google/wiki40b huggingface dataset:
לחם ומלח

לחם ומלח הוא טקס קבלת פנים סלאבי, בו מגישים לאורחים נכבדים כיכר לחם על גבי מפת רוּשְניק (מגבת רקומה סלאבית מסורתית); מעל הכיכר, או בחור בתוכה, מונחת קערת מלח או ממלחה. על פי המקובל, באירועים רשמיים בני זמננו ברוסיה מגישות את הלחם והמלח נשים צעירות בלבוש מסורתי (סרפן וקוקושניק).

המנהג בארצות השונות

המנהג אומץ גם על ידי הליטאים והרומנים, שאינם עמים סלאביים, אך קשורים תרבותית והיסטורית לשכניהם הסלאבים.
בבולגריה הטקס מסמל קבלת אורחים. הלחם והמלח מוגשים לרוב על ידי אישה. בימינו הלחם המשמש בטקס על פי רוב אינו לחם רגיל אלא מאפה חגיגי, שטוח ומעוטר, המכונה "פוגאצ'ה". האורחים המתקבלים אמורים לבצוע פיסה מהמאפה, לטבול אותה במלח ולאכלה. בעת שחרור בולגריה מהשלטון העות'מאני בסוף המאה ה-19, נהגו נשים בולגריות כפריות לקבל את פני החיילים הרוסים המשחררים בלחם ומלח.
במקדוניה מנהג הלחם והמלח עדיין מתקיים לעיתים כביטוי להכנסת אורחים. כמו בבולגריה, נעשה גם כאן שימוש ב"פוגאצ'ה", שאופים למשל לכבוד ארוחת חג המולד, ומטבע מוסתר בתוכה. להקת ג'אז-רוק-אתני מקדונית (יוגוסלבית לשעבר) נקראה "לחם ומלח", כיוון שהכנסת האורחים היא מנהג כה בסיסי ומסורתי בתרבות המקדונית.
בצ'כיה ובסלובקיה המנהג אינו נפוץ בחיי היום-יום, אך מתקיים לרגל ביקוריהם של מנהיגים זרים.
בתרבות הרוסית לחם הוא המזון המוערך ביותר, ומלח מסמל ידידות ארוכת ימים, כפי שמומחש כביטוי: "לאכול פוד מלח (עם מישהו)". בתקופת האימפריה הרוסית היה המלח יקר בשל המס שהושת עליו, ונחשב מוצר מוערך. הביטוי "לחם ומלח!" אף משמש כברכה הנאמרת על ידי אורחים בבואם לבית המארח. קבצנים נוהגים גם הם לפנות בברכה זו ברומזם על רצונם במזון, אך הם נענים לרוב בביטוי מתחרז הלועג להם.
בפולין טקס הלחם והמלח מתקשר להכנסת האורחים המסורתית של האצולה הפולנית, אם כי התקיים בכל שדרות החברה. המנהג מוזכר בשירי משוררים פולנים מהמאה ה-17. כיום מקיימים אותו בעיקר בעקבות טקס נישואין, כאשר הורי החתן והכלה מקבלים את פניהם בברכה בשובם נשואים מן הכנסייה.
בפרויקט אפולו-סויוז נערך טקס הלחם והמלח באמצעות קרקרים וטבליות מלח.
המנהג התקיים גם בקרב יהודים, בתפוצות ובארץ ישראל. במסורת חב"ד מספרים כי האדמו"ר דובער שניאורי התקבל בלחם ומלח בכפרים השונים בהם עבר בעת מסע לויטבסק בבלארוס בשנת 1826. כאשר ביקר הרצל בארץ ישראל בשנת 1898 התקבל בלחם ומלח בנס ציונה וברחובות. בסעודות שבת וחג, לאחר שמברכים על החלה, נוהגים לטבול פרוסות ממנה במעט מלח ולחלק למסובים, בין היתר על פי הפסוק "על כל קרבנך תקריב מלח". ביטוי למקום של הלחם והמלח בתרבות נתנה נעמי שמר בשיר "פת במלח".
גם בתרבות הערבית קיים מושג של "לחם ומלח" (عيش وملح או خبز وملـح) אך לא בהקשר קבלת פנים אלא ככריתת ברית על ידי אכילה משותפת, המסמלת התקרבות. מי שאכל לחם ומלח אצל חברו נחשב כבעל חוב מוסרי כלפיו וחייב להכיר לו תודה. תפיסה זו מודגמת גם בביטויים ערביים כגון "יש בינינו לחם ומלח" (بيننا عيش وملـح או بيننا خبز وملـح), ו"ברית מלח" (بَيْنَهُمَا مِلْح - יש בין שניהם ברית מלח).
מגדלי אפטאון

מאפיינים

מגדלי אפטאון הם הראשונים שנבנים במסגרת תוכנית עיריית בת ים להסבת אזור התעשייה וסביבתו למתחם עסקים בהיקף של 2.5 מיליון מטר רבוע, כשמתוכם היו בשנת 2018 כ-386 אלף מטר רבוע בשלבי ביצוע. המתחם כולל בסך הכל כ-255 יחידות דיור. המתחם שוכן בסמוך לקו האדום של הרכבת הקלה.

מגדל המגורים

מגדל המגורים כולל 184 דירות ב-46 קומות. גובהו 162 מטרים.

מגדל המשרדים

מגדל המשרדים כולל 34 קומות ושטחו 17,000 מטר רבוע. מרבית קומותיו ישמשו למשרדים פרט לשתי הקומות התחתונות שהן חלק מהמרכז המסחרי ותשע הקומות העליונות אשר יכללו דירות מגורים לפי בקשת היזם להמיר חלק מהמשרדים בדירות מגורים. השטח אשר הוסב למגורים כולל כ-71 דירות.

המרכז המסחרי

שלוש הקומות הראשונות במתחם שטחי מסחר בהיקף של 9,000 מטר רבוע כאשר הקומה התחתונה היא קומה ייעודית לסופרמרקט של "יוחננוף" אשר נפתח עם החניון הציבורי באוגוסט 2018. בנוסף לשטחי משרדים אלו ישנו בניין משרדים ומסחר קטן יותר בגובה של שלוש קומות אשר מובלע בתוך החלק המסחרי של המתחם.
חניון המתחם כולל שש קומות תת-קרקעיות כאשר שתי הקומות התחתונות מביניהן מיועדות לדיירי מגדל המגורים וקומה מעורבת בין שימוש ציבורי לשימוש דיירי מגדל המגורים. שלוש הקומות העליונות נפתחו לציבור באוגוסט 2018 יחד עם הסופרמרקט הנמצא קומה מעליו.
פייר פורנייה

חייו

פורניה נולד בפריז, בן לגנרל בצבא צרפת. אמו לימדה אותו לנגן בפסנתר, אולם מקרה קל של שיתוק ילדים בו לקה בילדותו גרם לו לאבד את הזריזות וקלות התנועה ברגליו. מחמת הקושי להפעיל את דוושות הפסנתר, פנה לצ'לו.
הוא סיים את הקונסרבטואר של פריז בגיל 17, בשנת 1923. הוא נקרא "צ'לן העתיד" וזכה בשבחים על הווירטואוזיות שלו ועל טכניקת הקשת שהפגין. פורניה התפרסם כשניגן עם תזמורת אדוארד קולון בשנת 1925 והחל במסעות קונצרטים ברחבי אירופה. הוא ניגן עם כל המוזיקאים הדגולים של זמנו והקליט את מכלול המוזיקה הקאמרית של ברהמס ושוברט בשביל ה-BBC על תקליטי אצטט, אך הם התבלו לפני שאפשר היה להעביר את ההקלטות לאמצעי עמיד יותר. 
פורניה לימד בבית הספר הגבוה למוזיקה בפריז ובקונסרבטואר של פריז משנת 1937 עד 1949. למסע הקונצרטים הראשון שלו בארצות הברית יצא בשנת 1948 והופיע שם בניו יורק ובבוסטון בהצלחה רבה.
משנת 1956 ואילך, קבע את מושבו בשווייץ, אם כי מעולם לא ויתר על אזרחותו הצרפתית. בשנת 1963 קיבל אות לגיון הכבוד הצרפתי.
הוא המשיך להופיע עד שנתיים לפני מותו, בגיל 79. בנו, ז'אן-פייר, היה לפסנתרן קונצרטים תחת השם ז'אן פונדה.
מורן בוזובסקי

ביוגרפיה

בוזובסקי החלה להתעמל בשנת 1996 והשתייכה לאגודה מכבי מקפ"ת פתח תקווה. אל ענף ההתעמלות האמנותית הגיעה במקרה, כאשר הייתה בת ארבע, ואמה חיפשה עבורה ועבור אחותה התאומה, שרון, תחביב לשעות הפנאי, ולכן שלחה אותן לאימון התנסות בהתעמלות קרקע. באחד הימים לקחה אותם האם למתחם האימון במועד שגוי, בעת שהתקיים בו שיעור בהתעמלות אמנותית, המאמנת ילנה זליקמן עודדה את האמה להכניס את הילדות לניסיון, שרון פרשה לאחר זמן קצר, ומורן נשארה באימונים.
בוזובסקי הייתה אלופת ישראל לשנת 2007 בדרגת נערות. בשנת 2006 הגיעה למקום החמישי עם תרגיל האלות באליפות אירופה לדרגת נערות, ושנה לאחר מכן עמדה בראש קבוצת הנערות באליפות אירופה בה סיימו במקום החמישי. בהמשך, עברה להתחרות בבוגרות. 
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.
באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת איכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. ובכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה. באולימפיאדה העפילה הנבחרת לגמר וסיימה במקום השמיני. 
כשנה לאחר האולימפיאדה פנה מנכ״ל מכבי תל אביב והציע לבוזובסקי לנהל את המחלקה להתעמלות אומנותית. בוזובסקי נענתה בחיוב. כמו כן הקימה רשת בתי ספר להתעמלות אומנותית בשם B-MOR אותה היא מנהלת.
מורמיריים

תקשורת

ייצור החשמל החלש, יחסית, בגופם של דגי הפיל משמש אותם גם, ואולי בעיקר, לתקשורת. הם מתקשרים באמצעות פולסים חשמליים מהירים, עד אלף פולסים בשנייה. בניסויי מעבדה הם הצליחו לזהות הפרשי זמן בין פולסים עד לדיוק של מיליונית השנייה - עובדה שכנראה מציבה אותם כבעלי יכולת התקשורת המהירה ביותר בעולם החי. על ידי שינוי המשך, הקצב והתדירות של הפעימות, הם יכולים למסור ולקבל מידע על המין הביולוגי, המין (sex), הגיל, המיקום והזמינות המינית של דגים אחרים - ואפילו על מעמד חברתי ומצב רגשי (כמו תוקפנות, כניעה או משיכה מינית). הם גם מזהים דגים אינדיבידואליים מוכרים על פי הדפוס הייחודי של פעימותיהם. הם עשויים "להשמיע", בדומה לציפורים, "שירים" (אך כאלה שעשויים מפעימות חשמליות, ולא מצלילים) על מנת למשוך בנות-זוג. כשדגי פיל מכונסים בקבוצות, הם מפרידים בין "שיחות" שונות באמצעות בידול של 10 עד 15 Hz בין "שיחה" אחת לאחרת.
גלית דהן-קרליבך

ביוגרפיה

דהן-קרליבך נולדה בשדרות וגדלה בה, באשדוד ובירושלים. היא למדה תסריטאות בבית הספר לקולנוע ותקשורת "מעלה". סיפורים קצרים, מסות, מאמרים, ביקורות ספרות ושירה מפרי עטה התפרסמו באתר האינטרנט "ynet", בעיתונים "הארץ", "פנים", "מעריב" ו"מאזניים", וכן בכתב העת הפמיניסטי-אמריקני לילית (Lilith) ובמגזין היהודי-אמריקאי "טאבלט".
הסיפור "מכונת האנטי איג'ינג של טוטו" נרכש על ידי הוצאת Hadley-Rill Books ועתיד להיכלל באנתולוגיה לסיפורי פנטסיה. כמו כן הסיפור "לינבר" פורסם באנתולוגיה בגרמניה ובישראל וזכה בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "ברלין היום".
בשנת 2010 ראה אור ספרה הראשון "אחותי כלה והגן נעול", שזכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2013 ראו אור הרומן "קצה" וספר הפנטסיה לנוער "ערפילאה", שזיכה אותה בפרס אקו"ם על שם דבורה עומר ובמועמדות לפרס גפן של "האגודה למדע בדיוני ולפנטסיה".
כתבה במשך ארבע שנים את הטור ההומוריסטי "מטיילים", שבמוסף דיוקן של העיתון "מקור ראשון". היא מפרסמת טורי דעות וביקורות ספרים בבמות שונות, מרצה ומנחה סדנאות כתיבה.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית בשנחאי.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית לנשים יוצרות באליקנטה, ספרד.
צבי גרמן

חייו

גרמן נולד בקרמניץ (כיום באוקראינה), עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1924 ולמד בכפר הנוער בן שמן. ב-1933 הצטרף לארגון ההגנה, ב-1936 הצטרף לנוטרות, היה חבר בפו"ש ומשומרי מחצבות מגדל צדק. עם הקמת פלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט, נקרא גרמן למפקדתו של יצחק שדה, בה הוצע לו להתנדב לשרת ביחידה, הוא נסע לעין חרוד, והיה מהבולטים בלוחמיה. ב-1939 סיים קורס מדריכים ראשיים של ההגנה והצטרף למנגנון הקבע של הארגון. הוא שירת בלשכת ההדרכה והיה מהמדריכים הראשיים בארגון ובין השאר פיקד על קורסי מ"כים. 
במלחמת העצמאות הקים את גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני, בהמשך שירת כקצין המבצעים של החטיבה ובאוגוסט 1948 מונה למפקדה. בנובמבר 1948 מונה למפקד חטיבת כרמלי. 
לאחר המלחמה נותר בשירות הקבע בצה"ל, שירת כראש מטה פיקוד המרכז וכמפקד מחוז חיפה. פיקד על מצעד צה"ל ביום העצמאות בירושלים ב-1951 ובעפולה ב-1955. 
לאחר שחרורו עבד במשרד האוצר, והיה ממונה על המשק והשירותים במשרדי הממשלה בשנים 1966 עד 1970. לאחר מכן עבד במשרד הבריאות. 
התגורר עם רעייתו זהבה ברמת השרון, והיה אב לשתי בנות - זמירה והמוזיקאית יעל גרמן.
האם סוואה

האם סווֶאה או האם סבֶאה (משוודית: Moder Svea) היא דמות נשית המסמלת האנשה של האומה השוודית.
האם סוואה מיוצגת בדרך כלל כלוחמת שאוחזת בחרב ולצידה נמצא אריה. שמה הוא שם פופולרי יחסית בשוודיה והוא נגזר מהביטוי השוודי "של השוודים". זהו סמל פטריוטי שוודי, וההערכה היא שהוא הופיע לראשונה בשנת 1672 בפואמה "Svea Lycksaligheets Triumph" שנכתבה על ידי אנדש ליונסטדט.
דמותה הייתה נפוצה מאוד בספרות ובתרבות השוודית במהלך המאה ה-19. היא אף הופיעה על שטר 5 כתר שוודי למשך כ-70 שנה בסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20.
סיסי ואן מרקסוולט

סטקה דה האן (בהולנדית: Setske de Haan‏; 24 בנובמבר 1889 - 21 באוקטובר 1948), הידועה יותר בשם העט שלה "סיסי ואן מרקסוולט" (Cissy van Marxveldt), הייתה סופרת ילדים הולנדית, אשר התפרסמה בעיקר בשל סדרת הספרים "יופ טר הול" אותה כתבה. נודעה גם בשל השפעתם של ספריה על אנה פרנק.

ביוגרפיה

סטקה דה האן נולדה ב-24 בנובמבר 1889 באוראנג'ווד, כפר במחוז פריסלנד בהולנד. היא נודעה כתלמידה גרועה מאוד בבית הספר, ולא הצליחה לגשת לבחינות הסיום. ב-1908 היא נסעה לבריטניה כאו-פר, ולאחר כמה חודשים נרשמה ללימודים בפנימייה בבאת'. ב-1909 היא חזרה להולנד, וניסתה לעבוד ככתבת, אולם החליטה שהתפקיד אינו מתאים לה. ב-1912 היא עברה לגור באמסטרדם שם סיימה את לימודי הקצרנות שלה. היא החלה לעבוד כקצרנית בבית מסחר, וב-1915 החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת תחת השם הבדוי "סיסי ואן מרקסוולט".
ב-1916 היא נישאה לאיש הצבא ליאון בק. בסוף אותה שנה נולד בנם הראשון, וב-1920 בנם השני. בהמשך פרש ליאון מחיי הצבא ונכנס לעסקי הטקסטיל. ב-1927 הוא קיבל עבודה בסניף דה ביינקורף באמסטרדם. היא פרסמה את הספר הראשון שלה - Game and set! ב-1917, ובהמשך אותה שנה היא כתבה ספר נוסף. ספריה הראשונים לא נהנו מהצלחה, אולם בשנת 1919 היא נענתה להצעת מגזין והחלה בכתיבת הסדרה "יופ טר הול". הסדרה כללה במקור 4 ספרים. בסדרה זו מתוארים חייה של נערה בת למשפחה מבוססת מאמסטרדם בשם יופ טר הול. הסדרה עוקבת אחר התבגרותה, נישואיה, לידת ילדיה ומעורבותה במפעלי צדקה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בהולנד, בשל סגנונה הקליל והמודרני יחסית. בין מעריצותיה נמנתה גם הנסיכה יוליאנה.
ב-1927 היא פרסמה שובר קופות נוסף - Zomerzotheid. מרבית ספריה מאופיינים בסגנון העליז והקליל של שנות העשרים הסוערות. אולם בעקבות השפל הגדול הפך סגנונה לרציני יותר. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה הולנד בידי גרמניה הנאצית. בעלה היה ככל הנראה חלק מההתנגדות ההולנדית, והוא נעצר בידי הגרמנים ב-1943. ב-1944 הוא הוצא להורג, אולם עובדה זו לא נודעה לה מעולם, והיא המשיכה לנסות לאתר אותו עד מותה. ב-1946 היא פרסמה ספר המשך לסדרת יופ טר הויל אשר אותו הקדישה לבעלה. הספר עוסק בבתה של יופ טר הויל החברה בהתנגדות ההולנדית לנאצים. עם זאת, ספר זה נשכח כמעט לחלוטין. דה האן נפטרה ב-21 באוקטובר 1948.
ספריה של ואן מרקסוולט אינם נחשבים לספרות מופת הולנדית אך היו פופולריים בקרב נערות ונשים הולנדיות צעירות החל משנות ה-20 של המאה ה-20 ועדיין נמכרים לקהל של נשים צעירות במספרים לא מבוטלים. בין מעריצותיה המפורסמות של סיסי ואן מרקסוולט נמנתה אנה פרנק, אשר קראה את כל סדרת יופ טר הול בטרם נכנסה למחבוא שלה, והמשיכה לקרוא אותה ואת שאר ספריה של ואן מרקסוולט במחבוא. ביומנה המפורסם היא מציינת: "סיסי ואן מרקסוולט כותבת נהדר. בטוח שאתן גם לילדים שלי לקרוא אותה". מחקרים מראים את ההשפעה של ספריה של ואן מרקסוולט על יומנה של אנה פרנק הן במבנה והן בתוכן. הדמות שאליה פונים המכתבים ביומן, "קיטי" מבוססת על דמות מתוך יופ טר הול, ובגרסה המקורית של היומן (טקסט א') אף היו מכתבים המיועדים לדמויות אחרות בסדרה (למעט יופ עצמה).
אלכסנדרה פלוסי

ביוגרפיה

פלוסי נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. בשנת 2000 נשלחה פלוסי מטעם רשת NBC לסקר את הקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש. היא ליוותה את הקמפיין במשך 18 חודשים, מהתמודדות על המועמדות של המפלגה הרפובליקנית ועד להכתרתו כנשיא. בתיעוד השתמשה כדי ליצור את הסרט "Journeys with George" שעליו הייתה מועמדת ל-6 קטגוריות בפרס אמי.
אחרי הבחירות היא עזבה את רשת NBC ועברה לעשות סרטים תיעודיים בעבור רשת HBO. בשנת 2008 התלוותה לקמפיין של ג'ון מקיין וצילמה ראיונות עם אוהדיו בעצרות תמיכה בשטח. הצילומים היו הבסיס לסרט "Right America: Feeling Wronged", אשר שודר בבכורה בשנת 2009.
מבחן איימס

מבחן איימס הוא מבחן ביולוגי הנועד להעריך את הפוטנציאל המוטגני של תרכובות כימיות. כיוון שמחלת הסרטן מקושרת לרוב לנזקים ב-DNA, המבחן משמש גם כמבחן מהיר להעריך את הפוטנציאל הקרצינוגני של התרכובת, כיוון שמבחנים סטנדרטיים לקרצינוגניות שנעשים על מכרסמים אורכים שנים רבות והם יקרים מאוד. התהליך מתואר בסדרה של מאמרים משנות ה-70 המוקדמות על ידי ברוס איימס והקבוצה שלו מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

תיאור התהליך

המבחן עושה שימוש במספר זנים של החיידק Salmonella typhimurium שנושא מוטציות בגנים המעורבים בסינתזת היסטידין, כך שהם יזדקקו להיסטידין ממקור חיצוני כדי לגדול (אוקסוטרופים להיסטידין). המשתנה הנבדק הוא היכולת של המוטגן לגרום למוטציה מחזירה כך שהחיידק יוכל לגדול במצע חסר היסטידין. הזנים הנבחנים מתוכננים באופן מיוחד כך שיהיו להם הן מוטציות היסט והן מוטציות נקודתיות בגנים הדרושים לסינתזת היסטידין, מה שמאפשר לגלות מוטגנים הפועלים במנגנונים שונים. תרכובות מסוימות הן ספציפיות ביותר, וגורמות החזרה רק בזן אחד או שניים. הזנים הנבדקים נושאים גם מוטציות בגנים האחראים לסינתזת ליפופוליסכרידים, מה שגורם להגדלת החדירות של מעטפת התא של החיידק, ולמוטציות במערכת התיקון באמצעות חיתוך וסילוק שהופכות את המבחן לרגיש יותר. מקטע של כבד עכבר מוסף כדי לדמות את האפקט של מטבוליזם, כיוון שמספר תרכובות, כגון בנזופירן, אינן מוטגניות בעצמן, אולם תוצריהן כן מוטגניים.
החיידקים מפוזרים על צלחת אגר עם כמות קטנה של היסטידין. כמות קטנה זו במדיום הגדילה מאפשרת לחיידקים לגדול בפרק זמן התחלתי שבו יש זמן מספיק להתרחשות המוטציה. כשכל ההיסטידין נצרך, רק החיידקים שעברו מוטציה להחזרת היכולות לסנתז בעצמם היסטידין ישרדו. הצלחת מודגרת למשך 48 שעות. המוטגניות של חומר פרופורציונלית למספר המושבות שנספרו.

בעיות

כיוון שחיידקי סלמונלה הם פרוקריוטים, הם אינם מודל מושלם עבור בני אדם. מודל ניסויי אחר נעשה עבור תאים איקריוטים (לדוגמה: תאי שמרים).
לי רמיק

ביוגרפיה

רמיק נולדה בעיר קווינסי שבמסצ'וסטס לשחקנית ג'רוד מרגרט ולפרנסיס אדווין רמיק, בעל חנות כלבו.
למדה במכללה לאומנויות "מכללת ברנארד" שבמנהטן ובבית ספר למשחק "אולפן השחקנים".

קריירת משחק

עשתה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון בברודוויי בשנת 1953.בשנת 1957 ערכה את הופעתה הקולנועית הראשונה בסרטו של איליה קאזאן "פנים בהמון". רמיק התפרסמה לראשונה לאחר ששיחקה בדרמת הפשע של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח" בתפקיד לאורה אשתו של קצין צבא ארצות הברית פרדריק מאניון (בן גזארה), אשר העניק לה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-1962 הועמדה רמיק לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של בלייק אדוארדס "ימי יין ושושנים" בו שיחקה בתור קירסטן ארנסן אשתו האלכוהוליסטית של האלכוהוליסט ג'ו קליי (ג'ק למון).
באותה השנה הופיעה בסרט נוסף של אדוארדס "ניסוי בטרור" בתפקיד פקידת הבנק קלי שרווד.
ב-1963 הופיעה בקומדיה "מגלגל העסקאות" לצידו של ג'יימס גארנר בתפקיד מנתחת המניות מולי תאצ'ר.
ב-1966 הייתה רמיק מועמדת לפרס טוני על הופעתה במחזה "Wait Until Dark".
ב-1968 שיחקה לצידו של פרנק סינטרה בסרט הפשע "הבלש".
ב-1971 שיחקה בסרטו של פול ניומן "לפעמים רעיון טוב" בתפקיד ויו אשתו של חוטב העצים האנק סטמפר (ניומן).
ב-1973 השתתפה לצידה של קתרין הפבורן בעיבוד הקולנועי של טוני ריצ'רדסון למחזהו של אדוארד אלבי "איזון עדין".
ב-1974 זכתה רמיק בפרס גלובוס הזהב והועמדה לפרס אמי על הופעתה בדרמת הפשע "האביר הכחול".
ב-1976 זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה ובפרס באפט"א על הופעתה בסרט "ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל" בתפקיד אשתו של רנדולף צ'רצ'יל, בנוסף שיחקה בתפקיד קתרין ת'ורן בסרט האימה "אות משמיים".
ב-1977 הופיעה במותחן הריגול של דון סיגל "טלפון" בתפקיד הסוכנת ברברה.
ב-1979 הופיעה בדרמה התקופתית של ג'יימס אייבורי "האירופאים" בתפקיד יוג'ינה יאנג.
התפרסמה בפעם האחרונה בקולנוע ב-1980 בדרמה המוזיקלית "ההתמודדות" ובקומדיה הקנדית "בהוקרה" בה שבה לשתף פעולה עם ג'ק למון.
במהלך קריירת הטלוויזיה הפורייה שטיפחה לעצמה הועמדה רמיק לשבעה פרס אמי.
את הופעתה האחרונה עשתה רמיק במיני סדרת ההרפתקאות "מסביב לעולם ב-80 יום".

חיים אישיים

בשנת 1957 נישאה רמיק לבמאי ביל קולרן. לרמיק ולקולרן נולדו בן, איש הסאונד מאט קולרן ובת, קתרין לפני שהתגרשו בשנת 1968.
בשנת 1970 נישאה בשנית למפיק הבריטי קיפ גוואנס, הזוג היה נשוי עד לפטירתה של רמיק.
בשנת 1990 זכתה רמיק לכוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.

מוות

רמיק אובחנה לראשונה כחולת סרטן בשנת 1989 בזמן שהצטלמה לסדרה "מסביב לעולם ב-80 יום" בצרפת.
נפטרה ב-2 ביולי 1991 בגיל 55 בביתה שבלוס אנג'לס ממחלת סרטן הכבד ונקברה בבית הקברות ווסטווד.
הראדץ קראלובה (עיר)

היסטוריה

בשנת 1620, לאחר קרב ההר הלבן חלק גדול מהתושבים הפרוטסטנטים עזבו את הראדץ קראלובה. בשנת 1639, במשך שמונה חודשים, העיר נכבשה על ידי השוודים. בשנת 1866 נערך בסביבות העיר קרב קניגרץ, שבו ניצח הצבא הפרוסי את הכוחות האוסטריים, ובעקבות כך נוצחה האימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה-פרוסיה. במהלך השנים 1920 ו-1930 העיר גדלה במהירות הודות להחלטת ראשי העיר על פיתוח ותכנון של העיר המודרנית, בו הם הורסים את המבצר ופותחים את העיר להרחבה. בתקופה זו נבנו מבנים רבים של אדריכלות מודרנית.

גאוגרפיה

העיר שוכנת במקום המפגש של נהר האלבה ונהר האורליצה, בסמוך להרי קרקונושה, הרי הענקים, ההרים הגבוהים ביותר בצ'כיה.
באנסקה שטיאווניצה

היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים, האתר של באנסקה שטיאווניצה היה מיושב כבר בתקופה הניאולותית, ייתכן שבידי אנשים שבאו לכרות ממרבצי הכסף שבסביבה. הקלטים הקימו במקום מכרה במאה ה-3 לפנה"ס וכנראה מדובר באנשי שבט קוטיני המתוארים על ידי היסטוריונים רומאים כחוצבי כסף באזור מרכז סלובקיה של היום. בהמשך היה המקום מיושב, כנראה על ידי סלאבים, ובמאה ה-10 כבר שכן בו יישוב סלאבי מבוצר.
מהמאה ה-11 נכללה באנסקה שטיאווניצה בממלכת הונגריה והייתה המקור הגדול ביותר לכסף וזהב בממלכה. אימרה הונגרית תיארה את עושר המחצבים באזור במילים: הקירות בקרמניצה עשויים זהב, של באנסקה שטיאווניצה עשויים כסף ושל באנסקה ביסטריצה עשויים נחושת. העיירה כונתה כבר בשנת 1156 "טרה בננסיום", שפירושו ארץ הכורים. באמצע המאה ה-13 הגיעו לבאנסקה שטיאווניצה מהגרים גרמנים שנמשכו לאזור הודות להקלות במיסים שהובטחו להם. בשנת 1238 ניתנה לעיירה מעמד של עיר מלכותית, אחת הראשונות בממלכת הונגריה. כתב ההאמנה של העיר כלל הבטחת חייהם, בריאותם, רכושם וזכות החופש של התושבים, כמו גם כללים לבחירת ראש העיר וכללים לקביעת מידות.
במהלך המלחמות עם העות'מאנים, עשו העות'מאנים מאמצים רבים לכבוש אזורי מכרות ועל כן העיירה בוצרה בביצורים חזקים שכללו שתי טירות, לקראת סוף המאה ה-16. הרפורמציה הפרוטסנטית הצליחה במידה רבה בבאנסקה שטיאווניצה והיא הייתה בליגת שבע ערי הכרייה הפרוטסטנטיים.
העיירה הייתה מקור לחידושים טכנולוגיים בתחום הכרייה. בשנת 1627 נעשה בה שימוש ראשון בעולם באבק שרפה לצורך כרייה. בסוף המאה ה-17, הייתה ירידה ברווחיות של המכרות, בגלל שהמכרות הגיעו לעומק מתחת לעומק תעלות הניקוז ועלויות הוצאת המים היו גדולות. בגלל מצב זה הוחלט על ידי השלטונות בווינה לסגור את המכרות. אולם הצעה של המהנדס יוזף הל שזכתה בתמיכת הקיסר צארלס השישי הביאה לשינוי ההחלטה. המהנדס הל הקים בשנים 1738-1740 מערכת לייצור אנרגיה מזרימת מי גשמים והפשרת שלגים שנקוו באגמים מלאכותיים שהוקמו באזור. האנרגיה שימשה להוצאת המים מהמכרות ולפריחה מחודשת של ענף הכרייה.
בשנת 1735 הוקם בבאנסקה שטיאווניצה בית הספר הראשון לכרייה במדינה על ידי סמואל מיקוביני. בשנים 1762-1770 בית הספר הוסב לאקדמיה לכרייה בתמיכת מריה תרזה, והייתה האקדמיה הטכנולוגית הראשונה בעולם. האקדמיה עסקה גם ביערנות כמעט מראשיתה ובשנת 1807 הוקם באקדמיה מכון ליערנות אשר מוזג לתוך האקדמיה בשנת 1846 והאקדמיה כונתה "האקדמיה לכרייה ויערנות".

אתרי העיר

בלב העיר העתיקה שוכנת "כיכר השילוש" (Trojičné námestie) שבמרכזה עמוד מונומנטלי. בכיכר ניצב גם מוזיאון המינרלוגיה והיא משמשת לאירועים שונים. שתי הטירות - הישנה (Starý zámok) והחדשה (Nový zámok) - שניבנו במטרה לתת מענה לאיום העות'מאני הוסבו למוזיאונים. במוזיאון הכריה מסלול תת-קרקעי בן 2 ק"מ העובר דרך מכרות מהמאה ה-17, וגם מכרה "גלזנברג" (Glanzenberg) העתיק עוד יותר פתוח לקהל. סביב העיר כ-30 מאגרי מים מלאכותיים (tajchy - "טאיכי") המחוברים זה לזה בתעלות באורך כולל של כמאה ק"מ. העתיק שבהם "ולקה וודרנסקה" (Velká Vodárenská) נבנה לפני 1510.
ריכוז זה של אתרים בעיר ובסביבותיה הביא את הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים לתמוך בהכרזת העיר כאתר מורשת עולמית, תוך שהיא קובעת כי:
"המתחם העירוני והתעשייתי של באנסקה שטיאווניצה וסביבותיה הוא דוגמה יוצאת דופן למרכז כרייה חשוב מימי הביניים ששמר על מעמדו גם בתקופה המודרנית, ופיתח דמות אופיינית ומובחנת".

אוכלוסייה

אוכלוסיית העיר מנתה 10,674 איש בשנת 2005, ולפי מפקד שנערך בשנת 2001 היו 93.9% מהתושבים
סלובקים, והקבוצה האתרנית השנייה בגודלה הייתה הצוענים שהיוו 2% מתושבי העיר. רוב התושבים (65%) הם קתולים.
מאיר איינשטיין

ביוגרפיה

איינשטיין נולד בהרצליה ליוסף איינשטיין, יליד פולין, ולבת שבע לבית ריגרודסקי, ילידת הארץ.
החל את דרכו ברדיו כקריין חדשות ב"קול ישראל" ובהמשך הנחה את תוכנית הספורט "שירים ושערים" שדיווחה בשידור חי ממגרשי הכדורגל בסוף השבוע. לאחר מכן החל לשדר אירועי ספורט בכל התחומים במחלקת הספורט של ערוץ 1. בין היתר שידר את משחק הכדורגל המרכזי של השבת, משחקי הכדורסל של מכבי תל אביב באירופה ומשחקי נבחרת ישראל בכדורגל ונבחרת ישראל בכדורסל. כמו כן הגיש את תוכנית הסיכום "הראשון בשער".
בשנת 2002 עבר איינשטיין לשדר ספורט בערוץ 10. הוא שידר בין השאר את משחקי הנבחרת ומשחקי ליגת העל בכדורגל, כשלצדו הפרשן רן בן שמעון. לאחר מכן הנחה לצדו שלמה שרף, לשעבר מאמן נבחרת ישראל. איינשטיין ורן בן שמעון גם הנחו ביחד את התוכנית "דאבל פס" ביחד עם העיתונאי עמנואל רוזן. מדי פעם שידר איינשטיין גם את משחקי ליגת העל בכדורסל.
איינשטיין היה השדר המרכזי בערוצי הספורט של צ'רלטון, הגיש תוכנית ספורט ברדיו ללא הפסקה, שידר את מהדורת השבת של יציע העיתונות בערוץ הספורט וכן שידר אירועים מרכזיים בערוץ 1.
אחד מרגעי השיא של איינשטיין, שנחקק אצל רבים, היה במהלך שידור משחק הניצחון של נבחרת ישראל בכדורגל על נבחרת צרפת בפארק דה פראנס ב-13 באוקטובר 1993 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, שבמהלכו איבד את קולו מהתרגשות לאחר הבקעת שער הניצחון של ראובן עטר (ולצדו הפרשן אבי רצון אומר לו: "מאיר, תירגע").
איינשטיין היה ידוע באהדתו לקבוצות הכדורגל הפועל הרצליה בישראל ו-קווינס פארק ריינג'רס באנגליה.
בנובמבר 2015 אובחן כחולה בטרשת אמיוטרופית צידית. בדצמבר 2016 הודיע איינשטיין במהלך תוכניתו בערוץ הספורט "שבת ביציע" כי הוא מתמודד עם פגיעה רפואית במערכת השרירים ולכן הוא מתנייד על כיסא גלגלים וקצב הדיבור שלו איטי מהרגיל.
איינשטיין נפטר בביתו בהרצליה ב-23 במרץ 2017 לאחר הידרדרות במחלתו. הותיר אישה, אוליביה (אולי), שתי בנות, בהן הפרסומאית סביון איינשטיין, ושני נכדים. ב-26 במרץ נטמן בבית הקברות הישן בהרצליה בהשתתפות מאות אנשים מעולם הספורט, חבריו, מכריו, ובני משפחתו.
קללת משאבי הטבע

קללת משאבי הטבע (באנגלית Resource curse או פרדוקס העושר - Paradox of plenty) הוא פרדוקס שבו מדינות ואזורים עם שפע של משאבי טבע, בדרך כלל מתכלים כמו נפט וגז טבעי, אשר אמורים לתרום לצמיחתה של מדינה בדרך כלל, נוטים להיות בעלי צמיחה כלכלית פחותה מזו של מדינות עם פחות משאבי טבע.
היתכנות הפרדוקס נובעת מסיבות שונות, ביניהן ירידה בתחרויות של סקטורים אחרים, פיתוח תלות ורגישות לשינוי הרווחים המושפעים משווי משתנה של משאב הטבע, ניהול כושל של ההכנסות ממשאבי הטבע על ידי המדינה, שחיתות ועוד.
ה"קללה" איננה משפיעה על כל המדינות בעלות משאבי טבע רבים, אולם היא אמיתית עבור חלק גדול מהן. 
הדוגמה הנפוצה ביותר בעולם הכלכלה לפרדוקס היא הולנד.

התאוריה מאחורי הפרדוקס

הרעיון שעומד מאחורי הפרדוקס ובו עודף משאבי טבע עלול להוות יותר נטל כלכלי מאשר מקדם צמיחה כלכלית החל להתהוות בשנות ה-80 של המאה ה-20. המונח "קללת משאבי הטבע", או באנגלית resource curse thesis נוצר על ידי ריצ'רד אוטי (Richard Auty) ב-1993 כדי לתאר איך מדינות עשירות במשאבי טבע היו חסרות יכולת להשתמש בעושר הזה כדי להגדיל את הצמיחה שלהן, ואיך בצורה לא אינטואיטיבית, למדינות אלה הייתה צמיחה נמוכה יותר מאלה ללא משאבי טבע. 
מחקרים רבים הראו קשר בין שפע באוצרות טבע לצמיחת כלכלית נמוכה. דוגמה מרכזית היא המדינות המייצאות נפט. החל מ-1965 ועד 1998, ארגון המדינות המיצאות נפט, OPEC, התל"ג לנפש פחת בממוצע ב-1.3%, בעוד שבשאר העולם המתפתח היה בממוצע 2.2%.

אי יציבות בהכנסות

מחירים של משאבי טבע נתונים להשפעה רבה מחוץ למדינה ועל כן תנודתיים מאוד. לדוגמה מחירי חבית נפט עלו מ-3 דולר לחבית ל-12 דולר ב-1974 בעקבות משבר הנפט העולמי של 1973. ב-1986 ירדו מחירי הנפט ל-10 דולר לחבית.