חוף המפרץ של ארצות הברית

חוף המפרץ של ארצות הברית (באנגלית: Gulf Coast of the United States), שהאמריקנים מכנים לעיתים "החוף הדרומי" (South Coast), כולל את חופיהן של מדינות ארצות הברית על מפרץ מקסיקו: טקסס, לואיזיאנה, מיסיסיפי, אלבמה ופלורידה המכונות לכן "מדינות המפרץ" (Gulf States). כל מדינות המפרץ שוכנות בדרום ארצות הברית.
הכלכלה של אזור חוף המפרץ נשלטת על ידי תעשיות הקשורות לדיג, תעופה וחלל, חקלאות ותיירות. המרכזים העירוניים הבולטים באזור הם (ממערב למזרח) בראונסוויל, קורפוס כריסטי, יוסטון, באטון רוז', ניו אורלינס, בילוקסי, מוביל, פנסקולה, טמפה וסראסוטה. ברובם יש נמלים גדולים.

גאוגרפיה

חוף המפרץ כולל לשונות ים, מפרצים, ולגונות רבים. כמו כן נשפכים לחוף זה נהרות רבים, שהגדול בהם הוא נהר המיסיסיפי. מרבית הקרקע לאורך חוף המפרץ היא, או שהייתה, ביצתית. בעוד שהחלקים המערביים של חוף המפרץ בנויים מאיי מחסום וחצאי איים מרובים, כולל האי פדרה (Padre Island) שאורכו 210 קילומטרים והאי גלווסטון (Galveston Island) השוכנים בטקסס. צורות נוף אלו מגינות על לשונות ים ומפרצים רבים משום שהן מהוות מחסום לגלים. החלק המרכזי של חוף המפרץ, ממזרח טקסס ודרך כול לואיזיאנה, בנוי בעיקר מאדמות ביצה. החלק המזרחי של חוף המפרץ, בעיקר באזור פלורידה, מנומר במפרצים ולשונות ים רבים.
סביב רצועת החוף משתרע "מישור חוף המפרץ" (Gulf Coastal Plain). הוא מתחיל במזרח בפנהנדל של פלורידה (Florida Panhandle), משתרע על שני שלישים מדרום מערב אלבמה, בחלקים של מערב טנסי וקנטקי, דרום מערב ארקנסו, דרום לואיזיאנה, הפינה הדרום מזרחית של אוקלהומה וחלקה המזרחי של מדינת טקסס. הוא נמשך לאורך המפרץ בצפון מזרח ובמזרח מקסיקו עד מפרץ קמפצ'ה.

כלכלה

חוף המפרץ הוא מרכז של פעילות כלכלית. אדמות הביצה לאורך חופי טקסס ולואיזיאנה משמשות אזורי רבייה ובתי גידול לבעלי חיים ימיים המאפשרים תעשייה המבוססת על דיג וקציר של חסילונים. נמל דרום לואיזיאנה (Port of South Louisiana) הצמוד לניו אורלינס ונמל יוסטון הם שניים מבין עשרת הנמלים הגדולים ביותר בעולם לפי נפח מטענים. נכון ל-2004 שבעה מתוך עשרת הנמלים הפעילים ביותר בארצות הברית שוכנים על חוף המפרץ.
גילוי מרבצי הנפט והגז הטבעי לאורך החוף ובעומק הים, יחד עם הגישה הקלה לספנות, הפכו את חוף המפרץ ללב התעשייה הפטרוכימית בארצות הברית. לאורך החוף ומולו יש קרוב ל-4,000 אסדות קידוח.
בנוסף לתעשיות הנ"ל, יש באזור תעשיות חשובות נוספות כולל תעופה וחלל ומחקר ביורפואי, כמו גם תעשיות ותיקות דוגמת חקלאות, ותיירות, במיוחד מאז התפתחות חוף המפרץ החל בשנות ה-20 של המאה ה-20 והגידול בעושרם של תושבים בארצות הברית.

היסטוריה

ההיסטוריה של חוף המפרץ מהווה חלק חשוב בהיסטוריה של ארצות הברית, כשם שחוף המפרץ חשוב מבחינה כלכלית לארצות הברית כיום. ובעבר, על פי טענה השנויה במחלוקת, הוא היווה חלק חשוב עוד יותר של ארצות הברית.
האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור חוף המפרץ היו בעיקר צרפתים וספרדים. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 הפך חוף המפרץ להיות חלק מארצות הברית בעקבות רכישת לואיזיאנה והמהפכה הטקסנית. ככל שהאוכלוסייה בארצות הברית הרחיבה את גבולותיה מערבה כך היה חוף המפרץ לאבן שואבת טבעית בדרום שבו הייתה גישה לנתיבי ספנות ולמסחר מקומי ובינלאומי. התפתחות גידול הסוכר והכותנה (שהתאפשרו בעזרת העבדות) גרמו לדרום לשגשג. בשל מיקומה במפרץ על שפך נהר המיסיסיפי הייתה העיר ניו אורלינס באמצע המאה ה-19 לעיר הגדולה ביותר בארצות הברית שאינה שוכנת על החוף המזרחי והעיר הרביעית בגודלה בארצות הברית בסך הכול.
שני מאורעות עיקריים היו נקודות מפנה בהיסטוריה המקומית של אזור חוף המפרץ. הראשון שבהם היה מלחמת האזרחים האמריקנית, שגרמה לנזק כבד לכמה מגזרים כלכליים בדרום, כולל חוף המפרץ. המאורע השני היה סופת ההוריקן בגלווסטון. יחד עם ניו אורלינס הייתה גלווסטון בשלהי המאה ה-19 אחת הערים המפותחות ביותר באזור. והרובע הפיננסי שבה היה מכונה "וול סטרייט של הדרום" (Wall Street of the South). הסופה הרסה את מרבית העיר (שלא שבה מאז לתהילתה בעבר) וגרמה לנסיגה בהתפתחות באזור.
למרות ההוריקנים התפתח אזור חוף המפרץ בצורה דרמטית במהלך המאה ה-20. חוף המפרץ מאוכלס בצפיפות. התעשייה הפטרוכימית, שהחלה עם גילוי הנפט בטקסס והתרחבה בעקבות גילוי הנפט במימי המפרץ, הייתה המנוע לצמיחה כלכלית במרכז ובמערב המפרץ והולידה תעשיות משנה באזורים אלו. טקסס נהנתה במיוחד מתעשייה זו במהלך המאה ה-20 והגיוון הכלכלי הפך את המדינה לאבן שואבת עבור מהגרים ולמשכנם של יותר חברות בדירוג 500 החברות המובילות של כתב העת Fortune מאשר כל מדינה אחרת בארצות הברית. גם פלורידה שגשגה, כשמנוע הצמיחה העיקרי הוא תעשיית התיירות המבוססת, אבל גם בשל מעמדה כשער לאיים הקריביים ולאמריקה הלטינית. נכון ל-2006 היו שתי מדינות אלו במקום השני ובמקום הרביעי בהתאמה ברשימת המדינות המאוכלסות ביותר בארצות הברית. השגשוג הכלכלי באזורים אחרים במפרץ היה מצומצם יותר, אבל ההתפתחות הכלכלית שהוזנה על ידי התיירות הגדילה משמעותית את מחירי הרכוש שלאורך החופים, עובדה המהווה סכנה חמורה למערכות האקולוגיות יקרות הערך, אבל הפגיעות של חוף המפרץ.

אסונות טבעיים ומעשי ידי אדם

אזור חוף המפרץ סובל תדיר מהוריקנים כמו גם שיטפונות וסופות רעמים עזים.
בנוסף להוריקן שהוזכר לעיל שבו נהרסה העיר גלווסטון ב-1900 נפגע חוף המפרץ מהוריקנים רבים אחרים. ב-2005 פגע הוריקן קתרינה בחוף המפרץ כהוריקן מדרגה 3. היה זה ההוריקן ההרסני ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, שגרם לנזקים בשווי של כ-80 מיליארד דולר, ולמותם של כ-1,800 בני אדם. ב-2008 שוב פגע הוריקן הרסני בחוף המפרץ. בשל גודלו העצום גרם הוריקן אייק להרס מחוף לואיזיאנה ועד אזור מחוז קנדי בסמוך לקורפוס כריסטי. בנוסף גרם הוריקן אייק לשיטפונות ולהרס רציני לאורך קו החוף של המיסיסיפי ובפנהנדל של פלורידה. בסופה נהרגו 112 איש ומעל ל-300 איש נעלמו ולא נמצאו מאז. הוריקן אייק היה הסופה השלישית ברשימת הסופות ההרסניות בתולדות ארצות הברית והיא גרמה לנזק שהוערך במעל ל-25 מיליארד דולר לאורך החוף, מאות אלפי תושבים נותרו בלא קורת גג, והיא גרמה למבצע החיפוש וההצלה הגדול ביותר בתולדות ארצות הברית.
סופות טורנדו נדירות באזור החוף, אבל הן מתחוללות מדי פעם, לעומת זאת התדירות שבה הן מתחוללות בעומק היבשה של מדינות חוף המפרץ גדולה בהרבה.
רעידות אדמה נדירות מאוד באזור מפרץ מקסיקו, אבל רעידת אדמה מפתיעה שהתחוללה במפרץ מקסיקו ב-10 בספטמבר 2006 הורגשה בערים מניו אורלינס ועד טמפה.
לאסונות הטבע מצטרפים מדי פעם אסונות מעשי יד אדם. האסון הגדול ביותר אירע באפריל 2010. בדליפת הנפט במפרץ מקסיקו נשפכו לים כ-780 מיליון ליטרים של נפט גולמי שגרמו לנזק אקולוגי גדול במפרץ עצמו ועל חופי מדינות אלבמה ולואיזיאנה. בעיקר נפגעו אוכלוסיות של בעלי חיים ימיים: לווייתנים, דולפינים, דגים, סרטנים ואלמוגים וכן עופות דוגמת השקנאי החום.