הקהילה היהודית וינה

הקהילה היהודית וינה (בגרמנית: Israelitische Kultusgemeinde Wien או בקיצור: IKG - לפי הנוסח במקור הגרמני - "הקהילה הדתית של בני ישראל בווינה") הוא הגוף המייצג את הקהילה היהודית המרכזית בווינה ומספק לחברים בו מגוון שירותים בתחומי הדת, החינוך והרווחה. היא מונה כיום כ-7,000 חברים. במהלך ההיסטוריה שימשה הקהילה היהודית וינה כמייצגת של כלל היהודים באוסטריה. נשיא הקהילה כיום הוא אוסקר דויטש ורבה הוא אריה פולגר.

הקהילה היהודית ותנועת ההשכלה

מסוף המאה ה-18 ובעיקר בעשורים הראשונים של המאה ה-19, ווינה נהייתה למרכז תנועת ההשכלה.
על אף ההגבלות עלה מספר היהודים בעיר במהירות. בהמשך נשמעה בווינה גם קריאה לרפורמה בדת. משכילים אחדים, וביניהם פטר פרץ בר ונפתלי הרץ הומברג, אף ניסו לשכנע את הממשלה לכפות את ההשכלה ואת המלצות הרפורמה הדתית על היהודים. הדבר עורר מחלוקת חריפה בין חברי הקהילה.

הגירה יהודית

במחצית השנייה של המאה ה-19 ובעשורים הראשונים של המאה ה-20, הגיעו לווינה מהגרים יהודים רבים ממקומות אחרים באימפריה, בייחוד מהונגריה, מגליציה ומבוקובינה. פעילותה והשפעתה של הקהילה התרחבו עוד יותר עם סיפוח גליציה לאוסטריה. ב-1923 הייתה ווינה הקהילה היהודית השלישית בגודלה באירופה. רבים מחבריה השתלבו במקצועות החופשיים.

חיי הקהילה

ב-1826 חנכה הקהילה בית כנסת מפואר, שבו התפללו בנוסח מסורתי, בעברית. היה זה בית הכנסת החוקי הראשון מאז 1671. לפני השואה היו בעיר 59 בתי כנסת מזרמים שונים, רשת חינוך יהודי, היה מכון להכשרת מורים בעברית, וסמינר לרבנים, שהיה מרכז אירופאי למחקר בספרות והיסטוריה יהודית. המלומדים הבולטים בו היו משה גודמן, אהרון ילינק, אדולף שוורץ, אברהם (אדולף) ביכלר, דוד מילר, ויקטור אפטוציבר, ז.ה. חייס ושמואל קראוס.
וינה הייתה גם מרכז ספורט יהודי עם קבוצת הכדורגל המפורסמת "הכוח" וינה, תנועת "מכבי". כמו כן היו בה הרבה שחקנים, מפיקים, מוזיקאים, כותבים, מדענים, חוקרים והוגים.

התנועה הציונית

במסגרות החברתיות והאדמיניסטרטיביות של הקהילה הייתה אמנם התנגדות חזקה לפעילות לאומית-יהודית, אך למרות זאת ווינה הייתה גם מרכז להתעוררות לאומית. פרץ סמולנסקין הוציא בה לאור את "השחר" בשנים 1868-1885, ונתן בירנבאום ייסד שם ב-1882 את אגודת הסטודנטים היהודית-לאומית הראשונה -"קדימה", ועוד בשנת 1884 תמך ברעיונות ציוניים. העיתון המוביל, נויה פראיה פרסה, שבו כתב בנימין זאב הרצל, היה בחלקו בבעלות יהודית. הודות להרצל, ווינה הייתה המרכז הראשון של פעילויות ציוניות. הוא הוציא בה לאור את העיתון די וולט, הביטאון הראשון של התנועה הציונית, וייסד בה את המשרדים של הנהלת הציונות.
התנועה הציונית בווינה התחזקה אחרי מלחמת העולם הראשונה. ב-1919, רוברט שטריקר הציוני נבחר לפרלמנט האוסטרי. הציונים לא השיגו רוב בקהילה עד לבחירות של 1932.

תקופת השואה

גרמניה הנאצית כבשה את ווינה במרץ 1938. בתוך פחות משנה יישמו הנאצים את כל החוקים המפלים, בנוסף לטרור אכזרי ולמעצרים המוניים. רוב העצורים היו מנהיגים כלכליים ואינטלקטואלים, שנעצרו במחנות או נשלחו למחנה הריכוז דכאו. צעדים אלה לוו במעשי זוועה והתעללות. הרב הראשי של ויינה, ד"ר ישראל טאגליכט, בן למעלה מ-75, היה בין אלה שאולצו לנקות את המדרכות ברחובות הראשיים בידיהם. בליל הבדולח, נהרסו 42 בתי כנסת בעיר, ומאות דירות נבזזו על ידי האס-אס ונוער היטלר.
ערב האנשלוס ב-1938 מנתה הקהילה היהודית וינה כ-185,000. עם פלישת הגרמנים נסגרה הקהילה ב-18 במרץ 1938 על ידי אנשי אס-אס. ראש הקהילה דזידר פרידמן ושני סגניו, רוברט שטריקר ויוזף לוונהרץ, ופקידי קהילה אחרים נעצרו. כעבור מספר חודשים הוקמה הקהילה מחדש ונקראה בשם "הקהילה היהודית וינה" - Jüdische Gemeinde Wien (תוך שימוש במילה "יהודים" במקום "בני ישראל"). היא הייתה הפעם תחת הנהגה חדשה, כפופה לשלטון הנאצי ונועדה לשמש כמקשר בין שלטון זה לבני המיעוט היהודי. ההנהגה החדשה של הקהילה ראתה עצמה חייבת לשתף פעולה ולשחק תפקיד פעיל בגירושים הראשונים של יהודי וינה עבור הלשכה המרכזית להגירת יהודים.
הטרנספורטים הראשונים גורשו למחנה הריכוז הנודע לשמצה ניסקו, במחוז לובלין, באוקטובר 1939. הטרנספורט הגדול האחרון יצא לטרזינשטאט בספטמבר 1942, והיו בו יהודים נודעים ומשפיעים רבים. מטרזינשטאט רובם נשלחו לאושוויץ. בנובמבר 1942, הקהילה היהודית בווינה חוסלה רשמית. כ-800 יהודים ווינאים שרדו במחבואים.

לאחר המלחמה

ב-1945 הוקמה הקהילה מחדש תחת שמה הקודם - Israelitische Kultusgemeinde Wien.
בתום מלחמת העולם השנייה ווינה נהייתה לתחנת מעבר ראשית, ולמקלטם הראשון של אלפי פליטים ומהגרים ממזרח אירופה.
בית הכנסת היחיד שנותר אחרי השואה הוא השטאט-טמפל, שנבנה ב-1826, שם נמצאים גם משרדי הקהילה והרבנות הראשית. בעיר פועלים גם כמה בתי כנסת ובתי תפילה של קבוצות חסידים וקהילות קטנות. לשירות הקהילה פועלים סופרמרקט כשר, אטליז כשר, ומאפייה.
בית הספר היהודי היחיד של הקהילה הוא צבי פרץ חייס, שנפתח מחדש ב-1980 אחרי הפסקה של 50 שנים. הוא כולל גן ילדים, בית ספר יסודי ותיכון. כ-400 תלמידים יהודים אחרים מקבלים שיעורי דת בבתי ספר הכלליים, ויש עוד שני תלמודי תורה. לזרם החרדי, שגדל מאד מאז שנות ה-80, יש מערכת חינוך נפרדת.
למרות שהציונים מהווים מיעוט בקהילה, יש פעילות ציונית רבה ומגוונת. כמה כתבי עת ועיתונים יוצאים לאור, ביניהם די גמיינדה, ביטאון הקהילה הראשי, ו"Illustrierte Neue "Welt. אגודת הסטודנטים היהודית האוסטרית מוציאה לאור את העיתון "נודניק".
המרכז לתיעוד, אשר נוסד ומנוהל על ידי שמעון ויזנטל וממומן מכספי הקהילה, הוא מרכז חשוב לתיעוד השואה והנצחת הנספים.
ב-29 באוגוסט 1981 הותקף בית הכנסת של הקהילה על ידי טרוריסטים פלסטינים מארגון אבו נידאל באמצעות ירי מתת מקלע ורימוני יד בעת שהתקיים שם טקס בר מצווה. בהתקפה נרצחו שני אנשים ונפצעו שלושים, רבים מהם היו עוברי אורח. שני המחבלים הפלסטינים שביצעו את הפיגוע נתפסו ונשפטו. מאז הפיגוע, כוחות משטרה אוסטריים מאבטחים את בית הכנסת.
ב-1993 נפתח המוזיאון היהודי בווינה, ונהיה למוסד תרבות מרכזי בקהילה, המקיים פעילות חינוכית ותרבותית מגוונת ומושך קהל יהודי ולא-יהודי רב. המוזיאון מתעד את תולדותיה המפוארות של יהדות ווינה ואת התפקיד החשוב ששיחקו יהודים בהתפתחותה של העיר.
השירות היהודי מסייע לתיירים יהודים וכן ליהודים המתעתדים לגור בעיר, במתן מידע וייעוץ.