google/wiki40b huggingface dataset:
סמסונג גלקסי נוט 3

חומרה

ה-Galaxy Note 3 עשוי פוליקרבונט כמו מכשירים אחרים של סמסונג מאותה שנה, אך עם גב דמוי עור (לא עור אמיתי, הכל מפלסטיק). עם עובי של 8.3mm הוא דק יותר מהמכשיר הקודם בסדרה, גם מעט קל יותר. גרסת ה-LTE (דור רביעי) כוללת את מעבד ה-Snapdragon 800 הכולל מעבד מרובע ליבות במהירות 2.3GHz, בעוד גרסת הדור השלישי כוללת את פלטפורמת ה-Exynos 5420 הכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 1.9GHz עבור ביצועים כבדים ומעבד ארבע ליבות במהירות 1.3GHz עבור ביצועים חלשים. למכשיר יש מצלמה אחורית 13MP עם פלאש LED יחיד ומצלמה קדמית 2.1MP. המצלמה האחורית יכולה לצלם וידאו ב-HD 1080P ואף בגרסת ה-LTE ניתן לצלם ב-4K. המכשיר כולל 3GB של זיכרון RAM, הראשון בפלאפון סלולרי. למכשיר מסך 5.7 אינץ' ברזולוציית HD מלאה, 1080X1920 בטכנולוגיית SUPAR AMOLED. למכשיר סוללת 3200mAh וחיבור USB 3.0 (הראשון בטלפון סלולרי) המאפשר סנכרון מהיר יותר עם המחשב וטעינה מהירה יותר. המכשיר מגיע בשני נפחי אחסון: 32GB (נפח האחסון היחיד הנמכר על ידי היבואנית בישראל, סאני תקשורת) או 64GB הניתן להרחבה באמצעות כרטיס micro SD עד 64GB. המכשיר כולל את עט ה-s pen שכולל אפשרויות חדשות. Galaxy Note 3 זמין בישראל בשני צבעים: שחור ולבן, שתי האפשרויות הנוספות, ורוד, ואדום-זהוב לא זמינות בישראל ביבוא רשמי.

תוכנה

Galaxy Note 3 מגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 "ג'לי בין", הכולל את ממשק ה-TouchWiz  מבית סמסונג. למכשיר יש תכונות חדשות לעט ה-s pen והוא כולל "גלגל" חדש הנותן את התכונות החדשות: צילום חדש וכתיבה עליו, קיצור דרך ליישום ה-memo, חלונות "קופצים" הניתן לשנות את גודלם וחיפוש במכשיר. גם יישום ה-memo עודכן וכרגע ניתן לכתוב מספר או כתובת אינטרנט או משפט ביישום והיישום מזהה את הכתוב וכאשר המשתמש כותב, לדוגמה, מספר, אז יש למשתמש אפשרות לחפש במנוע החיפוש או להתקשר למספר זה או לשמור אותו כאיש קשר ועוד. פיצ'ר חדש נוסף הוא עדכון לשני החלונות במקביל וכרגע ניתן את אותו יישום בשני חלונות שונים. בנוסף, סמסונג בשיתוף פעולה עם flipboard יצרה את "my magazine" (בתרגום: המגזין שלי) המאפשר להוסיף מקורות הן מרשימת אתרי חדשות והן מן הרשתות החברתיות.
האקס המיתולוגי

העלילה

הסדרה, עוקבת אחרי מיכל גולן (טלי שרון), רווקה בת 30, אשר יצאה בחייה עם גברים רבים מאוד.
בעת ביקור אצל מגדת עתידות, כדי לנסות ולגלות אם ומתי תתחתן, אומרת לה מגדת העתידות שכבר פגשה ונפרדה מאהבת חייה, ושאם לא תמצאנו השנה היא לא תתחתן לעולם ותישאר בודדה כל חייה.
מיכל מכינה רשימה של הגברים אותם זרקה, ומתחילה במסע חיפוש אחריהם. היא מוצאת אותם אחד אחד, וכאשר היא מגלה שהם אינם מתאימים לה, היא מסמנת קו על שמם במחברתה.
אל המסע הארוך והמפרך מצטרפים שלושת חבריה הטובים, שחושבים שהמסע חסר סיכוי, אך מיכל ממשיכה בחיפוש אחר האחד ולא מאבדת תקווה.

גרסה אמריקאית

הסדרה שודרה במקור ב-2007 ולאחר שידורה רכשה רשת פוקס האמריקאית את פורמט הסדרה על מנת להפיק סדרה דומה. הגרסה האמריקאית בהפקת פוקס, שנקראת "The Ex-List" , שודרה ברשת CBS החל מ-3 באוקטובר 2008 והורדה לאחר שידור של ארבעה פרקים בלבד, עקב רייטינג נמוך.
למרות שבוטלה, 13 הפרקים שהוזמנו על ידי CBS הופקו וזמינים במארז ה-DVD של הסדרה שיצא בארצות הברית.

בישראל, הגרסה האמריקאית שודרה בערוץ yes Stars Drama.
גרנד פרי סין

היסטוריה

ממשלת סין ניסתה לקדם הצטרפות של המדנה לסבב הפורמולה 1 כבר במהלך שנות התשעים ולשם כך הקימה הממשלה את מסלול המירוצים הבינלאומי בעיר ג'וחאי הנמצאת במחוז גואנגדונג. המסלול נכלל בתכנון של סבב המירוצים בשנת 1999, אך המסלול לא עמד בדרישות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ולבסוף הוצא מהסבב. בשנת 2002 חתמה הממשלה הסינית על הסכם עם FIA לקיום שבעה מירוצים החל משנת 2004. כחלק מההכנות שבוצעו נבנה מסלול המירוצים הבינלאומי של שאנגחאי, שתוכנן על ידי הרמן טיקה. עלות בניית המסלול הסתכמה ב-240 מיליון דולר, המסלול היקר ביותר שנבנה עד אז.
אורך המסלול הוא 5.451 קילומטר והוא נחשב לאחד המסלולים המאתגרים לנהיגה בשל שילוב הפניות הקיימות לאורכו.
רובנס בריקלו מקבוצת פרארי הוא המנצח הראשון בתולדות הגרנד פרי. בשנת 2006 ניצח בגרנד פרי מיכאל שומאכר, היה זה ניצחונו האחרון בקריירה.
בעקבות ההפסדים הגדולים שגם הגרנד פרי, נשקלה בשנת 2008 האפשרות מצד המארגנים לבטל את המשך המירוצים. בפברואר 2011 הוכרז על הארכת חוזה ההתקשרות עם הפורמולה 1 עד לעונת 2017, זאת לאחר שהנהלת FIA הסכימה להפתחה משמעותית בתשלום אותו נדרשה לשלם ממשלת סין תמורת הזכות לארח את המרוץ.
הגרנד פרי שהתקיים בעונת 2019 היה המרוץ ה-1,000 בתולדות האליפות.
Golden (שיר של טרווי מקוי)

רקע וכתיבה

את השיר כתבו טרווי מקוי, סיה, דיפלו, והאחים פיקאר, והוא הופק על ידי דיפלו והאחים פיקאר גם כן. טרווי מקוי וסיה פרסמו ברשתות החברתיות כי עתיד לצאת שיתוף הפעולה הראשון של שניהם באמצע שנת 2015, ולאחר מכן פרסמו את עטיפת הסינגל.
בעטיפה ניתן לראות שילוב של צבעים, ואת שם הסינגל במרכז.

וידאו קליפ

בווידאו קליפ סיה לא מופיעה, אך מקוי נראה לאורך כולו. הקליפ צולם במדבר, כאשר ניתן לראות לאורכו את מקוי כשהוא נוהג במכונית יוקרתית בצבע שחור. 
מונה הצפיות של הקליפ נכון לאוקטובר 2017, עולה על למעלה מ-10 מיליון צפיות.
רסס והתפלל

לרסס ולהתפלל (במקור באנגלית המונח יוצר חרוז: "Spray and pray") הוא מונח מלגלג על ירי מנשק אוטומטי לעבר אויב בצרורות ארוכים, ללא ניסיון לכוון כל ירייה או צרור יריות. פעולה זו רווחת במיוחד בקרב אלה שהם חסרי הכשרה מתאימה לירי. פעולה זו שונה מאש רתק מכיוון שמדובר בירי שמכוון ברישול או שאינו מכוון כלל. מונח זה אינו חל על ירי אוטומטי המתמקד כראוי או אש רתק אמיתית, שהן פעולות מקובלות עבור לוחם מאומן כראוי.

שימוש היסטורי

במלחמת הסבך הרודזי ובמקומות אחרים, המונח לרסס ולהתפלל שימש כדי לתאר ירי בנשק לא מדויק יחסית.
השימוש הגדול באש אוטומטית חל כאשר רובי סער נכנסו לשירות נרחב בצבאות הגדולים, ובייחוד עם תפוצת ה-AK-47 הסובייטי וה-M-16 האמריקאי, שהיו מסוגלים הן לירי בבודדות (חצי-אוטומטי) והן לירי אוטומטי מלא, באמצעות נצרה בוררת.
קולונל ג'ק לואיס, חייל ותיק בדימוס בחיל הנחתים האמריקני ששירת במלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם וכיום משמש כעורך המגזין "Gun World" נפגש עם פול אקס קלי, מפקד חיל הנחתים. לואיס אמר למפקד כי התוצאה של הקידמה ברובה ה-M16 הייתה ש"ארצות הברית הייתה אמורה להיות ידועה כאומה של הקלעים, עכשיו הפכנו לאומה של מרססים".
החסרונות של ירי אוטומטי בלתי מבוקר הן סבירות נמוכה של ממש להכות ביעד האויב, בזבוז כמויות גדולות של תחמושת מכדי הצורך והסיכון המוגבר לפגיעה מאש ידידותית. בגלל נטייתם של החיילים האמריקאים לרסס ולהתפלל במהלך מלחמת וייטנאם, ארצות הברית החליפה את הגדרת האש האוטומטית הרגילה (ירי רצוף עד שנגמרים הכדורים במחסנית) ב-M16 המקורי בהגדרת אש אוטומטית מוגבלת (בצרור נורות שלוש יריות) ברובי הסער M16A2 ו-M16A4 ובקרבין M4. עם זאת, בקרבין M4A1 פלאט-טופ החזירו את אפשרות הירי האוטומטי המלא עקב שימושיותו ביישומי לוחמה בטרור כאשר נדרש כוח אש מוגבר.

חלופות

שיטות חלופיות להשגת ירי יעיל הן להשתמש ביריות בודדות או בצרורות נשלטים ומכוונים לאחר איתור האויב. צבאות רבים מחזיקים בכלי-נשק עם שני מצבי ירי: ירי של כדור בודד במצב רגיל ובנוסף אפשרות לירות צרור כדורים (בלחיצה רצופה נורה מספר מוגבל של כדורים) או אפילו מצב אוטומטי מלא שבו הנשק מתפקד כמקלע (רובה M16, לדוגמה, הוא נשק שבו קיימים שני מצבי ירי). הצבאות השונים מחזיקים בכלי-נשק כאלה, הנקראים רובי סער, כדי לעודד חיילים להשתמש בטכניקות אש יעילה כאשר ישנה אפשרות כזו.
הדרך הרביעית

הדרך הרביעית הוא מושג שהתווה גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, שהפך להיות כותרת לשיטה רוחנית שהוא הביא עמו ממסעותיו במזרח.

שלושת הדרכים

מבנה האדם: לפי תפיסתו של גורדייף קיימים באדם שבעה מרכזים, מתוכם שלושה מרכזיים: המרכז השכלי, המרכז הרגשי, והמרכז הגופני, וישנן דרכים נפרדות לעבוד על כל מרכז בפני עצמו: דרך היוגי (שכלי), דרך הנזיר (רגשי) ודרך הפקיר (גופני). הדרך הרביעית משלבת עבודה על שלושת המרכזים על מנת להתעורר מהשינה המנטלית בה הוא שקוע בחייו.
לשיטתו, אדם אינו יכול להיות ער כל עוד לא קיים איזון בין שלושת מרכזיו. על האדם ללמוד את עצמו תוך התבוננות פנימית במרכזים המרכיבים אותו, בתהליכים המתרחשים בתוכו. כל הדיסהרמוניות נובעות מכך שהמרכזים אינם מתואמים. כל מרכז מתווה בו זמנית כיוון אחר בתוך התודעה.
האיזון בין המרכזים מאפשר יצירת קשר עם שני המרכזים הגבוהים (המרכז הרגשי הגבוה, והמרכז השכלי הגבוה) ואשר לאדם הרגיל אין מגע איתם ביום יום. מרכזים אלו מאפשרים לאדם יכולות שאין לו ברגיל, כגון תודעה עצמית, ראיית הנולד, טלפתיה וכדומה.
השחרור מבית הכלא: על פי גורדייף, על מנת לצאת מבית הכלא בו האדם שבוי על האדם ליצור אחדות פנימית כדי להשתחרר מהשינה, המכניות וריבוי האני.
לטענתו הדרך היחידה שאדם יכול להשיג התפתחות אמיתית היא בעזרתו של מורה אמיתי. אדם שנמלט בעצמו מהכלא.
את הידע אודות השיטה אסף גורדייף במסעותיו ברחבי אסיה, אפריקה, ובמזרח התיכון בחיפושו אחר ידע עתיק.
במסעותיו ליקט גורדייף מעמים ותרבויות שונות ריקודים הנקראים 'ריקודים מקודשים', או 'תנועות מקודשות'. ריקודים אלה נאספו מהעם הטיבטי מהסופים וממקדשים שונים בהם שהה גורדייף.
'הריקודים המקודשים' מהווים תרגול שמעורר סימולטאנית ומאזן את הפעילות של שלושת המרכזים. תרגול כזה מכריח את המתרגל להיות נוכח וער לעצמו. כאשר פעולת האיזון מתחילה, מתחיל להתרחש התהליך של ההתעוררות.
הרעיונות המרכזיים של הדרך הרביעית, כפי שהוצגו על ידי גורדייף, מוצגים בבהירות על ידי תלמידו הבולט ביותר פטר דמיינוביץ' אוספנסקי בספר החיפוש אחר המופלא בהוצאת שוקן.

בתי ספר של הדרך הרביעית

עד היום ישנן קבוצות, בארץ ובעולם, הלומדות את "הדרך הרביעית", תורתו של גורדייף. ישנן  קבוצות הקשורות ישירות  ל"בתי-ספר", זו של גורדייף בפריז או זו של אוספנסקי. אלו השתיים קשורות ל"מרכז" רעיונותיו של גורדייף .
ישנן  גם קבוצות שלא קשורות ל"בתי-הספר" המקוריים אך מתבססות על רעיונות של גורדייף :
בישראל פועלות מספר קבוצות הלומדות את תורתו של גורדייף: בירושלים בתל אביב וביודפת קיימות קבוצות הקשורות לבתי ספר המקוריים של גורדייף .
ACM

ACM (קיצור של: Association for Computing Machinery - האגודה למכונות מחשוב) היא אגודה מדעית בתחום המחשוב ומדעי המחשב. האגודה נוסדה בשנת 1947 ונחשבת לחשובה בתחומה. בשנת 2011 היו באגודה יותר מ-100,000 חברים. המשרד הראשי של האגודה שוכן בעיר ניו יורק. נשיא ה-ACM, החל מ-1 ביולי 2012, הוא וינט סרף.

פעילות

האגודה פועלת באמצעות 170 לשכות מקומיות ו-35 קבוצות התמחות (SIG - Special Interest Group), שכל אחת מהן מתמקדת בתחום ידע ספציפי. בנוסף, לאגודה סניפים ביותר מ-500 אוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם (הראשון נוסד בשנת 1961). 
לאגודה כנסים ייעודיים רבים אשר הפכו למשמעותיים בתחום מדעי המחשב. קבוצות ההתמחות מפרסמות מספר רב של כתבי עת וידיעונים. האגודה מממנת פעילויות שונות להפצת ידע בתחומי המחשוב. בין השאר תמכה בתחרות השחמט בין השחמטאי גארי קספרוב למחשב כחול עמוק.

כתבי עת

האגודה מוציאה לאור כתבי עת רבים. העיקרי שבהם הוא Communications of the ACM, המופץ לכל חברי האגודה. Journal of the ACM הוא כתב העת האקדמי של האגודה. כתבי עת נוספים מתמקדים בתחומים ספציפיים של מדעי המחשב, חלקם יוצאים לאור במסגרת קבוצות ההתמחות. חלק מכתבי העת יוצאים לאור בשיתוף פעולה עם אגודת IEEE (אגודה שחלק מפעילותה חופף לזו של ה-ACM). כמעט כל כתבי העת זמינים במקוון למנויים.
פוליסי

היסטוריה

בשנת 1988, הקים קרסני את החברה, ביחד עם מנחם "ממי" גולן והפרסומאי והיועץ האסטרטגי משה תאומים, שעזב אחר החברה לאחר מספר חודשים. בתחילת דרכה פעלה פוליסי בעיקר במתן ייעוץ פוליטי, ובשנת 1991, החלה לפעול בתחום הלובינג אחרי שחברת הסיגריות "פיליפ מוריס" ביקשה מקרסני לפעול למניעת הגבלות על פרסום סיגריות מחו"ל וכדי שיקטין את המיסים על סיגריות מיובאות. במהלך השנים ייצגה החברה גופים מובילים במשק הישראל בהם אסם, תנובה, בנק הפועלים, הפניקס, ישראל היום, מפעל הפיס, נספרסו, חברת הדלק פז, ומסטרקארד.
באוגוסט 2014, מונתה תמר אברמוביץ' למנכ"לית החברה, במשותף עם ארז גילהר. עם עובדי החברה, נמנים בין השאר חבר הכנסת לשעבר אפי אושעיה, שכיהן כמנכ"ל החברה ומכהן כיו"ר החברה, רפי פלד, מפכ"ל המשטרה לשעבר, אלי יוסף, דובר משרד האוצר לשעבר, צבי קסלר, כתב ידיעות אחרונות לשעבר, ואביבה ברעם, אשתו של עוזי ברעם.
ביולי 2016, שכר תאגיד השידור הישראלי את חברת פוליסי, שבבעלות קרסני, לשם הובלת פעילות קשרי הממשל מול חברי כנסת בניסיון להיאבק בניסיונותיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הקמת התאגיד.
ג'וזף אייווס

ביוגרפיה

אייווס נולד בניו יורק בחג המולד 1829 וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1852. כקצין זוטר הוא הוקצה על ידי צבא ארצות הברית ליחידת הטופוגרפיה והוצמד כמשנה לסגן אמיאל ויפל (Amiel Weeks Whipple‏; 1863-1818) בסקר שנערך לאורך קו הרוחב 35 במטרה לאתר נתיב למסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית.
בשנים 1857–1858 פיקד אייווס על משלחת שמטרתה לחקור את נהר הקולורדו מהשפך במפרץ קליפורניה. הוא תכנן, בנה ובדק ספינת קיטור בעצמו, ואז דאג לשנע אותה לדלתה של הקולורדו. באתר הנחיתה הקרוי Robinson's Landing הוא הרכיב מחדש את הספינה והשתמש בספינה בת 16 המטרים בשם "אקספלורר" (Explorer) למפות ולסקור את הנהר. במשלחת השתתף הגאולוג, ג'ון ניוברי (John Strong Newberry‏; 1892-1822) חבר מוסד הסמית'סוניאן. אייווס הוביל את המשלחת במשך חודשיים של שיט מסובך במעלה הקולורדו עד לקניון השחור של הקולורדו, שם נתקלה הספינה בסלע וננטשה. איווס והמשיך רגלית לפורט דפייאנס (Fort Defiance) באריזונה. אייווס דיווח על ממצאיו בספרו מ-1861 "דו"ח על נהר הקולורדו שבמערב" (Report upon the Colorado river of the West). משלחת אייווס הפיקה את אוסף המפות המוקדמות החשובות של הגרנד קניון שאוירו בידי פרדריק פון אגלופשטיין (Frederick Wilhelm von Egloffstein‏; 1885-1824), הטופוגרף של המשלחת.
בהמשך שירת אייווס כמהנדס ואדריכל עבור אנדרטת וושינגטון מ-1859 עד 1860. בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא דחה את קידומו לסרן ולמרות מוצאו הצפוני, הוא הצטרף לצבא הקונפדרציה בשלהי 1861. הוא שירת כמהנדס ולבסוף מונה כשליש צבאי (בדרגת קולונל) לנשיא ג'פרסון דייוויס מ-1863 עד 1865. לאחר המלחמה הוא השתקע בניו יורק שבה מת ב-12 בנובמבר 1868.
Dancing Machine

הוצאה מחודשת

חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Dancing Machine" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Moving Violation".
יחסי ארצות הברית–פפואה גינאה החדשה

היסטוריה

ארצות הברית ופפואה גינאה החדשה ייסדו יחסים דיפלומטיים מיד עם עצמאותה ב-16 בספטמבר 1975. שתי המדינות שייכות למגוון של ארגונים אזוריים, ביניהם הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC); הפורום האזורי של ASEAN; מזכירות קהילת האוקיינוס השקט (SPC); והתוכנית האזורית של דרום מזרח האוקיינוס השקט (SPREP).
אחד המאמצים המוצלחים ביותר של שיתוף פעולה רב-צדדי בין ארצות הברית ופפואה גינאה החדשה הוא הסכם הדיג הרב-צדדי של ארצות הברית באוקיינוס השקט, לפיו ארצות הברית מעניקה 18 מיליון דולר בשנה לסיעות האי באוקיינוס השקט, והאחרונים מספקים גישה לאניות הדיג של ארצות הברית. ארצות הברית סיפקה סיוע הומניטרי משמעותי לפפואה גינאה החדשה ותרמה לשיקום בוגנוויל. הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי מממנת 1.5 מיליון דולר בשנה לכל פרויקט HIV / AIDS בפפואה גינאה החדשה.
ארצות הברית תומכת במאמציה של פפואה גינאה להגן על המגוון הביולוגי. ממשלת ארצות הברית תומכת ביוזמת שונית האלמוגים הבינלאומית שמטרתה להגן על שוניות במדינות טרופיות כגון פפואה גינאה החדשה. כוחות צבא ארצות הברית, באמצעות הפיקוד הפסיפי (PACOM) בהונולולו, הוואי, מספקים הכשרה לכוחות ההגנה של פפואה גינאה החדשה (PNGDF) וערכו תרגילי אימון משותפים בהיקף קטן. ארצות הברית מספקת קורסי הכשרת משטרות והכשרות אחרות לגורמי הביטחון הלאומי. ארצות הברית גם מעניקה חסות למספר קטן של פקידי PNG ואזרחים פרטיים כדי להיפגש עם עמיתיהם המקצועיים ולחוות את ארצות הברית ממקור ראשון באמצעות תוכנית מנהיגות מבקרים בינלאומית (IVLP).
חיל השלום האמריקאי הפסיק את פעילותו בפפואה גינאה החדשה ב-2001 בשל חששות ביטחוניים. כ-2000 אזרחים אמריקאים חיים בפפואה גינאה החדשה, עם ריכוזים גדולים במפקדת משלחת השבטים החדשים ומכון הקיץ ללימודי הבלשנות, שניהם ממוקמים באגן המזרחי של המחוז ההררי.

ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בפורט מורסבי, פפואה גינאה החדשה. פפואה גינאה החדשה מחזיקה בשגרירות הממוקמת בוושינגטון די. סי., בירת המדינה.
הארמייה השמינית (האימפריה הגרמנית)

הקמה ראשונה

מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה מקסימיליאן פון פריטוויץ. על הארמייה הוטל לבלום את הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית ולא לסגת אלא אם כן קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין, שאז יש לסגת אל עבר קווי נהר הוויסלה ובכך לנטוש את פרוסיה המזרחית לידי צבא האימפריה הרוסית. הארמייה לחמה כנגד הרוסים בקרבות שטלופנן וגומבינן, ולאחר מכן החליט פון פריטוויץ על נסיגה לעבר הוויסלה. בעקבות כך הודח פון פריטוויץ ב-23 באוגוסט ובמקומו מונה גנרל פאול פון הינדנבורג למפקד הארמייה, כשאליו מצורף בתור ראש מטה גנרל אריך לודנדורף. הארמייה בפיקודם הביסה את הרוסים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. לאחר הקרבות הללו החליט הפיקוד הגרמני לסייע לכוחות האוסטרו-הונגרים, ולצורך כך הקימו ב-18 בספטמבר 1914 את הארמייה התשיעית והעבירו אליה את פון הינדנבורג יחד עם רוב כוחות הארמייה. במקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ריכרד פון שוברט, אך הוא לא פיקד על הארמייה הרבה זמן. ב-9 באוקטובר 1914 הודח פון שוברט מהפיקוד על הארמייה, עקב החלטתו על נסיגה, ובמקומו מונה גנרל הרמן פון פרנסואה. אך אף הוא לא פיקד על הארמייה הרבה זמן, בתחילת נובמבר התבקש פון פרנסואה להעביר את הקורפוס ה-1 לארמייה התשיעית לצורך מתקפת הנגד בפולין, אך הוא העביר במקומו את קורפוס המילואים ה-25, עקב כך הודח פון פרנסואה ב-7 בנובמבר 1914 מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אוטו פון בלוב. הארמייה בפיקודו השתתפה בקרב השני על האגמים המזוריים. ב-26 במאי 1915 מונה פון בלוב למפקד ארמיית הניימן, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל פרידריך פון שולץ. הארמייה בפיקודו השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב. ב-29 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.

הקמה שנייה

ב-30 בדצמבר 1915 הוקמה הארמייה מחדש בפיקוד גנרל אוטו פון בלוב, על ידי שינוי שמה של ארמיית הניימן. הארמייה החזיקה את חלקו הצפוני של הקו כנגד הרוסים. ב-5 באוקטובר 1916 עבר גנרל פון בלוב לפקד על קבוצת הארמיות פון בלוב בחזית המקדונית, ובמקומו מונה גנרל מקס פון פבק. ב-22 באוקטובר 1916 פרש גנרל פון פבק מהצבא עקב מחלה, ובמקומו מונה גנרל ברונו פון מודרה. ב-2 בינואר 1917 עבר גנרל פון מודרה לפקד על פלגת הארמייה A, ובמקומו מונה גנרל פרידריך פון שולץ. ב-22 באפריל 1917 עבר גנרל פון שולץ לפקד על קבוצת הארמיות פון שולץ, ובמקומו מונה גנרל אוסקר פון הוטיאר. הארמייה בפיקודו השתתפה במבצע אלביון ובכיבוש ריגה. ב-12 בדצמבר 1917 עבר גנרל פון הוטיאר לפקד על הארמייה ה-18, ובמקומו מונה גנרל גינטר פון קירשבאך. ב-31 ביולי 1918 עבר גנרל פון קירשבאך לפקד על קבוצת הארמיות קייב, ובמקומו מונה גנרל הוגו פון קאטן שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה השמינית ב-21 בינואר 1919.
אלקס הרטמן

ביוגרפיה

הרטמן הוא בנו של פרופסור ישראל הרטמן, מדען ופרופסור למיקרוביולוגיה אשר עמד 16 שנים בראש המכון הביולוגי בנס ציונה. הרטמן נולד וגר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה ילדים.
למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר שסיים בהצטיינות את לימודיו החל להתמחות במשרד "ש. הורוביץ ושות'". כעבור חמש שנים התקבל כשותף. 
בשנים 2001–2003 לימד אתיקה מקצועית של עורכי דין באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללה למינהל. מאז שנת 2006 מעביר את קורס "אמנות הליטיגציה" באוניברסיטת תל אביב. 
מספר מדריכים בינלאומיים (European Legal Experts, Chambers, European Legal 500, Which Lawyer)  מציינים את הרטמן כאחד מהליטיגטורים המובילים בישראל. תחומי התמחותו הם: משפט מסחרי, בוררויות וליטיגציה מסחרית. ייצג חברות מקומיות וזרות, בנקים ישראליים רבים, חברות ומוסדות פיננסיים בינלאומיים, בתי השקעות, חברות רב-לאומיות, חברות ביטוח גדולות בישראל ובעולם ועוד. 
בין השנים 2002–2009 שימש ככונס נכסים על מניותיו של גד זאבי בחברת "בזק". במסגרת הליכי הכינוס, חילק הרטמן כ-4.5 מיליארד ש"ח לנושים ולבעלי החברה וקיבל שכר טרחה בסך 36 מיליון שקל. 
בשנת 2009 מונה לבורר על ידי מדינת ישראל בהליך שהתנהל בינה לבין מפעלי ים המלח הנוגע לתמלוגים שהמדינה תבעה.
על פי פרסומים בעיתונות, בשנת 2016 מונה הרטמן כבורר מטעם המדינה בהליך בוררות בינלאומי המתנהל בינה לבין חברת הנפט הלאומית של איראן.

פעילות ציבורית

בין השנים 1996–2000 כיהן כחבר בדירקטוריון הארגון הבינלאומי לקס מונדי (Lex Mondi) המאגד את משרדי עורכי הדין המובילים בעולם. בשנת 2010 מונה כחבר ועדת התכנים של לקס מונדי. 
בשנים 2002–2006 שימש כחבר הוועדה למינוי היועץ המשפטי לממשלה.
בין השנים 2004–2011 שימש כנשיא הארגון הבינלאומי של עורכי הדין והמשפטנים היהודיים, כשלפניו כיהנו בתפקיד זה שופט בית המשפט העליון חיים כהן  והשופטת הדסה בן עתו. במסגרת זו, קידם הפורום את פתיחתם של הליכים משפטיים נגד גורמים התומכים בטרור, והגן על המדינה בפורומים משפטיים בינלאומיים שונים. כמו כן בתקופת כהונתו הוקמו לארגון שלוחות בצ'ילה, ארגנטינה וגרמניה.

פעילות בלשכת עורכי הדין

הרטמן שימש בשנים 2009–2014 יו"ר הוועד המנהל של המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ע"ש דייוויד וינר 
בין השנים 1995–1999 שימש כיו"ר ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין במחוז ת"א והמרכז. לאחר מכן, בין השנים 1999-2003, שימש כיו"ר ועדת האתיקה ארצית וכיו"ר הוועדה לרביזיה בכללי האתיקה המקצועית של עורכי הדין.
מרכז ברסטון לגרפיקה

היסטוריה

בשנת 1973 התקבלה תרומה של 100,000 דולר משפחת ברסטון מלונדון, אנגליה, לשם מטרה של הקמת סדנת הדפס בירושלים. הייתה זו תקופה בה הפך ההדפס למדיום אמנות פופולרי ברחבי העולם. את התרומה קיבל מוזיאון ישראל שהפך לאחראי על הקמת הסדנה. הסדנה נועדה לשרת אמנים בינלאומיים ואמנים ישראלים נבחרים. באותה עת החלו מגעים בין המוזיאון לאגודת האמנים בירושלים, על מנת לצרף לסדנה העתידית סדנה נוספת שתיועד לאמנים ירושלמים. למרות מגעים אלו, הוקם בפברואר 1975 מרכז ברסטון לגרפיקה כחברה נפרדת לסדנת הדפס שהקים בית האמנים (לימים סדנת ההדפס ירושלים). 
עם פתיחת המרכז הוזמן הדפס האמריקאי מייק קניגן (Knign) לנהל את המרכז. בנוסף, קניגן הכשיר דפסים בטכניקת הדפס האבן, שהפכה לטכניקה העיקרית בסדנה. על הדפסים שהכשיר נמנתה גם אלימה, שייבאה אחר כך את הטכניקה אל סדנת ההדפס של בית האמנים תל אביב, אותה ניהלה בין השנים 1976–1978. בשנים הראשונות נעזר המרכז גם בדפסים חיצוניים בטכניקה של הדפס רשת. כך, לדוגמה, הודפסו מהדורות של הדפסי רשת של יצחק דנציגר (1976) בסדנת ההדפס ירושלים, וכן אריק קילמניק ולארי אברמסון, מסדנת ההדפס ירושלים, הדפיסו במרכז הדפס רשת של רוי ליכטנשטיין (1976). 
לאחר כשנה, בעקבות בעיות קשות בניהול הכספי של המרכז ופשיטת רגל שלו, עזב קניגן את תפקידו והמוזיאון מינה את נחמה הילמן, מתנדבת של המוזיאון שאף תרמה כספים למרכז, למנהלת הסדנה. בהמשך נכנסו למרכז טכניקות נוספות על הדפס האבן, ובהן סוגי התחריט והתצריב השונים וכן דפוס רשת. במשך השנים לא הצליח המרכז להגיע לאיזון תקציבי רציף. ראשית מכיוון שנוהל בצורה לא תקינה מבחינה כספית, אולם חלק מכך נבע גם מבעיות בשיווק, בעיות שהתעצמו בשל ההחלטה לתת לאמנים קדימות במכירת העותקים שלהם (AP). למרות זאת, הצליח המרכז להפיק הדפסים באיכות טובה של אמנים רבים. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים אמנים כפנחס כהן גן, משה קופפרמן, אביגדור אריכא, אלימה ועוד. בשנת 1979 הוצגו יצירות של המרכז בתערוכה בגלריה שרה לוי בתל אביב-יפו ובשנת 1981 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "הדפסים ישראלים מסדנת ברסטון".
על הדפסים בסדנה נמנו, יהודה ציון ודפס ערבי בשם חזאם (דפוס אבן), יצחק שוורץ (הדפס רשת), עמי רוזנברג (תחריט) ומייקל קניגן.
מידבא

היסטוריה

בספר במדבר (כ"א, ל') נזכרת מידבא כעיר, אותה כבשו בני ישראל מידי סיחון מלך האמורי, אשר כבש אותה לפני כן. היא שכנה אז בנחלת שבט ראובן (יהושע, י"ג, ט'; ט"ז), וככל הנראה נשארה בשליטתו עד לאחר פילוג הממלכה. באחד מהקרבות של דוד המלך נאמר על אויביו, העמונים, שחנו "לִפְנֵי מֵידְבָא" (דברי הימים א', י"ט, ז').
מידבא מוזכרת גם במצבת מישע (שורות 7-9): "וירש. עמרי. את א[ר] (8.) צ. מהדבא | וישב. בה. ימה. וחצי. ימי. בנה. ארבענ. שת. ויש (9.) בה. כמש. בימי" (תרגום: "וירש עמרי את ארץ מידבא. וישב בה ימיו וחצי ימי בנו ארבעים שנה, וישיבנה כמוש בימי"). מכאן שעמרי, מלך ישראל, שב וכבש את מידבא - אשר כנראה השליטה בה עברה בזמן מן הזמנים מידי ישראל אל ידי מואב. בהמשך, מישע חזר וכבשה מיד ישראל בימי אחאב בן עמרי. נבואה, המובאת בספר ישעיהו, ומקוננת על חורבן מואב, כוללת את מידבא כאחת הערים המואביות ("עַל-נְבוֹ וְעַל מֵידְבָא מוֹאָב יְיֵלִיל - בְּכָל-רֹאשָׁיו קָרְחָה, כָּל-זָקָן גְּרוּעָה" ט"ו, ב'). אולם, לא ברור מאיזו תקופה הנבואה, ויש משייכים אותה לתקופות קדומות לתקופת ישעיהו.
גם בספרים החיצוניים נזכרת מידבא. בספר חשמונאים א' (ט', ל"ו) מסופר, כי בני השבט הערבי יַמְרִי יצאו ממידבא ורצחו את יוחנן הגדי. 
בכתבי יוסף בן מתתיהו מסופרים כמה פרטים על תולדות העיר. בסוף המאה השנייה לפנה"ס כבש יוחנן הורקנוס הראשון את מידבא לאחר קרב בן חצי שנה (קדמוניות היהודים יג, ט א). היא מופיעה, בראשית המאה הראשונה לפנה"ס, בין עריו של ינאי המלך (קדמוניות יג, טו ד), ובאמצע המאה הראשונה לפנה"ס השיבהּ הורקנוס השני לידי הנבטים (קדמוניות יד, א ד). 
ממסכת מקואות עולה, כי ישבו במידבא יהודים, ואף מובאת עדות משמם: "העידו אנשי מידבא משמו (של רבי ישמעאל) שאמר להם, צאו והביאו שלג, ועשו מקוה כתחילה". רבי ישמעאל חי בתקופת מרד בר כוכבא, ועל כן ניתן לקבוע שבשנים אלו התקיים בה יישוב יהודי. נראה כי הוא המשיך להתקיים עד ראשית ימי הביניים. 
בהמשך הייתה מידבא לעיר מרכזית וחשובה: בתקופה הרומית הייתה עצמאית ואף טבעה מטבעות. בתקופה הביזנטית הייתה למרכז נוצרי. לשיא פריחתה הגיעה במאה השישית לספירה, ואז היו בה כנסיות רבות, חלקן בעלות פסיפסים צבעוניים ומרשימים. פסיפס אחד שנשמר ידוע היום בשם מפת מידבא, והוא שופך אור על יישובי הארץ באותה עת.
העיר המשיכה להתקיים במשך השנים אולם ירדה מגדולתה. בשנת 1880, בעקבות סכסוך בין הנוצרים למוסלמים בכרכ, עברו נוצריי כרכ לחורבות מידבא והקימו את מידבא המודרנית. עדות משלהי המאה התשע-עשרה מספרת: "בה יושבים כמאתים משפחות נוצרים-יוונים (אורתודוקסים) ורומים (קתולים), ולכל אחת מהם כנסייה ובית ספר. ושני יהודים, אב ובנו, ישבו בה לרגלי מסחרם כל הקיץ" (לוח ארץ ישראל לשנת תרנ"ז).