google/wiki40b huggingface dataset:
קים ריינולדס

ביוגרפיה

ריינולדס נולדה בשם קימברלי קיי סטרון בסנט צ'ארלס שבמחוז מדיסון באיווה ולמדה בטרורו. 
לאחר התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת המדינה נורת'ווסט מיזורי, אך לא סיימה את התואר הראשון. היא עבדה כעוזרת רוקח ולאחר מכן כפקידה במכון הרישוי של מחוז קלארקי. 
את הקריירה הציבורית החלה ב-1995 כשנבחרה לגזברית מחוז קלארקי. בתקופה זו התמכרה לאלכוהול, היא נעצרה פעמיים בגין נהיגה בשכרות ונכנסה לתוכנית גמילה. נבחרה פעמיים נוספות לגזברית המחוז וכיהנה סך הכל 14 שנים בתפקיד. במהלך כהונתה שימשה גם נשיאת התאחדות גזברי המחוזות של איווה. 
ב-2008 נבחרה לסנאט של איווה. ב-2010 הצטרפה לקמפיין הבחירות של טרי ברנסטאד למושל איווה, כמועמדת לתפקיד סגניתו. השניים זכו בבחירות והושבעו לתפקידיהם בינואר 2011. ב-2014 זכו השניים בבחירות לתקופת כהונה שנייה. 
לאחר מינויו של ברסטאד על ידי הנשיא דונלד טראמפ לשגריר ארצות הברית בסין, מונתה ריינולדס ב-24 במאי 2017 למושלת איווה במקומו. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה מלאה.
ב-1982 נישאה לקווין ריינולדס והם הורים לשלוש בנות. בסוף 2016 סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של איווה.
Apache (סינגל)

הלחנה והקלטה מקורית

המלחין הבריטי ג'רי לורדן הלחין את הקטע הכלי Apache בהשראת מערבון אמריקני באותו השם. הקלטה ראשונה בוצעה על ידי הגיטריסט הבריטי ברט ווידון בתחילת 1960. הקלטה זו לא פורסמה במשך מספר חודשים. במחצית שנת 1960 להקת הצלליות היו בסיבוב הופעות כאשר לורדן הופיע לצידם כאמן פותח. הלהקה שמעה לראשונה את נעימת Apache כאשר לורדן ניגן אותה על יוקללי. לורדן הציע ללהקה לנגן קטע כלי זה והלהקה הסכימה.

גרסת הצלליות

הקלטת Apache על ידי הצלליות נעשתה באולפני אבי רוד בלונדון. זמר ונגן הלהקה ג'ו בראון הביא עמו תיבת תהודה של גיטרה איטלקית אותה לא אהב ונתן אותה להנק מרווין אשר בעזרתה פיתח צליל ייחודי לצד שימוש בזרוע הטרמולו של גיטרת פנדר סטראטוקסטר בה ניגן. לצורך נגינת הקטע שאל ברוס וולש גיטרת גיבסון אקוסטית מדגם J200 מקליף ריצ'רד. מלודיית הבס הכבדה נוגנה על ידי ג'ט האריס, על התופים היה טוני מיהאן וקליף ריצ'רד שתופף על תוף סיני בפתיחת הקטע ובסיומו ונתן למנגינה את האווירה האינדיאנית המלווה אותה.
תחילה חשב מפיק הסינגל כי עדיף שמנגינת The Quartermaster's Stores שאותה הקליטה הלהקה תהיה על האיי-סייד, אולם שינה דעתו לאחר שבתו העדיפה את נגינת Apache. נעימת Apache הייתה השראה לדור של גיטריסטים ונחשבת כסינגל הרוק הבריטי בעל ההשפעה הרבה ביותר לפני עידן הביטלס. אף חברי להקת הצלליות ציינו בראיון שנתנו בשנת 1963 לירחון NME כי נעימת Apache מייצגת יותר מכל את הצליל הייחודי של הלהקה.
רוברט ברנס

ביוגרפיה

ברנס נולד בכפר אלוואי (Alloway) באזור איירשייר (Ayrshire) בסקוטלנד. אביו, ויליאם ברנס (William Burness), ואימו, אגנס בראון (Agnes Broun), התפרנסו מעבודה בחוות ששכרו. 
ברנס קיבל חינוך פורמלי בבית ספר, אך אביו, שהיה משכיל למרות עוניו, לימד אותו מדעים שונים; כמו כן קיבל שיעורי מתמטיקה, לטינית וצרפתית ממורה פרטי בשם ג'ון מרדוק (John Murdoch).
בגיל 21 עבר ברנס לעיירה הסמוכה אירווין (Irvine) ועבד שם בחנות פשתן, אך במהלך חגיגות שנה אזרחית חדשה החנות נשרפה והוא נאלץ לשוב אל משפחתו בחווה.
ברנס ניהל פרשיות אהבים עם נשים רבות. ילדו הראשון נולד ממשרתת של אימו ב-1785. ב-1786 נולדו לו תאומים מג'ין ארמור (Jean Armour), שאיתה התחתן ב-1788. היא ילדה לו בסך הכול תשעה ילדים, מתוכם רק שלושה הגיעו לבגרות.
ב-1786 פרסם את ספרו הראשון "שירים, בעיקר בניב הסקוטי" (Poems, Chiefly in the Scottish dialect), הידוע גם בשם "מהדורת קילמרנוק" (Kilmarnock volume). הספר זכה להצלחה ויצא לאור גם בלונדון וכן באירלנד ובארצות הברית. הספר כלל כמה מהשירים הידועים של ברנס - The Twa Dogs‏, To a Mouse‏ ו-To a Mountain Daisy.
ב-1787 הוא חבר לג'יימס ג'ונסון (James Johnson) לחיבור "המוזיאון המוזיקלי הסקוטי" (Scots Musical Museum), ספר בחמישה כרכים המאגד שירי עם סקוטיים. הכרך האחרון יצא בשנת 1804, לאחר מותו של ברנס.
מ-1791, במקביל לעבודתו הספרותית, הוא עבד כפקיד מכס.
שלמה הופמן

ד"ר שלמה הופמן (Hofman;‏ 24 באפריל 1909 – 1998) היה מוזיקולוג, מלחין ומורה ישראלי.

ראשית דרכו והשכלה

שלמה הופמן נולד בשנת 1909 בעיר ורשה שבפולין, בן לשמואל ורבקה. בשנים 1933-34 למד הלחנה, ניצוח והוראה בסמינר למורים ובקונסרבטוריון הממלכתי בעירו. בשנת 1933 נישא לצילה פַּייזמן, והיה אב לתלמה ואורה. ב-1934 עלה לארץ ישראל. הופמן המשיך את לימודי ההלחנה והניצוח בקונסרבטואר בפריז בשנים 1937-38. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון בפריז. הוא עיבד את הדיסרטציה, שעסקה בפרנסואה קופרן, לספר L’œuvre de clavecin de François Couperin le grand: étude stylistique, שהתפרסם בשנת 1961.

קריירה מוזיקלית

שלמה הופמן היה מרצה למוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. כחוקר מוזיקה יהודית ומזרחית עסק בין היתר במוזיקה של השומרונים והקראים. כן חיבר את "מקראי מוסיקה", ילקוט בארבע שפות (עברית, צרפתית, ספרדית ואנגלית) המביא תשע-מאות פסוקי תנ"ך שיש להם קשר למוזיקה, בין אם כלי נגינה, זמרה או צליל, אם פסוק אחד ואם אחדים. הטקסט העברי מנוקד ומלווה בטעמי המקרא. כן כולל הספר שלוש-מאות פסוקים מן המשנה. בספר אחר, "המוסיקה בתלמוד", כלל הופמן פסוקים מן התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי ובאותה מתכונת חיבר גם את "המוסיקה במדרש". האקדמיה ללשון העברית הוציאה את ספרו "המילון למונחי מוסיקה בחמש שפות" (עברית, איטלקית, אנגלית, צרפתית, גרמנית).
אנטוניו פרנסיסקו בונפים לופס

ראשית חייו

לופס נולד באזור הדרומי של ריו דה ז'ניירו. הוריו עברו מפאראיבה, מדינה בצפון ברזיל כדי להימלט מהעוני שם. לפני שהיה מעורב בסחר בסמים, לופס עבד כנער משלוחים בחברת מגזינים.

קריירה פלילית

לופס הפך לאכוף חוק ומאבטח של מנהיג אמיגוס דוס אמיגוס, ארסמאר רודריגס מורירה, הידוע גם בכינויו "בֵם-טֵי-וי". כאשר נהרג מורירה בשנת 2005, רצח לופס את יורשו של מורירה, אורלנדו חוזה רודריגס ותפס את השלטון כמנהיגו החדש של הארגון בשנת 2007. בתקופת שלטונו על רוסיניה היו ללופס 120 מתנקשים חמושים והיה אחראי ליותר מ-60% מהקוקאין הנצרך בריו. היו לו קשרים עם סוחרי קוקאין בבוליביה והוא היה מייבא 200 ק"ג של קוקאין מבוליביה מדי חודש. לופס התגורר באחוזה מפוארת בת 3 קומות בריו וזכה למוניטין בזכות מסיבותיו ויחסיו עם ידוענים רבים.
באמצעות חקירה של התובע הכללי במדינת מינאס גראיס, נמצא קשר ידידות בין נם לשוער העבר ברונו פרננדס דה סוזה. על פי החקירה, חברותו עם השוער הבטיחה לסוחר השפעה חזקה בגזרות מחוץ לקהילה. בין התיקים הפליליים הרבים, נם היה אחראי לרציחות ולהסתרת גוויותיהן של שתי נשים צעירות.

המעצר בשנת 2011

ב-10 בנובמבר 2011 עצרה המשטרה הפדרלית את לופס, שהתחבא בתוך מכונית טויוטה קורולה, שיצאה מרוסיניה. לופס ניסה לשחד את המשטרה בסכום של 570,000 דולר אך הם סירבו לו כאשר הנהג טען לחסינות דיפלומטית.  לופס נידון ל-12 שנים בכלא פדרלי שמור של מחלקת הכלא הלאומית, באשמת סחר לא חוקי בסמים. לאחר מעצרו, נכבשה רוסיניה על ידי היחידה המשטרתית לשמירת השלום, שהוקמה על ידי מזכיר ביטחון הפנים של ריו, חוסה בלטרמה, במטרה להשיב את הפאבלות לשליטת המדינה.
וסטרוס

היסטוריה

וסטרוס היא מהעתיקות בערי שוודיה. היא הוכרה כעיר בשנת 990, ובסוף המאה ה-13 קיבלה את חותמה. היישוב וסטרה ארוס (Westra Aros) היה כבר בעידן הוויקינגי מקום מסחר חשוב שישב לשפת שפכו של נחל סווארט אל אגם מלארן. המקום נחשב טוב, והאזור שסביבו כבר היה מקושר ברשת של דרכים.
בראשית המאה ה-11 הייתה וסטרוס העיר השנייה בגודלה בשוודיה, ובמאה ה-12 מונתה כמושב בישופות והוחל בבניית הקתדרלה שלה, שגובהה 92 מטרים. במהלך המאה ה-13 נבנה מנזר, במקום שבו עומד כעת בית העירייה. בשפך הנהר עמד מוצב קטן. טירת וסטרוס נבנתה אף היא באותה המאה, לצורכי הגנה, אולם במהלך המאה ה-14 התפתח המוצב הקטן לכדי מצודה, שממנה הגנו מעתה על העיר מפני פולשים מהאגם. במאה ה-13 הפכה וסטרוס לנמל המוצא החשוב ביותר של ברזל ונחושת בברגסלאגן.
בשנת 1501 כותרה טירת העיר למשך חודשיים, בידי צבאו של סטן סטורה הזקן. בראשית העשור השני למאה, כשמלך דנמרק פלש לאזור וסטרייטלנד, שימש בישוף וסטרוס אוטו אולאבי ראש-חזיר כנציג אל מול המלך. לאחר סבבי משא-ומתן רבים, הואשם אוטו בהתרפסות בפני הדנים, ונכלא בטירה. ב-1520 כבשו הדנים את הטירה ולקחו עימם את אוטו לסטוקהולם. כריסטיאן השני עלה למלוכה, ומרחץ-הדמים לא אחר לבוא. כאחת מהסיבות להוצאות הרבות להורג, שימשה עבור המלך תלונתו של הבישוף אוטו על היחס בכלא.
מלך שוודיה גוסטב ואסה ניהל את הקרב על וסטרוס בהצלחה יתרה, ועד 1522 היו המנזר והטירה בידי השוודים.
הודות לקרבתה למכרות כסף הייתה העיר לאורך המאה ה-16 מוקד של "יצוא" כסף דרך הנמל שלה, והייתה מהחשובים שבאתרי הטְבעת-המטבעות בממלכה כולה.
ב-1623 נוסד בעיר בית הספר התיכון הראשון בשוודיה, וב-1630 בית הספר הראשון לבנות. שני המוסדות, שהקים הבישוף יוהנס רודבקיוס, היו מסופחים לקתדרלה שבמרכז וסטרוס. באותה שנה התגלה המקרה הראשון של דבר - שהרג חמישית מאוכלוסיית העיר (שאז מנתה פחות מ-1,800 נפש).
במפנה המאה ה-20 הטביע התיעוש את חותמו על העיר. באותה עת עלו גם תוכניות לבניית בית מלון במרכז העיר, שיכלול בר, חלל ריקודים וכיוצא בזה שירותים יוקרתיים; מבנה האר נובו, בתכנונו של האדריכל אריק ראהר (Rahr), נחנך לבסוף בשנת 1907, והוא נחשב כיום כאחד המבנים היפים בשוודיה.
בחלקיה המרכזיים של וסטרוס נשתמר חלקית מערך הרחובות הימי-ביניימי. בעיר גשרים ופארקים רבים, וברחביה פרוסים כ-340 ק"מ של שבילי אופניים. כ-30% מהתושבים רוכבים על אופניהם בדרך לעבודה וממנה.

כלכלה

תעשייה מסורתית עודנה חשובה בכלכלת וסטרוס, אולם תעשיית הגרפיקה, תאגידי מחשבים, אלקטרוניקה ותקשורת לצד שירותים, הופכים למרכזיים יותר ויותר. בתחומי העיר פועלות כ-3,700 חברות קרן הון משותף רשומות; טכנולוגיית המידע ואוטומציה - לצד האוניברסיטה של עמק מלארן ו"הכפר הטכני" (Teknikbyn - Science Park Västerås) שפועלים בעיר - הם ליבת תעשייה שהפכה את וסטרוס למרכז ידע בקנה מידה בינלאומי.
המעסיק הגדול ביותר בסקטור הציבורי הוא העירייה (כ-11,000 עובדים). התעשייה הגדולה ביותר היא קונצרן האוטומציה השווייצרי-שוודי ABB, עם כ-4,500 עובדים.
משדה התעופה של וסטרוס יוצאות טיסות לספרד, לאנגליה, לגטבורג ולאומאו.
הנמל של וסטרוס הוא הנמל הגדול ביותר בסקנדינביה שממוקם על שפת אגם.
חברת ההלבשה העולמית H&M פתחה את חנותה הראשונה בווסטרוס, ב-1947.
ביל גייטס

ביוגרפיה

גייטס נולד בעיר סיאטל שבוושינגטון למשפחה אמידה ממוצא גרמני, אנגלי, אירי וסקוטי. אביו, ויליאם גייטס האב, היה עורך דין שעסק בדיני חברות. אמו, מרי מקסוול גייטס, הייתה חברה במועצות מנהלים של חברות בנקאיות כ-First Interstate Bank ו-Pacific Northwest Bell.
כבן עשירים טיפוסי למד גייטס בבית הספר התיכון יוקרתי בעיר שם פיתח את כישורי התכנות שלו על מחשב בית-הספר, וכן במהלך לימודיו בתיכון עבד בחברת ISI כמהנדס תוכנה על קטע תוכנה בתמורה לאפשרות גישה למחשב. בשנת 1973 התקבל לאוניברסיטת הרווארד, אך גילה עניין מועט בלימודים ונשר מהם כעבור זמן לא רב. במהלך תקופת לימודיו פיתח גייטס עם חבר ילדות, פול אלן, מפענח לשפת BASIC למחשבי אלטייר 8800, המחשב האישי הראשון שזכה להצלחה כלשהי. הפרויקט של גייטס ואלן הושפע משפת התכנות הקלה ללמידה, BASIC, שפותחה בדארטמות' קולג' לצורכי הוראה.
ב-1975 בעודו בן 19 נטש גייטס סופית את לימודיו, והקים, ביחד עם אלן, את חברת התוכנה מיקרוסופט.
ב-1 בינואר 1994 נישא גייטס למלינדה פרנץ'. לזוג שתי בנות: ג'ניפר קת'רין ופיבי אדל, ובן רורי ג'ון. המשפחה גרה בבית גדול סמוך לאגם וושינגטון בוושינגטון.
מעבר לפעילותו במיקרוסופט, פרסם גייטס ספר בשם "עסקים במהירות המחשבה". גייטס הקים יחד עם אשתו את קרן ביל ומלינדה גייטס בשנת 2000, העוסקת בתרומות למוסדות חינוך ומחקר רפואי. הוא ורעייתו הם מגדולי הפילנתרופים בעולם. תרומותיו של גייטס, במסגרת הקרן, נאמדות בכ-42.3 מיליארד דולר. בין השאר, תרם מלגות לימוד בהיקפים ניכרים לאוכלוסיות מוחלשות וסייע לקידום המלחמה במחלות, בפרט במחלות המאיימות על העולם השלישי. הוא מקדם, יחד עם וורן באפט, את התחייבות הנתינה, קמפיין המעודד מיליארדרים לתרום את מרב הונם לצדקה.
בינואר 2000, פרש גייטס מתפקיד מנכ"ל מיקרוסופט, והוחלף על ידי סטיב באלמר. ב-2005 הוא נבחר לאיש השנה של המגזין טיים ול"גורו המושלם מספר 2" של ה"Financial Times" (במקום הראשון דורג פיטר דרוקר ובמקום השלישי ג'ק וולש).
ב-15 ביוני 2006, הודיע על התחלת תהליך פרישתו מתפקיד יושב ראש החברה, כדי להתמקד בפילנתרופיה. ב-31 ביולי 2008 עברו סמכויותיו במלואן למחליפו בתפקיד, ריי אוזי, בעוד גייטס נשאר חבר הנהלה. בדצמבר 2008, הוענק לביל גייטס "פרס איינשטיין" מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-4 בפברואר 2014 הודיע גייטס כי הוא פורש מתפקידו כיושב ראש מועצת המנהלים של מיקרוסופט. מחליפו בתפקיד הוא ג'ון ת'ומפסון.
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לו ולרעייתו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
ביל גייטס הוא שחקן ברידג' נלהב. שותפו בברידג' הוא וורן באפט.
פחד ותשוקה

עלילה

הסרט מספר על ארבעה חיילים הנאלצים להילחם בלב יער שומם, מעבר לקווי האויב כשמטוסם מתרסק. הארבעה נתקלים בחיילי האויב, הם שובים נערה ויורים בה כשזו מנסה להימלט ומנסים לבנות רפסודה שתחזיר אותם הביתה. בסופו של הסרט תפנית משמעותית. זהו הסרט היחיד של קובריק המבוסס על סיפור מקורי. הכסף להפצתו נאסף מקרובי משפחתו של קובריק.

תגובות על הסרט

תגובות המבקרים היו מעורבות, ואולם ידוע כי קובריק שנא את סרטו זה ואף השווה אותו ל"ציור של ילד קטן התלוי על המקרר". קובריק עצמו, באחד מהראיונות איתו, העיד כי "'פחד ותשוקה' היה סרט רע, אחד שמודע לעצמו יותר מדי". המיתוס מספר כי קובריק אף קנה את כל העותקים של הסרט שהצליח להשיג, כדי שאיש לא יצפה בהם. נסיונותיו לא הצליחו לגמרי, שכן לפי השמועות שני עותקים נותרים של הסרט שמורים במוזיאון צילום בניו יורק, וכן הוא הוקרן פעמים בודדות בוושינגטון ובאוהיו. ב-2010 התגלה עותק מקורי נוסף של הסרט בפוארטו ריקו וב-2011 הסרט אף הוקרן בטלוויזיה בערוץ TCM האמריקאי. במקביל, החלו לצוץ עותקים לא חוקיים של הסרט.
באוקטובר 2012 הסרט ראה אור לראשונה במהדורות רשמיות של DVD ובלו-ריי.
התקופה הוורודה של פיקאסו

התקופה הוורודה (1904 - 1906), מכונה גם לעיתים תקופת הוורד (Rose Period), הייתה תקופה בחייו של האמן פבלו פיקאסו, שהשפיעה רבות בפיתוח האמנות המודרנית.
התקופה החלה בשנת 1904 בה ישב באזור מונמארטר שבצרפת, בבניין שנקרא לה בטו-לאוואר - "סירת המכבסה" (Le Bateau-Lavoir) אשר הווה מרכז האמנות של פריז ומוקד חיי הבוהמה. ציוריו מתקופה זו מתארים נושאים נעימים יותר כגון עליזות ושמחה תוך שימוש בצבעים חמים כגון צבעי אדום, כתום, ורוד וצבעי אדמה. וזאת לאחר התקופה הכחולה בה תיאר בדידות וייאוש קודרים בגווני כחול. בציורים שילב ליצנים, ודמויות קרקס כגון אקרובט וסוסים.
תקופה זו הושפעה ממערכת היחסים של פיקאסו עם פרננדה אוליבר, דוגמנית מודל צעירה. במסגרת זו ביטא רגשותיו העזים אליה בציוריו האומנתים.
התקופה מסמנת את תחילת התנסותו של האמן בפרימיטיביזם בהשפעת האומנות האפריקאית מה שעתיד להוביל לשנת 1907 לתקופת קוביזם אפריקני.

פרשנות

דמויות הליצנים מיוצגים בניגודיות. מחד בתרבות מייצגים את עולם השמחה, החיים והיצירה. מאידך מוצגים ביצירות כעצובים ובודדים, נדרשים לנדוד ממקום למקום ושייכים למעמד חברתי נמוך.
הם אינם מוצגים בזוהר באוהל הקרקס אלא מאחורי הקלעים לצד משפחתם. לרוב הם מביטים לחלל ריק ומשרים אווירת ניכור ומלנכוליה. הדמויות אמנם קרובות זו לזו, אך אין ביניהן קשר, כל אחת מבודדת מחברתה או מהצופה.
חוקרי אמנות רבים רואים בליצן הלבוש בבגדים משובצים סמל לדמותו של פיקאסו ולחייו של האמן.
המערכה באיי גילברט ומרשל

המערכה באיי גילברט ומרשל הייתה סדרה של פעולות אסטרטגיות שערכו הצי האמריקאי וחיל הנחתים האמריקאי במרכז האוקיינוס השקט, החל בנובמבר 1943 וכלה בפברואר 1944, כחלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. את המערכה הקדימה הפשיטה על מקין, שערכו כוחות הנחתים האמריקאים באוגוסט 1942.
מטרת האמריקאים הייתה ניטרול הבסיסים היפניים באיי גילברט ומרשל, אשר היוו את גבולה המזרחי של האימפריה היפנית. בקיץ שלאחר מכן, התרחשה המערכה על איי מריאנה ופלאו.

איי גילברט

הצי הקיסרי היפני כבש את איי גילברט חמישה חודשים לאחר המתקפה על פרל הארבור. על מנת לעבות את ההגנה על טאראווה, בנו היפנים בסיס מטוסים ימיים באטול מקין והציבו חיילים לאורך חופי איי האטול על מנת שיוכלו לעקוב אחר תנועת בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט. אולם, רק לאחר הפשיטה על מקין באוגוסט 1942 החלו היפנים לבצר את איי גילברט. 
הגדול שבאיי גילברט והחשוב ביותר מבחינה אסטרטגית היה טאראווה. במרץ 1943, החלו היפנים בבניית הביצורים על האי כאשר הם נעזרים בכ-5,000 חיילים ופועלים. לשם השוואה, לאי מקין נשלחו 798 חיילים. גנרל הולנד סמית', מפקד הגיס האמפיבי החמישי, תלה את האשמה על ההתבצרות היפנית המהירה בפשיטה על האטול. במשך זמן רב, גם לאחר שפרש, טען סמית' כי היה על הכוחות האמריקאיים לעקוף את טאראווה, במקום לשלוח נחתים רבים אל מותם תוך כדי ניסיון כיבוש האי. לעומתו, האמינו האדמירלים צ'סטר נימיץ, ריימונד ספרואנס וארנסט קינג כי כיבוש איי גילברט הוא הישג הכרחי בדרך לכיבוש איי מרשל.

איי מרשל

במהלך כיבוש איי גילברט, הגו מפקדי הצי תוכנית לכיבוש איי מרשל, בה יושמו לקחי הפלישה לטאראווה. הלקחים היו: שימוש מוגבר במטוסי סיור, שימוש מוגבר בסיורי צוללות, שימוש ביותר אוניות, סירות פטרול לחיפוי, רכבי נחיתה והגברת הריכוך הארטילרי שהקדים את הפלישה הרגלית. 
המטרה העיקרית בתוכנית הצבאית לכיבוש איי מרשל היה כיבוש האטול קווג'לין, תוך עקיפת האיים הסובבים אותו. היה זה שינוי מדרך הפעולה הנהוגה של הצי, שקבעה כי יש לכבוש ראשית את האיים ההיקפיים, אשר סיפקו הגנה האווירית לאי הראשי. אולם, בשלב זה הוכיח כוח נושאות המטוסים של הצי האמריקאי את יעילותו, ובקרב זה אף זכה לתמיכת מפציצים יבשתיים מטאראווה.
בומבה לנוני

תפוצה וביולוגיה

הלנוני נפוץ בצפון ברזיל, ופעיל בעיקר בלילה. למרות גודלו הקטן יחסית, הרי שהוא קרוב משפחה של ה-Bumba horrida הגדול ממנו בהרבה, שמוטת רגליו מגיע לכ-13 ס"מ. ללנוני תכונות שונות המרמזות כי הוא קרוב משפחה של התראפוזה בלונדי, העכביש הכבד ביותר המוכר כיום, והשני בגודלו מבחינת מוטת הרגליים.
כמו כל יתר הטרנטולות מהעולם החדש, גם ללנוני שערות צורבות אותן הוא מנער על תוקפיו.
מעגל טוב

מבנה ותוכן הספר

הספר מכיל בתוכו שלשה חלקים; חלק ראשון - על מסעו הראשון כשליח קהילת חברון למצרים, איטליה, אשכנז, צרפת, הולנד ואנגליה. חלק שני - על מסע ממנו לא שב למצרים, תוניסיה (שם הגיע ללא תכנון עקב התעללותו של רב החובל וחשש מפני אניות מלחמה רוסיות ששטו במימי הים התיכון), איטליה, צרפת, הולנד ושוב חזרה לאיטליה שם סיים את חייו, במהלך מסע זה נמנע מלחזור למדינות אשכנז עקב החשדנות הרבה ששודרה כלפיו במסעו הקודם. חלק שלישי - חידושי תורה אותם אסף תוך כדי מסעותיו.
בספר זה כולל החיד"א רשומות של כספים אותם אסף למען עניי חברון וארץ ישראל ומתעד בהם ממבטו את חיי הקהילות והתנהלותם במאה ה-18. במקומות רבים בספר זה מספר החיד"א על ביקורים באתרים בעלי חשיבות היסטורית וממלכתית כארמונות ורסאי, הספרייה הלאומית של פריז, גן החיות הלאומי באמסטרדם ועוד. כמו כן מתאר החיד"א בספרו מפגשים עם אישים רמי מעלה כמלך צרפת ונכבדים המקורבים אליו, פרנסי קהילות מפורסמות, רבנים חשובים ובינם ר' יעקב יהושע פאלק בעל ספר "פני יהושע" על הש"ס ועוד.
פרידריך הראשון, רוזן העיר נירנברג

ביוגרפיה

פרידריך נולד בשנת 1139 לפרידריך השני, רוזן צולרן, ולאחר מותו בשנת 1145 עלה לשלטון ברוזנות צולרן. החל משנת 1171 תמך פרידריך בבית הוהנשטאופן, כלומר בפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובניו, פרידריך החמישי, דוכס שוואביה והיינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נגד פיליפ משוואביה, מלך גרמניה, ואף השתתף במאבק נגד היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה בשנת 1180. משמעותי במיוחד היו נישואיו של פרידריך, שהחזיק בנחלת בדוכסות שוואביה, עם סופיה מראבס סביב 1184, הבת היחידה של קונראד השני מראבס, ויורשת רוזנות העיר נירנברג.
לאחר מות חמיו בשנת 1191, ירש פרידריך את רוזנות העיר נירנברג, וייסד את הקו הפרנקוני של בית הוהנצולרן. דרך אשתו, שהייתה היורשת של רוזנויות ראבס ואבנברג, פרידריך הוסיף לנחלותיו שטחים באוסטריה ובפרנקוניה. בשנת 1204 מת פרידריך, ובנו פרידריך השני, רוזן העיר נירנברג ירש את נחלותיו בפרנקוניה, בעוד בנו קונרד השלישי, רוזן צולרן ירש את נחלותיו בשוואביה.
וארנה (מחוז)

היסטוריה

באזור החלה התיישבות מאורגנת בסוף התקופה הכלקוליתית, וכבר אז היו בו מעגני שיט, ותושביו עסקו בכריית מתכות. בהמשך, במאה ה-6 לפנה"ס, עבר המקום לחזקת הממלכה התראקית, המקום היווה מרכז צבאי של היוונים. במאה ה-1 לספירה הפך המחוז לפרובינציה רומית ותחת הקיסר דיוקלטיאנוס, העיר דבניה, הפכה לבירת פרובינציית מואסיה. בהמשך נשלט האזור על ידי הביזאנטים ובתווך על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. החל מאמצע המאה ה-14, החלו פשיטות של טטרים על האזור ובשנת 1389, הוא נכבש על ידי כוחותיו של הסולטאן באיזיט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית. בשנת 1444 נערך ליד העיר וארנה, קרב ורנה, שבו ניצח הסולטאן מוראט השני קואליציה של צבאות, אך במחיר אבדות כבדות. בשנת 1878, לאחר שהצבא העות'מאני הובס במלחמה העות'מאנו-רוסית, הפך האזור לחלק מהנסיכות האוטונומית הבולגרית ואחר כך, לחלק ממדינת הלאום, בולגריה.

גאוגרפיה

המחוז גובל בים השחור, משתרע על חלק מדרום דוברוג'ה, ובו החלק המזרחי של רכס הרי הבלקן. מבחינה גאולוגית, קרקע המחוז עשירה בהליט, אבן גיר, סיליקה וחרסית, המשמשים בייצור מלט וזכוכית. הסיליקה מהווה גם מחצב אותו מייצאים. באזור אגם וארנה, ישנם מרבצים עשירים של בוץ מינרלי, המשמשים לתעשיית המרפא והקוסמטיקה ושפע של מעיינות חמים, המושכים אליהם תיירות מרפא. עוד מצויים במחוז מאגרי גז טבעי ומנגן. האקלים במחוז הוא ממוזג עם חורפים לחים וקרים וקייצים חמים ויבשים, להוציא את אזור חוף הים השחור, שם מקביל מזג האוויר לים תיכוני.

הרכב אוכלוסין

כ 70% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר וארנה גופא ובסך הכל 81%, מתגוררים ביישובים עירוניים. 85.3% מהאוכלוסייה הם בולגרים, 8.1% טורקים, 3.4% צוענים, 0.6% ארמנים, 0.3% רוסים והשאר בני לאומים רבים, אשר הגיעו בעיקר כתוצאה מהגירת עבודה.
מבחינת האמונה הדתית, 83% הם נוצרים אורתודוקסים, 9.75% מוסלמים והשאר פרוטסטנטים, יהודים, קתולים ובודהיסטים.
סוזן לינדקוויסט

קורות חיים

לינדקוויסט נולדה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אביה היה נגר ולאחר מכן רואה חשבון ואמה עקרת בית. לינדקוויסט נישאה לאדוארד באקבי ויש לה שתי בנות. הוריה לא ציפו שתהייה מדענית וחשבו שתהייה עקרת בית כמו אמה. גם לינדקוויסט עצמה חשבה שתהייה אחות או עובדת סוציאלית מכיוון שאלו היו העבודות שפתוחות לנשים באותה עת. באחד הראיונות שלה אמרה לינדקוויסט לעיתון הניו יורק טיימס:
כשהייתי צעירה, לא היה נראה כאילו העולם היה פתוח בשבילי. כשהלכתי לבית ספר לתארים מתקדמים, הרווארד, היו בין 1 ל-2 מרצות מבין 65 המרצים במחלקה למדעים ביולוגיים. לא יכולת להסתכל על זה ולחשוב שיש לך סיכוי
— סוזן ל. לינדקוויסט
לינדקוויסט קיבלה מלגה לאוניברסיטת אלינוי בשנת 1967 שם סיימה תואר ראשון במיקרוביולוגיה בשנת 1971. את הדוקטורט בביולוגיה סיימה בשנת 1976 באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן הייתה חוקרת פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת שיקגו, כעבור שנתיים (1978) הצטרפה לינדקוויסט לסגל המרצים של הפקולטה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיית התא, שם נשארה עד 2001. בשנה זו התמנתה להיות פרופסורית לביולוגיה ב (Massachusetts Institute of Technology) MIT . בשנים 2001 עד 2004 לינדקוויסט הייתה ראשWhitehead Institute  למחקר ביו-רפואי שב-MIT.
במהלך ביצוע מחקריה המדעיים, לינדקוויסט קיימה שיתופי פעולה רבים עם אינספור אנשים אך מן הבולטים מביניהם הוא זוכה פרס נובל אריק קנדל. הגילויים אשר מצאה איתו הובילה להתפתחות מואצת של התחום ולפיתוח טיפולים למחלות נוירו-דגנרטיביות כמו אלצהיימר ופרקינסון.

הפעילות המחקרית של לינדקוויסט

קיפול חלבונים הוא תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון. קיפול שגוי של חלבונים משפיע כגורם משמעותי במחלות נוירולוגיות רבות הכוללות את מחלת הפרקינסון ומחלת הנטינגטון. לינדקוויסט וחבריה למעבדה פיתחו זני שמרים שיכולים לתפקד בתור מודל חי לניסויים ולחקר המחלות, וכך לגלות איך צורת קיפול החלבון תורמת למחלות. לינדקוויסט וחבריה למעבדה הצליחו לייצר הרבה מהתוצאות הביולוגיות של מחלת הפרקינסון בתאי השמרים וכעת מחפשים את התרופה לכך. פריונים הם חלבונים שיכולים לשנות את עצמם לצורה ה"מנציחה את עצמה". הפריונים הם ממצא חדשני יחסית אך כבר ידוע כי אחד מהסוגים הוא הגורם למחלת הפרה המשוגעת. המעבדה של לינדקוויסט חוקרת גם את מבנה הפריונים וגם את המחלות שעליהן משפיעות. בנוסף, לינדקוויסט משוכנעת כי פריונים אחרים הם בעלי ערך חיובי גדול בתהליכים ביולוגיים. ניתן לראות הוכחה לכך בעבודתה עם זוכה פרס נובל אריק קנדל, שהראתה שפריונים הם חלק בלתי נפרד מאחסון זיכרון במוח.
המחקרים אשר עורכת לינדקוויסט מהווים חלק גדול מתהליך מציאת הטיפולים למחלות הנוירו-דגנרטיביות (פרקינסון, אלצהיימר, האנטינגטון, ALS וכדומה) והממצאים אשר גילתה מקדמים את התפתחות המחקר בנושאים אלה.
המכללה האקדמית בווינגייט

מטרות המכללה

המכללה האקדמית בוינגייט נועדה להכשרת מורים ומומחים בתחומי ספורט, אימון, נופש, מחול ושיקום בתנועה. המכללה פועלת לקידום כוח אדם בכיר ומוסמך לתפקידי מחקר, ניהול ופיקוח בתחום הספורט; להקניית מבחר מגוון ככל האפשר של ידע בסיסי בחינוך גופני לעובדי הוראה, ספורט, חינוך, נופש, רפואה ושיקום; ולפיתוח מודעות באוכלוסייה לתרומת החינוך הגופני, החינוך לנופש והמחול להתפתחות האדם ולתפקוד התקין.
אייפון XR

חומרה

עיצובו של האייפון XR דומה לאייפון X. עם זאת, יש לו קצוות גדולים יותר, הוא עשוי אלומיניום והוא זמין במגוון רחב יותר של צבעים. בדומה לכל מכשירי ה-X של אייפון, אייפון XR מגיע עם חזית שחורה.
לאייפון XR חומרה דומה לזו של ה-XS, אך מספר תכונות הוסרו כדי להפחית את המחיר. במקום ה-3D Touch, אייפון XR מגיע עם טכנולוגיית Haptic Touch שבה המשתמש לוחץ זמן רב עד שהוא מרגיש רטט של מנוע טפטי. המכשיר מצויד במסך LCD המכונה Liquid Retina במקום מסך OLED שנמצא בשימוש במכשירי האייפון X,‏ XS ו-XS Max. תצוגת המכשיר היא ברזולוציית 1792×828 בצפיפות 326 PPI לעומת 458 PPI במכשירי X אחרים. יחס המסך לגוף של האייפון XR הוא 79.3%, הרבה יותר גבוה מאשר 67.6% שבאייפון 8 פלוס, לדוגמה, אבל עדיין נמוך יותר מאשר רוב הטלפונים האחרים בקטגוריית המחיר שלו. בניגוד למכשירים האחרים בסדרת X של אייפון, האייפון XR כולל מצלמה בודדת בגבו, אך עם זאת, היא מציעה מפרט דומה לאלה של המצלמות האחוריות באייפון XS ו-XS Max. בניגוד לאייפון XS, האייפון XR לא מגיע עם זום אופטי. העמידות למים של ה־XR נמוכה בקצת מזו של האייפון XS – עם ה־XR ניתן לצלול עד מטר אחד מתחת לפני המים במשך חצי שעה לעומת ה־XS שמציע צלילה של עד שני מטר מתחת למים במשך חצי שעה.

קיבולת

האייפון XR משווק בשלושה נפחי אחסון: 64 ג'יגה-בייט, 128 ג'יגה-בייט ו־256 ג'יגה-בייט.

הפצה

שיווק המכשיר החל ב-26 באוקטובר 2018 ברחבי העולם, וב-1 בנובמבר החל להיות משווק בישראל.