google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה זאב ליבוביץ

תולדותיו

נולד בכפר ליד העיר סאטמר שבטרנסילווניה לר' יחיאל צבי ליבוביץ, שהיה מלמד. בצעירותו למד אצל הרב מרדכי עזריאל ויינברגר, אב"ד מרגרטן, ואצל הרב יהודה רוזנר אב"ד סקלהיד ורבי יואל טייטלבוים מסאטמר. במלחמת העולם השנייה איבד את כל משפחתו, והוא עצמו שהה במחנות עבודה. לאחר המלחמה עלה בגפו לישראל, נשלח על ידי הבריטים לקפריסין ולאחר קום המדינה התיישב בתל אביב. 
הרב ליבוביץ התקרב לרב יהודה צבי ברנדויין וצורף לחבורת המקובלים שעמה נמנו הרב משה יאיר וינשטוק ואחיו הרב יוסף וינשטוק. בניגוד להם, הרב ליבוביץ נותר באלמוניותו ורק מעטים עמדו על גדלותו בתורת הנגלה והנסתר. לפני מלחמת העולם השנייה היה מאורס, אולם לאחר שכלתו נספתה בשואה לא נישא עוד. במשך עשרות שנים התגורר בגפו בחדר בודד ברחוב חברון, בצמוד לבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, ולמחייתו עבד כמודד כבישים מטעם עיריית תל אביב. 
הרב ליבוביץ שמר על קשר הדוק עם רבי אהרון רוקח, האדמו"ר מבלז שהתגורר גם הוא בתל אביב. התכתב עם האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטם מצאנז, שאף הכליל בספריו דברים משמו של הרב ליבוביץ. היה מקורב גם לאדמו"רי רוז'ין שהתגוררו בת אביב - סדיגורה, בוהוש, הוסיאטין ווסלוי. 
בתחילת שנות התשעים, עבר לגור בבני ברק, אצל נכדו של המקובל הרב חיים משה מנדל. הרב שמואל וואזנר, הרב מרדכי גרוס ואחרים נהגו לבקרו ולשוחח עמו בענייני הלכה וקבלה. 
נקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
בשנים האחרונות הוקמו בקריית הרצוג בבני ברק, שטיבלך ובית מדרש לזכרו בשם "זיו יהודה".
ACID

בהנדסת תוכנה, ובפרט בתחומי מסדי הנתונים וניהול התנועות, המונח ACID הוא ראשי תיבות של ‏Atomicity‏, ‏Consistency‏, ‏Isolation‏, ו-‏Durability‏. תרגום המונחים לעברית הוא אַטוֹמִיוּת,  עִקְבִיּוּת,  בִּידוּד ועֲמִידוּת. תכונות אלה הן אבן הפינה של מסדי נתונים ומערכות לניהול תנועות, ובלעדיהן לא ניתן להבטיח את שלמות הנתונים במערכות אלה. בפועל, תכונות ה-ACID נאכפות במידה רופפת יותר כדי לשפר את ביצועי המערכת.
בהקשר של מסדי נתונים, פעולה לוגית אחת נקראת תנועה. דוגמה לתנועה היא העברת סכום כסף בין שני חשבונות בנק. פעולה זו, למרות שהיא כוללת מספר פעולות בדידות (חיוב החשבון המשלם וזיכוי חשבון הנמען), יש להתייחס אליה כפעולה לוגית אחת. תכונות ה-ACID הן אלה המבטיחות שתנועות כאלה תעובדנה באופן אמין.
הפרלמנט ההלני

היסטוריה

אמנם יוון השיגה את עצמאותה בשנת 1821, הפרלמנט הראשון רק בשנת 1843, כ-22 שנים לאחר קבלת העצמאות.  זאת לאחר שאותון המלך יצר מונרכיה חוקתית ובה פעל פרלמנט בעל שני בתים, שיפעל תחת המלך. לאחר מרד עממי שהתרחש באוקטובר 1862, המלך גורש מיוון והופסקה השיטה המונרכית. בתקופה זו היה בית אחד בפרלמנט אשר נבחר מדי ארבע שנים.
החוקה של שנת 1911 חיזקה את המודרניזציה של הפרלמנט, עיקרון שלטון החוק ואת זכויות האדם, תוך הגנה של הביטחון האישי, יצירת חינוך חינם לכלל הציבור, הפקעת אדמות למען חקלאים עניים וכיבוד זכות הקניין.  בשנת 1927 חודשה החוקה וקבעה כי הפרלמנט ייבחר פעם ב-5 שנים, חיזוק זכויות האדם (כגון חופש העיתונות) ויצירת מעמד למפלגות בתוך הפרלמנט.
בשנת 1952 ניתנה זכות בחירה לנשים. לאחר המשטר הצבאי התקיים משאל עם ובו 69.18% מהעם בחרו בשיטת הדמוקרטיה פרלמנטרית על פני שיטת המונרכיה החוקתית.  בשנת 1975 נוצרה חוקה המבוססת ברובה על החוקות של צרפת משנת 1958 ועל החוקה של גרמניה המערבית.
הפארק הלאומי קומואה

גאוגרפיה ואקלים

שטחו של הפארק הוא כ-12,000 קמ"ר, וגובהו הממוצע מעל פני הים בין 250 ל-300 מטר. המקום הנמוך ביותר בפארק שוכן בגובה של 120 מטר, ושיא הגובה הוא בהר יֶוֶולֶה (Yévelé) בגובה של 600 מטר. הפארק משתרע במישור סחף קדום של שני נהרות - נהר קומואה ויובליו הזורמים מצפון לדרום, ונהר וולטה במזרח. רוב האדמה באזור אינה פוריה ואינה מתאימה לעיבוד חקלאי.   
האקלים באזור הוא אקלים טרופי לח. ממוצע הגשמים השנתי הוא כ-1,200 מ"מ, והעונה הגשומה נמשכת מיוני עד אוקטובר. העונה היבשה נמשכת כששה חודשים בדרומו של הפארק וכשמונה חודשים בצפונו, אזור חם ויבש יותר. הטמפרטורה הממוצעת היא כ-26°.

צומח וחי

פארק קומואה הוא דוגמה מיוחדת לאזור ובו מגוון בתי גידול שונים, המציגים מעבר מיער ראשוני, סוגי יער שונים, סוואנה וסוואנה מיוערת, וכן ערבה. הגיוון בבתי הגידול מתבטא גם בגיוון במיני בעלי החיים הנראים בפארק, ובהם 11 מיני קופים, 11 סוגי טורפים (בהם אריה, צבוע נקוד,  זאב טלוא ונמר), פנגולין ענק, שנבוב, פיל סוואנה אפריקני, ו-21 מינים של מכפילי פרסה, שכוללים חזיר יבלות, חזיר הסבך, היפופוטם, תאו סודאני, ומספר אנטילופות כדוגמת אנטילופת סוס קצרת-קרן, קודו הביצות, קודו משורטט, קובוס המים, קובוס שחור-רגל, צביון אדום ואוריבי. בין הזוחלים בפארק נמצאים גם שלושה מינים של קרוקודילים, שלושתם בסיכון. על העופות בפארק ניתן למנות עשרה סוגים של אנפות, חסידות, ברווזים, נשר, נץ, ועוד.

נוכחות אנושית

סביב הפארק חיים מספר שבטים מקומיים, העוסקים בחקלאות ובציד. צפיפות האוכלוסייה בפארק נמוכה יחסית, אך בשנת 2003 החליט ארגון אונסק"ו להוסיף אותו לרשימת האתרים הנתונים בסכנה, בשל המצב הפוליטי ההפכפך בחוף השנהב, אשר הביא לירידה בפיקוח על הפארק, עלייה בציד הבלתי חוקי וברעיית בקר בתוך תחומי השמורה. 
ביערות שוכנים כמה אתרים הנחשבים מקודשים, אך לא כולם ידועים.
התימניאדה

התימניאדה, או בשמה הרשמי פסטיבל ים סוף, היא פסטיבל הזמר הים תיכוני הגדול בישראל, המתקיים אחת לשנה בסוף אוגוסט באילת. במהלך ארבעה ימים מופיעים בה אמנים וזמרים של מוזיקה ים תיכונית עם שיריהם, כמו גם מוזיקה מקורית אותנטית.
מופע התימניאדה הראשון התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ז - אוקטובר 1986 במרכז הנופש וייסגל בעיר רחובות, בהפקתו של נריה עוזרי מבעלי חברת "דיוואן הפקות". בין הזמרים שהופיעו בו היו זוהר ארגוב, שימי תבורי, חיים משה, אבנר גדסי, ציון גולן, משה גיאת, ג'קי מקייטן, חופני כהן, אורי שבח ועוד. מלבד המוזיקה התימנית התאפיין המופע בביתנים המציעים אוכל תימני, הוויי ופולקלור לפי התרבות והמסורת התימנית. ביומו הראשון של המופע כיבדו את האירוע בנוכחותם שני ראשי ממשלת הרוטציה של הכנסת האחת עשרה בבחירות 1984 - שמעון פרס ויצחק שמיר.
מופע התימניאדה השני התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ח - אוקטובר 1987 בפארק אפק. כמה ימים קודם הפסטיבל, יצאו כנגדו רבני העדה התימנית בחריפות, וקראו לבני העדה שלא להשתתף ב"מופע התועבה שמבזה את המסורת הקדושה של יהדות תימן". ואכן הפסטיבל באותה שנה היה דל ומאכזב. בשנים שלאחר מכן נראה שהתימניאדה התנהלה באופן מסורתי ותרבותי יחסית, והצלחתה גדלה משנה לשנה.
לתימניאדה אורחים של קבע, עמודי תווך שמספקים לו את ההנמקה האתנית, השורשית והמסורתית. שני הבולטים בהם הם ציון גולן וברכה כהן, שניהם בין הזמרים התימנים הבולטים, נאמנים לשפה, לניגון ולתרבות של בית אבא, ועיקר תרומתם הוא בשימור השירה בלשון הערבית תימנית.
שלמה הלברשטאם (השני)

תולדות חייו

הרב שלמה היה בנו של האדמו"ר בן ציון הלברשטאם רבה של העיירה באבוב שבגליציה - פולין. בשנת תרפ"ה נישא לבלומה רחל טייטלבוים, בתו של דודו רבי חיים יעקב מלימנוב (חתן רבי שלמה הראשון, בנו של רבי משה יוסף מאויהל). בשנת תרצ"א עבר אביו לטשיבין ומינה את רבי שלמה לרב הצעיר של העיירה באבוב. עזר לאביו בניהול החסידות ובפרט רשת ישיבות באבוב אשר מנתה אז למעלה מ-30 סניפים.
בתקופת השואה התגלגל במקומות שונים וניצל בנס. כמו כן עסק רבות בהצלת יהודים בעיקר על ידי זיוף תעודות, כדי להינצל מצפרני הנאצים היה עליו לגלח את זקנו.
לאחר השואה עקר לארצות הברית, שם התגורר בשכונת קראון הייטס שבברוקלין ולאחר הפצרות מרובות הקים מחדש את מוסדות החסידות. יחד אתו שרד את השואה בנו, הרב נפתלי צבי הלברשטאם, אשר לימים מילא את מקומו כאדמו"ר.
בתחילה היו לו חסידים מועטים מאד. בישראל, החלו חסידי באבוב שנשארו לאחר השואה, להתקבץ והחלו להקים בתי מדרש של החסידות. בית המדרש הראשון הוקם בבני ברק ואליו באו חסידים רבים שגרו בעיר זו. כאשר הגיע הרבי ארצה נסעו אתו החסידים למירון, לקבר רבי שמעון בר יוחאי. כשהגיעו לאתר הקבר פתח הרבי באמירת תהילים שהייתה כה מרגשת ומרשימה, עד שנענו כל החסידים ואמרו: "יש לנו רבי".
בשנת תש"ו נישא בשנית לפריידא רובין, בתו של רבי אריה לייבוש מצישינוב-טומשוב. בשנת תשנ"ח חלה (1998) ונפטר בא' באב תש"ס (2 באוגוסט 2000).
הלחין כ-80 ניגונים.

פועלו הציבורי

הקים את מוסדות באבוב המרכזיים בארצות הברית: מתיבתא כרם שלמה, ישיבת בני ציון, בית ספר לבנות בנות ציון, קעמפ שלוה, מוסדות צדקה וחסד, ועוד. בישראל הקים את קריית חסידי באבוב בבת ים, ובה ישיבת באבוב המרכזית, תלמוד תורה ובית ספר לבנות. נהג לנסוע תכופות לבקר את מרכזי חסידיו ששוקמו בישראל, באנטוורפן שבבלגיה, בלונדון, וברחבי ארצות הברית.
התרחק מכל מחלוקת ציבורית. חי בשלום ובשלוה עם כל הפלגים ביהדות החרדית, למן נטורי קרתא ועד לחוגי האורתודוקסיה המודרנית שבארצות הברית. בעת המחלוקת הגדולה בין החסידים לליטאים והקמת מפלגת דגל התורה בשנת 1989, כתב לאחד ממקורביו: "הידיעות מהמחלוקות בארץ הקודש גוזלים את מנוחתי כי בשגעון ינהגו וגורמים חילול השם בעולם, והעושה שלום במרומיו יסיר שנאת אחים מאתנו, וישפות שלום לנו, וישלח גואל צדק שהבטיחנו, ובעבודת בית המקדש נשמח כולנו".
דברי תורתו הרבים אותם אמר בשיעוריו ובטישים שערך, לוקטו בספר "כרם שלמה". בשנת תשע"ה הוציא נכדו הרב שמעון גולדברגר ספר "נועם שלמה" (שני חלקים) ובו ליקוט אמרות מדרשותיו ושיחותיו, חלק אחד על חינוך וימי הבחרות וחלק שני על דרך החסידות, עזרה לזולת ומכתבים בעניינים אלו. בשנת תשע"ז יצא לאור הכרך הראשון מספרו "דברי שלמה" על התורה, על ידי בנו האדמו"ר הנוכחי רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם על בראשית ח"א. כשבהמשך מתעתדים להופיע בזה אחר זה כרכי הספר על חמשת חומשי תורה. במקביל באותה שנה הוציא לאור הרב יחזקאל שלאף מלונדון המזוהה עם חצר חסידות באבוב 45 ספר "חכמת שלמה" על התורה והמועדים ודרשות בשלושה כרכים, מדברי תורתו שנכתבו על ידי משמשו הרב יהושע זאב זאפרן בין השנים תשט"ז עד תשכ"ח.
כתב קינה לזכר השואה הנאמרת בתשעה באב ("זכרו נא וקוננו כל ישראל").
משפט PCP

בתורת הסיבוכיות, משפט PCP (באנגלית: PCP theorem. האותיות PCP הן ראשי תיבות של Probabilistically Checkable Proofs - הוכחות הניתנות לבדיקה הסתברותית) קובע כי לכל בעיית הכרעה ממחלקת הסיבוכיות NP יש הוכחות הניתנות לבדיקה הסתברותית  (הוכחות שניתן לבדוק על ידי אלגוריתם אקראי) בעלת סיבוכיות בדיקה קבועה וסיבוכיות אקראיות לוגריתמית.
משפט PCP קובע כי לכל n קיים קבוע אוניברסלי K, כך שכל הוכחה מתמטית באורך n יכולה להיכתב מחדש כהוכחה באורך poly(n) הניתנת לאימות בדיוק של 99% באמצעות אלגוריתם אקראי הבוחן רק K מהאותיות של ההוכחה.
משפט PCP הוא אחת מאבני היסוד של התאוריה לחקר הקושי של הקירוב , אשר חוקרת את הקושי הטמון בעיצוב יעיל אלגוריתמי קירוב שונים לבעיות אופטימיזציה. במסגרת המחקר על הקשר של אלגוריתמים אלה למשפט PCP זכתה ב-2001 קבוצת מתמטיקאים בפרס גדל, וביניהם שני הישראלים שמואל ספרא ואוריאל פייגה. המשפט תואר על ידי עודד גולדרייך כ-"שיאו של רצף מרשים של עבודות [...] עשיר ברעיונות חדשניים". בשנת 2019 זכתה אירית דינור בפרס גדל על הוכחה חדשה למשפט.

משפט PCP

משפט PCP קובע כי: . כלומר, כל בעיות ההכרעה השייכות למחלקת הסיבוכיות NP שייכות גם למחלקת הסיבוכיות PCP בהינתן סיבוכיות אקראיות לוגריתמית וסיבוכיות בדיקה קבועה.

אנלוגיה קוונטית למשפט PCP

בשנת 2012, תומאס וידיק וטויושי איטו פרסמו עבודה המראה כי ישנה מגבלה משמעותית ליכולת של מוכיחים שזורים לשתף פעולה במשחק מרובה משתתפים. צעד זה נחשב לצעד מרכזי ביצירת האנלוגיה הקוונטית למשפט PCP.
האי של הרפר

עלילה

העלילה מתרחשת באי בשם "האי של הרפר" ומתמקדת בקבוצת דמויות של בני משפחה וידידים שהתקבצו באי לקראת חתונה של שניים מהם שמתוכננת להיערך באי.
סדרת רציחות מסתוריות מפריעה לחגיגות ומזכירה מסע רציחות שהתרחש באי שבע שנים לפני כן.

הפצה והזרמת מדיה

ב-2009 החלה חברת פראמאונט בהפצת מארזי DVD של הסדרה לפי אזורים. בשנים 2014-2015 הסדרה הייתה זמינה בשירות הזרמת המדיה נטפליקס. הסדרה זמינה לצפייה באמזון וידאו וב-CW Seed.
סרט קומדיה

היסטוריה


הקומדיה היא מהסוגות הקולנועיות הראשונות ורבים מהניסיונות הראשונים בתחום הקולנוע כיוונו לקומדיה. כסוגות קולנועיות אחרות, גם הקומדיות של ימי בראשית של הקולנוע, בתקופת הראינוע, שאבו השראה, דגמי עלילה, ומשחק מבימות התיאטרון, ובמיוחד מליצנים, מלהקות אקרובטיות וממופעי וודוויל. בהיעדר יכולת להשמיע צלילים, ובשל ציוד הצילום הפרימיטיבי, התאפיינו הקומדיות המוקדמות בפעלתנות רבה, בהדגשת המחוות הגופניות, בהומור סלפסטיקי ובדגש על כשרונו האינדיבידואלי של הכוכב הקומי. הכוכבים הגדולים של תקופת הסרט האילם, וביניהם הרולד לויד, באסטר קיטון, לורל והארדי - וראש וראשון לכולם צ'רלי צ'פלין - כיכבו בשורה ארוכה של סרטים קומיים קצרים, שההומור בהם היה גופני בעיקרו. 
בקומדיה, בניגוד לז'אנרים אחרים, קיים יותר דגש על הכוכב הבודד, שהוא לרוב אומן סטנד-אפ אשר עשה מעבר אל תעשיית הקולנוע, בשל הפופולריות והריווחיות של תעשייה זו (למשל: וודי אלן, סטיב מרטין, אדי מרפי, אדם סנדלר, בן סטילר).
לרוב, סרטים קומיים מספרים סיפורים קלילים, עם כוונה לשעשע בלבד. אולם, קיימים סרטים קומיים בעלי תכנים שבהם יש ביקורת חברתית או פוליטית (למשל: "לכשכש בכלב" או "איש השנה").
יעקב אדלשטיין (פעיל ציוני)

קורות חיים

נולד ב-1903 בהורודנקה שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעת מלחמת העולם הראשונה הגיע עם משפחתו לברנו, ושם הצטרף לתנועת "בלאו וייס".
בידי אדלשטיין ומשפחתו היו עוד לפני המלחמה סרטיפיקטים לעלייה לארץ ישראל, והם התכוונו להגיע לקיבוץ גבעת חיים, אולם אדלשטיין בחר להישאר ולא לנטוש את חברי הקהילה.
ב-1939 נשלח על ידי הגרמנים למחנה ניסקו, משם הצליח לחזור לפראג.
אדלשטיין הגיע לגטו טרזיינשטט בדצמבר 1941. כראש האלטסטנראט (מועצת הזקֵנים) של הגטו, אדלשטיין ניסה להקים עיר יהודית של ממש בטרזיינשטט ואף העז להתעמת עם אדולף אייכמן, ראש המחלקה היהודית של האס אס, שהיה אחראי על גירושם של יהודי צ'כיה, פולין, אוסטריה והונגריה לגטאות ולמחנות ריכוז.
אדלשטיין הוא שכינה את גטו טרזין "מקלט לילה", כאשר עדיין קיווה כי הגטו יהווה מקום מקלט ליהודים השוכנים בו עד יעבור זעם.
הוצע לאדלשטיין להימלט מטרזיינשטט. את ההצעה העלה ארגון החלוץ, אולם אדלשטיין דחה את ההצעה.
בדצמבר 1943 נשלח עם משפחתו לאושוויץ, לאחר שהואשם כי ניסה להציל יהודים בכך שזייף תעודות זהות. הוא הוצא להורג בבלוק 11, ב-20 ביוני 1944, יחד עם משפחתו.
מלון נפוליאון

היסטוריה

בשנת 1923 החל האדריכל אנרי פורטו (Henri Porteau) לבנות עבור חברת המלונות מרטינס בית מגורים מפואר במקום בו עמד בעבר הארמון הפרטי של הרוזן טולסטוי. מאוחר יותר, המבנה עבר לבעלות משפחת רוטשילד. לאחר חמש שנות בניה, נחנך המלון בשנת 1928 בסיווג hôtel de charme. החוגים הספרותיים אהבו את המקום ונהגו לבוא אליו לעיתים מזומנות. ב-1929 הפך המלון ל- hôtel de luxe ואף הגיע לדרגת petit palace. שם המלון הוענק לו בעקבות הקרבה לשער הניצחון.

אירוח חיילים אמריקניים לאחר שחרור פריז במלחמת העולם השנייה

בספר הזכרונות של ותיקי צבא ארצות-הברית, Chicken Soup for the Veteran's Soul מתארת ג'ין ברודי כי בשנת 1945, עם סיום המלחמה, התארח בעלה ג'ין (Gene) במלון נפוליאון והוא זכר תמיד בחיבה את השוער ז'אן פרטוני, שבלט בתשומת-הלב שהעניק לחיילים האמריקאים. ברודי מתארת בהמשך שבעלה שב לבקר בפריז ארבעים שנה לאחר מכן, בביקור זה הוא הופתע מאוד לפגוש שוב את אותו השוער, שזיהה אותו מייד ואמר לו: “אתה היית כאן עם סיום המלחמה, נכון?” השוער פרטוני זיכה את בני-הזוג ברודי במיטב האירוח.

סיפור אהבה צרפתי-רוסי

בהיסטוריית המלון סיפור האהבה בין אלכסנדר פבלוביץ' קליאגין (Kliaguine), איש-עסקים רוסי עשיר, ובין פריזאית צעירה, סטודנטית למדעי-הרוח (לימים הברונית דה-בוביני). השניים התאהבו מיד. כהוכחה לאהבתו, קליאגין הציעה לסטודנטית את מלון נפוליאון, כדי שתוכל לקבל בו את פניהם של אנשי החברה הגבוהה של אותם ימים. הצעירה התחתנה עם איש-העסקים העשיר. הם הקימו משפחה והתגוררו במלון במשך שנים רבות. המלון נמצא בבעלות משפחת קליאגין עד היום.

אורחים ידועים

מאז חנוכתו, נכנסו בשערי מלון "נפוליאון" בפריז דמויות מפורסמות רבות, בהם בולטים שמותיהם של מפורסמים מתחום הספרות, הקולנוע, התיאטרון, וכן פוליטיקאים וספורטאים. בספר האורחים של המלון חתמו אישים רבים כגון ארנסט המינגוויי, ג'ון סטיינבק, סלוודור דאלי, ארול פלין, אורסון ולס, מיילס דייוויס, ג'וזפין בייקר, אלה פיצג'רלד ורבים אחרים.

הנסיעה הראשונה של מריו ורגס יוסה לפריז

חתן פרס נובל לספרות, הפרואני מריו ורגס יוסה, מספר על אודות זיכרון יוצא מגדר הרגיל מנסיעתו הראשונה לפריז. ורגס יוסה זכה בנסיעה כפרס בתחרות ספרותית שאורגנה על ידי כתב-העת La Nouvelle Revue française וסיפר על כך: “התארחתי במלון נפוליאון, ואני זוכר שפגשתי במקום את 'מיס צרפת' לשנת 1958, אני סימפלון.”

עיצוב

מלון נפוליאון הוא מלון פאר שייחודו בהיותו מעוצב כולו בחפצי אמנות נפוליאוניים. המלון מרוהט בסגנון Directoire ומשלב מסורת ומודרניות. במלון מסעדה ובר - Le Bivouac.

קולנוע

המלון הונצח בסרט הצרפתי Le Cave se rebiffe משנת 1961. בסרט, הדמות המגולמת על ידי ז'אן גאבן (פרדינן מארשל, המכונה le Dabe) מספר שהוא מתארח במלון נפוליאון, כמו תמיד.
אל הידיעה

אַלְ הַיְּדִיעָה (בערבית: أل التعريف; תעתיק מדויק: אל אלתעריף או لام التعريف; לאם אלתעריף), או אַלְ הַיִּדּוּעַ, היא תחילית בשפה הערבית המשמשת ליידוע שם עצם. מקורה של תחילית זו הוא ככל הנראה בתחילית הפרוטו-שמית *hal, והיא מקבילה בעברית לה"א הידיעה.

תעתיק

התעתיק של אל הידיעה בשפות שונות משתנה בהתאם למוסכמות התעתיק המדויק והחופשי של השפה. כללי האקדמיה ללשון העברית בעניין תעתיק אל הידיעה קובעים כי בתעתיק חופשי תופרד אל הידיעה מן השם במקף, ובמקרה של אות שמש תישמט הלמ"ד. לצרכים מדעיים אין שימוש במקף, אולם לפני אות שמש תיכתב הלמ"ד בסוגריים. כמו כן, בראש שם מתירים הכללים להשמיט את תווית היידוע, אולם באמצעו היא מחויבת. אולם בחוגים אקדמיים אחרים כללי התעתיק מעט שונים, ובספרים אקדמיים רבים הלמ"ד לא תושם בסוגריים כאשר יש הקפדה על תעתיק מדויק.
מרד הוגן

תוצאות הקרב

כוחותיו של הקיסר גו-שירקאווה הביסו לבסוף את כוחותיו של סוטוקו, ובכך למעשה איפשרו לו לרדת מכס הקיסר תוך שמירה על כוח רב בחצר. הוא המשיך לשמור על כוחו במהלך כהונתם של חמישה קיסרים (ניג'וּ, רוֹקוּג'וֹ, טָקַקוּרה, אָנטוֹקוּ וגו-טוֹבָּה) עד מותו בשנת 1192. סוטוקו הוגלה לפרובינציית סָנוּקי (כיום מחוז קאגווה באי שיקוקו), יורינאגה נהרג בקרב, וטמיושי וטדמאסה הוצאו להורג. טמטומו שרד את הקרב אך נאלץ לנוס. יושיטומו הפך לראש שבט מינאמוטו בעקבות מות אביו, ויחד עם קיומורי, הצליח לבסס את מעמדם של שני שבטי הסמוראים ככוח הפוליטי החדש בבירה.

מורשת

תוצאות מרד הוגן והיריבות שנוצרה בעקבותיו בין שבט מינאמוטו לשבט טאירה הובילו למרד הייג'י בשנת 1159.
האפוס מתקופת קאמאקורה עלילות הוגן מתאר את קורות הסמוראים שלקחו חלק במרד. יחד עם עלילות הייג'י ועלילות הֶייקֵה הם מתארים את עלייתם ונפילתם של שבטי מינאמוטו וטאירה.
שום העירית

היסטוריה ופולקלור

הסינים היו הראשונים שתועדו משתמשים בעירית, בסביבות שנת 3000 לפני הספירה. יש טוענים כי מרקו פולו הוא שהביא את העירית מסין לאירופה, אך רוב החוקרים טוענים שמקורה באנגליה, והיא הועברה לרחבי האימפריה הרומית בידי חייליה. צוענים רומנים השתמשו בעירית לגילוי עתידות. מקובל היה להאמין שצריך לתלות צרורות של עירית מיובשת בשביל להרחיק מחלות ורוע. יש פרשנות של ספרות רפואית מהתקופה הרומית על פיה העירית מקילה על כוויות שמש וכאבי גרון, מעלה את לחץ הדם ומתפקדת כחומר משתן.

עיבוד וטיפוח

העירית משגשגת באדמה בוצית, עשירה בחומר אורגני, עם pH ברמה 6–7 והרבה שמש. היא יכולה לגדול גם עם אור חלש, אך מוטב 6–8 שעות של אור שמש מלא.
העירית יכולה לגדול מזרעים כבר מתחילת האביב, אך במקרה כזה היא תצטרך אדמה חמימה, כך שהדבר אפשרי רק במקומות מועטים. בדרך כלל העירית צריכה לנבוט בטמפרטורה של 21°C ולשמור על לחות. ניתן לגדל אותה בתוך מבנה באוויר קריר יותר ואז לשתול אותה בחוץ, או לגדל את נבטיה מתחת ליריעת בד למשך כחודש, ואחר להוציאם אל כיפת השמים.
טאגאנרוג

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
העיר קיבלה את שמה משפך טגאני רוג, שעל גדותיו העיר שוכנת. השם הופיע לראשונה במסמכי לשכת השגרירים, שבהם תוארה העיר בפני הנסיך הגדול איוואן השלישי לנסיך טאמאן זכרי גיזולפי. על המסמכים נראה שהעיר כבר הייתה קיימת בשנת 1489.

תעשייה

העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב בדרום רוסיה כאשר מפעל המתכות TAGMET הוא המפעל הגדול ביותר בעיר.
בעבר פעלו בעיר מפעלי מכונות גדולים כמפעל הקומביינים שעל בסיסו הוקם מפעל הרכבים של טאגאנרוג שייצר ברישיון את רכבי היונדאי, מפעל לשיפוץ ספינות, מפעלי מזון, מפעלים כימיים ואחרים.

ספורט

מועדון הספורט הגדול בעיר הוא מועדון רוגבי בשם "בולאבה טאגאנרוג", שמתמודד בליגת העל הרוסית ברוגבי ומארח באצטדיון ראדוגה (שמכיל 2,000 מושבים). הוקם ב-1960 בשם "ראדוגה" ושינה שמו ל"בולאבה" בדצמבר 2011. בולאבה זכתה באליפות רוסיה הסובייטית ברוגבי בשנת 1985 ובגביע רוסיה הסובייטית בשנים 1984–1985.
בעבר פעל מועדון הכדורגל טאגאנרוג שהיה קיים בשנים 2006–2015 והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה. המועדון אירח באצטדיון טורפדו המכיל 5,000 מושבים ושימש בעבר את קבוצת טורפדו טאגאנרוג בשנים 1926–2004. טורפדו זכתה באליפות רוסיה הסובייטית בעונת 1955 והעפילה לגמר גביע רוסיה הסובייטית בעונת 1950, אך מאז התפרקות ברית המועצות התמודדה בדרך כלל בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ובליגה האזורית עד לשנת פירוקה.

הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סרגיי נילוס

סרגיי אלכסנדרוביץ' נילוס (רוסית: Серге́й Алекса́ндрович Ни́лус;‏ 28 באוגוסט 1862 - 14 בינואר 1929), סופר רוסי.

ביוגרפיה

סרגיי נילוס היה בן למשפחת מהגרים משווייץ, אשר סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מוסקבה. לאחר סיום הלימודים עבד כמשפטן, עד שחזר לאחוזה המשפחתית. 
הוא פרסם את הגרסה המלאה של החיבור האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון", לפי הגרסה הרוסית, המקובלת בעולם (גרסה מקוצרת פורסמה כבר בשנת 1903). את המסמך פרסם לראשונה ב-1905 בספרו "הגדול בקטן". הפרסום קיבל תפוצה רחבה ותורגם למספר רב של שפות.
בנוסף לכך הוא חיבר מספר ספרים על נושאים דתיים. לאחר מהפכת אוקטובר כל יצירותיו היו אסורות לפרסום. הוא נעצר מספר פעמים אך כל פעם שוחרר לאחר תקופת מעצר קצרה.
בשנת 2001 הוכרז על "פרס נילוס" שמוענק לסופר רוסי עבור יצירות הקשורות להיסטוריה רוסית. בשנים 2003-2005 פורסמו יצירותיו מחדש.
DEF CON (כינוס האקרים)

DEF CON (שנכתב גם DEFCON או DefCon) הוא אחד הכנסים הגדולים בעולם ההאקרים, המתקיים בכל שנה בלאס וגאס, נבדה. הכנס הראשון התקיים ביוני 1993.
רבים מן המשתתפים ב-DEF CON הם מומחי אבטחת מידע, עיתונאים, עורכי דין, עובדי הממשל הפדרלי, קראקרים, פושעי סייבר, חוקרי אבטחה, והאקרים עם עניין כללי בתכנות, ארכיטקטורת מחשב, פריקינג של טלפונים, שינוי חומרה, וכל דבר אחר שניתן ל"האקינג".
הכנס מורכב ממספר הרצאות על מחשבים ועל נושאים הקשורים להאקינג, כמו גם אירועים חברתיים ותחרויות מהרבה סוגים, החל בפריצת מנעולים, תחרויות רובוטיקה, אמנות, תחרויות סלוגן, ציד נבלות וללכוד את הדגל. ללכוד את הדגל (CTF) היא אולי הידועה ביותר בין תחרויות אלה. זוהי תחרות שבה צוותי פריצה של האקרים מנסים לתקוף ולהגן על מחשבים ורשתות. CTF כבר זכה לחיקוי בכנסי האקינג אחרים וכן בכינוסים אקדמיים וצבאיים.
מאז DEF CON 11, גויסו באירוע כספים עבור ה-Electronic Frontier Foundation.
עובדי סוכנויות בילוש בארצות הברית, כגון ה-FBI, ה-CIA, ה-NSA וסוכנויות פדרליות אחרות נוהגים לבקר באירועים אלה באופן קבוע, לעיתים במסגרת תפקידם.

היסטוריה

DEF CON נוסדה בשנת 1992 על ידי ג'ף מוס כמסיבת פרידה עבור ידידו ההאקר. המסיבה תוכננה להתקיים בלאס וגאס, ימים ספורים לפני שחברו היה אמור לעזוב את ארצות הברית, כי אביו קיבל עבודה מחוץ לארצות הברית. עם זאת, אביו של חברו עזב מוקדם, ולקח את החבר יחד אתו, כך שג'ף נשאר לבדו עם המסיבה המתוכננת. ג'ף החליט להזמין את כל החברים ההאקרים שלו לנסוע ללאס וגאס איתו ולעשות את המסיבה איתם במקום. חברים האקרים ממרחקים הגיעו והניחו את היסודות ל-DEF CON, עם בערך 100 אנשים שנכחו במסיבה.
המונח DEF CON מגיע ממשחקי מלחמה, ומרמז על סרט בנושא מצב המוכנות של הכוחות המזוינים וכוחות הביטחון של ארצות הברית (DEFCON). בסרט, לאס וגאס נבחרה כמטרה להפצצה גרעינית. מאז ועד היום הכנס מתקיים בלאס וגאס, וג'ף מוס נתן לו את השם DEFCON .DEF CON תוכנן להיות אירוע חד פעמי, מסיבה לחבר של ג'ף, אבל הוא כל הזמן קיבל הודעות דוא"ל מאנשים שעודדו אותו לקיים את האירוע שוב בשנה הבאה. לאחר זמן מה, הוא שוכנע לארח את האירוע שוב, בנוכחות כמעט כפולה בשנה השנייה.

אירועים מקומיים

במדינות רבות מתקיימים כנסים מקומיים בסגנון DEFCON, ולעיתים אף בחסות הארגון העולמי, בהם מתקיימות הרצאות ופעילויות דומות לאלו שבכנסים.
בישראל פועלת החל מנובמבר 2010 הקבוצה DC9723, שנקראת גם "קבוצת ה-DEFCON הישראלית", אשר מקיימת מפגשים חודשיים באזור המרכז.
שמה של הקבוצה הישראלית מבוסס על קוד הטלפון הישראלי: 972 הוא הקוד הבינלאומי למדינת ישראל, ו-3 הנו הקוד לאזור גוש דן (קיצור של 03).
רבאב רזא

קריירה

רזא הייתה בת 13 כשנבחרה לייצג את פקיסטן באולימפיאדת הקיץ באתונה של 2004, לאחר שנים רבות בהן שחיית נשים הייתה בלתי חוקית בפקיסטן. עד שנות ה-1990 השחייה הייתה נגד החוק ושידור תחרויות בינלאומיות בטלוויזיה נאסר. גם אחרי שהחוק היבש שונה, נשאר טאבו חזק נגד שחיית נשים וילדות בשל חשיפת הזרועות והרגליים בעת השחייה.
הוריה של רזא, שהיא ילידת לאהור, תמכו בפיתוח הקריירה הספורטיבית שלה בכל דרך. כשפדרציית השחייה הפקיסטנית תמכה בה רק בסכום של 30$ לחודש, היה לה המזל שבידיהם האמצעים הכלכליים - אביה סגן-אלוף בדימוס ואמה רופאה - להעסיק עבורה מאמן פרטי. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, וביצועיה הרשימו את הוועדה האולימפית, אשר העניקו לה את אחד ממקומות ה"קלף החופשי" באולימפיאדת 2004.
היא שחתה במירוץ 50 מטר בסגנון חופשי, ואף על פי שלא התקדמה לשלב הבא, היא פתחה את הדלת עבור שחייניות פקיסטניות עתידיות. היא הייתה השחיינית הראשונה והספורטאית הפקיסטינית השנייה להתחרות באולימפיאדה—כשקודמתה הייתה שבאנה אכטר, הקופצת לרוחק, באולימפיאדת 1996—והקדימה אך במעט את מייצגת מדינתה השלישית, Sumaira Zahoor, שרצה באירוע 1500 מטר באולימפיאדת 2004 כעבור מספר ימים. בגיל 13, רזא גם הייתה הספורטאית האולימפית הצעירה ביותר לייצג את פקיסטן.
היא זכתה במספר תארים לאומיים, וראתה הצלחה בטורנירי שחייה באסיה. היא זכתה בשתי מדליות כסף, ומדליית ארד, במשחקי דרום אסיה 2004. היא זכתה גם במדליית זהב ב-50 מטר סגנון חופשי במשחקי הסולידריות האסלאמים לנשים בטהראן, איראן. לאחר השתתפותה באולימפיאדה, היא גם שחתה עבור פקיסטן באירועים אחרים, ביניהם משחקי דרום אסיה 2006 ומשחקי חבר העמים הבריטי 2006.
שחייניות פקיסטניות שבאו אחריה מונות את רזא כמי שסללה את דרכן, כולל סימרה נאסיר, המחזיקה במספר שיאים לאומיים, ובגיל 14 מייצגת את פקיסטן במשחקי דרום אסיה ותחרויות אחרות, ומקווה להגיע גם היא לאולימפיאדה. לדבריה, היחס כלפי ספורטאיות בפקיסטן אולי השתפר מעט מימיה של רזא, אך עדיין הטאבו קשה והיא ועמיתותיה סופגות התייחסות שלילית ולעיתים אף מאיימת.