ביר אבו מטר

ביר אבו מטר (נקרא גם חורבת מטר או באר מטר) הוא אתר ארכאולוגי בבקעת באר שבע המתוארך לתקופה הכלקוליתית. האתר נמצא על גדתו הצפונית של נחל באר שבע בסמוך לחלקה הדרומי של באר שבע. התרבות שנמצאה בתל זה ובתילים נוספים שנמצאו בבקעה ביר א-ספאדי (באר צפד), חורבת בתר ועוד, נקראת תרבות באר שבע. התרבות התגלתה בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הארכאולוג דוד אלון, על שתי גדותיו של נחל באר שבע. היישוב התקיים בערך בין השנים 4,200-4,000 לפנה"ס. האדמה באזור היא אדמת לס רכה ואחד המאפיינים של תרבות זו הוא התיישבות תת-קרקעית בחלק מהתקופה בה היו האתרים מיושבים. האתרים היו מיושבים במחצית השנייה של האלף הרביעי לפני הספירה, כמה מאות שנים בלבד.

חפירות

האתר נתגלה ונסקר לראשונה על ידי הארכאולוג דוד אלון ב-1951 ונחפר על ידי משלחת בראשות הארכאולוג הצרפתי ז'אן פרו בשנים 1951 -1960. בשנת 1978 נכתב בדבר שהאתרים הכלכוליתיים נזנחו והמגורים התת-קרקעיים התמוטטו. בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נערכו במקום חפירות הצלה. על גבי האתר הוקם גן קטן הנמצא בקצה הדרומי של שכונת נווה זאב בבאר שבע. בגן ניתן לראות את הבאר ואבנים המציינות מיקומים של שרידים מהתקופה הביזנטית והעות'מאנית.

שלב תת-קרקעי

השלב הקדום ביותר היה במערכות חדרים תת-קרקעיים (מערות מלאכותיות). צורת החדרים הייתה מלבנית וגודלם היה בממוצע 3X7 מטרים (לעיתים אורכם הגיע גם ל-10 מ').
החדרים היו מחוברים ביניהם במנהרות ומעברים. רצפת המערכת הייתה בגבהים של עד 2.5 מטרים מתחת לפני השטח הקדומים של הגבעה. רצפת מערכת החדרים מסומנת על ידי מספר בורות וממגורות (Silos). הכניסה למערכות החדרים הייתה בפיר משופע שפתחו היה מלמעלה אך לעיתים מהצד. ראשית הפיר כללה שקע רדוד אשר שימש כחצר.
מערכות החדרים כללו בורות וממגורות בגדלים שונים, כולל מכסים לכיסוי הממגורות למניעת כניסת מכרסמים. השימוש בהם היה לאחסון מזון ואגירת מים. הבורות אשר שימשו לאגירת מים כללו טיוח של הדפנות.
אזור באר שבע מתאפיין בהבדלי טמפרטורה קיצוניים בין היום והלילה. ביום חם מאד ואילו בלילה קר. בשיטת בנייה זו הבדלי הטמפרטורה בתוך הבית לא היו קיצוניים כמו בחוץ.
מערכות החדרים לא כללו חלונות או פתחים לכניסת האור למעט פתחי הכניסה למערכות. כתוצאה מכך שרר חושך ככל שהתרחקו מהפתח. כדי לא לגשש באפילה נעזרו כנראה התושבים בקעריות חרס קטנות אשר נמצאו באתר.
מערכות החדרים נבנו בקרקע מסוג לס שהיא קרקע רכה. גודל החדרים היה גדול לבניה תת-קרקעית יציבה והחדרים נטו להתמוטט.

שלב חצי תת-קרקעי

לאחר נטישת הבתים התת-קרקעיים, חזרו התושבים להתנחל באתר ועברו לשיטת בנייה "חצי תת-קרקעית". במקרים רבים התושבים השתמשו במערכות התת-קרקעיות שקרסו כדי לבנות לעצמם מגורים חדשים. מגורים חדשים אלה היו מורכבים מסדרות של חדרים קטנים דמויי ביצה. החדרים היו מחוברים ביניהם במנהרות. הגישה אליהם הייתה בפירים מאונכים אשר בדפנותיהם נכרו מדרכי רגל כדי להקל על העלייה והירידה. כאשר עזבו התושבים לזמן קצר את הבתים נהגו לסתום את הפתחים. ומאחר ולבסוף לא חזרו למקום נמצאו מערכות אלה כמעט שלמות על כל ציודם.
בשקע שנתהווה על פני השטח כתוצאה מהתמוטטות הבתים בשלב התת-קרקעי נבנו חדרים סגלגלים (אובליים) או עגלגלים. חדרים אלה היו בחלקם מחוץ לקרקע. כתוצאה מכך היה צורך לבנות גג לחדרים. הגגות אשר היו עשויים מענפים דקים וקש כוסו בטין כבוש ונתמכו על ידי קורות עץ מצולבות. קירות הבתים היו עשויים לבנים לא שרופות.

שלב על קרקעי

השלב העל קרקעי התאפיין בשתי שכבות של מבנים אשר נבנו על השלב החצי תת-קרקעי. בתים אלה היו מלבניים ובנויים מלבנים לא שרופות וחומר. בתים אלו נבנו על יסודות אבן. מידות חדרים אלו היו בממוצע 3X7 מטרים. חלקם הגיע גם לאורך של 15 מ'. פרו העריך שהיה קשר בין שלב זה ובין שכבה 4 בתרבות ע'סול. נמצא דמיון ביישום האופייני של כלי הצור וכן ברב המוטיבים הקישוטיים של הקרמיקה הצבועה כולל שיטות הביצוע והטכניקה.