google/wiki40b huggingface dataset:
נפתלי וייץ

ד"ר נפתלי וייץ (21 בינואר 1866 - 12 בפברואר 1935) היה רופא ומחלוצי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת סוף השלטון העות'מאני ותחילת המנדט הבריטי.

קורות חייו

וייץ נולד בה' בשבט תרכ"ו באודסה. בעת לימודיו בגימנסיה היה שותף בהקמת סניף 'בני ציון' באודסה, הוא התקשר עם משה לייב ליליינבלום והיה לתלמידיו ומזכירו. למד רפואה באוניברסיטת חרקוב ואחר כך עבר בפריז ב-1888, שם הוא הוסמך כרופא. בתקופת לימודיו המשיך בפעילות ציונית: הוא היה שותף בייסוד אגודת סטודנטים יהודים, היה חבר ועד בוועד אגודת "ישוב ארץ ישראל", ופעיל באגודת "נושאי נס ציונה".
התחתן עם ד"ר חנה בת יעקב זלוטובסקי, אשר הייתה לשותפתו בפעילות הרפואית והציונית (ועם עלייתם לארץ הפכה לרופאה הראשונה בארץ ישראל). 
בשנת 1898 נענה להצעת הבארון רוטשילד לשמש בתור רופא במושבות בארץ ישראל. לאחר תקופה קצרה בירושלים עבר להתגורר בראש פינה ומשם שימש כרופא מטעם פקידות הבארון לכל מושבות הגליל העליון. בשנת 1901 התגורר בזכרון יעקב. עם הגיעו לזכרון יעקב הוא התבקש לאשר רשימה שהכין קודמו בתפקיד, ד"ר יוסף קון, של איכרים שיש לנשל מהמושבה בשל סיבות שצוינו כ:'זקנים, חולים, חלשים או עצלים'. תשובתו של וייץ היתה:
""הזקנים היו צעירים בעת שבאו ארצה, החולים היו אז בריאים, החלשים היו חזקים, ועצלים לא באו ארצה מעולם! האכר אינו סוס, שבהזדקנו יוציאוהו לשוק למכירה כדי להפטר ממנו. ואשר לעצלים, לפי דעת הפקידות, בדקתי ומצאתי כי כל עצלותם היא רק בזה, שלא הזדרזו להחניף לפקידים"
— דוד תדהר (עורך), "נפתלי וייץ", אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1182
בתקופת שרותו בזכרון יעקב חלה התפרצות של מחלת קדחת צהובה. הוא גם עמד לצידם של איכרי המושבות במלחמתם בפקידות הבארון. בשנת 1903 השתתף בכינוס הראשון של ארגון היישוב שאורגן על ידי מנחם אוסישקין. בתקופה זאת גם נשלח על ידי יק"א לקפריסין על מנת לבדוק אפשרות של התיישבות פרטית שם.
בשנת 1907 עבר לירושלים שם עבדו הוא ואשתו כרופאים פרטיים. השניים התגוררו בשכונת החבשים, כיום רחוב בני ברית 5. בתקופה זאת היו הוא ואשתו מקורבים לאנשי ירושלים החדשה שכללו את בוריס ש"ץ (מקים בצלאל), יהושע ברזילי, אירה יאן, יצחק בן צבי ורחל ינאית בן צבי. היה שותף בהקמת הגמנסיה העברית בירושלים ובתו הייתה בין עשרת התלמידים הראשונים. היה ממיסדיו ופעיליו של בית העם, ולקח חלק פעיל במלחמת השפות בשנת 1913.
ב- 1914 השתתף  בוועידת הגרענת הארצית. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, ובהם: משולם ליבונטין, אריה גולדברג, יהודה לייב פוחובסקי מיפו, אברהם אבושדיד, משה וולך, חנה וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום, אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל.
בראשית מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. עבד כרופא במחנות הפליטים באלכסנדריה. השתתף ביסוד גדוד נהגי הפרדות, וביסוד הגדודים העבריים. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים חזר לארץ והיה פעיל ועד לחלוקת הסיוע מאמריקה, וכן בעזרה לוועד הצירים.
לאחר המלחמה חזר לעבוד כרופא פרטי, ובערוב ימיו שימש כרופא בבית החולים "משגב לדך". נפטר בירושלים בט' באדר א' תרצ"ה ונטמן בתום הלווייה רבת משתתפים בבית העלמין בהר הזיתים.
הוא הותיר אחריו את בתו לאה.
מאיר יזרעאלי

ביוגרפיה

יזרעאלי נולד בירושלים, דור רביעי לילידי הארץ. בשנים 1942-1932 התגורר עם משפחתו בכפר חסידים. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הוראה בסמינר "מזרחי". היה חבר בארגון "ההגנה" והשתתף במלחמות ישראל. 
יזרעאלי עבד במשך שנים רבות בהסתדרות הציונית בתחום הארגון ואחר כך בעלייה. למד משחק אצל המורה פניה לוביץ'. השתלם בבימוי אצל משה הלוי וצבי פרידלנד (תיאטרון הבימה).
יחד עם חבריו הקים את תיאטרון "אורות", שהעלה כ-40 הצגות. עקב היותו שומר מצוות לא הצליח להסתדר עם החזרות וההופעות בשבת, והחל לעסוק בהוראת משחק. יזרעאלי פרסם מספר סיפורים במוספי הספרות של העיתונים היומיים. במשך כשנתיים כתב את סיפורו החשוב ביותר, "סטולרק הזקן ואני", שפורסם על ידי אברהם שלונסקי בינואר 1955 בספר "אורלוגין 11".
ב-1975 נסע יזרעאלי לאיטליה ללימודי בנייה ועיצוב בובות תיאטרון ולימוד גילוף עץ. חזר לארץ והקים את ה"סדנא הירושלמית לגילוף ויציקה". באותה שנה הצטרף לסגל עובדי מוזיאון ישראל - בית טיכו. 
ב-1985 הקים את "גלריה בית דוד" בירושלים בהנהלת אשתו, תקווה יזרעאלי. 
פרסם שלושה ספרים, "אגרת תק"ח" (1977), "משפחתנו" (1981), ו"החסידים הראשונים ביישוב ארץ ישראל" (1995).
יזרעאלי היה בין ראשוני משתתפי "המרכז ליודאיקה" שהוקם בגוש עציון בשנת 1995.
ב-1996 הקים את הסטודיו שלו ביישוב אלעזר שבגוש עציון, ובנה שם גם את ביתו. 
ערך 15 תערוכות (יחיד וקבוצתי). 
יזרעאלי הרבה להופיע כמרצה בנושא "אמנות יהודית".
מאיר יזרעאלי נפטר בכ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 באלעזר שבגוש עציון.
הותיר אחריו ארבעה ילדים, נכדים ונינים רבים.
Bounce Back

רקע וכתיבה

ב-26 במאי 2019, פרסמו ליטל מיקס בחשבון הטוויטר שלהם את המשפט "האם אתם מוכנים?", ומיד לאחר מכן רמזו כי הן עתידות להוציא שיר חדש בשם "Bounce Back". השיר הוא שיר בסגנון הטראפ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליטל מיקס ב-14 ביוני 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. הקליפ מתחיל כשכל הארבע לא זזות ובעצם מבצעות את אתגר בובות הראווה שהיה ויראלי בשנת 2016.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-22 מיליון צפיות.
ביאליניצ'י (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ביאליניצ'י 21,839 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 18,459 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 95.37% בלארוסים, 3.28% רוסים, ו-1.35% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.75%) ורוסית (11.45%).
ג'וזף סינקה

סנגבה פיה, הידוע יותר בשם ג'וזף סינקה (1814–1879), היה עבד אפרו-אמריקאי שלחם לחירותו. הוא וחבריו החטופים השתלטו על ספינת העבדים בה הובלו. משפטו שהתנהל בארצות הברית היה אירוע בעל חשיבות במאבק נגד העבדות. בסופו של דבר זכו במשפט בחירותם והוחזרו לאפריקה.

ביוגרפיה

סנגבה פיה נולד בשנת 1814, בנו של ראש שבט מקומי במאני שבסיירה לאון. כאשר נלכד על ידי חוטפי עבדים ספרדים בשנת 1839 הוא היה חוואי שגידל אורז, נשוי ואב לשלושה ילדים.
הספרדים העניקו לו את השם סינקה, ולקחו אותו כעבד להוואנה שבקובה, שם נמכר ל"ג'וזה רויטס" יחד עם עוד 48 עבדים.
ראמון פרר נשכר להוביל את העבדים בספינתו "אמיסטאד" לפוארטו פרינציפה (Puerto Principe), יישוב בדרומה של קובה.
ב-2 ביולי 1839 הצליח סינקה להשתחרר מכבליו, שחרר את שאר העבדים ויחד הם החלו במרד במהלכו נהרג פרר והספינה "אמיסטאד" עברה לידי המורדים של סינקה.
סינקה הורה לאנשי הצוות הספרדים שהושארו בחיים לשוט לכיוון אפריקה במשך היום כך שיהיה בטוח שלא ירמו אותו, אך בניסיון להתחכם הובילו אנשי הצוות את הספינה לעבר קובה במשך הלילה. כך במשך 63 ימים שטה הספינה בזיגזגים, עד שנסחפה לכיוון לונג איילנד שבניו יורק שם משמר החופים השתלט על הספינה, והעבדים כולל סינקה, שניסה לקפוץ למים, נלקחו למאסר בניו הייבן.
הספרדים דרשו את החזרתם של העבדים לקובה. מרטין ואן ביורן, נשיא ארצות הברית, נטה להסכים אך התעקש שישפטו על רצח בארצות הברית.
שיקוליו היו לרצות את הספרדים ותומכי העבדות בדרום על מנת להיבחר לכהונה נוספת.
עורכי דין הפעילים לביטול העבדות לקחו את המקרה לטיפולם, וגייסו לצידם את התקשורת ואת דעת הקהל בניו יורק.
בבית המשפט נטען כי אף שהעבדות הייתה חוקית בקובה, הבאת העבדים מאפריקה הייתה בניגוד לחוק, כך שזאת הייתה בעצם חטיפה והייתה לחטופים הזכות הטבעית להשתמש באלימות להשתחרר ולזכות בעצמאותם.
השופט הסכים לטיעון על אף שהיה ידוע כתומך נלהב ברעיון עליונות האדם הלבן, ופסק לזכות העבדים המורדים.
אולם ממשלת ארצות הברית עתרה לבית המשפט העליון. הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שאביו הנשיא ג'ון אדמס היה מחותמי הצהרת העצמאות, נטל על עצמו בגיל 73 את ההגנה בתיק מול הממשלה. למשפט ניתן סיקור עיתונאי נרחב.
נאומו המרגש בן 8 השעות של הנשיא לשעבר, שיש הרואים אותו כרגע התהילה שלו, הביא לשחרור העבדים המורדים.
לואיס טאפאן והאגודה אמריקאית לביטול העבדות (American Anti-Slavery Society) שגייסה כספים למימון המשפט, גייסו די כספים למימון השבת 35 העבדים המורדים ששרדו בחזרה לאפריקה.
לבסוף הם חזרו לאפריקה, בינואר 1842, יחד עם חמישה מיסיונרים, שם ייסדו מיסיון נוצרי נגד עבדות. 
סינקה גילה שאשתו ושלושת בניו נהרגו בעת העדרו. לאחר שעזב את המיסיון פנה לעסוק במסחר. קיימות טענות שעסק בעצמו במסחר בעבדים, אולם נראה שאינן מבוססות.
אמא פולנייה

אמא פולנייה (המונח ידוע בתרבויות אחרות כאמא יהודייה) היא דמות סטריאוטיפית, אשר השימוש בה נפוץ במיוחד בקרב קומיקאים וסופרים ממוצא יהודי כאשר הם נוהגים לתאר את מערכות היחסים שלהם עם אמהותיהם, בין אם הדמות המוקצנת אותה הם מתארים אמיתית ובין אם היא בדיונית.
הסטריאוטיפ הוא בדרך כלל של אם מגוננת, דאגנית, מניפולטיבית, שתלטנית, אשר מתעקשת להתערב בחיי ילדיה גם זמן רב לאחר שהתבגרו.
התכונות המיוחסות בסטריאוטיפ העברי לאמא פולנייה מיוחסות באנגלית ובצרפתית לאם היהודייה, בלי קשר לעדתה.
עזרא בצרי

הרב עזרא בצרי (נולד בשנת 1937) הוא אב"ד בירושלים דיין בבית הדין הרבני הגדול לשעבר, מחבר ספרים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב יוסף בצרי, שהיה נכד אחותו של הרב יוסף חיים, בעל "בן איש חי". כמו כן, הוא נינו של המקובל הרב יהודה פתיה. אחיו הצעיר הוא המקובל הרב דוד בצרי. בשנות ה-50 עת היה חשש שיגייסו את בני הישיבות לצבא השיג אישור מזויף של פסיכיאטר שהוא חולה נפש, ובאמצעותו השיג פטור משירות צבאי. לימים הסביר שהאמין שגיוס בני הישיבות אינו ראוי ולכן ראה בשימוש במסמך כוזב כדי להכשיל את הגיוס שלו מהלך כשר. 
למד 14 שנים בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטייה וקרובו הרב יהודה צדקה ששימש כראש הישיבה, וכן אצל הרב יצחק נסים. בשנת 1971 מונה לדיין בבית הדין הרבני האזורי} ברחובות. בשנת 1975 התמודד על תפקיד הרב הראשי של חיפה. בשנת 1977 ביקש להתמודד על תפקיד הרב הראשי של ירושלים, אולם דבר המסמך הכוזב פורסם בתקשורת ובעקבות זאת ירדו סיכוייו להיבחר וברגע האחרון הוא הסיר את מועמדותו. 
בהמשך עבר לכהן כאב"ד בירושלים. בשנת 1984 הוא יצא באמצע הלילה להשתתף בסידור גט דחוף. בשנת 1987 ביזמתו של יאיר צבן סוכלה מינוי לבית הדין הגדול על ידי היועץ המשפטי לממשלה. ניסיונות חוזרים למנותו לבית הדין נתקלו שוב ושוב בהתנגדות והוא לא מונה לבית הדין הגדול. בשנת 1989 ביקש הרב בצרי להתגייס באופן סמלי לצה"ל אולם הדבר לא התאפשר.
בשנת 1993 היה מועמד למשרת הראשון לציון והרב הראשי לישראל.
הרב בצרי ייסד את מכון הכתב, ובמסגרתו ההדיר, ערך והוציא ספרים תורניים רבים, בעיקר של חכמי ספרד. כמו כן פרסם ספרים ומאמרים בבמות שונות בנושאי דין ומשפט. על פועלו התורני זכה בשנת תשמ"ו בפרס הרב מיימון. 
כיום הוא עומד בראש מוסדות "עמלי תורה" בשכונת הר נוף בירושלים ורב בית הכנסת "משכן אהרון" בשכונה. אשתו היא הרבנית סימה בצרי, שהוציאה לאור את סדרת הספרים "הנישואין - משימה!" ו"משימה בשניים".
הרן בר דור

הֲרן בר דור (1923 - 27 ביולי 1955) היה איש מודיעין ישראלי, מהרוגי מטוס אל על שהופל בשמי בולגריה בקיץ 1955.

ביוגרפיה

הרן בר דור, "הרברט פנסטר" בשמו המקורי, נולד בווינה בשנת 1923. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", ובמסגרתה התבלט כמדריך וכמארגן. עלה לארץ ישראל בגיל 16, בשנת 1939, לאחר סיפוח אוסטריה לרייך השלישי, והיה בין אחרוני העולים של "עליית הנוער" מאוסטריה. רבים מהנערים שהגיעו עמו באותה עת, לא זכו לראות יותר את בני משפחותיהם שנותרו באירופה ונספו בשואה.
בר דור הצטרף לחברת נוער של "השומר הצעיר", שעשתה הכשרתה בקיבוץ שער העמקים, והצטרפה בשנת 1942 לקיבוץ עין החורש שבעמק חפר. הוא התבלט מיד עם הגיעו, ונבחר למזכיר הצעיר של הקיבוץ. בשנת 1946, יצא מהקיבוץ ועבד במסגרת תנועת "השומר הצעיר" הארצית. קודם ליציאתו מהקיבוץ פגש שם את רחל פרנס, והשניים נישאו בפברואר 1949, לאחר שרחל התגרשה למענו מבעלה הראשון. לזוג נולדו שתי בנות.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, התגייס לצה"ל. בתחילה שירת כקצין-תרבות ועסק בתרגום ועריכה של ספרות צבאית מהשפה הגרמנית. בהמשך, שירת בר דור באמ"ן, במחלקת האיסוף, והיה בין החניכים המצטיינים בקורס הבין-זרועי הראשון למודיעין, שצה"ל ערך בשנת 1949.
הוא עזב את הקיבוץ והצטרף לצבא הקבע. בר דור הושאל למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, והחל בנסיעות תכופות לאירופה. בקיאותו בלשון הגרמנית והיותו יליד אוסטריה, איפשרו לו להתקדם בשירותו והוא הגיע לדרגת רב-סרן. בין שנת 1953 לשנת 1955 ביקר בארצות אירופה השונות, כנראה למטרות איסוף מודיעיני. בשנת 1955 קיבל תפקיד קבע בגרמניה המערבית: להקים את הנספחות הצבאית של ישראל במדינה, שקשרה אז יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל.
בקיץ 1955 השלים הרן בר דור את הכנת הבית בגרמניה לאשתו ושתי בנותיו, ועלה על מטוס אל על, כדי לשוב לארץ לתקופת החופשה ולהכין את נסיעת המשפחה לחו"ל. הוא לא זכה להגיע. המטוס הופל מעל בולגריה והרן בר דור נספה עם 57 נוסעים ואנשי צוות. נפוצו שמועות שהמטוס הופל לשם הריגתו של בר דור, אך לאחר חקירה, הן נמצאו חסרות בסיס.
בן 32 היה במותו. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בהלוויה ממלכתית. הוא נטמן בקבר אחים של חללי המטוס הישראליים.
לונא מנסור

ביוגרפיה

מנסור נולדה בעכו למשפחה מוסלמית. אביה הוא אברהים מנסור, שחקן ומאמן כדורגל, ואימה היא פקידה רפואית, לשעבר דוגמנית. לה שתי אחיות גדולות ואח קטן.
היא בוגרת תואר ראשון בספרות ערבית וספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב.
דוברת עברית, ערבית, אנגלית וספרדית.

קריירה

לאחר התיכון החלה לדגמן וזכתה בתואר הסגנית הראשונה של מלכת היופי של המגזר הערבי ב-2011. לאחר פרישתה של מלכת היופי של המגזר לאותה שנה, הוכתרה מנסור במקומה. ב-2017 שיחקה בתפקיד משני בסרט האמריקאי "אהבה בדרכים".
בשנים 2017–2018 שיחקה בסדרה "פאודה" של yes, בעונתה השנייה, בתפקיד ראשי כמרווה עוודאללה.
מאז 2018 משחקת בסדרה הישראלית-ערבית "ד"ר קראז'" בערוץ מכאן.
בשנת 2018 "פנאי פלוס" סימן את מנסור כאחת מהבטחות השנה של עולם הבידור.
מנסור שיחקה בסרטו של הבמאי עמוס גיתאי, "רכבת קלה", שיצא לאקרנים ב-2019.  באותה שנה השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 2" המשודרת ברשת 13, הייתה למודחת ה-11 ולמושבעת הרביעית.

חיים אישיים

מנסור מתגוררת ברמת אביב, שבתל אביב.
יום שבתון (פיוט)

תוכן הפיוט

הפיוט מביא את סיפור יונתו של נח השבה כשהיא מבשרת על סוף המבול ובפיה בדמותו של עלה זית כאות לכך שמצאה מנוח לכף רגלה. רבי יהודה הלוי מקשר בפיוט את היונה לנמשל - כנסת ישראל הנמשלת ליונה במדרש שיר השירים, ומוצאת מנוחה ביום השבת.
"כִּי מֵי נֹחַ זֹאת לִי אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי מֵעֲבֹר מֵי נֹחַ עוֹד עַל הָאָרֶץ כֵּן נִשְׁבַּעְתִּי מִקְּצֹף עָלַיִךְ וּמִגְּעָר בָּךְ. כִּי הֶהָרִים יָמוּשׁוּ וְהַגְּבָעוֹת תְּמוּטֶינָה וְחַסְדִּי מֵאִתֵּךְ לֹא יָמוּשׁ וּבְרִית שְׁלוֹמִי לֹא תָמוּט אָמַר מְרַחֲמֵךְ ה'." - כפי שמבשר ישעיהו, מתקשרת שאיפת המנוחה הגדולה של ציון מזעפו של ההווה בחסד הגאולה העתידי.
פזמונו של הפיוט הוא המשפט "יוֹנָה מָצְאָה בוֹ מָנוֹחַ וְשָׁם יָנוּחוּ יְגִיעֵי כֹחַ" (משפט מהבית הראשון של הפיוט).

נוסח הפיוט

הנוסח המצוי בסידור הוא נוסח מאוחר יותר, והנוסח הקדום לפיוט כולל תוכן שונה לבית השלישי. במקום להרחיב בתיאור מעמד הר סיני מתאר הטקסט את נקמת ה' באויבים ואת השמחה במפלתם בעת גאולת ישראל. מחרוזת זו הוחלפה בתקופה מאוחרת יותר מחשש לעימות עם הגויים ומפני "דרכי שלום" (הגרסה המאוחרת נמצאת כבר בכתבי יד אשכנזים). להלן נוסח המחרוזת הקדומה:
"ומתוך הערפל האיר אופל / ועל עב הרים יושבי שפל /
ומגדל צרי ארצה נפל (י"ס אראה נופל) / אך אנוכי מלאתי כוח.
יש שכתבו שגם הבית הרביעי אינו מקורי אלא הוחלף מפני דרכי שלום (הנוסח המקורי לדבריהם מובא לקמן) אך בכתבי יד של הפיוט מופיע הבית הרביעי כמו בדפוסים. מקור טענה זו הוא בהשלמה ספרדית לפיוט זה שהיה נפוץ אצל הספרדים בלי הבית הרביעי (ולא סימנוהו בשם "יהודה" אלא בשם ה') ועל זה כתב ר' שאול הכהן מג'רבא (בהערה לס' שפתי רננות מהד' ליוורנו תקע"ט) שהוא מצא באיזה כת"י שסימן השיר יהודה אלא שהושמט בית מפני הצנזורה ואף הביאו כביכול את נוסח הבית המושמט - אלא שכפי שניתן לְהִוָּכַח בכתבי היד לא זהו הבית המושמט. להלן הנוסח שצוין בטעות כמחרוזת הקדומה:
דרוך בנעל אויבים וצרים / וגם המעד קרסולי זרים /
ואז יענו לך עמי בשירים / אל המתהלך על כנפי רוח".
קופה רושמת

קופה רושמת היא מכשיר מכני או אלקטרוני המאפשר חישוב תשלומים המבוצעים בעת ביצוע מכירה המבוצעת בחנות או בית עסק, ולרוב מאפשר אחסון הסכום שניתן בגין המכירה (בין אם מדובר בסכום כסף המשולם במזומן, או בהמחאה), תשלום עודף ללקוח אם ישלם ביתר, והנפקת קבלה עבור הלקוח.
למרבית הקופות הרושמות מגירה ובה מאוחסן המזומן או ההמחאות, וזו נפתחת רק בתום ביצוע המכירה. הקופה הרושמת הומצאה במטרה למנוע מעובדי בית העסק לפתוח את קופת העסק ולגנוב ממנו כספים, ולכן היא נפתחת רק בתום ביצוע המכירה, או באמצעות מפתח הנמצא בידי אחראי החנות.

היסטוריה

הקופה הרושמת הומצאה בארצות הברית על ידי ג'יימס ריטי. ריטי היה הבעלים של בית עסק בדייטון שבאוהיו, וסבל מגניבות מזומן שבוצעו על ידי עובדיו. הקופה הומצאה על ידו על מנת לפקח על גישת העובדים לקופת החנות. הדגם הראשון של הקופה הרושמת נקראה על שמו - "Ritty Model I" הומצאה בשנת 1879 ונרשמה כפטנט בשנת 1883 תחת השם "הקופאי שאינו מועל" (Ritty's Incorruptible Cashier). מסיבה זו הותקן בקופות אלה פעמון אשר צלצל כל פעם שבוצעה מכירה ונפתחת מגירת המזומנים, וזאת על מנת לייעל את הפיקוח על הקופאי. הקופות הרושמות הראשונות היו מכונות חישוב פשוטות שלא כללו אפשרות להדפסת קבלה.
הקופות הרושמות הראשונות שנמכרו לבתי עסק היו של חברת CASIO היפנית, שעד היום היא מהיצרנים הבולטים לקופות רושמות בישראל ובעולם.
ריטר הקים חברה ליצור קופות רושמות, אולם מכר אותה זמן קצר לאחר מכן לג'ייקוב אקרט (Jacob H. Eckert) מסינסינטי, אשר קרא לחברה "National Manufacturing Company" ובשנת 1884 מכר אותה לג'ון פאטרסון (John H. Patterson). פאטרסון שינה את שם החברה ל"NCR Corporation" והוסיף לקופה הרושמת את גליל הנייר ואת האפשרות להדפסת קבלה, במטרה להגביר את הפיקוח על הקופאים ולמנוע גניבות.
בשנת 1906 פיתח צ'ארלס קטרינג (Charles F. Kettering) בהיותו עובד של החברה את הקופה הרושמת הראשונה עם המנוע החשמלי.
בשנת 1971 פיתח הנרי גרוס (Henry Gross) מבריטניה את הקופה הרושמת הראשונה שאיפשרה המרה של הלירה שטרלינג משיטת החלוקה הבלתי עשרונית, שהייתה נהוגה בבריטניה עד 15 בפברואר 1971, לשיטה העשרונית.

קופות רושמות מודרניות

קופות רושמות התפתחו בהתאם להתפחות עסקי הקמעונאות, ומאז סוף המאה ה-20 הן כוללת מאזני שקילה על מנת לשקול מוצרים, וכן רכיב הקורא ברקודים ומסוגל לחייב כרטיסי אשראי. הקופות הרושמות הן מערכת מחשבים המתקשרות למערכת המחשוב המרכזית של החנות ומעדכנות אותה במכירות המלאי. כמו כן לקופות רושמות רבות יש מסכי מגע במקום מקשים.
כיום קופות רושמות משמשות גם לניהול שוטף של העסק. מעבר להוצאת חשבוניות וקבלות, ניתן בעזרתן לשמור מידע על כל לקוח, לנהל את מלאי החנות, לבצע מעקב אחר עובדים ועוד
קופה רושמת משולבת מחשב מסדרת "NURIT" של חברת "ליפמן אלקטרוניקה" הישראלית, היא מוצר בולט של תעשיית האלקטרוניקה הישראלית. מוצר זה היה נפוץ מאוד בישראל, ושווק בהצלחה רבה במדינות רבות בעולם. החברה נרכשה על ידי חברת וריפון האמריקנית שהיא אחת המובילות בתחום.
בקרה תקציבית

בקרה תקציבית היא פעילות חשבונאית המתבצעת בעיקר בגופים יצרניים.
התקציב העסקי בחברה יצרנית או בחברה הנותנת שירותים, הוא ביטוי כספי לתוכנית הפעילות שלה לתקופה מוגדרת. המערכת התקציבית משרתת בחברה העסקית את המטרות הבאות: תכנון, תיאום, שליטה על הביצוע, בקרה ופיקוח. בקרת עלות, כחלק מתכנון התקציב, מהווה חלק מניהול תקין ואפקטיבי של הארגון, ותורמת לעמידה ביעדי התכנון, לרווחים גבוהים ותועלת מרבית.

אופן הביצוע

בקרה מתאפשרת באמצעות ביצוע השוואה תקופתית של הביצוע אל מול התכנון, ומאפשרת לכל הנוגעים בדבר לקבל תמונת מצב כוללת ומפורטת בטווח הקצר. כך ניתן לפקח על מידת העמידה בתוכנית ולתקן את אשר נדרש לשיפור ותיקון. הדו"ח הכספי אשר מתפרסם אחת לשנה אינו מספיק ואינו נותן בידי המנהל כלי לניהול המפעל. השוואה חודשית של התכנון לביצוע מאפשרת בקרה תמחירית שוטפת. כך, כאשר עולה מדו"ח הביצוע החודשי כי קיים צורך בנקיטת אמצעים מתקנים, קיימת שהות מספקת להפעיל אותם ולהשיג שיפור מיידי של התוצאות הרצויות.

תמחור כחלק ממערך הבקרה

דיווח התמחיר אף הוא חלק מהבקרה. הדיווח נעשה בעזרת מערכת המחשוב, על ידי השוואת הביצוע אל התכנון, תוך ניתוח הסטיות, במידה וישנן כאלה. במערכת הייצור הופכים תשומות לתפוקות באמצעות תהליך הייצור. לבקרת עלויות יעילה יש השפעה על העלות הסופית של המוצרים. הדרישה היא בדרך כלל לספק מוצרים במועד באיכות ובכמות שנקבעה מראש, בעלויות ייצור מינימליות. כפעולה מקדימה נדרש לבצע תכנון יסודי ומעמיק של מרכיבי העלות של המוצרים והשירותים, בהתבסס על הנתונים המופקים ממערכת התמחיר: נתוני העבר של התמחיר הם הבסיס לבניית התקציב העתידי.

תקציב גמיש

תקציב סטטי נערך עבור רמת פעילות אחת בלבד, למשל נפח המכירות. משמעותו היא שהתקציב נערך על סמך ההנחה שהעלויות הקבועות והמשתנות יישארו קבועות בכל רמת הפעילות. עם זאת, בעוד שהעלויות הקבועות עשויות אכן להישאר קבועות, העלויות המשתנות, כהגדרתן, לא יישארו על פי התכנון. רוב הסיכויים כי התפוקה בפועל תהיה שונה מהתפוקה שתוקצבה, לכן יש צורך להגמיש תקציבים כך שישקפו את רמות הפעילות בפועל. התועלת בבקרה תקציבית גמישה היא ההתגברות על החיסרון העיקרי של תקצוב קבוע, המתעלם משינויים בלתי נמנעים ברמות הפעילות, שינויים המשפיעים על העלויות. כאשר שינויים אלו אינם נלקחים בחשבון נבנית תמונה לא מציאותית ובקרה נאותה אינה אפשרית.
בדיקה גופנית

בדיקה גופנית היא הליך רפואי שבו רופא חוקר את גופו של המטופל, כשהוא תר אחר סימני מחלה. הבדיקה הגופנית באה בדרך כלל לאחר בירור של תולדות החולה, ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין החולה כאשר החלה המחלה. לצד תולדות החולה, הבדיקה הגופנית מסייעת בקביעת האבחנה ותוכנית טיפול רפואי. המידע מן הבדיקה הגופנית הוא חלק מן הרשומה הרפואית.

צורת הבדיקה ופרשנות הממצאים

אף שמטפלים שונים נוקטים בגישות שונות באשר לסדר בדיקת איברי הגוף, בדרך כלל בדיקה גופנית מתחילה מן הראש ומסתיימת בגפיים התחתונות. לאחר שמערכות הגוף העיקריות נחקרו בהתבוננות, מישוש, ניקוש והאזנה, מתבצעות בדיקות מסוימות (כגון בדיקות נוירולוגיות, ואורתופדיות), או בדיקות הבאה לשלול קיום חשד למחלה מסוימת (כגון בדיקת סימן טרוסו, signe de Trousseau, להיפוקלצמיה).
שילוב הרמזים המתקבלים בעת גביית תולדות החולה, יחד עם ממצאי הבדיקה הגופנית, המטפל מסוגל לנסח אבחנה מבדלת, שהיא רשימה של גורמים אפשריים לתסמינים של החולה. בדיקות איבחוניות ממוקדות, מאששות את הגורם הייחודי לתסמינים, או שהן מצביעות על גורמים אחרים שהמטפל לא הבחין בהם.
קיים דגם כללי של בדיקה גופנית הנלמד בבתי ספר לרפואה במסורת הרפואה המערבית, ואשר אותו תלמיד הרפואה צריך לדעת. עם זאת, מומחה בענף מסוים ברפואה יתמקד במהלך בדיקתו הגופנית בתחום התמחותו ובאופי הבעיה המתוארת על ידי המטופל. מכאן, קרדיולוג לא יבצע בדרך שגרה את החלקים הנוירולוגיים של הבדיקה הגופנית, יותר מאשר להבחין כי המטופל מסוגל להשתמש בארבעת גפיו בעת שהוא נכנס לחדר הבדיקה וכן להבחין במהלך הבדיקה כי המטופל שומע, רואה ומדבר. באותה מידה, אורתופד יבחן את המפרק הכואב, ויבצע רק בדיקה שטחית של קולות הלב והחזה כדי להפחית הסיכוי כי בבדיקת המרדים תימצא מניעה לביצוע ניתוח. רופא משפחה יבצע בדיקה כללית של איברי המין של הגבר, אולם יותיר לגינקולוג ביצוע בדיקה של איברי המין נשיים.
בדיקה גופנית מלאה כוללת הערכה של הופעתו הכללית של המטופל ומערכות הגוף הנפרדות. הבדיקה מתועדת ברשומה הרפואית בשיטת רישום אחידה, המסייעת למטפלים אחרים במטופל לקרוא ולהבין את תוצאותיה. בדרך כלל הסימנים החיוניים של המטופל: חום הגוף, דופק ולחץ דם, נמדדים ונרשמים תחילה.
דייגו קלימוביץ'

קריירת מועדונים

קלימוביץ' החל בשנת 1993 את קריירת הבוגרים באינסטיטוטו דה קורדובה, ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית. לקראת עונת 1996/97 נמכר קלימוביץ' למועדון הספרדי ראיו ואיקאנו, ששיחק אז בליגת העל הספרדית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע קלימוביץ' 11 שערים בליגה ושבעה שערים בגביע המלך שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הגביע, אך ראיו ואיקאנו נשרה בתום עונה זו אל ליגת המשנה הספרדית. את עונת 1997/98 פתח קלימוביץ' בליגת המשנה עם ראיו ואיקאנו, אך בפגרת החורף חזר לליגה הבכירה כאשר עבר לריאל ואיאדוליד, שם הבקיע שלושה שערים עד לתום העונה, ונשאר בויאדוליד עונה נוספת, בה הבקיע שער אחד בלבד. לקראת עונת 1999/00 חזר קלימוביץ' לארגנטינה כאשר חתם בלנוס, שם חזר להבקיע במספרים דו ספרתיים, 16 שערים בעונה הראשונה ו-17 שערים בעונה השנייה. את עונת 2001/02 החל קלימוביץ' בלנוס, והבקיע שמונה שערים עד לפגרת החורף, בה עבר לוולפסבורג מהבונדסליגה, והוסיף עוד עשרה שערים עד לתום העונה. 
קלימוביץ' נשאר בוולפסבורג עוד חמש עונות מלאות, כאשר בעונת 2003/04 הבקיע 15 שערי ליגה ובעונת 2005/06 הבקיע 12 שערי ליגה. בתום עונת 2006/07, לאחר חמש עונות וחצי בוולפסבורג, בהן הבקיע קלימוביץ' 57 שערי ליגה ב-149 הופעות, וקבוצתו הייתה לרוב בחצי העליון של הטבלה, עזב קלימוביץ' את וולפסבורג, וחתם בבורוסיה דורטמונד. בעונתו הראשונה בדורטמונד הבקיע קלימוביץ' שישה שערי ליגה וארבעה שערים בגביע הגרמני, שבו הגיעה בורוסיה דורטמונד לגמר, והפסידה 2-1 לבאיירן מינכן בהארכה, כאשר קלימוביץ' נכנס כמחליף בדקה ה-71 במקומו של אלכסנדר פריי. את עונת 2008/09 החל קלימוביץ' בדורטמונד, אך לא הבקיע כלל בחצי העונה הראשון במשחקי הליגה, ובפגרת החורף עבר לבוכום, שם הבקיע ארבעה שערים בחצי השני של העונה, וסייע לקבוצה להינצל מירידה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2009/10 קלימוביץ' נשאר בבוכום והבקיע ארבעה שערים עד לחודש מרץ 2010, בו הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגין פציעה חוזרת בירך. בוכום נשרה לבונדסליגה השנייה בתום עונה זו. בדצמבר 2010 חזר קלימוביץ' מהפרישה וחתם על חוזה לעונה אחת באינסטיטוטו דה קורדובה, מועדון נעוריו, שם שיחק שמונה משחקים ופרש בשנית.

קריירה בינלאומית

סבו של קלימוביץ' נולד בפולין לפני מלחמת העולם השנייה, בשטח שהיום שייך לאוקראינה. מסיבה זו, קלימוביץ' היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת פולין, נבחרת אוקראינה או לייצג את מולדתו בנבחרת ארגנטינה. בסופו של דבר, קלימוביץ' לא שיחק באף נבחרת לאומית.

חיים אישיים

אחיו הצעיר של דייגו קלימוביץ', חאבייר קלימוביץ', הוא כדורגלן פעיל המשחק כשוער בקבוצת אמלק מליגת העל האקוודורית, ולזכותו שתי הופעות בנבחרת אקוודור.