסיניות, כיום נעשה שימוש נרחב במילים בנות שתי הברות או יותר. מאחר שהכתב הסיני אינו פונטי, עברה השפה שינויים רבים. לאורך אלפי שנותיה המתועדות, אין כמעט כל קשר בין הכתב להגייה, ואותו הסימן ייקָרֵא באופן שונה בכל שפה סינית.
בסינית הקלאסית ובעיקר בספרות האלף הראשון שלפני הספירה, מודגש השימוש בחד-הברתיות. בתקופת סין הקיסרית, התרחקה השפה המדוברת מהשפה הספרותית (言文– וון-ין) והתפתחה לכיוון דו-הברתי. מאוחר יותר, באמצע המאה ה-19, החלו להתווסף לשפה המדוברת מילים המרכיבות 3 הברות ויותר.
המבנה הבסיסי של המשפט בסינית הוא של נושא-פועל-מושא, אך קיים גם מבנה משפט נטול פועל, בדומה למשפטים השמניים בעברית. הבדל משמעותי נוסף הבולט לעין הוא העובדה שמשפטי זיקה מופיעים לפני המשפט העיקרי ולא אחריו. כמו כן, הדקדוק מאפשר בניית משפט בסינית ללא נושא. הטיית פעלים לפי זמנים כמעט ואינה קיימת אף היא. עם זאת, קיימות מספר מיליות של אספקט ומודוס (בשפות שאינן עברית, משמשות לסימון של פעולה מתמשכת, מושלמת וכו'), המצטרפות בדרך כלל לפועל.
מיה טבת דיין

ביוגרפיה

טבת דיין נולדה בתל אביב וגדלה בהוד השרון. אמה, עפרה טבת, הייתה מגישת תוכניות בגלי צה"ל, שדרנית בטלוויזיה החינוכית וכן במאית דוקומנטרית.
טבת דיין למדה בתיכון "הדרים" בהוד השרון. במהלך שירותה הצבאי הייתה עורכת וכתבת בעיתון "במחנה". בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות האמנות ותואר שני ודוקטורט בפילוסופיה. שלושת התארים מאוניברסיטת תל אביב.
טבת דיין עוסקת כיום בכתיבה ובהוראה.
היא נשואה להראל דיין, איש מחשבים. לזוג שלוש בנות. .
את עבודת הדוקטורט שלה כתבה תחת מלגת הנשיא והרקטור של אוניברסיטת תל אביב, בהנחייתם של פרופסור דוד שולמן מהאוניברסיטה העברית בירושלים ופרופסור שלמה בידרמן מאוניברסיטת תל אביב.
בעבודה זו תרגמה את היצירה הסנסקריטית השירית הגדולה The Naishadhiya-Caritam מסנסקריט לאנגלית וכן ניתחה יצירות אמנות שנלוו ליצירה זו.
בשנים 2003–2014 לימדה טבת דיין קורסים שונים במסגרת החוגים לפילוסופיה וללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה. שיעוריה התמקדו בספרות ושירה סנסקריטית, מעמד האישה בהינדואיזם הקלאסי והמודרני וביטויים של רעיונות דתיים בתרבות הקלאסית והמודרנית בהודו.

מיצירתה

בשנים 2006–2010 כתבה את הבלוג "עבודת אלילים" שעסק בהיבטים של המחשבה ההודית כפי שהם משתקפים בתרבות הפופולרית בהודו ובמערב.
בשנת 2012 לקחה חלק בכתיבת קטלוג התערוכה "צפיפות החומר" במוזיאון תל אביב לאמנות, שהציגה אמנות עכשווית מהודו וכן הנחתה סדרת מפגשים במסגרת תערוכה זו.
בשנת 2014 הציגה את התערוכה "שיחותיי עם אמי המתה" בגלריה של תיאטרון תמונע בתל אביב. התערוכה הציגה משיריה של טבת דיין לצד צילומי עזבונה של אימה שנפטרה שנה קודם לכן. התערוכה הוצגה במקום כחצי שנה.
מאמרים פרי עטה פורסמו באסופות ובספרים שונים.
שיריה של טבת דיין הופיעו בפלטפורמות שונות, והיא נוטה לשתף פעולה עם אמנים פלסטיים ולהציג את שיריה בתערוכות.
בין היתר, שירים פרי עטה הוצגו בתערוכות שונות, למשל: "נשים, תודעה, עוצמה 2" באודיטוריום חיפה (2015), "פרידה" בגלריה חנינא ביפו (2016).
"ויהי ערב, ויהי תוהו" זכה בציון לשבח מטעם פרס קוגל לספרות יפה ביוני 2016.
בשנת 2018 זכתה בפרס היצירה ע"ש רוה"מ לוי אשכול לשנת 2018. מנימוקי הוועדה: "מיה טבת דיין היא סופרת ומשוררת מבטיחה, שמצליחה להעביר קשת אדירה של רגשות, כולל כאב ושכול וצער, באמצעות שורות פשוטות, יומיומיות כביכול, שחודרות היישר ללב. השירה של טבת דיין מיוחדת בהיותה נגישה לכל אחד – כמו פתקים קטנים מהחברה הכי טובה שידעה שתבין בדיוק למה היא מתכוונת – ומשובצת רגעים מזוקקים הגורמים לקורא להרגיש שהיא מדברת בשמו, גם אם לא חווה אותן חוויות כמוה, ושאינו לבד בעולם, וזה מרגש באופן עמוק."
ארתור אדסון

ביוגרפיה

אדסון נולד בניו יורק והחל את הקריירה שלו כצלם בסרטים אילמים בשנת 1911. בתחילה היה צלם דיוקנים, הגיע לתפקיד צלם בסרטים אילמים עבור חברת אקלייר בניו ג'רזי, בתחילה כשחקן, אך לאחר מכן החל לפעול בתפקידים טכניים הנוגעים להפעלת המצלמה, לאחר שצילומי דיוקן שצילם אדסון עבור חבריו השחקנים תפסו את תשומת לבו של אחד מצלמי הסרט שבו שיחק. בהמשך קיבל את תפקיד "במאי הצילום" (Director of Photography). בשנת 1917 עבר למערב ארצות הברית, בעקבות כוכבת הסרט האילם קלרה קימבל יאנג עמה שיתף פעולה בסרטיה. בשנת 1918 נמנה עם מייסדי האגודה האמריקנית לסינמטוגרפיה. לקראת סוף העשור השני של המאה ה-20 התחבר לשחקן הידוע דאגלס פיירבנקס, וצילם רבים מסרטיו כ"הגנב מבגדד" (1922) ו"רובין הוד" (1924). משנת 1925 הראה נטייה לסרטי אימה, וצילם חלק מן הסרטים הידועים בז'אנר זה כ"פרנקנשטיין" (1931) ו"האיש הבלתי נראה" (1932).
אדסון ביצע את המעבר מן הסרט האילם לקולנוע בצורה מושלמת, והיה מחלוצי הקולנוע, וחלוצי השימוש בקול המוקלט במרחב הפתוח כשצילם את המערבון "באריזונה הישנה" (1929). אדסון היה ממפתחי הצילום הרחב, במצלמת 70 מ"מ, עבור הסרט "הנתיב הרחב" בכיכובו של ג'ון ויין, שצולם בשנת 1930. סרטים שצולמו בשיטה זו שכונתה "צילום פאר" (Grandeur Film) יכולים היו להיות מוקרנים רק בבתי קולנוע בעלי מסך רחב במיוחד, ולפיכך השיטה לא האריכה ימים. בשנת 1953 ניסתה שיטת הסינמסקופ להשיג אפקט דומה, וביתר הצלחה.
מאמצע שנות ה-30 צילם סרטים רבים עבור אולפני האחים וורנר, ובמיוחד סרטים בכיכובו של המפרי בוגרט כ"הנץ ממלטה" (1941), ו"קזבלנקה" (1942). בסרטים אלו, שצולמו בשחור לבן, הגיע אדסון לשיא סגנוני, והוכיח יכולת בפיתוח האווירה המקושרת כיום עם סגנון הפילם נואר באמצעות הצילום.
אדסון מעולם לא זכה בפרס אוסקר, אך היה מועמד מספר פעמים, בשנת 1929 עבור הסרט "באריזונה הישנה" בשנת 1930 עבור הסרט "במערב אין כל חדש" ובשנת 1942 עבור "קזבלנקה". בשנת 1949 פרש מן הצילום, ומת בקליפורניה בשנת 1970.
נור

נור הוא אמצעי פירוטכני המייצר אור בוהק או חום רב ללא פיצוץ. נורים משמשים לאיתות, תאורה, או כאמצעי הגנה פסיבי נגד טילים מתבייתי חום לשימושים צבאיים ואזרחיים.
ליבת הנור עשויה בדרך כלל מגנזיום ולעיתים מתכות נוספות לשינוי גון האור. נורים תת-מימיים עשויים בדרך כלל מסידן. הפעלתו של הנור נעשית באמצעות הצתה. במהלך הבעירה של הנור הוא פולט את קרינת האור והחום. חלק מהנורים משוגרים, מוצנחים או מוטלים מכלי טיס, נורים מאקדח נורים, תותח או מרגמה חלקם מוטלים ידנית וחלקם נייחים.

שימושים

קיימים מספר סוגים של נורים המשמשים למטרות שונות בהן:

איתות מצוקה

אחד השימושים הנפוצים של הנורים הוא לצורך איתות מצוקה. ניתן להציתם על הקרקע או לירותם כאיתות אווירי מאקדח נורים.

תאורה וסימון מטרות קרקעי

כוחות צבא קרקעיים הנדרשים לתאורה מבקשים לרוב ירי ארטילרי של נורים מוצנחים מעל למטרות בשדה הקרב. כוחות קרקע יכולים לירות נורים מאקדח נורים לאיתות לכוחות יבשה או כלי טיס כדי להראות את האזור עליו יש להטיל חימוש, להצניח צנחנים, או להנחית כלי טיס. במלחמת העולם השנייה, מטוסי סיור היו מטילים נורים כדי לסמן מטרות עבור משימות הפצצה ועבור משימות הספקה.

תאורה וסימון מטרות ימי

נורים ימיים משמשים להארה של מטרות תת-מימיות כגון צוללות. נורים ימיים משוגרים גם ממטוסים נגד כלי שיט ואינם זקוקים לחמצן חיצוני כי זה כבר נמצא בתוכם כחלק מובנה בצורת מגנזיום.

אמצעי-נגד טילים

סוג מיוחד של נור משמש בתעופה צבאית בתור אמצעי-נגד הגנתי כנגד טילים מתבייתי חום כמו ה-AA-2 אטול או ה-AIM-9L סיידווינדר. נורים אלו משוחררים כבודדים או במטח על ידי הטייס או אוטומטית על ידי אמצעי התרעה, ומלווים בתמרוני התחמקות חדים של הטייס. כיוון שהם נועדו להטעות טילים המתבייתים על קרינת תת אדום, הנורים הללו מיצרים חום רב הגורם גם לפליטת אור הנראה לעין.
עם התגברות האיום של טילי כתף על התעופה האזרחית בשנים האחרונות, פותחו מערכות דומות גם עבור מטוסים אזרחיים.
הנורים אינם יעילים כנגד טילים בעלי ראשי ביות הדמייתיים כדוגמת הפיתון 5 וה-AIM-9X סידווינדר. בטילים אלו מופקת תמונה ממשית המאפשרת להבדיל בין חלקי המטרה השונים - כמו גם להבדיל בין כתם אור שיוצר נור הטעיה לבין זה של מנוע המטרה.
לשיבוש טילים מונחי מכ"ם הפועלים בחלק אחר של הספקטרום האלקטרומגנטי משתמשים במוץ.
ראס אלהאג

תכונות

ראס אלהאג הוא ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 III (לפעמים מסווג כתת-ענק לבן עם סיווג ספקטרלי A5 IV), שנמצא במרחק של כ-48.6 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.5 מסות שמש, רדיוסו כ-3 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה של פי 25 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ויותר מפי 30 בצרוף הקרינה העל סגולה. טמפרטורת פניו גבוהה מזו של השמש ומוערכת בלמעלה מ-8,500 קלווין. ראס אלהאג מסתובב על צירו במהירות גבוהה למדי של לפחות 230 קילומטרים בשנייה. כתוצאה מכך צורתו פחוסה מאוד ורדיוסו בקטבים הוא רק כ-85% מרדיוסו לאורך קו המשווה והטמפרטורה בקטבים גבוהה בכ-1,800 קלווין מהטמפרטורה של קו המשווה. בהירותו משתנה במידה קטנה, שכמעט אינה מורגשת, במחזוריות מורכבת מאוד כתוצאה מפעימות במנגנון דומה לשל משתנים קפאידיים, אך מכיוון שאינו על-ענק הוא נחשב למשתנה קפאידי ננסי (משתנה מסוג δ במגן).
לראס אלהאג יש בן זוג עמום, ככל הנראה כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K2 V, עם מסה של כ-0.85 מסת שמש. הוא מאיר בעוצמה של קצת יותר ממאית מעוצמת ההארה של הכוכב הראשי, כך שעוצמת הארתו היא כשליש מעוצמת ההארה של השמש ודרגת בהירותו היא סביב 7. שני הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי מאוד, כך שהמרחק ביניהם נע בין חצי יחידה אסטרונומית ו-12 יחידות אסטרונומיות, בזמן הקפה של 8.6 שנים.
Half-Life TV

Source Television

Source Television (נקראת גם בקיצור: SRCTV) היא טכנולוגיה שפיתחה החברה Valve שמהווה למעשה המשך של HLTV - השירות מאפשר צפייה במשחקים הפועלים על המנוע Source, בזמן אמת.
יחסי סנט קיטס ונוויס–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס כוננו ב-1992 - שמונה שנים לאחר קבלת עצמאות מלאה של המדינה מהממלכה המאוחדת. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים ואין שיתופי פעולה בתחומים מגוונים".
אין הסכמים מיוחדים בין סנט קיטס ונוויס לבין שווייץ, עם כי המדינות שיתפו פעולה במסגרת מועצת האומות המאוחדות למען זכויות האדם.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 17 שווייצרים חיו בסנט קיטס ונוויס. הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-2.3 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 300,000 ייצוא של סנט קיטס ונוויס לשווייץ ו-2 מיליון ייבוא של סנט קיטס ונוויס משווייץ.
התזמורת הסימפונית של סינסינטי

התזמורת כיום

משנת 2001 ועד שנת 2011 היה פאבו ירווי המנהל המוזיקלי. ב-14 במאי 2011 ניצח על הקונצרט האחרון שלו כמנהל המוזיקלי של תזמורת סינסינטי והוכתר למנהל מוזיקלי של כבוד. עם פרישתו של ירווי ומותו של אריך קונצל, שאלת המנהיגות האמנותית של התזמורת מהווה בעיה. בדצמבר 2010 מונה ג'ון מוריס ראסל למנצח התזמורת הקלה של סינסינטי, החל ב-1 בספטמבר 2011. בינואר 2011 מינתה התזמורת שלושה מוזיקאים בינלאומיים, הפסנתרן לאנג לאנג, המלחין פיליפ גלאס והמנצח רפאל פריבק דה בורגוס למנהלים יצירתיים לשלוש סדרות המנויים הנבדלות שלה למשך התקופה שבין מנהלים מוזיקליים.
המנצח הראשי והמנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת מאז שנת 2013 הוא המנצח הצרפתי לואי לאנגרה 
ב-2010 החלה לפעול חברת ההקלטות של התזמורת עצמה, "Cincinnati Symphony Orchestra Media", שהוקמה לאחר ניתוק הקשר עם חברת ההקלטות טלארק, לאחר 20 שנות פעילות משותפת. האלבום הראשון של החברה החדשה, "דיוקנאות אמריקאיים", יצא להפצה בינלאומית בינואר 2011.
תרומה נדיבה של פטרון האמנויות והנדבן הוותיק לואיס ניפרט תתחלק בין התזמורת לבין להקות האופרה והבלט של סינסינטי, שהתזמורת היא ההרכב הרשמי המופיע עמן בהפקותיהן. גם פסטיבל מאי של סינסינטי וסדרת לינטון למוזיקה קאמרית ייהנו מן התרומה.
צפוף (תוכנית טלוויזיה)

עונה 1

הסדרה מספרת על מיקי (המגולם על ידי אלי פיניש), גרוש עם שתי בנות - דניאל "הבת" (שירה נאור) ותמר (בר מיניאלי). מיקי הוא בן זוגה של נירית (יעל שרוני), שגם היא עצמה אמא לשלושה בנים מנישואיה הקודמים - דניאל "הבן" (דניאל ליטמן), אורי (נעם פרנק) ונועם (איתן יהושע). נירית ובניה עוברים לגור בביתו של מיקי. בנותיו של מיקי, דניאל "הבת" ותמר, מתקשות לקבל את זה שעוברים לגור איתן שלושה בנים, וכך גם הבנים של נירית. הילדים מתחילים לריב ויוצרים רעש והמולה, ומכאן שם הסדרה "צפוף!".

עונה 2

משפחת חי בר חוזרת לעונה שנייה, מיקי ונירית התחתנו ויוצאים לירח דבש מהגיהנום דניאל הבן שסיים תיכון נסה למצוא עבודה ונכשל שוב ושוב בזמן שהוא ואיילת נפרדים וחוזרים שוב ושוב, דניאל הבת מתמחסרת בערוץ היוטיוב שלה, לתמר יש חבר חדש וסודי, אורי ממציא אפליקציות ששינו את העולם ונועם מתבגר ושוקל להפרד מנבי. מיכל, האמא של הבנות מגיעה לביקור, רונה מגיעה עם סטארט-אפים הזויים ואבישי ממשיך להיכנס עם המפתח ספייר. מיקי ונירית מנסים לדאוג למשפחה, להשליט סדר, ללמד את הילדים ערכים ובעיקר לדאוג שכולם יישארו בחיים.
חצר רייסין

חצר רייסין היא מתחם מגורים יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בפינת הרחובות מעלות אל-ח'אלידיה ואל קירמי, מזרחית לחצר גליציה.
בחצר מתגוררות כיום 6 משפחות.

היסטוריה

חצר רייסין שוכנת ברובע המעורב המכונה גם רובע חברון. תחומי הרובע הם רחובות מעלה חלאדיה, הסראיה ואל קירמי. 
החצר נרכשה מכספו של ר' סעדיה שור במאה ה-19.
במאה ה-19 התגוררה בחצר משפחת וולפנזון שניהלה בחצר אכסניה והשכירה בה דירות. 
בחצר פעלה במשך עשרות שנים טחנת קמח תת-קרקעית, בבעלות משפחת וולפנזון ובניהולה של רבקה וולפנזון. הטחנה שימשה נקודת מוצא של אנשי הגורדיה היהודית החשאית של ירושלים, לפעולותיהם. 
זאב וולפנזון, היה עסקן ירושלמי שמוזכר בדברי תולדות היישוב היהודי. זאב עסק בתחומי פעילות רבים: מדפיס, מגיה ורב-בנאי וסוחר, שד"ר ודיפלומט. בנוסף היה איש כולל רייסין ושימש במשך שנים בתור הממונה על הכולל.
בשנת 1905 הקימה "לשכת ירושלים" של ארגון בני ברית גן עברי בעיר העתיקה, צמוד לחצר רייסין. ככל הנראה היה זה גן הילדים הראשון בעיר העתיקה.
בשנת 1993 שבו 2 משפחות יהודיות להתגורר בחצר.
בסוף שנת 2013 נכנסו למקום שלוש משפחות יהודיות לאחר שנים ארוכות של דיונים בבית המשפט.
בשנת 2014 התווספו 2 משפחות יהודיות שעברו לגור באולם טחנת הקמח.

בית הכנסת הליטאי

בחצר רייסין פעל בשנות ה-20 בית כנסת ליטאי של פרושים, בנוסח הגר"א. ליד בית הכנסת פעלה חנות לטחינת קפה של חיה בלומקה. יהודה מוטס יליד הרובע מתאר "לידו (ליד בית הכנסת) מתחת לכיפה קמורה חשוכה... שם התאספו מתפלל בית הכנסת לאחר תפילת שחרית והשיעור בגמרא, ישבו על שרפרפים לטעום מהקפה השחור והטרי, ובין שתיה לשתיה נהנו לספר זה לזה מעשיות פולטיות שהיו ושלא היו, ובאותה עת שחקו הילדים..."
בעקבות התנכלויות פורעים ערבים, בשנות ה-20 נטשו יהודים רבים את האזור. כתוצאה מכך נסגר בית הכנסת.
פדופוביה

פדופוביה (לעיתים פדיופוביה; באנגלית:pedophobia או pediaphobia) היא פחד, חרדה או סלידה לא רציונליים או אובססיביים מילדים, מתינוקות, מינקות או מיַלְדוּת. המונח מגיע מהֶלחֵם המילים ביוונית פאדי (παιδί) - ילד, ופוביה (φοβία) - פחד.
לפעמים הפדופוביה מתבטאת בחשש לחייהם של הילדים. ומובילה להורים המפקחים בצורה הדוקה ואובססיבית על ילדיהם תוך חשש כי יאונה להם רע על ידי פדופילים או ילדים ומבוגרים אחרים.

הסיבות לפדופוביה

כמו בהפרעות פסיכיאטריות רבות, הגורם לפדופיביה אינו ידוע. מומחים מאמינים כי במקרים מסוימים פדופיביה מתעוררת אצל מבוגרים שעברו חוויות טראומטיות עם ילדים אחרים כשהם עצמם היו ילדים. מה שגרם להם לפתח חרדה ותגובה שלילית כלפי ילדים. יש אנשים שמרגישים מבוכה מהכנות הבוטה של ילדים. וסיבות אחרות הם הנחה כי ילדים נוטים למעשי קונדס והם בעלי שיעור פשיעה גבוה יותר. למרות שהסיבות רבות, ברובן הן מתבססות על ניסיון אישי שלילי המשפיע על נפשו של האדם.
סופרים וחוקרים כדוגמת הנרי ג'ירוקס הראו כי הפחד המודרני הפופולרי מילדים נובע, בין היתר, מתקשורת המונים ושיתוף הפעולה שלה עם מגוון של אינטרסים פוליטיים וכלכליים.
אלווין והצ'יפמאנקס 4

תקציר העלילה

החבורה נתקלת בילד בעייתי, כאשר בין הילד לחבורת הצ'יפמאנקס נוצרת איבה. במהלך הסרט נעלבים החבורה מירידתם מעולם הזוהר. לדייב יש חברה, שנראה כי עומד להציע לה נשואים, ואף מתברר, שבנה של חברה זו הוא מיילס, הילד הבעייתי הנ"ל. החבורה משתפת פעולה עם הילד כדי לעצור את הנישואים, ובין הצ'יפמאנקס למיילס נוצרת ידידות והתוכניות משתנות.
תחריט יבש

"תחריט יבש" (באנגלית: Drypoint) היא טכניקת הדפס העובדת בצורה של דפוס שקע.

תיאור

תחריט יבש היא אחת הטכניקות הבסיסיות בהדפס, כיוון שהיא מאפשרת עבודה חופשית של האמן. מקור הטכניקה הוא בשלהי המאה ה-15 בדרום גרמניה. המצאתה מיוחסת לאמן שנודע בכינויים "אמן הספר" (בגרמנית: Meister des Hausbuches). במסגרת הטכניקה עושה האמן שימוש בלוח מתכת רכה כמצע ליצירת גלופה. לרוב נעשה שימוש בלוח נחושת, אולם אמנים מודרניים עושים שימוש גם בחומרים נוספים כגון אבץ. האמן משרטט על לוח המתכת את הדימוי המבוקש בעזרת מחט חדה עשויה פלדה או בעלת חוד של יהלום. לאחר מכן מורחים צבע להדפסה על גבי הלוח. האמן מחדיר את הצבע לשקעים ולחריצים, ובמקביל מסיר את הצבע העודף משאר לוח ההדפסה. לבסוף, האמן מצמיד גיליון נייר אל לוח ההדפסה ומדפיס אותו בעזרת מכבש דפוס או בהדפסה ידנית.
השימוש במחט על גבע לוח המתכת הרך יוצרת גלופה שאיננה מתאימה להדפסת עותקים רבים, כיוון שהקו שנחרט בלוח נשחק בתהליך ההדפסה. על כן, מקובל להדפיס כמות קטנה של עותקים מהדפסים מסוג זה. נהוג לשלב טכניקה זו עם טכניקות הדפס אחרות, בייחוד טכניקות התצריב השונות.
Herz und Mund und Tat und Leben, רי"ב 147

Herz und Mund und Tat und Leben (בעברית: לב ופה ומעשה וחיים), רי"ב 147, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג הביקור, שחל ב-2 ביולי 1723. הקנטטה ידועה גם בשל כורל הסיום שלה, שעובד לפסנתר על ידי מיירה הס ונודע בשם "Jesu, Joy of Man's Desiring".

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
בפברואר 1723 נבחן באך עם עוד כמה מועמדים לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא התקבל לתפקיד והחל את עבודתו בחודש מאי באותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
קנטטה זו הייתה החמישית שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76, רי"ב 24 ורי"ב 167. היא מתבססת על גרסה קדומה יותר שהלחין ב-1716 בוויימאר, הממוספרת 147א והמוזיקה שלה אבדה. בדומה לשתי הקנטטות הראשונות שביצע בלייפציג, ובניגוד לשתי הקנטטות שאחריהן, גם זו ארוכה ומחולקת לשני חלקים, שמבוצעים בנפרד, לפני תפילת המיסה ואחריה.
ב-1884 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 30 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה למעלה מ-40 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1983 וב-2000), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1999) וג'ון אליוט גרדינר (ב-1990 וב-2000). בנוסף מבוצע קטע הכורל בויארציות רבות, לכלי נגינה בלבד ובעיבודים לכלים אחרים.
האפר של אנג'לה

עלילת הספר

אנג'לה ומלאכי הם שני מהגרים אירים שהיגרו מאירלנד לארצות הברית על מנת לברוח מהעוני הגדול. הם נפגשו והתחתנו כשברקע השפל הגדול. לאחר שבתם הצעירה נפטרה, הם מחליטים לעזוב את ברוקלין ולהגר חזרה אל לימריק שבאירלנד. הזוג נקלע לעוני גדול ומתגורר בבלוק דירות מחוברות. מלאכי מתדרדר לאלכוהול ומבזבז את כספם המועט בעוד אנג'לה מתאמצת לשמור על לכידות המשפחה. מק'קורט מספר כי אחיו והוא, היו מחפשים שאריות פחם לחימום וניזונים משאריות מזון. בכל העת אביהם שמצא עבודה בזמן מלחמת העולם השנייה, לא פרנס את המשפחה.
מק'קורט מדגיש את עניין המעמדות בקהילת לימריק ושעניי הקהילה הופלו לרעה. בהיותו בן 14 נדחה מקבלה לבית הספר הקתולי שבעיר. לאחר שכמעט מת מטיפואיד, מצא מק'קורט עבודה אצל שכן. הוא עבד בהובלת פחם אל ביתו של השכן ובעקבות כך חלה בדלקת הלחמית. משפחתו פונתה מביתה לאחר שבני המשפחה השתמשו ברכיבים מקיר הבית לבערה וחימום. הם נאלצו להתגורר עם קרוב משפחה שלבסוף כפה יחסים מיניים על אנג'לה. לאחר שנדחה מקבלה למוסד הקתולי, מוצא מק'קורט עבודה כנער מברקים בדואר. הוא מרוויח מספיק על מנת לקנות כרטיס למעבורת לארצות הברית.

פרסים

הספר זכה בפרס פוליצר לשנת 1997 ובפרס National Book Critics Circle Award לשנת 1996.
ניבה זיו

ביוגרפיה

זיו נולדה וגדלה בתל אביב. בהיותה בת 7 החלה להשתתף בחוגי התעמלות קרקע וטניס. היא החלה להתאמן באתלטיקה בתיכון. בתחילת דרכה היא התאמנה בהדרכתו של דוד קושניר. בהמשך היא התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון בהדרכתו של מני פלד.

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה משולשת ומדליית ארד בקפיצה לרוחק.

שיאנית ישראל

בתחרות גביע אירופה לאומות דרג ב' שנערכה באסטוניה ביוני 2005 קבעה זיו בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 13.08 מטר שיפור לשיא בן 4 שנים של ליאור גרטנר (12.91 מטר). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה משולשת ומדליית ארד בקפיצה לרוחק.

2006

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2006 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת.

2007

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2007 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה משולשת ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק.

2008

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2008 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.60 מטר.

2009

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2009 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.71 מטר, לפני מריה שמריי (11.62 מר) וג'וי קננגיסר (10.74 מטר). מדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.75 מטר, אחרי חברותיה לקבוצה רותם בטאט-גולן (5.94 מטר) ויוליה פושקריוב (5.87 מטר). שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה עשרה שנערכו ביולי היא זכתה בשתי מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.74 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (5.94 מטר) ולפני יפעת זליקוביץ' (5.13 מטר) ובקפיצה משולשת בתוצאה של 12.67 מטר, אחרי יוליה פושקריוב (12.80 מטר) ולפני ג'וי קננגיסר (10.75 מטר).

2010

באליפות אירופה למועדונים דרג ב' שהתקיימה בברן, שווייץ בסוף מאי 2010 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.83 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בצוילנרודה, גרמניה ביוני היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.86 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בפעם השביעית ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.85 מטר, לפני נעמה ברנשטיין מע.ל.ה רעננה (10.71 מטר) ומיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (10.70 מטר).

2011

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בפעם השמינית ברציפות בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.92 מטר ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.52 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (6.24 מטר) ולפני ג'ומאן ג'ובראן מעירוני אחי נצרת (5.34 מטר).

2013

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכתה זיו במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.17 מטר, אחרי חנה קנייזבה-מיננקו שקבעה שיא ישראלי בינלאומי חדש של 14.50 מטר.
שיאה הלאומי של זיו נשבר על ידי חנה קנייזבה-מיננקו ביולי 2013 שהתאזרחה בישראל באותה שנה.

חייה האישיים

זיו בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון.