ראקים

ביוגרפיה

ראקים נולד בשם ויליאם מייקל גריפין ג'וניור בעיירה ויינדאנץ', מזרחית לעיר ניו יורק, ארצות הברית (מרבית האוכלוסייה בווינדאנץ' היא ממוצא אפרו-אמריקני וב-1967 אף התרחשו בעיירה מהומות על רקע גזעי). ראקים התעניין במוזיקה מגיל צעיר ונכנס לסצנת ההיפ-הופ של ניו יורק בעיקר בעזרת מורה הדרך שלו ושותפו מאוחר יותר, הדי.ג'יי אריק בי.. דודתו של ראקים היא זמרת ה-R&B והשחקנית רות' בראון. אריק בי. הציג בפני ראקים את הדי ג'יי והמפיק מארלי מארל ושניהם הקליטו בביתו של מארל את התקליט Eric B is President. באותו זמן ראקים סיים את בית הספר התיכון וחשב להמשיך ללימודים באוניברסיטה אך הוא החליט לבסוף להמשיך ולהקליט עם אריק בי.
ראקים שהיה ידוע עד 1986 בכינויו Kid Wizard, שינה את שמו לראקים אללה כאשר הצטרף לארגון הדתי-פוליטי אומת האסלאם. מאוחר יותר, הוא הצטרף לאומת חמשת האחוזים, ענף רדיקלי יותר באומת האסלאם שהונהג על ידי תלמידו של מלקולם X, קלרנס 13X, אותו חברי התנועה מכנים אללה.

סגנון מוזיקלי

סגנון החריזה של ראקים חרג מהסגנון הפשוט שהוכתב על ידי ההיפ-הופ המוקדם של תחילת שנות השמונים. ראקים הציג סגנון חופשי וחדשני יותר, שחרג תקופות מגבולות התיבות המוזיקליות וגרר השוואות לאמנים כת'לוניוס מונק. מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס, בן רטליף, כתב כי "הראפ השקט והרגוע של ראקים פיתח צורה החורגת מעבר לחריזה השטוחה של חצר בית הספר" .
בנוסף, בעוד רוב הראפרים פיתחו את סגנונם תוך אלתור, ראקים היה אחד מהראשונים שכתב טקסטים מורכבים הכוללים חריזה פנימית. בשונה מאמנים כראן די אם סי או אל אל קול ג'יי ששרו בקול חזק ומלא אנרגיה, ראקים הציג סגנון רגוע וסטואי, עם שטף עדין, אך עדיין קולח של משפטים. רבים מייחסים לסגנונו של ראקים השפעות חזקות של ג'אז. הוא למד לנגן בסקסופון והיה מעריץ נאמן של ענק הג'אז ג'ון קולטריין. מבקרי מוזיקה רבים ציינו לשבח את ראקים בעיקר בשל חוש הקצב המיוחד ויוצא הדופן שלו, הטקסטים המורכבים, החריזה והדימויים הספרותיים שלו.

נושאים בולטים בכתיבתו

הנושאים הבולטים בטקסטים של ראקים הם היפ-הופ, חיי הרחוב בגטו האפרו-אמריקני, היסטוריה, פוליטיקה בינלאומית ואף אהבה. בשירים כמו "שד המיקרופון" (Microphone Fiend) ו-Don't Sweat the Technique ראקים מדבר על סגנונו המוזיקלי ועליונותו כראפר, כנהוג בסגנון.
בשירים אחרים ראקים עוסק בפוליטיקה, מלחמות ובחברה האמריקנית. לדוגמה, בשיר "קורבנות מלחמה" (Casualties of War) מתאר ראקים את סיפורו של חייל דמיוני בצבא האמריקני בזמן מלחמת עיראק הראשונה (השיר נכתב ב-1991). כאשר מתוודע החייל למציאות המלחמה ולהיסטוריה האישית שלו הוא מחליט "להחליף צדדים", לרצוח את מפקדו הישיר ולערוק מן הצבא. כך מתאר זאת ראקים בשיר: "אבל רגע, סדאם חוסיין מתפלל כמותי, וזוהי אסיה, מקום מוצאי. אני בצד הלא נכון, אז אחליף את המטרה, אירה בגנרל, ואיפה הסמל? תאשימו את ג'ון הוקינז שהביא אותי לאמריקה. עכשיו זו היסטריה המונית".
בהמשך השיר ראקים אף מנבא באופן כמעט-מדויק את פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, כתגובה צפויה למלחמותיה של ארצות הברית בעולם ולכל "המשפחות החפות מפשע" שנהרגו. הוא שר בקולו של החייל החוזר לניו יורק: "אני מחפש מחסה שמטוס עובר מעלי, זוכר את פרל הארבור? ניו יורק תהיה גמורה חבר. טייסי קמיקזה, חגורים בפצצות, אין שלום במזרח והם מבקשים את נקמתו של סדאם."
נושאים בולטים אחרים בשיריו של ראקים הם האסלאם, אפריקה ומציאות החיים בגטו העירוני בארצות הברית. בשיר "בגטו" (In the Ghetto) מדגיש ראקים את החשיבות שבלימודים, העצמה אישית ועבודה קשה. בניגוד לראפרים אחרים, הוא ממעיט בכוונה בקשיי החיים בשכונות העוני וטוען כי בזמנים אחרים החיים היו קשים יותר ולכן יש לכוון גבוה ולסמוך על עצמך. המשפט החוזר בשיר הוא "זה לא מאין שאתה בא אלא איפה שאתה נמצא".