google/wiki40b huggingface dataset:
הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה

רקע

מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שהיוותה חלק מהאימפריה הספרדית נוסדה בשנת 1776 בשטחים שהיו שייכים עד אז למלכות המשנה של פרו, שחולקו מייד לאחר מכן ל-12 יחידות שונות, ובירת תת-הממלכה נקבעה בבואנוס איירס.
עד 1806 תת-הממלכה נהנתה משקט פנימי וחיצוני יחסי למעט כיבוש מזרח מיסיונס (Misiones) בידי פורטוגל בשנת 1801, צעד שנענה בתגובה רפה של ספרד. באותה שנה התחוללו הפלישות האנגליות (1806-1807) בהן כוחות בריטיים כבשו לזמן קצר את בואנוס איירס, מונטווידאו ומקומות נוספים בבנדה אוריינטל (La banda oriental - אורוגוואי של היום), כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות.
הפולשים גורשו על ידי המיליציות שהתארגנו על בסיס התושבים המקומיים ומנו כמה אלפי אזרחים - מהגרים אירופאים וקריאולים (צאצאים של מהגרים אירופאים).
באותה תקופה החלו להישמע קולות שדרשו עצמאות - בהתחלה כלכלית ולאחר מכן מדינית - בהשראת רעיונות עידן הנאורות, המהפכה הצרפתית והיווסדה של הרפובליקה המודרנית הראשונה, והכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הדרישות האלו קיבלו משנה תוקף לאחר הפלישות האנגליות שנהדפו ללא כל עזרה חיצונית מספרד, ויצרו גם תחושת ניכור כלפי ספרד שבמציאות של אז הייתה ארץ רחוקה במרחק נסיעה של שבועות (מבואנוס איירס) וחודשים (מהפרובינציות הפנימיות) וגם מודעות פוליטית ותחושות פטריוטיות מקומיות; אך הן (הדרישות) לא זכו לאוזן קשבת בממלכה הספרדית.
אם לא די בכך - ב-1808 צרפת תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה פלשה לספרד, פרננדו השביעי, מלך ספרד הושם במעצר, וז'וזף בונפרטה - אחיו הבכור של נפוליאון - הוכתר במקומו.
תת הממלכה של ריו דה לה פלטה נשארה נאמנה למלך ולמי שייצג את הנאמנים לו - החונטה המרכזית העליונה שפעלה באזורים בדרום ספרד שלא נכבשו על ידי הצרפתים.
כתוצאה מכך החלו לקום חונטות דומות בדרום אמריקה שקראו תיגר על השלטון הספרדי המקומי שאיבד לכאורה את תוקפו וסמכותו עם הדחת המלך, אך הן דוכאו במהירות על ידי הספרדים.
כך גם בבואנוס איירס בה נעשה ניסיון להדיח את המשנה למלך - סנטיאגו דה ליניירס (Santiago de Liniers) - ב-1 בינואר 1809 על ידי מרטין דה אלסגה (Martín de Álzaga); שניהם אלו שהובילו את גירוש הבריטים מבואנוס איירס שנתיים קודם לכן. ניסיון זה גרם לעימות בין היחידות הספרדיות למיליציות הקריאוליות שקודם לכן לחמו שכם אחד.
זמן קצר לאחר מכן הגיע המשנה למלך החדש (ובדיעבד - האחרון) - בלטאסר הידאלגו דה סיסנרוס (Baltasar Hidalgo de Cisneros), שארגן מחדש את הכוחות.
סיסנרוס, בניגוד לליניירס, לא התמנה לתפקידו על ידי המלך - שהיה נתון אז במעצר, אלא על ידי החונטה בסביליה שייצגה את הנאמנים לו, ועובדה זו היוותה אמתלה מתאימה להפנות לו עורף באצטלה של נאמנות לפרננדו השביעי. שנים לאחר מכן, משישוב פרננדו השביעי לכסאו, ארגנטינה תזדרז להכריז על עצמאותה.
אפיק נתונים

במחשבים ובתקשורת נתונים, אפיק נתונים או אפיק מחשב (באנגלית: Computer Bus) הוא תת-מערכת המשמשת להעברת מידע בין רכיבי מערכות ממוחשבות.
בעבר, אפיקי נתונים מוקדמים היו, על פי רוב, פשוט אוסף חוטים שחיברו חשמלית מספר רכיבי מחשב במקביל. כיום, המונח משמש לכל מנגנון המאפשר את הפונקציונליות הבסיסית של החיבור החשמלי במקביל, למרות שמדובר במנגנונים מתוחכמים בהרבה. עם התקדמות טכנולוגיות אפיקי הנתונים, ההבחנה בינם לבין רשתות תקשורת הפכה להיות מעורפלת, וכיום מדובר בעיקר בהבחנה רעיונית (מבחינת התפקיד של האפיק במערכת הכוללת), ולא בהבחנה מעשית (מבחינת דרך המימוש או הטכנולוגיה). ניתן לראות דמיון רב בין אפיקי הנתונים המודרניים לבין רשתות תקשורת, כמו התבססות על תקשורת בחבילות, או השימוש בהם לתקשורת עם רכיבים חיצוניים למערכת מחשב סגורה. ניתן אף לראות כיום אמולציות ומימושים של פרוטוקולי אפיקי נתונים על גבי רשתות תקשורת - לדוגמה, iSCSI.
באופן כללי, אפיקי נתונים עשויים להתבסס על צורת תקשורת (העברת סיביות) באופן טורי או מקבילי, כאשר צורת החיבור הפיזית בין הרכיבים יכולה להיות multi-drop (חיבור במקביל לתווך משותף) או משורשרת, בה לכל רכיב שני חיבורים עבור שתי חוליות נפרדות (אחת לרכיב הקודם בשרשרת, ואחת לרכיב הבא).

דור ראשון

אפיקי המחשב הראשונים היו פקעות של חיווט אשר חיברו התקנים וזיכרון. לרוב היה אפיק אחד לזיכרון ואחר להתקנים והם היו נגישים באמצעות פקודות נפרדות אשר עשו שימוש בפרוטוקולים ובתזמונים ייחודיים לכל אפיק.
אחד הקשיים הראשונים היה השימוש בפסיקות. המחשבים הראשונים ביצעו פעולות קלט ופלט באמצעות Busy waiting להתקן שיהיה מוכן. הדבר היה צוואר בקבוק לתוכניות שהיו צריכות לבצע מטלות אחרות בזמן ההמתנה. במצב שכזה, אם התוכנית תנסה לבצע מטלות אחרות, ייתכן שיקח זמן רב עבורה לבדוק שוב האם התקן היעד מוכן וכך מידע יאבד. הפתרון היה שההתקנים יבצעו פסיקות לפעולת המעבד. הפסיקות היו מתועדפות משום שהמעבד יכול לבצע קוד רק עבור התקן אחד כל פעם וישנם התקנים שחשיבות הזמן עבורם גדולה מלאחרים.
השיטה הקלאסית והפשוטה לתעדף פסיקות או גישה לבס הייתה שימוש ב-daisy chain.
יוקיקו אקאבה

ביוגרפיה

אקאבה נולדה בעיירה האגה שבמחוז טוצ'יגי, יפן. היא זכתה במדליית הכסף באוניברסיאדת פלמה (1999) במקצה חצי המרתון. באוניברסיאדת בייג'ינג (2001) זכתה במדליית הארד במקצה ל-10,000 מ' וסיימה במקום השמיני במקצה ל-5,000 מ'. באולימפיאדת בייג'ינג סיימה במקום ה-20 במקצה ל-10,000 מ', אך במקצה ל-5,000 מ' לא העפילה לגמר. באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין סיימה במקום ה-31 במרוץ המרתון. באותה שנה השתתפה גם באליפות העולם בחצי מרתון בבירמינגהאם, אולם היא לא השיגה הישג משמעותי, אישי או קבוצתי, באליפות זו.
בשנת 2009 הגיעה למקום השני במרתון אוסקה הבינלאומי לנשים. בתחילת שנת 2010 השתתפה שוב במרתון אוסקה, אך אף שהייתה מועמדת לאחד המקומות הראשונים, היא פרשה באמצע המרוץ. עד מהרה היא חזרה לכושרה והגיעה למקום השני בתחרות חצי המרתון לנשים במצואה במרץ של אותה שנה עם תוצאה של 1:11:09. באותה שנה גם השתתפה במרתון לונדון והגיעה למקום השישי עם זמן של 2:24:55, שיא אישי למרחק זה. בשנת 2011 הגיעה במקום הראשון במרתון אוסקה עם תוצאה של 2:26:29, הזכייה הראשונה שלה במקצה מרתון, אולם תוצאה זו לא הספיקה עבורה בשביל להיכלל בסגל יפן לאליפות העולם. באותה שנה הגיעה שוב למקום השישי במרתון לונדון, תוך שהיא קובעת שיא אישי של 2:24:09. אף שהגיעה למקום השמיני במרתון נגויה ב-2012, היא נבחרה למחליפה בסגל היפני לאולימפיאדת לונדון בשל מיקומה מאליפות העולם.
ברברה

קורות חיים

מוניק סרף נולדה בפריז למשפחה יהודית וכבר בגיל 10 נאלצה להתחבא מפני הנאצים, במשך תקופת הכיבוש הגרמני על צרפת במלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה, פרופסור למוזיקה שמע את מוניק שרה במקרה והציע לעזור לה לפתח את כשרונה. היא קיבלה שיעורי פיתוח קול ולמדה לנגן על פסנתר ולבסוף נרשמה מוניק ל-École Supérieure de Musique. יחד עם זאת, בעיותיה הכלכליות של מוניק סרף אילצוה לוותר על לימודי המוזיקה, לטובת משרת שירה ב-La Fontaine des Quatre-Saisons, קברט מפורסם בזמנו בפריז.
כילדה רגישה היא נפגעה עמוקות ממאורעות המלחמה ומצרותיה המשפחתיות. על פי האוטוביוגרפיה שלה, "היה פסנתר שחור", אביה התעלל בה מינית כשהייתה בת 10 ולאחר מכן עזב את הבית לבלי שוב. שנים אחר כך נסעה מוניק סרף, ברברה, להלוויית אביה בנאנט, שם חיברה את אחד משיריה הפופולרים ביותר, "נאנט", המנציח את נסיעתה. תחושת הריקנות הפנימית שנגרמה לה עקב אירועים אלו השתקפו במראה החיצוני שלה ובשיריה, בעיקר בשיר: "ילדותי". כינויה היה "האישה בשחור" על שום הופעתה הגבוהה, לבושה תמיד בשחורים ושיער שחור אסוף לאחור. הופעותיה כללו בעיקר שירים מלנכוליים על אהבה אבודה.
לאחר נטישת אביה את המשפחה ברחה מהבית ובין השנים 1950 ל-1952 גרה בבריסל, בירת בלגיה, לאחר שהצטרפה שם לקומונת אמנים פעילה. חבריה הסופרים והציירים, שכרו בית ישן והפכו אותו לסדנה ולאולם קונצרטים עם פסנתר, שבו ביצעה שירים של אדית פיאף, ז'ולייט גרקו וז'רמיין מונטרו. הקריירה שלה התפתחה באיטיות והיא נאבקה למחייתה. בשנת 1953 היא נישאה לסטודנט למשפטים מבלגיה והתגרשה ממנו ב-1956. מאוחר יותר בחייה, כתבה על יחסיה עם גברים, בשיר שאומר: "הם צועדים בגאווה, הגברים שלי. אני בחזית והם מאחור." לאחר שחזרה לפריז, נפגשה עם ז'אק ברל ונוצרה ביניהם ידידות רבת שנים. היא שרה והלחינה רבים משיריו. בהמשך היא פגשה את ז'ורז' ברסנס שאת שיריו הקליטה באלבומה הראשון. בשנות ה-50 היא הופיעה במועדונים קטנים והחלה לבסס קבוצת מעריצים, בעיקר סטודנטים צעירים מהרובע הלטיני. את הפריצה האמיתית עשתה ברברה בשנת 1961 כאשר הופיעה בהיכל המוזיקה המפורסם בובינו (Bobino) ברובע מונפרנאס. אולם המבקרים הפריזאים היו קשוחים איתה והיא המשיכה להופיע במועדונים קטנים. שנתיים אחר כך היא הופיעה ב- Théâtre des Capucines והקסימה את הקהל ואת המבקרים בהופעה מלאת כוח מדהימה, עם חומר חדש. מנקודה זו, פרחה הקריירה שלה ובשנת 1964 היא חתמה על חוזה גדול עם חברת Philips Records. בשנות ה-70, שיחקה במספר סרטים, הופיעה בתוכניות טלוויזיה ויצאה למסעי הופעות ברחבי העולם.
כמה מלהיטיה הגדולים הם: "אשתו של הקטור", "גבר בבגדים", "סיפור האהבה היפה ביותר שלי הוא אתם", "נאנט", "אני לא יודעת", "גטינגן", "העיט השחור" (l'aigle noir, וכך גם כינתה את עצמה) ועוד. שירה "הגבירה בחום", דואט עם ז'ורז' מוסטקי שגם כתב, התפרסם בישראל בתרגום לעברית של יעקב שבתאי ובביצוע יוסי בנאי ואילנה רובינא. שירה Perlimpinpin התפרסם בישראל בשם ""בירבורים"" בתרגום לעברית של אהוד מנור ובביצוע קורין אלאל באלבומה "שפת אמי". ב-2017 הוציאה יוצרת האינדי טליה אליאב אלבום בו היא שרה משירי ברברה בתרגומה. השפעתה של ברברה ניכרת על סגנונה של חוה אלברשטיין.
ברברה נפטרה ב-1997, בגיל 67 מבעיות נשימה ונקברה ליד אמה וקרובי משפחתה, בחלקה היהודית, בבית הקברות של באנייה (Bagneux), דרומית לפריז.
העיר פריז קראה על שמה מרכז מוזיקה ברובע ה-18, בעיר רֶן נקרא רחוב על שמה ובעיר נאנט הוצב בשנת 2000 פסל לכבודה.
פאריה

פאריה הוא שמם של קבוצת כלבים פרימיטיביים המשתייכים לקבוצת השפיץ והטיפוסים הפרימיטיבים של הפדרציה הבינלאומית לכלבנות דוגמת בסנג'י, סלוקי וכלב כנעני.
אל-נאת'

תכונות

אל-נאת' הוא ענק כחול, מטיפוס ספקטרלי B7 III, המאיר בעוצמה של פי 300 מעוצמת ההארה של השמש בתחום האור הנראה ופי 700 אם כוללים את הקרינה העל-סגולה הנפלטת ממנו. מסתו כ-4.5 מסות שמש והוא ככל הנראה יצא מן הסדרה הראשית לאחר שכילה את המימן שבליבתו וכעת הוא מתיך בליבתו הליום לפחמן ולחמצן בתהליך שמביא להתנפחותו והתקררותו, כך שהוא צפוי להפוך לענק כתום בתוך מספר מיליוני שנים.
ניתוח של ספקטרום הבליעה של אל-נאת' מראה על שכיחות גבוהה מהרגיל של מנגן ושל כספית ולעומת זאת מיעוט של מגנזיום וסידן. הסיבה לכך אינה ידועה בוודאות וייתכן שהתפלגות המתכות הלא שגרתית נובעת משקיעה של יסודות מסוימים אל תוך הכוכב תוך עליה של יסודות אחרים אל פני השטח כתוצאה משילוב של כבידה ושל לחץ קרינה.
אנסון רייני

ביוגרפיה

רייני נולד בדאלאס שבטקסס. בין השנים 1947–1955 למד לתואר ראשון בלימודי דת ולתואר שני במקרא ותאולוגיה. בין השנים 1955–1964 למד היסטוריה ולימודי הים התיכון בארצות הברית ובישראל וקיבל תואר דוקטור. בהמשך הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב, ומ-1970 כיהן שם כפרופסור חבר; מ-1981 כפרופסור מן המניין. לימד גם כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללת אורות.
פרסם מאמרים וספרים רבים בתחומי מחקרו, והיה ממניחי היסודות למחקר הגאוגרפיה ההיסטורית בארץ ישראל. כן ניהל כמה חפירות ארכאולוגיות ביניהן: תל מיכל, תל באר שבע ועוד.
מחקרו הגדול היה חקר מכתבי אל-עמארנה. בשנת 1970 פרסם מהדורות נוספות ומעודכנות שכללו לוחות נוספים שנחשפו באתר החפירות או נמצאו באוספים פרטיים הוא שתרגם מחדש את הלוחות שלא נכללו בפרסומו של יורגן אלכסנדר קנודטזון מתעודה א"ע 359 ועד א"ע 379. בשנת 1996 פרסם רייני ארבעה כרכים הדנים בלשון מכתבי אל עמרנה.
ב-1980 עבר תהליך גיור ונטל את השם "אריה". התגורר בשערי תקווה, היה נשוי ואב לבן.
ב- 19 בפברואר 2011, נפטר רייני לאחר מחלה קשה ונקבר בבית העלמין בברקן. השאיר אחריו את אשתו ציפורה כוכבי-רייני, ד"ר לשפות שמיות עתיקות ומרצה במכללה האקדמית בית ברל, ואת בנם יוני. על פי אותו מקור ממשיכה ציפי רייני את המפעל שהחל בעלה. ב-2005 פורסם ספרה "למלך אדוני - מכתבי אל-עמארנה" הכולל 350 מכתבים מתורגמים לעברית.
התאומים הסיאמיים מוונציה

התאומים הסיאמיים מוונציה נולדו בגטו היהודי בעיר בשנת 1575, הוצגו לראווה והיו מקור לסקרנות, לחקירה מדעית ולדרשות מיסטיות ומוסריות של יהודים ונוצרים כאחד.

לידת התאומים ואחריה

התאומים נולדו ב-26 במאי 1575 בגטו ונציה לבתו של גבריאל צרפתי, אשתו של יהודי בשם פרחיה. הם היו בעלי שני ראשים, ארבע ידיים וגוף אחד מן המותניים ומטה. התאומים היו לסנסציה מיידית ויהודים ונוצרים כאחד הגיעו לבית המשפחה על מנת לחזות בפלא. לאחר שמונה ימים נפטרו התאומים.
לאחר מותם מסר אביהם את הגופה לחברת גמילות חסדים של הגטו, אך הם לא נקברו אלא שומרו בתמיסה מיוחדת והחלו להיות מוצגים לראווה בתמורה לתשלום. החברה והאב אף השיגו הסכמות של רבנים לביצוע הפעולה. אולם רבני ונציה שמואל יהודה קצנלבוגן ויוסף טרווש דרשו לקבור את הגופה לפי ההלכה. התאומים נקברו לא לפני שנאסף "סכום נאה" לקופת הגמ"ח.

התייחסויות לתופעה

הידיעה אודות ה"מפלצת" עשתה לה כנפיים ונפוצה ברחבי איטליה וגרמניה הן בקרב הציבור הרחב והן בקרב משכילים ומלומדים. באותה עת נפוצה ההתעניינות ציבורית ב"מדע המפלצות" (טרטולוגיה, התפתחות עוברית בלתי תקינה) מתוך רצון לתעד ולסקר כל תופעה מוזרה החורגת מן הטבע, מתוך התפעמות מן הגיוון והעושר שמציע הטבע (שהזרים כמויות של מוזרויות ומפלצות מן "העולם החדש"). תיעוד בן התקופה נמצא בספרות מדעית ופופולרית באיטלקית ובגרמנית. איור של התאומים מוצג בספרו של אוליסה אלדרובנדי Monstrorum historia משנת 1642.
סמוך למועד לידת התאומים פרצה בוונציה מגפת דבר. סמיכות האירועים סיפקה שני כיווני התייחסות חדשים: התייחסות מיסטית ללידה כאות מבשר והטפה מוסרית שראתה הן בלידה הבלתי טבעית והן במגפה אות לזעם האל. החוברת בשם Discorso sopra gli accidenti del parto monstruoso nato di una Hebrea nell'anno 1575 a di xxvi Maggio ("דיון על המקרה המפלצות שנולדו בשנת 1575 ב-26 לחודש מאי") מאת ג'וזפה גרגוריו, תרמה לקישור בין המפלצות והדבר לבין המוסר הלקוי של היהודים. החוברת כוללת ציור של התאומים, הורוסקופים של יום לידתם ויום התעברות האם ודיון המתחלק לשלושה "עולמות": חומרי, שמיימי ואלוהי. הדיון החומרי מציג את הדעה המדעית המקובלת של התקופה לפיה הייתה בזרע האב כמות גדולה מדי של זרעונים בלתי נקיים. הדיון השמיימי עוסק באסטרולוגיה ומפרט מקרים נוספים של צמידות בין לידת תאומים סיאמיים ואסונות שונים לאורך הדורות. מסקנת הדיון היא שלידת תאומים זהים מנבאת אסון והיא אות לחוסר רצון משמיים. הדיון האלוהי מיועד להשמצת הדת היהודית ("הסינגוגה המושחתת"), לגינוי עיסוקם של יהודי הגטו בהלוואה בריבית ולפרשנותם המוטעית לספר דניאל.
הרופא, הפילוסוף והמקובל אברהם בן חנניה יגל מתייחס לתאומים בהרחבה בספרו "ספר גיא חיזיון" ומנסה באמצעותם לחבר את ההסבר הטבעי ואת ההסבר הקבלי ולשלב בקנה אחד את ההסברים משלושת העולמות. רוחות התאומים, שנגלות אל יגל בחזיון טוענות, על סמך הלכת "עגלה ערופה" (דברים כ"א א-ט), שדמם של התאומים על ידיהם של פרנסי הציבור, הם ומנהיגותם אחראים לאסון שנפל על ונציה. לאחר מכן משתמש יגל בחוברת האיטלקית של גרגוריו לצורך ההסברים החומרי והשמימי, אך מרחיב לפי ניסיונו כרופא וכן בדוגמאות עצמאיות לפי דברי קסנופון ואבן רג'ל. הוא מסכם את עיסוקו בתאומים במסקנה המקובלת לדבריו הן בקבלה והן אצל אריסטו לפיה "האיש או האשה בשעת תשמיש" הם כוח המופעל על ידי הסיבות השמיימיות.
רות מוריץ

ביוגרפיה

רות נולדה במלבורן, אוסטרליה ועלתה עם משפחתה לארץ בשנת 1935, בהיותה בת 5. גדלה בתל אביב וחונכה חינוך ציוני על ידי הוריה. לקחה חלק בפעילות תנועת הצופים ובגיל 15 הצטרפה לשורות האצ"ל. הייתה תלמידה מצטיינת בגימנסיה "שלווה", אך למרות זאת הורחקה מהמוסד בלחץ אנשי "ההגנה".
פעילותה באצ"ל הלכה וגברה - היא מלאה תפקידים רבים ושונים, החל מגיוס, דרך קשר ועזרה ראשונה ועד שמירה. לאחר שהוכיחה עצמה, יצאה גם לקורס המפקדים של הארגון. כשסיימה את הקורס, קבלה את הכינוי "דבורה". ב-29 באפריל 1948 נהרג חברה של רות, אברהם כנעני, מפגז בריטי בהתקפת האצ"ל על יפו.
רות לקחה חלק בפעולת האצ"ל בכפר יהודייה. עם התקדמות הלגיון הערבי קיבלה, יחד עם יתר חבריה לפעילות, את פקודת הנסיגה. כשהייתה כבר על רכב הפינוי, הבינה רות שמרים אהרוני, חיילת בכוח שלה, נמצאת עדיין בעמדת התצפית בצריח המסגד (כיום ביהוד). רות ירדה מהרכב ורצה לכוון המסגד. רכב הפינוי המתין עוד מספר דקות, אך כאשר בוששה לחזור המשיך בדרכו.
לא ידוע בדיוק מה עלה בגורלן של שתי הלוחמות והמאמצים לברר זאת, גם בסיוע הצלב האדום, עלו בתוהו. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-6 במאי 1952 הובאו למנוחות בקבר אחים בבית העלמין הצבאי קריית שאול עצמות שנטען כי הן עצמותיהן. אחד הסיפורים המפורסמים יותר על הדקות האחרונות בחייהן של השתיים, הוא שהן צפו בכוח הלגיון המתקרב למגדל וסוגר עליהן וקפצו אל מותן.
בשנת 1969 הוענק לה על ידי ברית חיילי האצ"ל "עיטור הקרב" המציין את השתתפותה בלחימה.
לזכרה הוקם, מול משק הוריה במושב משגב דב, בית העם של המושב שנקרא על שמה, "בית רות".
ליילה בוזיד

ביוגרפיה

ליילה נולדה בתוניס בשנת 1984, לבמאי נורי בוזיד. היא גדלה בתוניסיה, ובילתה את ילדותה בתוניס. אחרי קבלת תעודת בגרות היא עברה לפריז, שם היא למדה ספרות באוניברסיטת סורבון. לאחר הכנת הסרט הקצר הראשון, "(Sbeh el khir (Bonjour" (בתרגום חופשי לעברית "סבח אל ח'יר אל (בונז'ור)"), היא סיימה את שנת לימודיה הראשונה ב"לה פמיס".
הסרט הקצר של ליילה, "Twitching", היה סרט הגמר שלה ב"לה פמיס". בשנת 2012, הסרט הוקרן ב"פסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי של קלרמון-פראן" שם הוא התקבל היטב. היא גם זכתה בפרס חבר השוטפים של הסרטים הסטודנטים בפסטיבל באנז'ה.
בשנת 2013, הסרט שלה "Zakaria" פורסם. בשנת 2015, הסרט שלה "À peine j'ouvre les yeux" (בתרגום חופשי לעברית "אני כמעט פותחת את העיניים שלי") פורסם וזכה במספר פסטיבלים: "פסטיבל הסרטים של ונציה", "פסטיבל הסרטים של קרתגו", "פסטיבל הסרטים הבינלאומי של יוצרי קולנוע צעירים של סן ז'אן דה לוז" ו"פסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי".
בשנת 2018, ליילה כתבה את הסרט "Vent du nord" (בתרגום חופשי לעברית "רוח הצפון") אשר בוים על ידי וליד מטאר.
פתח הריגה

פתח הריגה (אנגלית: Murder-hole; צרפתית: Meurtrière או Assommoir) הוא פתח בתקרת מעבר מקורה במצודה, בדרך כלל בתקרת מעבר בשער דרכו יכולים לוחמי חיל המצב לירות חיצים, להשליך חפצים או לשפוך נוזלים על אויב שפרץ את דלתות השער החיצוני.
פתחים מיוחדים שנקבעו מעל שער הכניסה החיצוני ובמגדלים איפשרו למגינים לכסות באש את קו החומה ונקראים משיקולי.
קיליקיה

קיליקיה הייתה חבל ארץ בקצה הדרומי של אסיה הקטנה, הגובלת עם קפדוקיה מצפון. חלקה המערבי של קיליקיה צורף לאימפריה הרומית החל בשנת 102 לפנה"ס. בשנת 67 לפנה"ס סיים גנאיוס פומפיוס מגנוס את תפקידו כקונסול ויצא במינוי מיוחד של הסנאט הרומי להילחם בשודדי הים ששרצו בים התיכון. הוא עקב אחריהם עד למעוז כוחם העיקרי בקיליקיה, ושכנע רבים מהם להיכנע לו בהבטחת חנינה. פומפיוס הפך את קיליקיה לפרובינקיה רומית שבירתה בטרסוס (תרשיש) וארגן מחדש את גבולותיה שכללו את כל החוף הדרומי של אנטוליה. רבים משודדי הים שנכנעו לפומפיוס יושבו בעיר סולי, סמוך למרסין של ימינו, ושמה שונה לפומפיופוליס (Pompeiopolis). ליהודים הייתה היסטוריה עם יושבי ארץ זו, כפי שמתאר יוסף בן מתתיהו בספרו מלחמות היהודים ששכירי חרב קליקים אשר נלחמו בצורה של הופליטים היוו את ראשי המשמר האישי של מלכי הממלכה החשמונאית. ישנן עדויות על התיישבות יהודית באזור החל מסוף המאה הראשונה לספירה וכן עדות על מרכז יהודי במאה הרביעית.
מאליק פתחי

קריירת מועדונים

פתחי שיחק כנער בהרטה ברלין, ובשנת 2003 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2003/04, ערך פתחי 14 הופעות ליגה. בעונת 2004/05 הפך פתחי לשחקן הרכב קבוע, ושיתף פעולה בהגנה עם ארנה פרידריך, מרקו רהמר ויוסיפ שימוניץ'. עונה זו הייתה עונה מצוינת עבור פתחי והרטה ברלין, שהיו להגנה הטובה ביותר בבונדסליגה, שספגה 31 שערים בלבד. הרטה ברלין ופתחי סיימו את העונה הזו במקום הרביעי בליגה, והעפילו לגביע אופ"א. בעונת 2005/06 המשיך פתחי עם היכולת הטובה בליגה, שהקנתה לקבוצה את המקום השישי, אך נחל עם הקבוצה אכזבה בגביע אופ"א, לאחר שהקבוצה עברה את שלב הבתים, אך הדחה בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט. בעונת 2006/07 שוב נחלו פתחי והרטה אכזבה בגביע אופ"א, כאשר אפילו לא הגיעו לשלב הבתים, והודחו במוקדמות על ידי אודנזה בולדקלוב. בליגה סיימה הקבוצה במקום העשירי. באותה עונה הבקיע פתחי את שער הליגה הראשון שלו, בהפסד 4-2 לבאיירן מינכן. פתחי החל את עונת 2007/08 בהרטה ברלין, ופתח בהרכב כמעט בכל המשחקים עד לחודש מרץ 2008. בחודש זה התחדשה ליגת העל הרוסית, ופתחי חתם על חוזה בספרטק מוסקבה. 
פתחי שיחק שתי עונות בספרטק מוסקבה, 2008 ו-2009, בכל אחת מהן הבקיע שלושה שערי ליגה. בעונת 2008 סיים פתחי עם ספרטק מוסקבה במקום השמיני בליגה, ובעונת 2009 סיים עם הקבוצה במקום השני. על אף זאת, הושאל פתחי בחורף 2010 למיינץ 05 מהבונדסליגה, שם פתח כמעט בכל המשחקים וסייע לקבוצה לסיים את עונת 2009/10 במקום התשיעי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם יאן קירכהוף. השאלתו של פתחי למיינץ הוארכה בעונה נוספת, ובעונת 2010/11 ערך פתחי 19 הופעות ליגה, כשהוא מסייע למיינץ לסיים במקום החמישי המפתיע. בתום עונה זו, עבר פתחי למיינץ באופן קבוע, ובעונת 2011/12 ערך 17 הופעות ליגה. מיינץ סיימה עונה זו במקום ה-13 בליגה. בעונת 2012/13 פתחי המשיך להשתייך למיינץ אך לא שיחק כלל בקבוצה. למעשה לאורך כל עונה זו הוא היה מושאל. בחצי העונה הראשון פתחי היה מושאל לקייסריספור הטורקית, ובחצי העונה השני הושאל למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה, עמה סיים את העונה במקום השישי. בעונת 2013/14 חזר פתחי למיינץ, אך כמעט שלא שיחק, ואף ערך מספר הופעות בקבוצת המילואים. 
בעונת 2014/15 עזב פתחי את מיינץ וחתם באתלטיקו בלארס מהליגה הספרדית השלישית, אותה אימן הגרמני כריסטיאן ציגה. בעונה זו ערך שמונה הופעות ליגה וסיים עם הקבוצה בחלק התחתון של הטבלה. בעונת 2015/16 פתחי ואתלטיקו בלארס סיימו את העונה במקום התשיעי, כשפתחי עורך 24 הופעות ליגה ומבקיע שער אחד. פאתחי שיחק במועדון עונה אחת נוספת, ושוחרר מהמועדון במהלך שנת 2017. ביולי 2018 הצהיר פתחי על פרישה מכדורגל.

קריירה בינלאומית

פתחי שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, והשתתף עמן במונדיאל הנוער בשנת 2003, בו סיימה גרמניה אחרונה בשלב הבתים, ובאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2006, שגם בה כשלה הנבחרת הגרמנית וסיימה אחרונה בבית שלה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת, ערך פתחי באוגוסט 2006 בניצחון 3-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות. פתחי החליף במשחק זה את מרסל ינסן במחצית. באוקטובר 2006 ערך פתחי את הופעתו השנייה והאחרונה במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 2-0 על נבחרת גאורגיה במשחק ידידות שנערך בעיר רוסטוק שבגרמניה. פתחי החליף במשחק זה את תומאס היצלספרגר בדקה ה-75. לאחר משחק זה, פתחי לא לבש עוד את המדים הלאומיים.

חיים אישיים

פתחי החל את הקריירה הספורטיבית שלו דווקא כטניסאי בקבוצות הרטה צלנדורף ברלין ובורוסיה ברלין. פתחי עדיין עוסק בטניס כתחביב, וגם מרבה לשחק כדורסל.
בנק סין לחקלאות

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מאז הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949, בנק סין לחקלאות נפתח ונסגר מספר פעמים, וגם מוזג עם בנק אחר והופרד ממנו לסירוגין.
היפודאמיה

דמותה

היפודאמיה היפה זכתה למחזרים רבים, אולם אביה, שלא רצה להשיא אותה, העמיד תנאי שרק מי שינצח אותו במירוץ מרכבות יזכה בידה. המפסיד במירוץ היה צפוי למוות. ברשותו של אוינומאוס היה צמד סוסים משובחים שקיבל מאביו, האל ארס, לכן מחזרים רבים מצאו את מותם ואוינומאוס נותר בלתי מנוצח.
פלופס שרצה בהיפודאמיה וקיבל בעצמו צמד סוסים משובחים מפוסידון, מתנת תודה על כך שהיה המאהב שלו, פנה בהסתר לרכב של אוינומאוס, מירטילוס. הוא הבטיח לו את מחצית המלכות שיירש לאחר מות אוינומאוס, במידה ויזכה בידה של היפודאמיה. לפי גרסה אחרת הבטיח לו גם את הלילה הראשון עם היפודאמיה. בגרסה נוספת היפודאמיה היא זו שהתאהבה בפלופס וסידרה את שיחוד מירטילוס. מירטילוס הוציא או שחרר יתדות ברכב של אוינומאוס וכך זכה פלופס בתחרות ובהיפודאמיה. לפי גרסה אחת אוינומאוס נהרג כשנפל מהמרכבה המתפרקת ולפי גרסה אחרת זעם על הרכב שלו והרג אותו.
היפודאמיה ילדה לפלופס ארבעה בנים, התאומים אטראוס ותיאסטס, פיתאוס ואלקתואוס. לפלופס היה בן נוסף, עלם יפה בשם כריסיפוס, בנה של הנימפה אקסיוכה. היפודאמיה חששה שפלופס יוריש את הממלכה לכריסיפוס, לכן הסיתה את בניה, אטראוס ותיאסטס, להרוג את כריסיפוס. השנים הטילו את כריסיפוס אל מותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס). 
פלופס בתגובה גירש את הרוצחים ואת אמם והם מצאו מקלט במיקנה. היפודאמיה תלתה עצמה על עץ.
האסטרואיד 692 Hippodamia  שהתגלה על ידי מקס וולף ואוגוסט קופף ב-1901, נקרא על שמה.
מטה (מחוז)

היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בוגוטה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לטריטוריית סן מרטין שכללה את שטחי מחוזות ויצ'דה ומטה המודרניים ואשר בירת הטריטוריה הייתה סן מרטין בשטחי מטה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור נכלל במדינת קונדינמרקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1866 טריטוריית סן מרטין נוצרה מחדש, אם כי היא הייתה נתונה לשליטה מסוימת של קונדינמרקה. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז קונדינמרקה.
ב-1905 פוצלה מהמחוז האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) מטה שכללה את שטחי טריטוריית סן מרטין. ב-1913 פוצל שטח מהאינטנדנסיה להקמת הקומיסריה (מעמד דומה לאינטנדנסיה) של ויצ'דה, שכללה את שטחי מחוז ויצ'דה המודרני. ב-1959 אושרה הצעת חוק לשדרוג האינטנדנסיה למעמד של מחוז והיא נכנסה לתוקף ב-1960.
בסוף המאה ה-20 האזור הפך לאחד המוקדים של מלחמת האזרחים בקולומביה בין ארגוני גרילה כמו FARC לבין הממשלה הקולומביאנית, וכמו כן צמח בו סחר בסמים. במסגרת שיחות שלום בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהנהגת נשיא קולומביה אנדרס פאסטראנה אראנגו הוחלט ב-1999 להקים אזור מפורז שכלל את הרשויות המקומיות של ויסטה ארמוסה, לה אוריבה, לה מאקארנה ומסטאס ביחד עם סן ויסנטה דל קגואן במחוז קקטה. לאחר כישלון השיחות ב-2002 האזור המפורז בוטל.

כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, קקאו ותירס, תעשייה, בעיקר כזו של עיבוד מזון, מסחר והפקת נפט. כמו כן המחוז הוא אחד המוקדים העיקריים בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.