google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי אנגולה–קניה

שיתוף פעולה

בסדרת פגישות במהלך שנת 2014 בניירובי ובלואנדה נחתמו כמה הסכמים בין המדינות, שכללו הקמת נציבות משותפת לשיתוף פעולה, משרד להתייעצות פוליטית בין משרד החוץ של אנגולה לזה של קניה והסכם כללי לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי, תרבותי וטכני בין ממשלות קניה ואנגולה.
שר החוץ של קניה ביקר באנגולה בינואר 2014 ושר החוץ של אנגולה ביקר בניירובי ביולי 2014.

ייצוג דיפלומטי

השגריר בנמיביה שימש כשגריר קניה באנגולה עד שבשנת 2011 הודיעה קניה על פתיחת שגרירות נפרדת באנגולה.
פפירוס אברס

פפירוס אֶבֶּרְס (באנגלית: Ebers papyrus) הוא פפירוס מצרי קדום בענייני רפואה, המתוארך ל-1550 לפנה"ס. הוא נרכש בלוקסור (תבאי) בחורף 1873-1874 על ידי גאורג אברס, ונמנה עם העתיקים והחשובים מסוגו. הפפירוס מצוי כיום בספריית אוניברסיטת לייפציג בגרמניה.

כתב היד

הפפירוס נכתב בסביבות 1550 לפנה"ס, אך החוקרים משערים כי הועתק מכתבי יד עתיקים יותר, שהקדום שבהם הוא מ-3400 לפנה"ס. הוא עשוי כמגילה בת 110 עמודים, כ-20 מטרים אורכה, ונמנה עם המסמכים ההיסטוריים העתיקים ביותר בענייני רפואה שנשתמרו לימינו, לצדם של פפירוס קאהון בענייני גינקולוגיה (1800 לפנה"ס לערך), פפירוס אדווין סמית (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס הרסט (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס ברוגש (1300 לפנה"ס לערך) ופפירוס לונדון (1300 לפנה"ס). פפירוס ברוגש מכיל פסקאות מקבילות לפפירוס אברס, ומסייע בכך להבהרת כמה סוגיות סתומות.

תוכנו

פפירוס אברס כתוב בכתב היראטי, והוא התיעוד המקיף ביותר של ידע רפואי מצרי קדום שנשתמר לימינו. המגילה מכילה 700 נוסחאות כישוף ותרופות. היא כוללת לחשים רבים שמטרתם לסלק שדים גורמי-מחלות, ויש בה גם עדות למסורת ארוכה של פרקטיקה רפואית המבוססת על ניסיון ותצפיות. הפפירוס מכיל "מסה על הלב". הוא מציין כי הלב הוא מרכז אספקת הדם, וקשור בצינורות לכל אחד מאברי הגוף. ידיעותיהם של המצרים על הכליות היו כנראה מעטות, שכן הם החשיבו את הלב כנקודת המפגש של מספר צינורות שהובילו את כל נוזלי הגוף – דם, דמעות, שתן וזרע. הפרעות נפשיות, כמו דיכאון ושיטיון, נדונות בפירוט בפרק מתוך הפפירוס הנקרא "ספר הלבבות". תיאורי ההפרעות מלמדים, כי המצרים התייחסו להפרעות נפשיות ופיזיות כמעט באותה צורה. הפפירוס מכיל פרקים על מניעת הריון, אבחון הריון ועניינים נוספים מתחום הגינקולוגיה, מחלות מעיים וטפילים, בעיות עיניים ועור, טיפולי שיניים וטיפולים כירורגיים במורסות וגידולים, קיבוע עצמות וכוויות.

השימוש הרפואי באוֹכְרָה

אחת התרופות הנפוצות המתוארות בפפירוס היא אוכרה, או חֵמָר רפואי. היא נכללת, לדוגמה, במרשם נגד מחלות מעיים ועיניים שונות. אוכרה צהובה ניתנה כתרופה נגד מחלות בדרכי השתן.

קורותיו של הפפירוס בימינו

הפפירוס נרכש ב-1862 על ידי האגיפטולוג אדווין סמית. מקורו של הפפירוס אינו ידוע, אך מסופר כי נתגלה בין רגליה של מומיה בנקרופוליס של תבאי. הוא נותר באוספו של אדווין סמית לפחות עד 1869, ותואר בקטלוג פרסומי של סוחר עתיקות כ"פפירוס רפואי גדול השייך לאדווין סמית, בעל חווה אמריקני מלוקסור" (Breasted 1930). הפפירוס נקנה ב-1872 על ידי האגיפטולוג והסופר הגרמני גאורג אברס (נולד בברלין ב-1837), והוא נקרא על שמו. ב-1875 פרסם אברס מהדורת פקסימיליה של המסמך לצד מילון לטיני-אנגלי והקדמה, אך הוא תורגם לראשונה רק ב-1890, על ידי ה' יואכים. לאחר פרישת אברס לגמלאות מן הקתדרה לאגיפטולוגיה בלייפציג, נותר הפפירוס בספריית האוניברסיטה. תרגום לאנגלית של הפפירוס פורסם על ידי הפרופסור המצרי לרפואה פול גליונגוי (Paul Ghalioungui). מאז פורסם ותורגם המסמך גם על ידי חוקרים נוספים. המהדורה הטובה ביותר היא זו הגרמנית, Grundriss der Medizin der alten Ägypter, המבוססת על תרגומו של פול גליונגוי.
דוד צדקה

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב יהודה צדקה ולרבנית פהימה בשנות ה-30 של המאה ה-20, בן שני לאחר הבכור הרב משה צדקה. כשנה לאחר לידתו החל אביו למסור שיעורים בישיבת פורת יוסף, הם התגוררו באותה העת ברחוב חיים עוזר בשכונת בית ישראל בירושלים. בילדותו התחנך בתלמוד תורה "בני ציון", ובבחרותו למד בישיבת פורת יוסף והיה תלמידו של הרב עזרא עטייה. לאחר מכן למד במכון הארי פישל שם הוסמך לכהן כרב עיר. נישא למרגלית לבית ויזאן.
לאחר נישואיו התגורר ברחוב צפניה בירושלים, עד שנקרא לכהן כרב הקהילה היהודית בארגנטינה, בשנת 1971 התמודד על משרת הרב הראשי הספרדי לפרדס חנה-כרכור מול הרב שלמה משה עמאר, ניצח בבחירות והתמנה למשרה לצד הרב הראשי האשכנזי, הרב חיים יעקב לוין. מאז פטירת הרב לוין ב-1992 מכהן הרב צדקה כרב יחיד בעיר.

פעילותו ותפקידים נוספים

בנוסף לתפקידו, הרב מוסר שיעורי תורה ודרשות ברחבי הארץ, מלבד שיעוריו הקבועים בהלכה בפרדס חנה ובגבעת אולגה. עודד הקמת שיעורי ערב וכנסים לצעירים, יזם והקים רשת שיעורי תורה לתושבי פרדס חנה וחדרה יחד עם הרב שמעון ביטון והרב דוד משתה, שיעורים המכונים בשם "בר בי רב" ומתקיימים בימי חופשה וכדומה. הוא ידידו של הרב הראשי לישראל הרב יצחק יוסף, והיה מוסר את השיעור המקדים בבית הכנסת היזדים, מדי שנה במוצאי השבת הסמוכה ליום השנה של אביו הרב יהודה צדקה. כן הוא מעביר שיעור ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בבית "יד לבנים" בפרדס חנה.
הרב משמש כבעל סמכות תורנית ורב מקדש מטעם הרבנות הראשית.
הוא עודד את הקמתם של בתי כנסת רבים בפרדס חנה וכרכור, ולאחר פטירת אביו הקים על שמו את בית הכנסת "קול יהודה" בעיר, שם הוא מקפיד להתפלל בהנץ החמה,
משנת 1972 הרב משמש כחבר בגוף הבוחר למועצת הרבנות הראשית ואת הרבנים הראשים לישראל לצד רבנים ואישי ציבור אחרים.
דב אברון

קורות חיים

נולד ב-1917 בשלזיה שבפולין. המשבר הכלכלי של 1929 הוריד את המשפחה עד פת לחם. סיים גימנסיה בעיר חוז'וב ב-1936 (היהודי היחיד בכיתתו). פעיל בתנועת הנוער השומר הדתי. למד בבית המדרש לרבנים (תחכמוני) ובאוניברסיטת ורשה עם פרופסור מאיר בלבן. עם כיבוש פולין על ידי הנאצים 1939 ברח, יחד עם אחיו שמואל, לווילנה. היה חבר בהנהלת השומר הדתי (הפועל המזרחי) בהנהגת ד"ר זרח ורהפטיג, (לימים שר בממשלת ישראל). קבל ויזת מעבר ליפן מחסיד אומות העולם סמפו (ציאונה) סוגיהרה. עם הגיעו לארץ ישראל ב-1940 נאסר לזמן קצר במחנה המעפילים בעתלית.
אביו יוסף, אמו שרה ושלוש אחיותיו, לאה, צילה וטוני, נספו בשואה, קרוב לוודאי, באושויץ.
מדריך נוער בעיר העתיקה (1941–1945) עם דב רפל ואחרים, ובוגר החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית (1945). מדריך במקווה ישראל לילדי טהרן (1946).
בשנת 1946 נשא לאשה את מרתה שיין, תופרת עילית בתל אביב של שנות החמישים. אב ליוסף (יוסי) ושרה (אלי). 
לימד בבית ספר מוריה ובתיכון ב-ג תנ"ך, ספרות, היסטוריה ואזרחות. מורה כריזמטי. ב-1957 מונה למנהל "צייטלין".
ב-1965 קבל תואר דוקטור בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ. ישראל היילפרין על "פנקס הכשרים של קהילת פוזנא".
יסד את המגמה התורנית בצייטלין וישם את תוכנית האינטגרציה בחינוך של יגאל אלון. שמש מנהל בית ספר צייטלין 25 שנה עד יציאתו לגמלאות ב-1982.  נתן עדות ניצול שואה לפרויקט הווידאו של יד ושם, וחיבר ערכים באנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה יודאיקה.
לאחר יציאתו לגמלאות, בין השנים 1987-1984 עבד ד"ר אברון במכון לחקר השואה, באוניברסיטת בר-אילן, וחקר את תולדות תנועת הנוער הציונית-דתית בפולין בין שתי מלחמות העולם. מחקריו סוכמו  בשני ספרים
"חנוך במאבקו" ו-"תנועת הנוער הציונית דתית בפולין בין שתי מלחמות העולם". 
נפטר בתל אביב ב-3 ביוני 2013.
סנדנס אולף

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1911. עד שנת 1937  היו ליגות אזוריות בנורווגיה ולא הייתה ליגה ארצית. המועדון שיחק בליגה אזורית  עד שנת 1937. בשנת 1937 הוקמה הליגה הראשונה הארצית בנורווגיה והמועדון שיחק בליגה זו בשתי העונות הראשונות 1937/1938 ו- 1938/1939. מעונת 1939/1940 ועד עונת 2011 המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה, בליגה השלישית ובליגה הרביעית בנורווגיה.
בעונת 2011 שיחק בסיבוב הראשון בגביע הנורווגי וניצח את קבוצת ברוד מהליגה הרביעית בנורווגיה 0-1. בסיבוב השני ניצח את קבוצת וידאר מהליגה השלישית בנורווגיה 0-2. בסיבוב השלישי הפסיד לקבוצת וייקינג 2-0. בסוף עונת 2011 הגיע למקום השני בליגה השנייה בנורווגיה ועלה לליגת העל של נורווגיה. 
הקבוצה שיחקה 3 עונות בליגת העל מעונת 2012 ועד עונת 2014. בעונת 2012 שיחקה בסיבוב הראשון בגביע הנורווגי והפסידה לקבוצת סטאל ירפלאנד מהליגה הרביעית בנורווגיה 2-1 וסיימה את ליגת העל במקום 14 מתוך 16 קבוצות. 
בעונת 2013 שיחקה בסיבוב הראשון בגביע הנורווגי וניצחה את קבוצת אבלדסנס מהליגה החמישית בנורווגיה 1-7. בסיבוב השני בגביע הפסידה לקבוצת פלקריי מהליגה השלישית בנורווגיה 2-0 וסיימה את ליגת העל במקום 13 מתוך 16 קבוצות.
בסוף עונת 2014 ירדה לליגה הנורווגית השנייה.
מאיר איזנשטט

הרב מאיר בן יצחק איזנשטט (מהר"ם א"ש; ת"ל, 1670 - כ"ז בסיון תק"ד, יוני 1744, אייזנשטט), שימש כרב בשידלוביץ (שידלובצא), ורמיזא, פרוסניץ ואייזנשטט. מחבר שו"ת "פנים מאירות".

חייו

נולד בליטא בשנת ה'ת"ל, נכד אחותו של הרב שבתי כהן, "הש"ך". בצעירותו למד אצל הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר, בעל ה'מגן אברהם' והרב דוד אופנהיימר. לאחר חתונתו למד כעשר שנים בבית חותנו בסוכטשוב ולאחר מכן שימש כרבה של שידלובצא שבפולין. בתפקידו זה הוטלו עליו מטלות רבות שביטלוהו מלימודו, ומשכך החליט לעבור למדינות אשכנז שם יפריעוהו פחות. בעזרת יהודי החצר השר שמשון ורטהיימר, התמנה בגיל 30, בשנת ה'ת"ס (1700), לראש ישיבת ורמיזא. לאחר מכן שימש כרב בפרוסניץ שבמורביה, שם גידל את רבי יהונתן אייבשיץ, לאחר שהאחרון התייתם מהוריו, והיה לו לאב ולמורה.
בשנת ה'תע"ז (1717) התמנה לרבה של קהילת אייזנשטט ו"שבע קהילות". הוא הקים שם ישיבה גדולה שתלמידיה באו מקרוב ומרחוק, ועל ידי כך גדלה השפעתו בחוגים היהודיים שבאזור. תיקן תקנות הנוגעות לסגנון החיים של הקהילה, כגון תקנה האוסרת על משחקי קלפים מלבד בחנוכה, בפורים ובבית היולדת. תקנה זו נשארה בתוקפה בקהילת אייזנשטט עד ליומה האחרון. הוא אימץ את שם העיר כשם משפחתו.
בשנת ה'תפ"ג (1723) נאלץ לעזוב את העיר, בשל עלילה נגדו אצל השלטונות, כביכול היה מעורב בגניבה. בספרו "כתנות אור" על התורה בפרשת שמיני, כותב רבי מאיר: "דרוש דרשתי בתוכחת מוסר לעם בקהל המון חוגג בחודש מנחם שנת תפ"ג. כשיצאתי באלו הן הגולין במדינת פולין מחמת מלשינים". אזכור פרשיה זו מופיעה גם בספרו "פנים מאירות" שם הוא כותב: "כ"ד המתפלל בלב נשבר ונדכה וליבי דואג בקרבי שיצילני משפת שקר". לאחר כשנתיים, התוודה אחד העדים על כך שרבי מאיר אינו קשור לפרשה, ובעקבות זאת יכל לחזור לעירו.
כשחזר לעירו תיקן "יהי רצון" מיוחד כנגד "המזיקים את ישראל בלשונם והמהרסים מעמדי ומצבי הקהילות", וקבע לאומרו בכל יום שני וחמישי לאחר קריאת התורה.
אח"י מולדת

הפלגות ומבצעים

מבצע פעולה מוצלחת - ב-4 במאי 1980 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד רס"ן אלי רגב, ביקור בנמל אלכסנדריה כאורחי הצי המצרי. הכח כלל גם את אח"י קוממיות בפיקוד רס"ן יעקב גז כספינת פיקוד של אל"ם אברהם בן שושן.

לכידת אמל"ח מחבלים

ב-11 בספטמבר 1985 -לכידת מחבל פלסטיני בכיר. כח בפיקוד סא"ל דרור אלוני שכלל את אח"י עצמאות (בפיקוד רס"ן עפר דובנוב) ואח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), תפס 14 מיל ממערב לביירות, את האניה אופורטיוניטי ועצר את סגן מפקד כוח 17 עם כסף רב של הפתח. בפעולה השתתף גם דבור שארב במבואות צידון.
ב-30 באוגוסט 1986 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד נועם פייג עם אח"י אילת (סער 2), בפיקוד אסף בר, צוות השתלטות משייטת 13, בסיוע מטוס סיור ימי "שחף", בלכידת אוניית הסוחר הלבנונית 'אמל' שהייתה בדרכה לנמל 'חלדה' (דרומית לבירות), כשעל סיפונה 3 מכולות אמלח, סירה מהירה ו-10 אנשי צוות. האניה הובאה לחיפה אמצעי הלחימה פורקו ממנה והיא שוחררה לדרכה.
ב-10 בספטמבר 1986 - אח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), עם דבור 881 (בפיקוד מיכה שיטקין) בסיוע מסוקי קרב, גילו סירת גומי 600 מטר מהחוף כחמישה ק"מ מצפון לצור (לבנון) וירו לעברה. חלק מהמחבלים נפגעו והיתר הצליחו לברוח עם הסירה לחוף.

בצי סרי לנקה

בשנת 2000 נמכרה אח"י מולדת יחד עם אחותה אח"י קוממיות לצי סרי לנקה. שמה הנוכחי בחיל הים של סרי לנקה הוא SLNS Suranimala מספר צי P-702.
קרחון קרואופוט

גאוגרפיה

הקרחון ממוקם 32 קילומטרים צפונית מזרחית לאגם לואיז וניתן לצפות בו מהכביש המהיר אייספילדס.
הקרחון ממוקם בצידו הצפון מזרחי של הר קרואופוט.
קרחון קרואופוט נמצא מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה, ונגר הקרחון (מי הקרחון הנמסים) זורם לנהר בואו. 
מאז תום עידן הקרח הקטן, בשל התחממות כדור הארץ, קטן שטחו של הקרחון, ואף איבד אונה שלמה שלו. נסיגת הקרחון הרבה הביאה לכך ששטחו קטן משמעותית מהשטח שהיה לו במאה הקודמת עת נחקר הקרחון. בעת שנחקר היה שטחו של הקרחון 1.5 קמ"ר והוא היה מחובר לשדה הקרח ואפטה. 

מקור השם

הקרחון נקרא על שם צורתו המקורית, עת היו לו שלוש אונות, אשר יצרו צורה של רגל של עורב בת שלוש אצבעות ("קרואו פוט" = רגל של עורב). שם הקרחון ניתן לו רשמית בשנת 1959. בשל התחממות כדור הארץ ונסיגת הקרחון נמסה אחת האונות, וכיום אין צורתו הולמת את שמו של הקרחון.
גרוש

גְרוּש, גוּרוּש, גֶרְש, קירִש וקוּרוּש (באנגלית: Qirsh) הם שמות שונים לעריכי מטבעות באזורים שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית וסביבה. השוני בשמות נובע מהשפות השונות שבהן משמש המושג (ערבית, אתיו-שמית, עברית וטורקית) ובתעתיקים השונים לאלפבית הלטיני. מקורו במונח בלטינית-וולגרית: "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה" שמו של מטבע כסף בערך 12 דנרי.
גם שמו של הגרושן, מטבע ששימש במספר מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן בכמה מדינות מרכז-אירופיות, נגזר מה-"denarius grossus" הלטיני.
הקורוש העות'מאני (בטורקית: kurûş) המקורי היה מטבע כסף גדול מהמאה ה-17, דומה לטאלר האירופי. שוויו היה 40 פּארה. עקב פיחות ערכו של הקורוש במהלך השנים, הונפקה ב-1844 לירה טורקית מזהב, שערכה 100 קורוש. 
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית נותר הגרוש כהילך חוקי (לרוב כמאית המטבע הרשמי) במספר מדינות, ביניהן מצרים, ערב הסעודית, סוריה, לבנון וטורקיה עצמה, שבה הוא קרוי קורוש. במדינות אחרות, כגון ירדן וסודאן, אומץ הגרוש כעריך בעת שקבעו את מטבעותיהם.

הגרוש בישראל ובעברית

העות'מאנים שלטו בארץ ישראל בין השנים 1917-1517. בתקופה זו הונהגו בארץ הן המטבעות העות'מאנים (ביניהם הפארה והקורוש) והן מטבעותיהן של מדינות שונות אשר ניהלו קונסוליות בארץ ישראל (כחלק ממשטר הקפיטולציות). 
לאחר הכיבוש הבריטי הונהגה הלירה המצרית כהילך חוקי (בין 1927-1918). מאית הלירה המצרית הייתה קְרוּש (בערבית: قروش) ובעברית "גרוש". גם לאחר ביטול הלירה המצרית כהילך חוקי בארץ ישראל שרד השם גרוש למשך עשורים רבים בסלנג. תחילה שימש כשם נרדף ל-10 מיל (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית, שהייתה הילך חוקי בא"י בין 1927 ל-1948 כפונט מנדטורי) ושם נרדף ל-10 פרוטות (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי במדינת ישראל בין השנים 1948–1952 כלירה של בנק אנגלו-פלשתינה, ובהמשך מאית לירה ישראלית). למטבע בן 10 מילים היה חור במרכזו ולכן כונה "הגרוש עם החור". בסופו של דבר שימש ה"גרוש" ככינוי לאגורה, הלא היא מאית הלירה הישראלית (בין 1960 ל-1980) ומאית השקל והשקל החדש.

בתרבות

כיום, שנים לאחר שהגרוש פסק מלהיות הילך חוקי וגם אין מתייחסים עוד לאגורה בכינוי זה, המונח "גרוש" שרד במטבעות לשון בעברית המשקפים את ערכו האפסי, כגון "לא שווה גרוש" (לא שווה כלום), "עולה גרושים" (זול מאוד), "אין לו גרוש על הנשמה" (עני, חסר כול). ביטויים כגון: "פילוסופיה בגרוש", "פסיכולוגיה בגרוש" מבטאים התייחסות לעגנית להתבטאויות הנתפסות כשטחיות. כמו כן ידוע הביטוי "לראות את העולם דרך החור של הגרוש", המתאר באופן מליצי תאוות בצע נטולת ערכים.

הביטוי "כשבגרוש היה חור" משמש להתייחסות נוסטלגית לתקופת היישוב (כך לדוגמה בשירו הידוע של יוסי גמזו "איפה הן הבחורות").

המונח שרד גם בתרבות הילדים, שבה שירי משחק מועברים בעל-פה מדור לדור.
קוצ'ינוארבו-ג'ימה

גאוגרפיה

קוצ'ינוארבו-ג'ימה שוכן כ-130 קילומטרים דרומית לקגושימה. מקור האי געשי. שטח האי 38.04 קילומטרים רבועים, אורכו המרבי 12 קילומטרים ורוחבו המרבי 5 קילומטרים. הפסגות הגבוהות ביותר באי הן פורודאקה (古岳), שגובהה 657 מטרים מעל פני הים, ושינדאקה (新岳), שגובהה 640 מטרים מעל פני הים. יש באי כמה מעיינות חמים.
צורתו המוארכת של האי היא תוצאה של מיזוג של כמה הרי געש שכבתיים (מדרום לצפון): פורודאקה, שינדאקה ונויקה, תוך יצירת חרוט מורכב שכיוונו מקביל לכיוון שרשרת איי ריוקיו שהוא חלק ממנה. שינדאקה הוא החרוט הצעיר ביותר ונוצר לאחר שצדו הצפון מערבי של הר פורודאקה נפרץ כתוצאה מהתפוצצות. כל ההתפרצויות המתועדות התחוללו בשינדאקה, שהגדולה בהן הייתה ב-24 בדצמבר 1933, כאשר כמה אנשים נהרגו כשלבה קברה כמה כפרים. ב-1980, הופיעו כמה לועות לאורך בקע שכיוונו צפון-דרום על המדרון מזרחית לשינדאקה. שינדקה התפרץ שוב ב-4 באוגוסט 2014, תוך יצירת זרם פירוקלסטי, אבל בהתפרצות זו לא היו נפגעים. הלוע הראשי התפרץ שוב בשעה 10:00 לפי שעון יפן ב-29 במאי 2015, תוך יצירת זרם פירוקלסטי שהגיע לחוף ועמוד התפרצות שהגיע לגובה של 9 קילומטרים. לא היו נפגעים וכל 137 התושבים פונו לאי יקושימה הסמוך.
אקלים האי הוא סובטרופי, כשעונת הגשמים היא בין מאי לספטמבר.

היסטוריה

בתקופת אדו, נשלט קוצ'ינוארבו-ג'ימה על ידי בית שימאזו מהאן סצומה ונחשב כחלק מהמחוז ההיסטורי אוסומי בדרום קיושו. בעקבות רסטורציית מייג'י, הוא הוגדר ככפר קוצ'ינוארבו, שכלל חלק מיקושימה. כיום הוא חלק מהעיירה יקושימה.
קוצ'ינוארבו-ג'ימה הוא המקום שבו אבדו עקבותיו של המשורר האמריקני קרייג ארנולד (Craig Arnold), שעה שטייל בגפו בהר הגעש באפריל 2009, כשערך מחקר על הרי געש.
וינטרסן

היסטוריה

ב-2004 יארי קבע עם חברת ההקלטות (Nuclear Blast Records) תאריך להקלטת הדיסק, אך תאריך זה נפל בדיוק על סיבוב הופעת של אנספיריום. יארי החליט לעזוב את אנספיריום (במקומו הגיע פטרי לינדרוס) ולהקליט את אלבומו. יארי כתב את כל השירים באלבום אך מכיוון שהוא לא יודע לנגן בתופים (גיטרה, גיטרה באס וקלידים הוא כן יודע) הוא צירף ללהקה את המתופף קאי האטו. האלבום יצא ב-13 בספטמבר 2004 ושמו כשמה של הלהקה, וינטרסן (Wintersun).
ב-18 ביולי 2012, הלהקה הודיעה כי בכוונתם לשחרר אלבום כפול. החלק הראשון, נקרא 'Time I', והוא יצא לאור ב-19 באוקטובר 2012. החלק השני שלו ייקרא Time II והוא צפוי לצאת לאור ב-2014.
תחום ראשי

במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה, תחום ראשי (או תחום אידיאלים ראשיים) הוא תחום שלמות שכל האידיאלים שלו הם ראשיים (אידיאל ראשי של חוג קומוטטיבי הוא אידיאל מהצורה ). בתחומים ראשיים יש התאמה הדוקה בין אידיאלים לאיברים, ולכן קל יחסית לחשב בהם. 
תחומים ראשיים מקיימים תכונה של חוג המספרים השלמים שהיא מהותית לתורת המספרים האלמנטרית: לכל זוג איברים מחלק משותף מקסימלי שאפשר להציג כצירוף שלהם.

דוגמאות

כל חוג אוקלידי הוא חוג ראשי, ולכן חוג המספרים השלמים , חוג השלמים של גאוס , וכל חוג פולינומים במשתנה יחיד מעל שדה נתון, הם חוגים ראשיים. חוג השלמים של השדה הריבועי , כאשר D מספר שלם שלילי, הוא ראשי בתשעה מקרים:  
(מאלה רק חמשת הראשונים הם אוקלידיים; , לדוגמה, ראשי ואינו אוקלידי). 
חוג השלמים  אינו ראשי; לדוגמה, האידיאל  אינו ראשי.
חוג הפולינומים במשתנה אחד  הוא חוג אוקלידי ולכן חוג ראשי אך חוג הפולינומים ביותר ממשתנה אחד אינו חוג ראשי: האידיאל  אינו ראשי כי אין פולינום המחלק את שני היוצרים שלו (והוא אינו שווה לכל החוג, כי הוא לא מכיל פולינומים ממעלה 0).
כל תחום הערכה דיסקרטית הוא תחום ראשי.

זיהוי של חוגים ראשיים

פונקציה  היא "נורמת הסה-דדקינד" אם לכל a,b שונים מאפס כך ש- b אינו מחלק את a, קיים צירוף ליניארי d שונה מאפס, עבורו . בחוג אוקלידי פונקציית הדרגה מקיימת דרישות חזקות יותר. מתברר שתחום שלמות הוא ראשי אם ורק אם יש לו נורמת הסה-דדקינד.
כאשר החוג הוא חוג השלמים של שדה מספרים, אפשר לבדוק אם הוא חוג ראשי באמצעות שדה המחלקה של הילברט.

תכונות של תחומים ראשיים

את ההגדרה, הדורשת שלכל אידיאל יש יוצר יחיד, אפשר לפרק באופן טבעי לשני חלקים: כל אידיאל צריך להיות נוצר סופית (היינו, החוג נותרי), וכל אידיאל נוצר סופית נוצר על ידי איבר אחד (היינו, זהו תחום בזו). 
ברמה האלמנטרית, של תכונות האיברים, התכונה הבולטת של תחומים ראשיים היא עובדת קיומו של פירוק יחיד לגורמים; בפרט, לכל שני איברים יש מחלק משותף מקסימלי. 
כל חוג ראשי הוא תחום דדקינד. בפרט, לחוג יש ממד קרול 1 (כלומר, כל אידיאל ראשוני לא טריוויאלי הוא מקסימלי). המנה של תחום ראשי ביחס לאידיאל ראשוני, גם היא תחום ראשי.
תחום ראשי מקומי הוא רגולרי. 
כל חוג מקומי סופי, שבו כל האידיאלים ראשיים, הוא חוג מנה של חוג שלמים בשדה מקומי.

מודולים מעל תחום ראשי

מעל תחומים ראשיים מתקיימת גרסה של משפט המיון לחבורות אבליות נוצרות סופית: כל מודול נוצר סופית מעל תחום ראשי  הוא סכום ישר של מודולים ציקליים. משפט המיון אינו אלא המקרה . מעל תחום ראשי, כל תת-מודול של מודול חופשי הוא מודול חופשי, וכל תת-מודול של סכום ישר של מודולים ציקליים, הוא סכום ישר של מודולים ציקליים
.
ויליאם הולסי

ביוגרפיה

הולסי נולד ב-30 באוקטובר 1882 באליזבת, ניו ג'רזי, וסיים את בית הספר לקציני ים של ארצות הברית בשנת 1904 עם מספר הישגים בתחום האתלטיקה. את השירות המוקדם שלו הוא העביר בעיקר על ספינות טורפדו ואוניות מערכה. צי ארצות הברית היה בתהליכי התרחבות באותה התקופה, ולכן חסרו לו קצינים רבים לאייש את השורות. הולסי היה בין הקצינים המעטים בצי שעבר ישירות מדרגת סגן משנה (Ensign) לדרגת סרן (Lieutenant), מדלג על פני דרגת סגן (Lieutenant Junior Grade). טורפדו וספינות טורפדו הפכו לתחום ההתמחות שלו, והוא פיקד על קבוצת ספינות טורפדו בשייטת הטרפדות הראשונה של הצי האטלנטי במהלך 1912 ו-1913. כמו כן, הוא פיקד על מספר משחתות עד תחילת שנות ה-20. שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה זיכה אותו בצלב הצי. 
מ-1922 ועד 1925 הולסי שירת בתור נספח הימייה בברלין שבגרמניה. בתחילת שנות ה-30, אלוף-משנה (Captain) הולסי פיקד על שתי שייטות של משחתות, ולאחר מכן למד במשך מספר שנים במכללת המלחמה של הצי. לאחר סיום לימודיו ולפני שקיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים הראשונה שלו, קיבל הולסי הדרכה בתעופה ימית ולמד להיות טייס ימי. בשנת 1938 קודם לדרגת אדמירל ופיקד על כוחות של נושאות מטוסים במהלך השנים הבאות.
אדמירל הולסי היה על סיפון אוניית הדגל שלו, נושאת המטוסים "אנטרפרייז", כששמע על התקיפה היפנית בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. לאחר ששמע על התקיפה היפנית, הוא השמיע הערה על כך שבסיום המלחמה ידברו יפנית רק בגיהנום. במהלך ששת החודשים הראשונים של המלחמה, כוח נושאות המטוסים שלו השתתף במספר תקיפות כשהמפורסמת מביניהן היא הפשיטה של דוליטל. באותה התקופה הוא זכה לכינוי "הפר", בעקבות האימרה שלו: "הכה חזק, הכה מהר, הכה תדיר". מחלת עור קשה גרמה לו לפספס את קרב מידווי, ודרשה ממנו להעביר את הפיקוד על כוח נושאות המטוסים שלו לאדמירל ריימונד ספרואנס. 
הולסי נטל בחזרה את הפיקוד על הכוח שלו במהלך סתיו 1942, בשלב קריטי בקרב גוודלקנל. עד סוף 1943 לחם כוח נושאות המטוסים של הולסי בקרבות רבים סביב איי שלמה. במהלך 1944-1945 האדמירל פיקד על מבצעים לכיבוש לוזון, לייטה ופלאו. כמו כן, השתתף בקרב במפרץ לייטה. הולסי היה נוכח על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" בעת חתימת הסכם הכניעה של יפן, ב-2 בספטמבר 1945.
הולסי קודם לדרגת אדמירל צי בדצמבר 1945, ופרש משירות פעיל במרץ 1947. הולסי מת ב-20 באוגוסט 1959 בפישר'ס איילנד, ניו יורק, ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ז'ולי אליקס דה לה פיי

חייה

היא נולדה כלאון-ז'ולי בורנונביל בבריסל, אז ארצות השפלה ההבסבורגיות, ב-12 בדצמבר 1748, בת לשחקנים הצרפתים לואי-אמאבל בורנונביל וז'אן אברר, חברים בלהקת התיאטרון של שארל-סימון פאבאר.
בעונת 1760-1759 נלוותה אל הוריה לליון בלהקת התיאטרון הנודד של ז'אן-ז'ורז' נובר והופיעה לראשונה ב"לה שאקון" של ז'אן דיפרה בווינה, בשנת 1765.
היא הופיעה בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג בהנהלת גספארו אנג'וליני, ובקאסל בשנים 1781-1772.
בשנת 1782 הגיעה לשוודיה, שם הצטרפה לבלט המלכותי השוודי בסטוקהולם. ב-1783 התמנתה לפרימה בלרינה. ב-8 בפברואר של אותה שנה נישאה לקלוד אליקס דה לה פיי, רופא השיניים הצרפתי של סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק. בניגוד לרקדניות רבות בנות זמנה שנישאו לגברים בעלי מקצוע שונה משלהן, המשיכה לאון-ז'ולי לרקוד גם לאחר נישואיה. היא נודעה ברבים כ"מאדאם אליקס".
היא הופיעה בפעם האחרונה ב-1798, באופרה "קורה ואלונזו", ופרשה לגמלאות עם קצבה עד סוף חייה, בתנאי שתמשיך לעבוד כמדריכת ריקוד. היא עסקה בכך במשך שנים בלאו הכי, כשהדריכה תלמידים לבצע בלט פנטומימה בדרך דומה לזו של אן מארי מילאן דֶגִיוֹן, שלימדה סטודנטים להציג משחקי ילדים, ודה לה פיי המשיכה כמובטח בהדרכה לאחר פרישתה. 
נפטרה בסטוקהולם ב-14 במרץ 1826, בהיותה בת 77.
דוד אבישר

דוד אבישר (19 באוקטובר 1887, א' בחשון תרמ"ח - 12 בספטמבר 1963, כ"ב באלול תשכ"ג) היה איש חינוך, עיתונאי, משורר וסופר יליד חברון.

ביוגרפיה

דוד אבישר נולד בחברון בשנת 1887, בן למשפחת אבישר (אגא-בבא) שעלתה לארץ ישראל מעיראק באמצע המאה ה-19 והתיישבה בחברון. אביו מאיר אבישר היה מלמד, חזן וגבאי בבית כנסת של ר' אליהו מני בחברון.
את ראשית חינוכו קיבל מאביו וממורים פרטיים. למד גם את השפה הערבית בחוגים שהפעילה חברת "למען ציון". בגיל 13 החל ללמוד בישיבתו של רבי חיים חזקיהו מדיני בחברון. למד בישיבה כארבע שנים, עד פטירתו של הרב, ואז עבר להתגורר בירושלים, שם קיבל הכשרה כמורה בבית המדרש למורים של חברת עזרה. בירושלים אבישר החל להיות פעיל בחוגים עבריים והקים ביחד עם חבריו אגודה בשם "מוריה" שפעלה להפצה וללימוד העברית. ביחד עם אישים כגון יהודה בורלא הוא נאבק בבתי הספר של המסיון הנוצרי ופעל כדי להשיב תלמידים יהודים למוסדות חינוך יהודיים. 
בשנת 1911 מונה למורה בתלמוד תורה בחברון. שנה לאחר מכן החל לעבוד בבית הספר "תחכמוני" בירושלים. בשנת 1913 ייסד תלמוד תורה ספרדי בתוך כותלי העיר העתיקה של ירושלים. במהלך מלחמת השפות שהתנהלה בתקופה זאת ביישוב היהודי הוא לקח צד ברור לטובת העברית. בשנת 1918 נמנה עם מייסדי תנועת חלוצי המזרח (לימים ספרדים ועדות מזרח) למען מטרות לאומיות כגון יצירת אחדות בין הקבוצות השונות של היישוב היהודי והנחלת השפה העברית כשפת לאומית. 
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש מארץ ישראל לטורקיה על ידי השלטונות העות'מאנים, אך הצליח לחזור אליה עוד במהלך המלחמה. הוא התיישב בגליל ולימד תורה ועברית. 
בשנת 1921 נתמנה למדריך קורס המורים של כל ישראל חברים בירושלים. בשנת תרפ"ד (1923-4) יצא לשליחות מטעם קק"ל ביוון ומצרים, לשם גיוס תרומות מהקהילות היהודיות למען היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא היה מוכר בתור מרצה כישרוני ונהג לערוך הרצאות גם בירושלים על נושאים היסטוריים או תרבותיים, בהן נכחו אלפי משתתפים לאורך השנים. משנת 1925 לימד בבית הספר העירוני לבנים בירושלים, והתגורר בשכונת זיכרון משה בעיר.
כאיש ציבור אבישר היה פעיל במוסדות רבים, וכיהן שנים רבות כחבר הועד הלאומי ואספת הנבחרים. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם מפא"י. הוא היה חבר גם בוועד העדה הספרדית, ולאחר קום מדינת ישראל הוא שימש כיו"ר ענף הסתדרות המורים בירושלים. הוא היה ציר בארבעה קונגרסים ציוניים (13, 17, 18 ו-19). תמך בציונות סוציאליסטית והיה פעיל במוסדות המפלגתיים של פועלי ציון, אחדות העבודה ומפא"י, וכן פעל כדי לקרב אליהם את הספרדים ביישוב היהודי. היה פעיל גם בהגנה.
הוא המשיך לעבוד במשרות חינוך והוראה ולעסוק בפעילות ציבורית עד פטירתו בירושלים, בשנת 1963.

יצירתו וכתביו

לאורך שנותיו דוד אבישר חיבר שירה, ספרות ואף מחזאות. בין היתר התאים אבישר את השיר הנודע "יפים הלילות בכנען" של יצחק קצנלסון למנגינתו. רבים מכתביו פורסמו בעיתונות העברית והלדינו. הוא נהג לכתוב רבות גם על סוגיות הקשורות בחינוך ועל ענייני השעה. תחום עניין עיקרי של כתביו הם מסורתיהם וחייהם של יהדות ספרד והמזרח. לאחר חורבן קהילת יהודי חברון במאורעות תרפ"ט הוא כתב מאמרים רבים להנצחתה, במיוחד בשבועון "אחדות". הוא נפטר בעודו עובד על ספר המקבץ מאמרים לזכר קהילת יהודי חברון, ואת המשימה השלים אחיינו עודד אבישר שהשלים ופרסם את הספר.