google/wiki40b huggingface dataset:
אורי נעמתי

ביוגרפיה

נעמתי נולד בקיבוץ נען. לאחר סיום בית הספר התיכון התגייס לחיל השריון, וכשסיים את שירותו כמפקד מחלקת טנק הגיע לקיבוץ רעים במסגרת גרעין בנים, שם הכיר את אורנה, אשתו. לשניים ארבעה ילדים.
לנעמתי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנוסף סיים קורס לניהול פיננסי, קורס דירקטורים, קורס גישור, קורס לבוררים ועוד.
בנו, גיל, נפצע מירי של חיילי צה"ל בהפגנה של "אנרכיסטים נגד גדרות" כנגד גדר ההפרדה.

פעילות ציבורית

נעמתי שימש במשך שלוש קדנציות (11 שנים) כמרכז משק ברעים. בשנות ה-80 נשלח כנציג תנועת נוער לאוסטרליה, ולאחר מכן לארצות הברית כשליח מרכזי של התק"מ. בשנת 2002 נבחר לראשות מועצה אזורית אשכול, וכיהן בתפקיד עד שנת 2007. החל משנת 2009 ועד היום משמש כמנכ"ל ארגון מגדלי הפלחה, דירקטור בהנהלת מתנ"ס קריית מלאכי, בקרן לנזקי טבע ובמועצת הכותנה.
ביוני 2015 התמודד שוב בבחירות לראשות המועצה האזורית אשכול אך נוצח על ידי גדי ירקוני.
ג'ורג' דה הוושי

משפחתו

דה הוושי נולד בבודפשט במשפחה קתולית ממוצא יהודי מיוחסת ומתבוללת. משפחת אביו, לאיוש, נקראה במקור בישיץ (Bischitz - שם קשור ליישוב בבוהמיה - Byšice), ובשנת 1895 הוענק לה מידי הקיסר פרנץ יוזף תואר אצולה תחת השם ההונגרי הוושי (Hevesy). בתחילה קרא לעצמו האב בשם המשפחה 
Hevesy-Bischitz, והחל משנת 1906 השאיר רק את השם "הוושי". אם האב, סבתו של המדען, יוהנה בישיץ פון הווש, קנתה לעצמה שם על ידי פעילויות פילאנתרופיות בבודפשט. ג'ורג' היה בנו החמישי של לאיוש הוושי, יועץ חצר, ושל אוגניה (ז'ני), ברונית לבית שוסברגר. משפחת האם, שוסברגר, הייתה אף היא משפחה יהודית שמוצאה מאזור העיר ניטרה שבמורביה וקיבלה תואר אצולה עוד בשנת 1863.
בדומה לג'ורג', קיבלו גם אחיו השכלה רחבה. הבכור, וילמוש (וילהלם), היה מהנדס חשמל ואחד מעוזריו של חלוץ התעופה לואי בלריו בצרפת. האח השני, אנדור, מוכר כאנדרה דה הווס, חי גם הוא בצרפת והיה סופר והיסטוריון, נשוי לרוזנת. האח השלישי, אדן, המשיך בעסקי אביהם, והאח הרביעי, פאל (פאול), היה מחבר ודיפלומט בשירות הקיסרות האוסטרו-הונגרית בטורקיה, המזרח התיכון וכולי, אחר כך בשירות הונגריה, וערק לבריטניה בעת מלחמת העולם השנייה.

לימודיו

לאחר סיום לימודי התיכון בבית הספר של הנזירים הפיאריסטים בבודפשט בשנת 1903, למד פיזיקה, כימיה ומתמטיקה באוניברסיטת בודפשט ובאוניברסיטה הטכנית של ברלין, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג ב-1903. אז עבד כשנתיים כעוזר מחקר במכון לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה הטכנית של שווייץ, ועבד תקופה קצרה עם פריץ האבר. ב-1908 סיים השתלמות נוספת באוניברסיטה בפרייבורג, וב-1910 נסע לאנגליה לעבוד אצל ארנסט רתרפורד במנצ'סטר.

פעילותו האקדמית ומחקריו

ב-1913 ביצע את הניסויים הראשונים של סמנים רדיואקטיביים עם פרדריק פנת' במכון לחקר הרדיום בווינה. ב-1915 גויס לצבא אוסטרו-הונגריה. ב-1919 נסע לקופנהגן, לעבוד במכון נילס בוהר החדש.
ב-1923 גילה (יחד עם דירק קוסטר) את היסוד הפניום (נקרא על שם שמה הלטיני של קופנהגן), ובכך אישש את תחזיתו של מנדלייב מ-1869.
ב-1926 חזר לפרייבורג כפרופסור לכימיה פיזיקלית, וב-1930 קיבל משרה באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק. ב-1934 חזר למכון נילס בוהר, שם פעל עד 1943 כשבימי הכיבוש הנאצי נאלץ לברוח לשוודיה. שם חי ופעל עד שנת 1961 כפרופסור במכון המלכותי למחקר בכימיה אורגנית בסטוקהולם. ב-1943 הוענק לו פרס נובל לכימיה, על תרומתו לפיתוח שיטת הסמנים הרדיואקטיביים.
בשנותיו בקופנהגן עסק תחילה בהפרדות איזוטופיות, ומאוחר יותר היה חלוץ בשימוש בסמנים איזוטופיים במחקרים אנאורגניים וביולוגיים כאחד. בפרייבורג היה מעורב בשימוש הקליני הראשון באיזוטופים. כשחזר לקופנהגן הדגים את יצירתם של איזוטופים רדיואקטיביים מלאכותיים חדשים, והציג שיטה חדשה של אנליזת עירור על ידי הפגזת היסוד הנחקר בנייטרונים.
כאשר פלשה גרמניה לדנמרק במלחמת העולם השנייה, המיס דה הוושי את מדליות הנובל (העשויות זהב) של מקס פון לאואה וג'יימס פרנק במי מלך, כדי למנוע מהנאצים לגנוב אותן. הוא הציב את התמיסה שנוצרה על מדף במעבדתו במכון נילס בוהר, ועזב לשוודיה. כשחזר, לאחר המלחמה, מצא את התמיסה במקומה, ושיקע את הזהב מהתמיסה. קרן נובל אז יצקה מחדש את המדליות תוך שימוש בזהב המקורי.
דה הוושי נשא לאישה את פיה ריס (Pia Riis) ב-1924, ולזוג נולדו בן ושלוש בנות. הוא נפטר בפרייבורג, ב-1966. לפי בקשת משפחתו, אפרו הובא בטקס מיוחד למנוחת עולם בעיר הולדתו, בודפשט, באפריל 2001.
ארי ברזילי

ביוגרפיה

ארי ברזילי נולד בתל אביב בשנת 1953. הרביעי מבין אחיו לאמו שנולדה בירושלים והיא דור שמיני בארץ, ולאביו עלה לארץ מרוסיה ועבד בחברת "אמקור" לייצור מקררים. בשנת 1957 עבר עם משפחתו להרצליה פיתוח. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון אליאנס בתל אביב. בצבא שירת כקצין בחיל השריון.
בשנת 1977 החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים את התואר הראשון שלו בכימיה, פיזיקה וביולוגיה. את התואר השני והשלישי שלו עשה בנוירוביולוגיה וביוכימיה והשלים אותם בשש שנים.
ברזילי עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בשנת 1987 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. תואר זה ארך 5 שנים במעבדתו של פרופסור אריק קנדל. בסיום התואר, שנת 1992 חזר לארץ ובחר לעבוד באוניברסיטת תל אביב, בה עובד עד היום בתור ראש מעבדה העוסקת במחלות ניווניות ופונקציונליות של המוח. בנוסף כיהן כיו"ר המועצה המדעית של עמותת "לראות" בין השנים 2006–2013.
ארי ברזילי נשוי לאפרת ברזילי, מעצבת גרפית במקצועה וצלמת אמנותית, ולהם תאומים.

פעילות מחקרית

המחקר במעבדתו של בריזלי במחלקה לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב מתעסק בעיקר בפונקציונליות המוח ומחלות מוח ניווניות, ובמנגנון ה-DDR.
במעבדה חוקרים את הקשר בין השיבוש בתפקוד מנגנון DDR לאטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות באמצעות מחקר בעכברים בעלי מוטציה בגנים שחסרים אצל חולים עם הפרעות ביציבות הגנומית, לדוגמה ATM, Nbs1, Wrn.
בנוסף חוקרים במעבדה את הקשר בין תגובת התא לנזק DNA ובין תהליך ההזדקנות על מנת להשיג תובנה עמוקה יותר לתהליך ההזדקנות בהתמקדות על תהליכים שמושפעים על ידי Atm ו- Wrn במטרה להבין את תפקיד החלבונים בהזדקנות. תחום נוסף הנחקר במעבדה הוא הבנת חשיבות תאי הגליה באטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות . בזמן מחלות מוח ניווניות חלק מהרשתות נפגעות, מטרת המחקר הוא להבין אלו מן הרשתות נפגעו וכיצד ניתן לתקן אותן. במחקר שמים דגש על תפקיד תאי הגליה בפגיעה בתפקוד הרשת וכאמצעי היכול לעזור בתיקונה לאחר שנפגעה.
נוסף על מחקרים בנושא זה, ברזילי חוקר גם את המנגנון המולקולרי של ניוון והתחדשות עצב הראייה. מחקריו מתמקדים בפתרון לבעיות חשוכות מרפא ברשתית העין ועצב הראייה באמצעות השתלת פיגום שיקדם את הישרדות תאי RGC (תאי גלגיליון) והתחדשות אקסונלית, הפרשה מרחבית ומבוקרת ממבנים בגודל ננומטרי שיושתלו בעצב הראייה, והשתלת צ'יפים מיקרוסקופים ואלקטרודות בעצב הראייה.
עמיר מולנר

עמיר מולנר (נולד ב־1972 ברמת גן) הוא פושע ישראלי, שנחשב בעבר, לאחד ממנהיגי כנופיית רמת עמידר. הוא מוגדר כיעד מודיעיני של משטרת ישראל ונחשב לראש ארגון פשע.

ביוגרפיה

מולנר גדל ברמת גן והוא הבן הבכור להוריו. אביו, שעלה מהונגריה בנערותו, היה קצין משטרה, ואמו, בת לעולים חדשים ממרוקו, מזכירה בבית ספר. בגיל 16 הצטרף לכנופיית רמת עמידר שבראשה עמדו האחים יוסי ורוני הררי. מולנר שירת בצה"ל, תחילה כטבח, אך לאחר בקשותיו להעברה שובץ בחטיבת גולני ושירת כלוחם בפלח"הן גולני 
במהלך שירותי הצבאי כלוחם רכש ידע בתחום החבלה. לאחר שחרורו המשיך לפעול כחבר זוטר בכנופית רמת עמידר. במהלך שנים אלו פעלה הכנופיה בחסות ובשיתוף פעולה עם יעקב אלפרון בתחום הסחר בחשיש ובגביית חובות. בראשית שנות התשעים של המאה ה־20 פרץ סכסוך חריף בין כנופיית רמת עמידר לכנופיית פרדס כץ שבמהלכו נרצחו חברים משתי הכנופיות על ידי הכנופיה היריבה. מולנר נחשד במעורבות בניסיונות רצח וברצח, בין היתר בשל מקצועיותם הגבוהה שהתאימה לידע שצבר בצה"ל. במהלך שנים אלו התחזק מעמדו של מולנר עד שנחשב לאחד ממנהיגי כנופיית רמת עמידר. במהלך שנים אלו הורשע מולנר מספר פעמים בעבירת של סחיטה באיומים ותקיפה, וישב במאסר שנה אחת על עושק של בעלי משרד נסיעות.
בשנת 1998, לאחר שהמשטרה גייסה עד מדינה בשם ניסים ימין שאיפשר את הרשעתו ברצח חבר בארגון חדיף, עזב את ישראל ועבר לדרום אפריקה, שם הוגדר על ידי המשטרה המקומית כמנהיג ארגון הפשע הישראלי שפעל במקום. בשנת 2001 עבר למקסיקו, גם שם הוגדר כמנהיג ארגון פשיעה ישראלי שפעל במקום. במהלך שהותו בחול נעשו מספר ניסיונות התנקשות בחיי עד המדינה עד שבשנת 2004 הצליחו המתנקשים לרצוח את עד המדינה בביתו שבחולון. לאחר רצח עד המדינה חזר מולנר לישראל.
לאחר ששב לישראל התחזק מעמדו, והוא נחשב לעומד בראש ארגון פשיעה. למולנר יוחסה מעורבות בסכסוכים שונים כבורר, ועיסוק בגביית חובות שכלל סחיטה באיומים. מיוחסת לו בעלות סמויה בעסקים שונים במגוון תחומים ובהם מסחר בסמים. בשנת 2006 פרצה קטטה בין מולנר לעבריין יעקב אלפרון ובנו דרור במלון בהרצליה, במהלכה נדקר מולנר בצווארו באמצעות סכין יפנית. בעקבות הדקירה אושפז בבית חולים. כשנרצח יעקב אלפרון באמצעות פיצוץ מטען רב עוצמה שהוטמן מתחת למכוניתו בשנת 2008 יוחס הרצח למולנר, אך לא נמצאו לכך ראיות. במהלך שנים אלו גר תקופה מסוימת במגדלי אקירוב.
ב־2008 נעצר מולנר והורשע באשמת החזקת אקדח ותחמושת ללא היתר לאחר שתועד במצלמת אבטחה מוציא נשק מסליק ברמת גן, ונידון ל־32 חודשי מאסר. במהלך מאסרו שהה בהפרדה בכלא השרון. שוחרר ממאסרו ביולי 2011. כעבור זמן קצר נעצרו מספר אנשים אשר נטען כי להם זיקה למולנר באשמת ניסיון סחיטה של אמרגנה של מרגלית צנעני. לאחר שיחרורו מהכלא נמלט מישראל בשל מעורבותו ככל הנראה במרמה, הלבנת הון, קשירת קשר ומעורבות בעבירות נשק ושהה בתאילנד. כששב ארצה ב-2 באוקטובר 2015, נעצר בנתב"ג ברדתו מטיסה מקפריסין בה שהה טרם חזרתו. לאחר כשבועיים במעצר, ולאחר שהמשטרה הגישה פעמיים ערר נגד שחרורו לביהמ"ש המחוזי, מולנר שוחרר לאחר שהמשטרה הודיעה כי אין בכוונתה להגיש כתב אישום בגין החשד העיקרי של החזקת נשק.
מולנר נחשב למומחה בהכנת מטעני חבלה, ומיוחסים לו מספר מעשי רצח שבוצעו באמצעותם, אך הוא מעולם לא הורשע בהם. אחד מאנשיו הבכירים הוא בן כהן.

חיים אישיים

מולנר נשוי בשנית ואב לארבעה - אחד מנישואיו הראשונים ושלושה מנישואיו השניים. הוא נמנע ממגע עם התקשורת.
פרס קרל פרידריך גאוס

היסטוריה

ההכרזה הרשמית על הפרס התרחשה ב-30 באפריל 2002 - יום ההולדת ה-225 של גאוס. הפרס הוצע במטרה לספק הכרה למתמטיקאים: בזמן שלמתמטיקאים יש השפעה על העולם שמחוץ לתחום עיסוקם, המחקרים שלהם לא זוכים להכרה. לפרס יש מטרה ברורה לתת כבוד למתמטיקאים אשר תרמו תרומות במתמטיקה שיש להם השפעה בתחומים כמו עסקים, טכנולוגיה, ואפילו בחיי היום יום.
וולטר ויילד

וולטר ויילד (באנגלית: Walter Wild, ‏13 באוקטובר 1872 - 16 בדצמבר 1953) היה כדורגלן אנגלי ונשיאו הראשון של מועדון הכדורגל ברצלונה.
ויילד נולד באנגליה, ובהמשך עבר להתגורר בעיר ברצלונה עקב עסקים, במסגרתם יצר קשר עם ז'ואן גאמפר, מייסד המועדון.
ב-29 בנובמבר 1899 היה ויילד בין 12 הנוכחים בפגישה שארגן ז'ואן גאמפר במטרה לייסד את מועדון הכדורגל. הוא נבחר להיות הנשיא הראשון על ידי גאמפר, כיוון שהיה הבוגר מבין הנוכחים. בפגישה נקבעו השם, הסמל והצבעים של המועדון. ויילד היה נשיא המועדון עד 25 באפריל 1901. סגנו הראשון היה ג'ון פרסונס. גאמפר היה דובר המועדון וקפטן הקבוצה. במקביל להיותו נשיא, היה ויילד שחקנה של קבוצת הכדורגל. הוא שיחק בעמדת ההגנה ושותף בעשרה משחקים בלבד, ובהם גם המשחק הראשון אי פעם של המועדון. הוא זכה עם הקבוצה בגביע הראשון שלה, בטורניר ידידות כנגד נבחרת קטלוניה.
ויילד תרם את דירתו כמפקדה הראשונה של המועדון. אחד מהישגיו הבולטים כנשיא היה סיכום עם בית המלון "קזנובס" לאפשר למועדון להשתמש, כמגרשו הביתי, במגרש של בית המלון. יתר על כן, תחת ויילד השתתף המועדון במהדורה הראשונה של "גביע מסאיה", אם כי הקבוצה לא זכתה בה להצלחה רבה.
ויילד נבחר מחדש לתפקיד שלוש פעמים, בין דצמבר 1899 לבין דצמבר 1900. הוא פרש מתפקידו ב-25 באפריל 1901 כיוון שנאלץ לחזור לארץ מולדתו. ביום עזיבתו נבחר להיות "חבר כבוד" של המועדון. בחגיגות היובל של המועדון היה ויילד אורח כבוד, ומשום שלא עקב אחר התפתחות המועדון, התפלא לראות עד כמה רחוק הגיע.
לוח בקרה

לוח בקרה או לוח שעונים הוא לוח או צג, לרוב שטוח, המשמש להצגת מידע ונתונים להמחשת תפקודה של מכונה כלשהי.

פעולה

לוח בקרה משמש להמחשת מטרות ותפקידו הוא לעקוב אחר התקדמות תפקוד המכונה. לוח שעונים גדול מכיל בעיקר צגים ממוזערים, ושעונים שונים (כמו שעון מהירות – "ספידומטר" ושעון גובה, במטוסים, להצגת הגובה בו משייט המטוס).
לוח הצגת הנתונים הוא השער להבנת תפקוד המכונה ואופן פעולתה, דרכי השתנות הפעולות בה והתראות מפני תקלות, ובכך מאפשר הענקת מידע והסבר מפורט יותר של אופן התפקוד.
שפה חופשית הקשר

במדעי המחשב, שפה חופשית הקשר (או שפה חסרת הקשר) היא שפה פורמלית אשר קיים דקדוק חסר הקשר המגדיר אותה; כלומר, שפה  היא שפה חופשית הקשר אם קיים דקדוק חסר הקשר  כך ש- היא אוסף כל המילים שניתן לגזור מהסימן התחילי של . ניתן להוכיח, ששפה היא חופשית הקשר אם ורק אם קיים אוטומט מחסנית לא דטרמניסטי המקבל אותה.
משפחת השפות חופשיות ההקשר סגורה תחת פעולות של איחוד ושרשור שפות, אך לא תחת חיתוך והפרש (להבדיל מהשפות הרגולריות).

הגדרה פורמלית

מבחינה פורמלית נהוג להגדיר שפה חופשית הקשר כשפה שנוצרת על ידי דקדוק חופשי הקשר (דקדוק מטיפוס 2 בהיררכיה של חומסקי). דקדוק  ייקרא חופשי הקשר אם ורק אם כל כלל יצירה בו הוא מהצורה  כאשר  הוא משתנה דקדוקי ואילו  היא מחרוזת כלשהי של משתנים דקדוקיים וסימנים טרמינליים.
המונח "חופשית הקשר" בא מכך שההחלפה של  צריכה להתבצע ללא חשיבות לשאלה מה נמצא מימינו ומשמאלו של , כלומר ללא חשיבות להקשר בו הוא מופיע.

דוגמה

השפה  היא שפה חופשית הקשר ואינה שפה רגולרית. דקדוק חופשי הקשר שיוצר אותה הוא הדקדוק שמכיל את המשתנה  והסימנים הטרמינליים  ואת כלל היצירה .
לעומת זאת, השפה  אינה חופשית הקשר, ניתן להוכיח זאת על נקלה באמצעות שימוש בלמת הניפוח לשפות חופשיות הקשר.
רעם

רעם (להאזנה (מידע • עזרה)) הוא הקול שנוצר כאשר ברק מחמם במהירות את האוויר סביבו לטמפרטורה של למעלה מ-27,000 מעלות צלזיוס. האוויר החם מתפשט במהירות, ואז מתכווץ ככל שהוא מתקרר. פעולת ההתרחבות וההתכווצות גורמת להיווצרות גלי קול, ואלה הם מה שאנו מכנים "רעם". ברקים ורעמים נוצרים בענני סופות רעמים, הנקראים קומולונימבוס. המילה "רעם" היא מילה תנ"כית.
ההתפרקויות החשמליות של הברקים גורמות לטמפרטורה גבוהה ביותר, שאת עצמתה אפשר להשוות לזו הקיימת על פני השמש. חום פתאומי וחזק זה גורם לתנודה גדולה מאוד באוויר המקיף אותו. באופן כזה מתהווים גלי קול ויוצרים בום על קולי, המביאים את קולות הרעם האופייניים. הואיל והאור מתפשט במהירות של כ-300,000 ק"מ בשנייה, אנו רואים את זיק הברק באופן מעשי כמעט בזמן ההתפרקות. לעומת זאת, גלי הקול, שנוצרו באותו רגע ממש, מתפשטים הרבה יותר לאט, הואיל ומהירות הקול היא רק כ-340 מטר בשנייה. מהכפלת 340 מטר במספר השניות שעברו בין הופעות הברק לבין שמיעת הרעם, ניתן לדעת את מרחק נקודת ההתפרקות.

הפחד מן הרעם

הפחד מהרעם מכונה אסטרפוביה והוא נפוץ מאוד באוכלוסייה, בעיקר בקרב ילדים קטנים.

הפחד מהרעם בתרבות

כיוון שהאסטרפוביה היא כה שגורה הרעם קיבל סמל של פחד וכח (ת'ור וזאוס). הרעם הוא מוסכמה אומנותית בקולנוע האימה, הוא יוצר מתח והוא מודיע על סכנה. עד כדי כך נפוץ הרעם בסרטי האימה, שהוא גם מוקד מרכזי לפרודיה על סרטי אימה, וכמעט בכל סרט פרודי יהיו סופות רעמים. אך הרעם לא מסמל מתח רק בסרטי אימה, אלא גם ברבים מסרטי הפעולה ובכלל בקולנוע. כמו כן אפשר למצוא את הרעם בתיאטרון ואף במוזיקה. היה נהוג להשתמש בכלים שמדמים את צליל הרעם כדי להגביר את המתח. כיום משתמשים באפקטים קוליים של אורגן חשמלי או סינטיסייזר (סוג של אורגן חשמלי).
בנוסף בשיר הילדים "רעמים וברקים" של יהונתן גפן, מתייחס הפזמונאי לפחדם הנפוץ של ילדים מהרעם.
אף בתלמוד הבבלי כתוב "לא נבראו רעמים אלא כדי לפשוט עקמימות שבלב",
דהיינו שהחרדה של שמיעת הרעם, מובילה את האדם לחזור בתשובה.
לאור זאת נקבע בהלכה היהודית שהשומע רעם יברך ברכת שכוחו וגבורתו מלא עולם (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רכ"ז, סעיף א' ובמשנה ברורה, סימן רכ"ז, סעיף קטן ה'
).
הוצאת סנדיק ספרים

סנדיק ספרים (באנגלית: sendik books) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית מאנגלית ומצרפתית לעברית.
ההוצאה הוקמה על ידי שי סנדיק, מתרגם ספרות ועיון שתרגומיו ראו אור בהוצאות מרכזיות בישראל כמו מודן, כנרת זמורה-ביתן, נהר ספרים ועוד.
אלונה קמחי

ביוגרפיה

קמחי נולדה בלבוב שבאוקראינה הסובייטית בשם אילונה גייקלה. הוריה, מרק ודולורס, היו כימאים במקצועם. אביה נפטר כשהייתה בת 5, וב-1972 עלתה לישראל עם אמה. גדלה והתחנכה בקריית ביאליק. את שירותה בצה"ל עשתה בנח"ל.
למדה משחק בבית הספר "בית צבי" ושיחקה בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון, בין היתר הופיעה בסרטים אבא גנוב ואבא גנוב 2 בתפקיד עורכת הדין גליה רשף.
החלה לפרסם מפרי עטה בשנת 1996. ספרה הראשון, "אני אנסטסיה", אותו הוציאה בעילום שם, זיכה אותה ב"פרס אקו"ם" ליצירה בעילום שם לשנת 1996. לאחר ספר ביכורים זה פרסמה עוד ארבעה ספרים, שתורגמו לשפות רבות. בשנת 2001 הוענק לה פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
כתבה את המילים לשירים רבים שהלחין ושר יזהר אשדות וגם לזמרים רבים אחרים. שיריהם המשותפים הראשונים התפרסמו בסוף שנות השמונים בביצועו של הזמר אדם, ובהם "סוד", "הכרזת מלחמה", "נוסע רחוק" ו"שקיעה אחת". לאלבום הבכורה של אשדות מ-1992 כתבה קמחי חלק מהשירים, ובהם "הלילות שלנו", "איש השוקולד" ו"נועה של הים". מהשירים שכתבה לאלבומו השני שיצא ב-1994 התפרסמו "צילו של יום קיץ", "הבלדה על" ו"הירושימה שלי". גם באלבומיו הבאים של אשדות נכללו מספר שירים פרי עטה של קמחי, ובהם "בכל פעם שאני מתאהב", "כל האור שרק אפשר לשאת", "סתיו אנגלי", "מטעי הדובדבן של אוקראינה" ,"רגע" ו"ערב בלי טלפון". כמו כן השתתפה קמחי בכתיבת השירים "מבול" של רונה קינן ו"בוכה אל הקירות" של דויד ברוזה.
השיר "עניין של הרגל", שאת מילותיו כתבה קמחי וביצע יזהר אשדות בשנת 2012, מתאר את ההשפעה השלילית שיש לדעת המחברת לשגרת השליטה באוכלוסייה אזרחית בשטחי יהודה והשומרון על חיילי צה"ל. השיר נפסל להשמעה ב"גלי צה"ל" בתוכניות שאינן תוכניות אקטואליה. תחנות רדיו נוספות בחרו שלא לשדרו.
קמחי היא חברת מרצ ובבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצבה ברשימתה במקום ה-89.
בספטמבר 2014 פרסמה קמחי סטטוס פייסבוק שבו כתבה על העיתונאי והסופר הישראלי-אמריקני טוביה טננבום (מחבר הספר 'תפוס ת'יהודי'): "את הטננבאום הזה הגיע הזמן להעלות על מוקד. יש לי כמה ידידים בלוד שישמחו לעשות את העבודה השחורה וסלמאת בחולות של ראשון". בעקבות הסערה שעורר הסטטוס ופניות ליועץ המשפטי לממשלה בטענה שמדובר בהסתה לרצח התנצלה קמחי ואמרה כי התבדחה.
ב-18 במרץ 2015, למחרת הבחירות לכנסת העשרים, פרסמה קמחי בפייסבוק סטטוס שבו כתבה: "לכל עם יש את השלטון שהוא ראוי לו. תחי הטיפשות, הרשעות והתודעה הכוזבת. תשתו ציאניד ניאנדרטלים מזוינים. ניצחתם. רק המוות יציל אתכם מעצמכם". לאחר שחוללו הדברים סערה ציבורית מחקה קמחי את הסטטוס ואמרה שהדברים נכתבו "בלהט יצרים".

חיים פרטיים

קמחי הייתה נשואה לצלם עודד קמחי. כיום היא בת זוגו של המוזיקאי יזהר אשדות, ולהם בן.
מדלין סטו

ביוגרפיה

סטו נולדה בשכונת איגל רוק שבצפון לוס אנג'לס לאב בריטי ולאם ממוצא  פורטו ריקני. בילדותה למדה סטו נגינה על פסנתר ואף הופיעה בפני קהל בקונצרטים, הפסיקה לנגן כאשר המורה שלה נפטר. 
למדה קולנוע ועיתונות ב"אוניברסיטת דרום קליפורניה.
סטו נשואה משנת 1982 לשחקן בריאן בנבן וחובקת עמו בת (מאי תיאודורה בנבן; נולדה ב-1996).

קריירה

סטו התחילה בהופעות טלוויזיוניות ובסרט הזוטר "מלחמות הגנגסטר", פרצה במותחן הקומי "מעקב צמוד" בתפקיד המלצרית הלטינית מריה מק'גיורי.
שיחקה לאחר מכן בסרטו של ג'ק ניקולסון "ג'ק וג'ק" המהווה סרט המשך לקלאסיקת הפשע " צ'יינהטאון" ובמותחן של טוני סקוט "נקמה" בתפקיד מייריאה אשתו של טיברון מנדז העשיר (אנתוני קווין).
סטו הוכרה רשמית ככוכבת קולנוע לאחר הופעותה בדרמה ההיסטורית של מייקל מאן "המוהיקני האחרון" בתור קורה מונרו בתו של הקצין הבריטי המתאהבת באינדיאני האחרון משבט המוהיקנים, האווקיי (דניאל דיי לואיס). את אחת מהופעותיה הבולטות בקריירה נתנה סטו בדרמה הספרותית של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" בה גילמה את שרי אשתו של השוטר המושחת ג'ין שאפרד (טים רובינס). בעבור תפקידה בסרט זה זכתה בפרס איגוד המבקרים האמריקני בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. התפרסמה בנוסף בתור קארן בת זוגו הבורגנית של מייקל קאר (קורט ראסל) במותחן "חדירה בלתי חוקית" ובתור הפרוצה קודי זאמורה במערבון הפמיניסטי "נערות רעות". 
ב-1996 קיבלה סטו את התפקיד הראשי של הפסיכיאטרית קת'רין ריילי שמאשפזת את ג'יימס קול (ברוס ויליס) בסרט הבדיוני האפוקליפטי של טרי גיליאם "12 קופים", גיליאם ליהק את סטו לתפקיד לאחר שהתרשם מהופעתה בסרט "עדה באפלה".
לאחר שלקחה פסק זמן ממשחק חזרה סטו כדי להשתתף בקומדיה "משחקים מהלב" ולככב בתפקיד הראשי בדרמה הצבאית "בת הגנרל" בתפקיד שרה סאנהיל, קצינה ומומחית לחקירות אונס שמצטרפת לחקירתו של החוקר הצבאי פול ברנר (ג'ון טרבולטה).
ב-2001 גילמה במותחן העתידני "פצצה המלכת" את מאיה אשתו של המדען ספנסר אולהם (גארי סיניז) שנחשד בהיותו  אנדרואיד.
ב-2002 שיחקה סטו את ג'ולי מור אשתו של גיבור המלחמה האמריקאי קולונל האל מור (מל גיבסון) בסרט המלחמה "חיילים היינו".
בשנת 2011 הועמדה סטו לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת הדרמה "נקמה" בתור ויקטוריה גרייסון.
בית באראתיאון

בית באראתיאון (באנגלית: Baratheon) היא שושלת בדיונית בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" שכתב ג'ורג' ר. ר. מרטין.

מקור הבית

בית באראתיאון הוא הצעיר מבתי המלוכה בשבע הממלכות והם השליטים המקוריים של קץ סופה, בה זכו לאחר שקטלו את מלכי הסופה. נאמר כי הבית נוסד על ידי ממזר מבית טארגאריין. סמלו של בית באראתיאון הוא אייל ומימרתם היא "שלנו הוא הזעם" ("Ours is the Fury")

המרד בבית טארגאריין

נאמר כי דרישתם של בני באראתיאון לכתר התחזקה בעקבות העובדה כי סבתם של רוברט, סטאניס ורנלי היא ראהיל טארגאריין שביחד עם בן באראתיאון לא ידוע ילדה את אביהם - סטפון באראתיאון. המרד התחיל בעקבות העלמותה של ליאנה סטארק, אחותו של נד, לה היה מאורס רוברט. החשד נפל על ראייגר טארגאריין שבטורניר בו זכה העניק לה את הכבוד להיות "מלכת היופי והאהבה" שלו, כאשר הוא פוסח על אשתו.

משפחה

רוברט באראתיאון זכה בכס הברזל, סרסיי לאניסטר הומלכה למלכה ואחיה, ג'יימי לאניסטר, קוטל המלך הקודם מבית טארגאריין, נשאר במשמר המלך. לרוברט וסרסיי נולדים שלושה ילדים: הנסיך ג'ופרי, הנסיכה מירסלה והנסיך טומן. נד סטארק (וג'ון ארין לפניו) מגלה כי רוברט אינו אביהם וכי הם ילדיו של אחיה התאום של סרסיי, ג'יימי, מגילוי עריות.

רצח

בעקבות הגילוי שרוברט אינו אביהם של מירסלה, ג'ופרי וטומן, המלך רוברט באראתיאון נהרג בתאונה מבויימת, ונד סטארק מוצא להורג במשפט ראווה באשמת שווא על בגידה. בני בית סטארק בראשות רוב סטארק מכריזים על עצמאות והנתנקות מכס הברזל, ובכך מורדים בג'ופרי שהומלך למלך הבא. בעקבות הגילוי, שני אחיו של רוברט, סטאניס ורנלי באראתיאון, כל אחד בנפרד, תובעים בעלות על כס הברזל.

רנלי באראתיאון

אחיו של רוברט, וטוען לכס הברזל. למרות שהוא מתחתן עם מרג'רי טיירל לצרכים פוליטיים הוא הומוסקסואל שמאוהב דווקא באחיה, לוראס טיירל. נרצח על ידי שד שחור בדמות סטאניס שנוצר מכישוף של מליסנדרה, הכוהנת האדומה של אל האור, שתומכת בסטאניס.

סטאניס באראתיאון

אחיו של רוברט, וטוען לכס הברזל. מקים צבא וצי גדול במטרה להשתלט על וסטרוז ולזכות במלכות. הוא מסתייע במליסנדרה, הכוהנת האדומה של אל האור, שסבורה שהוא "הנבחר". לסטאניס יש אשה ומספר ילדים, בהם הילדה שירין שמוחבאת במגדל בגלל שפניה הושחתו בקשקשת אפורה. לצד מליסנדרה מייעץ לו גם דאבוס סיוורת', מבריח ימי לשעבר שתיקן את דרכיו ובעל מידות טובות.
סטאניס תוקף את מעלה מלך באמצעות הצי שלו אך נהדף על ידי תחבולה של טיריון לאניסטר וצבא מאוחד של בית לאניסטר ובית טיירל שגייס טיווין לאניסטר. במקביל הוא מתנקש ביריביו לכתר באמצעות כישופי דם ואש שמטילה מליסנדרה. כישופים אלה דורשים לרוב קורבן אדם לאל האור. כך למשל, הוא מתנקש באחיו, רנלי, ומשתלט על צבאו.
בהמשך הוא מסייע עם צבאו למשמר הלילה להדוף את מתקפת הפראים על החומה ומנסה לגייס את תמיכתם של ג'ון שלג והפראים במסע לכיבוש וסטרוז ובפרט כיבוש וינטרפל מידי בית בולטון. סטאניס מקריב את בתו, שירין, במצוות מליסנדרה, אך למרות זאת לא מצליח לכבוש את וינטרפל. אשתו מתאבדת, צבאו מובס בידי רמזי בולטון והוא עצמו מוצא להורג על ידי בריאן מטארת', שומרת ראשו לשעבר של רנלי באראתיאון.
באטרס סטוץ'

ליאופולד "באטרס" סטוץ' (אנגלית: Leopold "Butters" Stotch; מדובב על ידי מאט סטון) הוא אחת מהדמויות המצוירות המרכזיות בסדרה האמריקאית סאות'פארק. הכינוי שלו הוא משחק מילים באנגלית, והוא נובע מהמילה butterscotch, (ממתק מסוכר חום וחמאה). באטרס הוא הדמות התמימה בסדרה, בעל לב רחב, נימוס וערכים אך סובל מחוסר מזל. דמותו של באטרס מבוססת על במאי האנימציה של התוכנית, אריק סטו, הרגיש מאוד לרגשותיהם של אחרים. יוצרי הסדרה, מאט סטון וטריי פארקר, ציינו בעבר שבאטרס הוא אחד משלוש הדמויות החביבות עליהם.

דמותו של באטרס

לבאטרס יש כרבולת גדולה של שיער בלונדיני על ראשו, הוא לובש חולצה בצבע טורקיז ומכנסיים ירוקים. הוא מדבר במבטא דרומי עם מעט גמגום, בדומה לדיבור האופייני לילדים מתוכניות טלוויזיה משנות ה-50 וה-60. באטרס הוא דמות מתוקה, תמימה ונאיבית. ניכר עליו שהוא יותר נחמד מהדמויות האחרות בסדרה אשר נוהגות לקלל ונוהגות לעיתים באלימות. כתחליף "נקי" לקללות, באטרס משתמש במילים מרוככות כמו "הו, המבורגרים" או "בן ביסקוויט". עם זאת, גם לדמותו יש חסרונות, בעיקר פחדנותו.
לבאטרס יש ביטחון עצמי נמוך מאוד. לכן הוא לא יודע איך או מתי להשתמש בכישוריו, ואף אחד מסביבו לא מודע לקיומם. באטרס הוא תלמיד טוב, ונחשב לחנון על ידי חבריו. הוא תמיד מנסה להשתלב בין חבריו, ומקווה לקבל קצת כבוד או הערכה, אך ללא הועיל. בעולם האלים של סאות' פארק באטרס הוא תמיד מושא ללעג ולקלס.
בין תחביביו של באטרס ניתן למנות ריקוד סטפס (אף על פי שגרם ל-8 אנשים למות בתחרות סטפס שבה השתתף), ציור, ספורט ומתמטיקה. יום הולדתו חל ב-11 בספטמבר, אך אין הדבר מפתיע שיום הולדתו חל ביום של טרגדיה לאומית בארצות הברית, שכן זהו רק מקרה אחד בשרשרת של מקרי ביש מזל הפוקדים אותו תכופות.
במשך הסדרה מתגלה כי באטרס נולד בהוואי ושהוא הנבחר של הקהילה המקומית.

פרופסור כאוס

למרות אישיותו הנעימה, לבאטרס יש גם צד אפל; אלטר אגו בשם "פרופסור כאוס". לעיתים, כאשר באטרס כועס ורוצה להתנקם באויביו, הוא מדמיין שהוא מדען מטורף בעל כוחות-על שמתכנן להרוס את העולם. או אז, הוא חובש את קסדת האלומיניום שלו והופך לפרופסור כאוס. לפרופסור כאוס יש עוזר, גנרל דיסארי ("גנרל אי-סדר"), שהוא בעצם דאגי - הג'ינג'י מכיתה ב'. עם זאת, תוכניותיו של פרופסור כאוס לא ממש הורסות את העולם כפי שהוא טוען (דוגמה לתוכניות כאלו הן החלפת מנות של הלקוחות במסעדה, והחבאת המחק של הלוח בכיתה). דמותו של פרופסור כאוס מבוססת על דמויות הקומיקס דוקטור דום ומגנטו.

התפתחות דמותו של באטרס

בתחילת הסדרה באטרס היה דמות משנית ביותר ולרוב הופיע רק ברקע. לאחר מותו של קני, עם תום העונה החמישית, גדל תפקידו של באטרס והוא כיום אחת הדמויות המרכזיות בסדרה ולעיתים עלילות שלמות מתמקדות רק בו.