google/wiki40b huggingface dataset:
פרדריק רונו

קריירת מועדונים

רונו החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון הורסנס, בו שיחק גם כנער. בעונת 2010/11, בה החלה הקבוצה לשחק בליגת העל הדנית, רונו היה שחקן ספסל ולא ערך הופעות ליגה. בעונת 2011/12 רונו ערך 11 הופעות, וקבוצתו סיימה במקום הרביעי בליגה. בעונת 2012/13, בה הפך רונו לשוער הראשי בקבוצה, הודחו רונו והורסנס בשלב פלייאוף העלייה לליגה האירופית לאחר תיקו 1-1 ותבוסה 5-0 לספורטינג ליסבון, בסיום עונה זו, נשרו רונו והורסנס לליגת המשנה הדנית. בעונת 2013/14 הושאל רונו לאסביירג, וסיים עמה במקום השישי בליגת העל הדנית, ואף רשם עמה קמפיין מוצלח בליגה האירופית, שם צלחו רונו ואסביירג את שלב הבתים והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פיורנטינה. בעונת 2014/15 סיים רונו את ההשאלה באסביירג וחזר להורסנס, ששיחקה בליגת המשנה הדנית. את העונה הזו סיימו רונו והורסנס במקום השישי, ולא הצליחו להעפיל בחזרה לליגת העל הדנית.
בקיץ 2015 עזב רונו את הורסנס, וחתם בברונדבי מליגת העל הדנית. בתחילת עונת 2015/16 הודחו ברונדבי ורונו ממוקדמות הליגה האירופית לאומוניה ניקוסיה. את העונה הזו סיימו רונו וברונדבי במקום הרביעי בליגת העל הדנית. בעונת 2016/17 הודחו רונו וברונדבי במוקדמות הליגה האירופית לפנתינאיקוס. בליגה הדנית סיימו רונו וברונדבי במקום השני. בעונת 2017/18 שוב הודחו ברונדבי ורונו במוקדמות הליגה האירופית, והפעם להיידוק ספליט. בליגה הדנית שוב סיימו רונו וברונדבי במקום השני. בסיום עונה זו, זכו ברונדבי ורונו בגביע הדני לאחר ניצחון 3-1 בגמר על סילקבורג.
בקיץ 2018 עזב רונו את ברונדבי, וחתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, במקום השוער לוקאס הרדצקי שעזב. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, רונו ופרנקפורט הפסידו בתוצאה 5-0 לבאיירן מינכן בסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2018.

קריירה בינלאומית

רונו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק. בשנת 2016 ערך את הבכורה בנבחרת דנמרק הבכירה, בצמד משחקי ידידות מול נבחרות איסלנד וסקוטלנד. רונו זומן לסגל דנמרק למונדיאל 2018, בו הגיעה דנמרק לשמינית הגמר והודחה על ידי קרואטיה. רונו היה השוער השלישי בהייררכיה של הנבחרת אחרי קספר שמייכל ויונאס לוסל ולא שיחק דקה.
ג'ואי בראג

חיים אישיים

בילדותו, ג'ואי בראג שיחק הוקי קרח בקליפורניה.
הייסנס (מוצרי תינוקות)

הייסנס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת במוצרי בריאות לתינוקות. מוצר הדגל של החברה נקרא בייביסנס (Babysense) - מוניטור תנועה ונשימה המתריע בפני חשד לתסמונת מוות בעריסה.
החברה נוסדה בשנת 1991, וב-1992 פיתחה את הפטנט הראשון בעולם על מכשיר לזיהוי הפסקת נשימה אצל תינוקות. מכשירי החברה משווקים כיום ל-35 מדינות, ומותקנים במאות בתי חולים. החברה מייצרת גם אינטרקום לתינוקות (מכשיר המאפשר להורים לשמוע את הנעשה בחדר התינוק), סטריליזטורים לבקבוקי תינוקות, ומברשות לבקבוקים.

בייביסנס

מכשיר הדגל של החברה הוא כאמור הבייביסנס. המכשיר הוא משטח המונח מתחת למזרן עליו ישן התינוק, בו מותקנים חיישנים הקולטים את התזוזות הנגרמות כתוצאה מפעולת הנשימה. במקרה בו המכשיר מפסיק לזהות תזוזות או שקצב הנשימה יורד מתחת לסף המותר, מופעלת אזעקה קולית. המכשיר מיועד לתינוקות עד גיל שנה.
מחזור שירים

מחזור שירים או מחזור שירה הוא צורה ספרותית נפוצה בשירה, שבה מספר שירים עצמאיים המקובצים יחד לכדי יחידה אחדותית העולה על סך מרכיביה. לשיר הבודד יש אפוא גם תפקיד בהקשר הרחב יותר של המחזור, והקשר זה, בתורו, עשוי לגלות משמעויות חדשות או היבטים פרשניים נוספים לשיר העצמאי. ההבחנה בין מחזורי שירים לבין פואמות – כלומר יצירות ארוכות ביחס לשיר הלירי הממוצע, "שהכוח המסביר והמארגן שבהנחתן אחדותן עדיף על כוח חלקיהן הנפרדים" – אינה חד-משמעית: "היא תלויה ברמת הארגון ובמספר זיקות הגומלין שבין החלקים השונים. המבנה המהודק יותר, התולה את קליטת השיר הבודד בהכרת המכלול והופכו לחיוני יותר בתהליך ההבנה, מקרב את היצירה אל תחום הפואמה".
מועתז עיסא בראשים

ביוגרפיה

בראשים החל את הקריירה הספורטיבית שלו כהלך תחרותי בעקבות אביו שהיה חבר הנבחרת הלאומית בהליכה ל-20 ק"מ ובריצת 10000 מטר. הוא עבר לענף הקפיצות והתנסה בתחרויות בקפיצה למרחק, קפיצה משולשת וקפיצה לגובה מקצוע בו מתרכז מ-2008. הוא החל להתאמן באקדמיית הספורט אספייר שבדוחא, ב-2010 זכה באליפות העולם לנוער שהתקיימה בקנדה ובאליפות אסיה באולם שהתקיימה בטהראן. ב-2011 זכה באליפות אסיה באתלטיקה כשעבר גובה של 2.35 מטר.

2012

ב-2012 זכה שוב באליפות אסיה באולם. באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט אותה שנה, זכה בראשים במדליית ארד ביחד עם רוברט גראברז מבריטניה ודרק דרואין מקנדה לאחר שעברו בניסיון ראשון גובה של 2.29 מטר, אחרי איוואן אוחוב מרוסיה (2.38 מטר) ואריק קיינרד מארצות הברית (2.33 מטר). שבועיים לאחר מכן, זכה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן כשקבע שיא אישי חדש של 2.39 מטר.

2013

ב-2013 זכה בתחרות ליגת היהלום בשנחאי ובתחרות ביוג'ין שבארצות הברית, הוא עבר בתחרות גובה של 2.40 מטר, והיה בכך לקופץ הגובה התשיעי בהיסטוריה שעובר גובה זה.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה במדליית כסף לאחר שעבר בניסיון ראשון גובה של 2.39 מטר, אחרי בודן בונדרנקו מאוקראינה שקבע שיא אליפות חדש של 2.41 מטר ולפני דרק דרואין מקנדה שקבע שיא מדינה חדש של 2.38 מטר.

אלוף עולם באולם

בפברואר 2014 זכה בראשים בפעם שלישית ברציפות באליפות אסיה באתלטיקה באולם, כשעבר גובה של 2.36 מטר. במרץ 2014 זכה בראשים במדליית זהב באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין לאחר שעבר גובה של 2.38 מטר ללא פסילות והקדים את אוחוב שעבר את אותו הגובה אך רק בניסיון השלישי ואת אנדריי פרוטסנקו מאוקראינה. 
במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2014 זכה בראשים במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אסיה חדש של 2.41 מטר ובהמשך אותו החודש בתחרות ליגת היהלום בניו יורק הוא שיפר את שיאו והעמידו על 2.42 מטר. במסגרת ליגת היהלום שנערכה בבריסל, בלגיה ב-5 בספטמבר אותה שנה הוא ניצח בתחרות קפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.43 מטר, התוצאה הטובה ביותר לאחר שיאן העולם חאבייר סוטומאיור.

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג בשנת 2015 סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.33 מטר.

סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.36 מטר לאחר המנצח דרק דרואין (2.38 מטר).

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.35 מטר, לפני דניל ליסנקו תחת קטגוריה של אתלטים נייטרלים מורשים (2.32 מטר) ומג'דדין עאזאל מסוריה (2.29 מטר).

2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי דניל ליסנקו (2.36 מטר) ולפני מתיאוש פז'יבילקו מגרמניה (2.29 מטר).

2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה מולדתו בתחילת אוקטובר 2019 זכה בראשים במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, לפני מיכאיל אקימנקו (2.35 מטר) ואיליה איווניוק (2.35 מטר), שניהם תחת קטגוריה של אתלטים נייטרלים מורשים ובכך הגן על תוארו.
עדן אטיאס

ביוגרפיה

אטיאס נולד בקיבוץ רעים, גדל והתחנך באשדוד. התגייס לקורס טיס בנובמבר 1984, אותו סיים במגמת קרב. במהלך קורס האימון המתקדם הוחלט שיעבור למערך התובלה. הוא שירת בטייסת הדקוטה בבסיס לוד והשתתף במבצע כחול וחום. שימש סמ"ט ב' בטייסת אבירי הציפור הצהובה, סמ"ט א' בטייסת הפילים, היה ממתכנני ומשתתפי מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה ב-1991, לאחר מכן פיקד על טייסת הגמל המעופף ועל טייסת הפילים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על בסיס שדה דב, יצא לתקופת לימודים ומונה באוגוסט 2008 למפקד בסיס נבטים. עם תחילת כהונתו הועברו הטייסות והיחידות שפעלו עד אז בבסיס לוד לנבטים והבסיס הפך לבסיס המשלב טייסות ממערך התובלה וממערך הקרב. כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2011 והשתחרר משירות הקבע. 
בנובמבר 2011 מונה לנספח הראשון של משרד הביטחון בקנדה, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014. 
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת PARA ZERO העוסקת במערכות לכלי טיס בלתי מאוישים.
אטיאס בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1997), בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה (2008).
הפנים הקטנות

על הלהקה

הלהקה הוקמה ב-1965 על ידי רוני ליין, ג'ימי ווינסטון וקני ג'ונס שהופיעו כשלישייה. השלושה חיפשו סולן ומצאו את סטיב מאריוט, שעבד בחנות למוזיקה. מאריוט היה בילדותו שחקן והופיע במחזמר אוליבר ובתוכניות טלוויזיה, ובשנת 1963 הקליט את השיר "Give Her My Regards", שלא הצליח להיכנס למצעדים. השם "הפנים הקטנות" נבחר כיוון שלא היו מספיק גבוהים ושאיפתם להיות "פנים" בסגנון "מוד". הלהקה השיגה חוזה הקלטה בחברת "Decca" והלהיט הראשון שלה, "Whatcha Gonna Do About It" נכנס לעשרים הגדולים. וינסטון הוחלף על ידי איאן מקלאגאן. הלהיט הבא שלהם נכתב על ידי סטיב מאריוט ורוני ליין ולא נכנס למצעד.
הלהיט השלישי של הלהקה העלה אותה על הדרך להצלחה. שלא כמו להיטיהם הקודמים, היה "Sha La La La Lee" להיט פופ מסחרי והגיע למקום השלישי במצעד הבריטי. בניגוד ללהיט זה, את הלהיטים הבאים כתבו שוב מאריוט וליין ואחד מהם, "All or Nothing", כבש את פסגת המצעד הבריטי. בשלב זה נתקלה הלהקה בבעיות. חברת Decca רצתה לנצל את ההזדמנות ולהוציא להיט שיכבוש את המצעדים והוציאה לשוק סינגל דמו של השיר "My Mind’s Eye", ללא ידיעת הלהקה. למרות מבוכת הלהקה, הגיע הלהיט למקום הרביעי. לאחר להיט בינוני נוסף עברה הלהקה להקליט בחברת "Immediate" של אנדרו אולדהם. Decca הוציאה לאחר מכן שיר נוסף, בהסכמת הלהקה, אולם הוא לא נכנס למצעד.
הלהיטים שהוקלטו בחברה החדשה היו מתוחכמים יותר. "Here Comes the Nice" הגיע למקום ה-12, אך היה זה הלהיט הבא, "Itchycoo Park", שהחזיר אותם לכותרות כשהגיע למקום השלישי בבריטניה והיה הלהיט הראשון שלהם במצעד האמריקאי. הלהיט הזה נכנס פעם נוספת לעשרת הגדולים במצעד הבריטי בשנת 1975. במהלך ההופעות באותה תקופה, התמוטט סטיב מאריוט ומספר הופעות בוטלו. אחרי שהתאושש, הוציאה הלהקה את "Tin soldier" ואחריו הקליטה את הלהיט הענק שלהם "Lazy Sunday" שהגיע למקום השני. הלהיט, שהושר על ידי מאריוט בניב קוקני, נכתב על שכניו של מאריוט שהתלוננו תדירות על הרעש שהוא גורם. מיד לאחר מכן הוציאה הלהקה את האלבום "Ogden’s Nut Gone Flake" שזכה להצלחה גדולה ושהה שישה שבועות במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
לאחר אלבום זה דעכה ההצלחה של הפנים הקטנות. שני הלהיטים הבאים שלהם זכו להצלחה בינונית, ובתחילת 1969 עזב סטיב מאריוט את הלהקה. החברים הנותרים צירפו אליהם את רוד סטיוארט כסולן והמשיכו להקליט תחת השם "הפנים" (The Faces). סטיב מאריוט הקים יחד עם פיטר פראמפטון את להקת "Humble Pie" ובשנת 1975 הקים להקת ליווי משלו והחל בקריירת סולו שלא המריאה. קני ג'ונס שימש כמתופף של להקת המי החל משנת 1978 לאחר שהמתופף הקודם, קית' מון, נפטר כתוצאה ממנת יתר.
מטוס קרב של הדור השני

מטוס קרב של הדור השני (באנגלית: Second generation fighter) הוא מטוס קרב סילוני אשר נבנה מאמצע שנות ה-1950 ועד שנות ה-1960 המוקדמות. מטוסים אלו היוו את פריצת הדרך הגדולה ביותר בטכנולוגיית התעופה הצבאית שהתבטאה במנועי סילון חזקים יותר, מבני גוף מתקדמים יותר, התאמה מיוחדת לטיסה על-קולית (חוק השטחים), ופיתוח תחום האלקטרוניקה המוטסת שקיבלה את השם אוויוניקה. כל אלה שינו את פני הלוחמה האווירית שהפכה להיות מלחמה טכנולוגית, בה לצד המחזיק בטכנולוגיה חדישה יותר היה את היתרון הראשוני בקרב.

מנועים ומבערים אחוריים

מנועי הסילון המוקדמים של מטוסי הסילון של הדור הראשון יכלו להניע מטוסים למהירויות גבוהות בהרבה ממנועי הבוכנה שאותם הם החליפו. אך זה בא בתמורה לנצילות המנועים שצרכו כמויות גדולות של דלק (להרבה מטוסי סילון בני הדור הראשון זמן השהייה באוויר לעיתים לא עלה על שלושת רבעי השעה). ומורכבות היחסית וחוסר האמינות והרגישות לגופים זרים במנועים אלו גם נחשבו לקושי גדול שכן על כל שעת טיסה של מטוס צוותי הקרקע היו צריכים לעבוד שעות רבות כדי להכין את המטוס לטיסה הבאה. 
בשנות ה-50 החל הפיתוח של מנועי סילון מתקדמים יותר בעלי ביצועים ונצילות דלק טובה יותר אשר הניעו מטוסים במהירות גבוהה יותר תמורת פחות דלק ופחות שעות אדם לשעת טיסה. מנועים אלו גם שילבו את המבער האחורי כרכיב סטנדרטי, שעל ידי הזרקת דלק ישירות לצינור פליטה היה מגדיל את הדחף של המנוע, תמורת כמות גדולה של דלק. מטוסים בני הדור השני גם הפכו טיסה על-קולית לדבר שבשגרה (כאשר הF-100 סופר סייבר היה הראשון לשבור את מהירות הקול בטיסה ישרה).

חומרים ומבנה

לאחר מלחמת העולם השנייה אלומיניום הפך ליותר זול, ושיטות עיבוד חדשות הפכו אותו לפשוט יותר לעבודה. משקלו הקל הפך אותו לחומר מועדף בבניית מטוסים. סגסוגות טיטניום הפכו לנפוצות בחיזוק מבנה מטוסים (אף על פי שהשימוש בסגסוגות היה מוגבל בשל מחירו והקושי בעיבוד הטיטניום).

אוויוניקה

התפתחות בתחומי האלקטרוניקה אפשר התאמת אנטנות מכ"ם על מטוסים, אף על פי שמכמי"ם מוטסים אינם דבר חדש, היכולת להשתמש במכ"ם כיחידת בקרת ירי אשר מסוגלת להינעל על מטרה ולאפשר שיגור נשק מונחה הפך את האלקטרוניקה המטסת לתחום בפני עצמו.
מערכות בקרת טיסה מוקדמות הופיעו בדור זה, כאשר הדגש הוא להקטין את עומס העבודה של הטייס ולהגדיל את בטיחות הטיסה.

נשק מונחה

טיל השיוט V-1 היה הנשק המונחה הראשון ששוגר, הטיל עצמו לא שימש להרס מטרות אלא כנשק טרור ומטרתו הייתה לזרוע פחד באוכלוסייה האזרחית. טילים מונחים ראשונים שוגרו ממיירטים גרמנים ונשלטו באמצעות חוט על ידי הטייס. בדור הראשון של מטוסי הקרב, השימוש בנשק מונחה היה ניסיוני בעיקר בגלל חוסר הבשלות של הטכנולוגיה. עם כניסת הדור השני טילים מונחים כגון AIM-9 סיידוויינדר ו-AIM-7 ספארו הפכו למבצעיים. כלי נשק אלו הפכו לכה חשובים בדוקטרינות של המערב עד כי חלק ממטוסי הדור השני תוכננו בלי תותחים פנימיים, כגון המיראז' 3 (גם חלק ממטוסי הדור השלישי תוכננו ללא תותח פנימי כגון ה-F-4 פנטום אך כחלק מלקחי מלחמת וייטנאם הותקן תותח מדגם E ומעלה).
מסגד אקצה

כבית כנסת

באמצע המאה ה-19, עם התגברות הגירה יהודית ממזרח אירופה להולנד, נוצר צורך בקהילה היהודית להקים בית כנסת חדש וגדול, במקום המבנה הישן שנבנה בשנים 1721-1723. לצורך כך העמיד המלך וילם השני מאוצרו הפרטי סך 4500 פלורינים לצורך הבניה. בית הכנסת נבנה בין השנים 1842-1844, בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל רודנבורג. אל בית הכנסת החדש הועבר ארון הקודש מבית הכנסת הישן, שבסיסו נבנה בשנת 1723, ועליו נוספו חלק עליון ושלושה כתרים בשנת 1740. ארון הקודש עשוי עץ ועיטוריו מצופים פס זהב מותך. בית הכנסת הוקם במרכזו של אזור שבו התגוררו יהודים רבים. עם גירוש יהודי הולנד למחנות בשנים 1942-1943, עמד בית הכנסת בשממונו עד תום המלחמה. לאחר המלחמה, חודשה הפעילות בבית הכנסת יחד עם עוד 2 בתי כנסת אחרים בעיר. המלחמה פגעה בקהילה מבחינה מספרית, כשלפני המלחמה מנתה כ-17 אלף איש, ולאחריה כ-2000. הקהילה התקשתה להחזיק בשלוש בתי כנסת, ובשנת 1975 סגרה הקהילה את שערי בית הכנסת הגדול. ארון הקודש המפואר הועבר מפורק וארוז בארגזים למוזיאון להיסטוריה יהודית באמסטרדם. כיום משמש ארון הקודש בית כנסת בשכונת הר נוף בירושלים.

כמסגד

ההגירה המוסלמית להולנד הביאה לבניית מסגד בהאג כבר בשנת 1955, הנקרא מסגד מובארק. בשנות ה-70 התגברה ההגירה המוסלמית, והתעורר צורך לבניית מסגד נוסף. מאחר שבית הכנסת עמד ללא שימוש, פרצו לתוכו מהגרים טורקים שהתגוררו באזור והחלו להשתמש בו כמסגד, ללא רישיון מהעירייה וללא בעלות על המבנה. הצלאה הראשונה התקיימה במבנה ב-7 ביולי 1979. בשנת 1981 הוסדרה העברת המבנה, כאשר הקהילה היהודית מכרה את המבנה לעיריית האג, וזו העבירה אותו לרשות הקהילה המוסלמית הטורקית בעיר. לאחר שהוסדרה הבעלות נערכו שינויים במבנה על מנת להתאימו למסגד, והוכשר לקליטת 1500 מתפללים. בשנת 1987 נבנו בחזית הבניין שני מינרטים בגובה 26 מטרים.
מקס לידטקה

מקס לידטקה, (בגרמנית: Max Liedtke) ‏(25 בדצמבר 1894–1955) היה עיתונאי גרמני וקצין בצבא גרמני. הוא הוכר כחסיד אומות העולם בזכות התנגדותו לחיסול כלל האוכלוסייה היהודית בגטו של פשמישל שבמזרח פולין.

ראשית הקריירה

לידטקה נולד ב-Preussisch Holland שבפרוסיה המזרחית (כיום - פסלק Pasłęk בפולין). אביו היה כומר לותרני. הוא סיים בית ספק תיכון בגומבינן (Gumbinnen, כיום גוסב שברוסיה) והחל ללמוד תאולוגיה לותרנית באוניברסיטת קניגסברג, אך כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא הקיסרי הגרמני. לאחר המלחמה עבד כעיתונאי והתקדם להיות העורך הראשי של עיתון מקומי בגרייפסוואלד (Greifswald). ב-1935 פוטר מתפקידו כעורך בגלל גישתו הביקורתית כלפי הנאצים. ב-1939 גויס לידטקה לצבא הגרמני, הוורמאכט, והוצב בפולין, בבלגיה ובפיראוס שביוון.

פרשת פשמישל

ביולי 1942 מונה לידטקה כמפקד הצבאי של פשמישל. ביום 26 ביולי 1942, האס אס, הגסטפו וה-GPK (משטרת החזית) התכוננו לפתוח במבצע ה"ישוב מחדש" הגדול הראשון נגד יהודי גטו פשמישל, כחלק ממבצע ריינהרד. שלישו של לידטקה, אלברט בטל (Battel), דרש שיהודים העובדים עבור הצבא הגרמני לא יגורשו, והורה לחסום את הגשר מעל נהר סן, דרך הגירוש היחידה מהגטו. כאשר האס אס ניסו לחצות לצד השני של הנהר, איימו חיילי הוורמאכט בפיקודו של לידטקה לפתוח באש אלא אם ייסוגו. בשעות אחר הצהריים של אותו יום ניתן ההיתר, ויחידה צבאית בפיקודו של בטל נכנסה לאזור המגודר של הגטו ופינתה 80-100 יהודים ובני משפחותיהם לצריפים במפקדה הצבאית המקומית. ליהודים אלה ניתנה חסות של הוורמאכט וכך היו מוגנים מגירוש למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לידטקה הודח מתפקידו כמפקד צבאי של פשמישל ב-30 בספטמבר 1942, ככל הנראה בגלל התקרית הזאת. הוא הוצב לארמיית הפאנצרים ה-1, שלחמה באזור הקווקז. לידטקה המשיך בשירות צבאי ובתחילת 1945 פונה לבורנהולם (Bornholm). לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה, הוא הועבר לברית המועצות ונידון על פשע מלחמה שבוצעו לכאורה ברוסיה. לידטקה מת במעצר הסובייטי בשנת 1955.
ב-24 ביוני 1993 הכיר יד ושם באופן רשמי בלידטקה כחסיד אומות העולם.
מצילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מצילה היא כלי נגינה עתיק ממשפחת כלי ההקשה. מצילות שימשו לנגינה מהעת העתיקה, ובתנ"ך מצילה ומצלתיים מוזכרות פעמים רבות. המצילה עשויה מצלחת מתכת עגולה ודקה, המורכבת ממתכות או סגסוגות שונות.
"מצילה" בעת המודרנית, הכוונה היא בדרך כלל למצילת התופים העשוייה סגסוגת מבוססות נחושת, ויש כמה ממנה בכל מערכת תופים.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מקורות המצילה הם פרהיסטוריים. המצרים הקדמונים השתמשו במצילות הדומות למצילות המודרניות. במוזאון הבריטי ישנם שני זוגות של מצילות בקוטר 13 סנטימטר, אחת מהם נמצאה בארון הקבורה של המומיה של אנחפ (Ankhhape) שהיה מוזיקאי קדוש. גם האשורים והיוונים השתמשו במצילות, ניתן לראות בפסלים וציורי כדים מצילות בידיהם של יצורים מיתולוגיים כגון סאטירים ופאן.

מוזיקולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לצליל שמפיקה המצילה אין פיץ' מוחלט, והצלילים שלה מורכבים מ"אוברטונים". מצילות מדורגות לפי קוטר, אך גם לפי הסאונד וצליל הבסיס שלו.
ג'ון בול

ג'ון בול (אנגלית: John Bull) הוא דמות בדיונית המסמלת את אנגליה ולעיתים את כל בריטניה (בדומה לדוד סם האמריקני). הדמות צוירה לראשונה על ידי דוקטור ג'ון ארבותנוט (John Arbuthnot) ב-1712. הדמות של ג'ון בול שימשה את הקריקטוריסט תומאס נאסט במאה ה-19, ואת ג'ורג' ברנרד שו שכתב על אירלנד את המחזה "האי האחר של ג'ון בול" בשנת 1904.
ג'ון בול מתואר בדרך כלל כגבר נמוך וכבד בעל כובע צילינדר נמוך, מעיל ערב ומקטורן העשוי מדגל בריטניה. לעיתים קרובות, ג'ון בול מלווה בכלב בולדוג. בציורים מוקדמים מתואר ג'ון בול (bull - פר) כבעל ראש פר ממש.

אזכורים ב"טור השביעי"

בשלהי תקופת המנדט הבריטי לגלג נתן אלתרמן, במדורו "הטור השביעי", על ג'ון בול, כלומר שלטון המנדט. ב-10 באפריל 1947 פרסם אלתרמן את השיר "רווחיו של ג'ון בול", שבו הוא לועג למדיניות ההשהיה, אותה נקטה בריטניה. ב-26 בדצמבר אותה שנה פורסם השיר "למען ג'ון בול", האומר בלעג, שעל היישוב להסכים להתחסל, רק כדי לא להרגיז את הבריטים.
משה יעקב רביקוב

הרב משה יעקב הכהן רביקוב (נודע בכינויו: "הסנדלר"; תרל"ג; 1873 - כ"ב בתשרי תשכ"ז; 6 באוקטובר 1966) היה מקובל וצדיק נסתר שהתגורר ביפו.

תולדותיו

נולד ביז'יורי שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), ליוסף ומרים רביקוב. התגורר בעיירה סקידל. בצעירותו למד עם המקובל רבי שלמה אלישיב, בעל ה"לשם שבו ואחלמה". באלול תרע"ג (1913) עלה לארץ ישראל והתיישב בכפר אוריה. הרב קוק, שהיה אז רבן של יפו והמושבות, שכנע אותו לעבור לעיר יפו. הוא פתח סנדלריה ברחוב שבזי, בגבול שבין שכונת שבזי לשכונת נווה צדק, והתגורר ברחוב רב אשי פינת השחר, בגבול שבין שכונת נווה צדק לשכונת כרם ישראל.
תחילת פרסומו בארץ היה על ידי הרב קוק שהעיד עליו כי הוא מל"ו הצדיקים הנסתרים שבדור. בעקבות זאת החלו לפקוד את ביתו יהודים שביקשו את ברכתו, בעיקר בענייני רפואה, עקרות ושידוכים. השתייך לקבוצת מקובלים שלמדו יחד בשנות ה-60 וכונו על שם המקצוע שממנו התפרנסו.
על פי המסופר בתולדותיו שבראש הספר "לקוטי רבי משה יעקב", החזון איש והבית ישראל נהגו לפקוד את ביתו. 
עוד מסופר שערב מבצע סיני צפה את המלחמה והודיע על כך למקורביו, והוסיף כי "היהודים ינצחו". לפני מותו הותיר בקבוק יין סגור והורה לפותחו רק לאחר הניצחון על גמאל עבדול נאצר. חצי שנה לאחר פטירתו נערכה מלחמת ששת הימים ולאחריה נפתח בקבוק היין שלגימה ממנו נחשבה לסגולה.
מדי שבת נהג לדרוש ברבים ואת ראשי הפרקים היה מעלה על הכתב. הרשימות יצאו בתשכ"ט בספר "ליקוטי רבי משה יעקב". 
נפטר בשמחת תורה תשכ"ז ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
היה נשוי לרבקה לאה. בנם יוסף רביקוב היה סופר ומתרגם. יוסף ושלוש מאחיותיו - רחל, זהבה ורוחמה רביקוב לא נישאו מעולם.
גלוגוב מלופולסקי

תולדות היישוב

העיירה נוסדה בשנת 1570, ונקראה תחילה "גלובה" (Glowa), על שם מייסדה, כריסטוף גלובה. בשנת 1578 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
במהלך המאה ה-17 הותקף היישוב בידי הטטרים, ולאחר מכן בידי גייסותיו של גיירג' ראקוצי השני, ובתחילת המאה ה-18 נחרב כתוצאה מהמלחמה הצפונית הגדולה.
במהלך המאה ה-18 היה היישוב בבעלות משפחת אצולה, ונבנו בו ארמון ומנזר.

יהודי גלוגוב מלופולסקי

יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-17, ומראשית המאה ה-18 פעלה במקום קהילה עצמאית. במהלך המאה ה-19 החלה לפעול בעיירה חסידות גלגוב.
לקראת סוף המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית ביישוב, ועמדה על כ-40% מתושבי העיירה, אך התפתחות זו נבלמה כתוצאה מהגירה שלילית מהעיירה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ובסוף שנת 1918 ובתחילת 1919 נערכו פרעות ביהודי המקום. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, והוקמו בה סניפים של תנועות נוער ציוניות. בשנים אלו נמנו בעיירה כ-650 יהודים.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוקם בה יודנרט, והועברו אליה יהודים שגורשו מכפרי הסביבה. ב-7 באפריל 1942 (פסח תש"ב) רצחו אנשי גסטאפו ארבעה מנכבדי הקהילה בעיירה, לאחר שעונו והושפלו. ב-20 באפריל רצחו הגרמנים 20 יהודים נוספים בעיירה.
ביוני 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ז'שוב שהוקם בדצמבר 1941, תוך רצח עשרות יהודים במהלך האקציה. מספר גברים יהודים הושבו באופן זמני לעיירה לשם איסוף רכוש נטוש מבתי היהודים עבור הגרמנים. מגטו ז'שוב שולחו רוב יהודי העיירה אל מותם ביולי 1942, יחד עם רוב יהודי הסביבה. מבין אלה נשלחו רובם למחנה ההשמדה בלז'ץ ומקצתם לבורות ירי ביער רודנא הסמוך.
שרה בן-עמי סולודר

ד"ר עלמה אסתר שרה בן-עמי סולודר (1883–1957) הייתה הרופאה הראשונה במושבות הגליל העליון (1911–1919) בתקופה העות'מאנית, חלוצה במיגור המלריה.

ביוגרפיה

בן-עמי נולדה בז'נבה שבשווייץ לקלרה והעסקן הציוני חיים מרדכי בן-עמי (רבינוביץ), אחות לירמיהו, למיכה ולתמר. בשנת 1886 עברה המשפחה ל-אודסה שם סיימה בן-עמי תיכון רוסי. נוסף ללימודיה התיכוניים, למדה בקונסרבטוריום כולל לימוד נגינה על פסנתר. למדה רפואה במונפלייה, סיימה את לימודיה בהצטיינות. בשנת 1911 עלתה בגפה לארץ-ישראל. עד שנת 1919 עבדה ופעלה בגליל העליון. עסקה במיגור המלריה במושבות עמק הירדן והגליל העליון. השתקעה ביסוד המעלה, לאחר שדודה הלל יפה התמנה למנהל עבודות התברואה ביסוד המעלה ובמשמר הירדן, בנוסף לניהולו את המשימה למיגור מחלת המלריה בזיכרון יעקב ובסביבותיה, ומינה את בן-עמי לאחראית רפואית ביסוד המעלה ובמשמר-הירדן. בן-עמי עסקה מלבד לעבודתה הרפואית קלינית גם ברפואה מונעת, הדברת הביצות בהם שרצו יתושי האנופלס, וחלוקת כינין לאוכלוסייה. ביחד עם דודה הד"ר הלל יפה אירגנה הרצאות לאוכלוסייה בנושא מגור המלריה. בן עמי הייתה רוכבת על סוס בין המושבות, וטיפלה ביהודים וערבים כאחד.
בנוסף למלריה, טיפלה בחולים שנדבקו בכולרה, בדיזנטריה, בגרענת ובגזזת, ואף חלתה במלריה.
באוגוסט 1918 הגיעה לארץ ישראל "היחידה הרפואית ציונית אמריקאית" של "הדסה" שהגישה עזרה רפואית לשיקום היישוב, רופאי היחידה תפשו את מקומות העבודה של רופאי היישוב הוותיקים, ובן-עמי עקרה לירושלים עם בעלה המורה והסופר אברהם סולודר ועם שני בניה. 
בשנת 1919 החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במכון ע"ש לואי פסטר אותו הקים הד"ר אריה בהם בירושלים.
בשנת 1932, נפטר בפתאומיות בעלה אברהם שניהל בית ספר לבנים בארצות הברית. בשנת 1934 עקרה עם ילדיה לתל אביב.
בשנת 1939 עברה לקיבוץ גשר בעקבות בנה. עבדה במרפאת הקיבוץ, ובמלחמת העצמאות טיפלה בפצועים.
נפטרה בשנת 1957.
ואדים טיולפאנוב

ביוגרפיה

ואדים טיולפאנוב נולד במאי 1964 ולמד בבית הספר בעיר הולדותו לנינגרד.
בשנת 1986 הוא סיים את לימודיו במכון להנדסה ימית ע"ש אדמירל מקארוב. לאחר לימודיו עבד בחברת הספנות הבלטית והיה למכונאי ומהנדס בכיר. ב-1993 הקים את חברת "מרקורי תחבורה" (Меркурий транспорт компани),
ביולי 1997 נבחר לראש מועצת הקרן האזורית להגנת זכויות הפנסיונרים ומעוטי היכולת.
בפברואר 1998 היה לחבר המועצה העירונית של המחוז המוניציפלי מס' 27 של רובע קירוב בסנקט פטרבורג ואחר כך התמנה לחבר במועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג.
ביוני 2001 מונה לסגן יושב ראש המועצה המחוקקת, וב-2002 נבחר שוב לחבר המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. בשנת 2011 עזב את התפקיד ומונה לחבר במועצת הפדרציה של רוסיה.
ב-20 בספטמבר 2014 מונה לחבר מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם המחוז האוטונומי של הניינץ.

עמדתו הפוליטית

ואדים טיולפאנוב היה מדינאי שמרן שתמך באופן נלהב בהקמת אוחטה סנטר, מרכז העסקים החדש של סנקט פטרבורג, שלפני ביטולו היה מיועד להוות כמשרד ראשי של חברת גזפרום, אף שהפרויקט זכה לביקורת קשה מצד תושבי סנקט פטרבורג, על כך שהפרויקט היה עלול לפגוע במרקם התרבותי והאדריכלי של העיר.
הוא יצא בביקורת נוקבת נגד השלטונות האסטוניים, כאשר אלה העבירו את אנדרטת החייל הסובייטי ממרכז העיר טאלין לבית העלמין הצבאי בעיר; הוא טען כי אסטוניה סובלת מ"רוסופוביה" (פחד מרוסים) נטול תקנה.

מותו

ב-4 באפריל 2017 נפטר במפתיע והוא בן 52 בלבד. טיולפאנוב שהה במרחץ ברובע קירוב בסנקט פטרבורג, הוא החליק ונפל על ראשו במכה שהייתה לקטלנית והביאה למותו. הוא נקבר ב-7 באפריל בבית העלמין נובודוויצ'יה בסנקט פטרבורג.
טיולפאנוב היה נשוי ולו בן ובת, מילנה, שנישאה לכדורגלן אלכסנדר קרז'אקוב.