google/wiki40b huggingface dataset:
נולה צ'לטון

ביוגרפיה

צ'לטון נולדה בניו יורק בשם סילביה טרוגר להורים שהיגרו מרוסיה. אמה נפטרה כשהייתה בת 12. בגיל 17 נישאה ולאחר כמספר שנים התגרשה. היא למדה משחק בארצות הברית בשנות ה-50. בניו יורק ביימה בין היתר שתי הצגות באוף ברודוויי עם השחקן דסטין הופמן. בשנת 1963 הגיעה לישראל כתיירת ומאז החליטה להשאר בארץ. בישראל ביימה בין היתר את המחזות "הקיץ של הבובה ה-17" בתיאטרון הקאמרי ואת המחזה "יחפים בפארק" בתיאטרון אלהמברה.
בשנות השבעים החלה לביים בסגנון התיאטרון התיעודי. היא ביימה את "דו-קיום" שעסק בנושא הפלסטיני, "אופניים לשנה" בנושא עיירות הפיתוח ו"הימים הבאים" בנושא הזיקנה. באותן שנים הקימה פרויקט בעיר קריית שמונה שהביא עמו מחזות חדשים והצגות ייחודיות. בין המשתתפים בו היו איציק ויינגרטן, עופרה ויינגרטן, מוני מושונוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, חוה אורטמן, דליק ווליניץ, ארנון צדוק ועוד. בשנים 1975-1973 עבדה בתיאטרון חיפה עם יהושע סובול על מחזהו ליל העשרים. המחזה נכתב באלתורים עם השחקנים וזכה לאחר העלאתו בחיפה, להיות מוצג על במות רבות בישראל, כולל במות חובבים רבות. ב-1976 ביימה בחיפה את ההצגה קריזה.
בשנת 2004 ביימה את ההצגה "חורף בקלנדיה", על פי ספרה של ליה נירגד בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בשיתוף מכללת סמינר הקיבוצים.
באותה השנה ביימה, לראשונה בחייה, גם את הצגת הילדים ״סמיר ויונתן על כוכב מאדים״ מאת דניאלה כרמי ובהשתתפות, צחי גליק, אמיר לוי וחיים פיליבה.
בשנת 2006 נערך באוניברסיטת תל אביב אירוע מחווה לצ'לטון בהשתתפות עודד קוטלר, מוני מושונוב, סנדרה שדה, וליאורה ריבלין, שלמה בראבא, יהושע סובול, אלי גורנשטיין ואחרים. את המופע ערך וביים השחקן והבמאי חיים פיליבה.
כשנתיים אחר כך עלה המופע שוב במסגרת ״פסטיבל אישה״ בחולון, בניהולה האומנותי של תלמידתה דניאלה מיכאלי.
בשנת 2008 ביימה את ההצגה "אדמה קדושה" של המחזאי האלג'יראי מוחמד קאסימי בתיאטרון החאן. ההצגה עוסקת בחיי משפחה פלסטינית בשטחים והתמודדות עם הכיבוש הישראלי.
עוד באותה השנה ביימה את ההצגה ״בדואים״ ומיד לאחר מכן את ההצגה ״דארפור בבית״ - מחזהו של יהושע סובול.
נולה צ'לטון הייתה נשואה לסופר ג'ון אוארבך, שנפטר בשנת 2002. לזוג לא היו ילדים, אך לנולה בת מאומצת החיה הארה״ב.
בקיץ 2013, הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, סרט על חייה ופועלה בשם "תפילת האדם". יוצר הסרט הוא הבמאי אורי ברבש.
בעשור השני של המאה ה-21 הייתה שותפה בהקמת בי"ס תרבות לאמנים-מחנכים של תנועת תרבות.
בשנת 2013 זכתה בפרס ישראל לאמנות הבמה.
אבנר בירון

ביוגרפיה

אבנר בירון למד ביולוגיה לתואר שני באוניברסיטה העברית ב"הדסה" ירושלים וגישתו למוזיקה ולאינטרפרטציה מושפעת מהשכלתו במוזיקה ובמדע. השתלם בניצוח באקדמיה למוזיקה בווינה ובמוצרטאום של זלצבורג.
אבנר בירון כיהן בעבר כמנהל המוזיקלי של פסטיבל אבו גוש ושל פסטיבל "ימי מוזיקה וטבע" בגליל. במסגרת זו הקים את "אנסמבל סולני הגליל" – הרכב וירטואוזי אשר זכה להצלחה בינלאומית בזמן קצר, והוזמן לסיורי קונצרטים ברחבי העולם.
אבנר בירון כיהן כראש האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בין השנים 1994–2003. במהלך כהונתו יזם בירון פתיחת מחלקה למוזיקה מזרחית, הקים מחלקה למוזיקה רב תחומית וכן גופי ביצוע ברמה גבוהה באקדמיה. נבחר לכהן כחבר הוועדה המתמדת של ארגון האקדמיות הגבוהות למוזיקה באירופה (AEC).
אבנר בירון ניגן בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, והתמנה לחלילן ראשון בתזמורת הקאמרית הישראלית עימה אף הופיע כסולן. הרבה להופיע ברסיטלים ובהרכבים קאמריים. במקביל ניהל ולימד כיתות אמן רבות משתתפים לחלילנים ולמורים לחליל בארץ ובחו"ל. כמורה וכמחנך העמיד בירון דור צעיר של חלילנים ומורים בכירים לחליל.
אבנר ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הפילהרמונית הצעירה ומוזמן לנצח על תזמורות ברחבי העולם.
בשנת 2005 זכה בירון בפרס שרת החינוך על מצוינות ועשייה אמנותית רבת שנים בתחום המוזיקה. בשנת 2013 הוענק לבירון פרס ע"ש אריק איינשטיין ליוצרים שתרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה.

חיים אישיים

בירון מתגורר ברחובות. הוא נשוי ואב לשלושה: נעה בירון (שחקנית), מור (נגן בסון המנגן בפילהרמונית של ברלין ובאנסמבל אלזה) ושרית (פסנתרנית ומנצחת המתגוררת בלונדון).
רמות (מושב)

גאוגרפיה

היישוב שוכן על רמה קטנה שהיא המדרגה התחתונה של המדרון היורד מרמת הגולן לכנרת, בגובה של 10- מטרים מעל פני הים (200 מטרים מעל פני הכנרת). היישוב נמצא כ-2 ק"מ מזרחית לכנרת, וכ-7 ק"מ צפונית לעין גב.
היישוב נמצא למרגלות מתחם לביאה, אתר ארכאולוגי גדול מתקופת הברונזה הקדומה, בו אותרו גם ממצאים המיוחסים לבית כנסת מתקופת התלמוד.
על חופו של היישוב, חמשת היישובים הדתיים בגולן (אבני איתן, חיספין, יונתן, נוב, ואלוני הבשן), הקימו בית מלון לרווחת המבקרים הדתיים: "כינר – גליל".

היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1969. ראשית ישבו ראשוני המתיישבים בבתי הכפר הנטוש סקופיה, ולאחר שנתיים עברו להתגורר בבתים זמניים "משולשים" (אשר היוו את ראשיתו של כפר הנופש רמות), ובשנת 1973 התיישבו במיקום הנוכחי של היישוב. בשנת 2006 נכנס המושב לטווח האש של ארגון החזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה נורו לעבר המושב כמה פעמים מטחי קטיושות 122 מ"מ לא נגרם נזק לרכוש או אבדות בנפש.

כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על גידולי שלחין (מנגו, ליצ'י, פיג'ואה, תמרים, גויאבה ואבוקדו), גידולי פרחים, לולי פיטום, עדרי בשר בקר, פרות לחלב ועדר צאן. במושב כפר נופש גדול ומספר רב של צימרים.
רות גופר

רות גופר (נולדה ב-1958) היא עובדת סוציאלית ופעילה חברתית ישראלית, מייסדת ומנכ"לית של 3 עמותות לקידום רווחתם ואיכות חייהם של אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה. גופר הייתה ממייסדי עמותת "מרכז כוכב", עמותת "כוכב הצפון" וחברת "קפה מארג", ומכהנת כמנכ"לית שלהן משנת 1997. גופר גם יצרה מודלים טיפוליים בתחום הצרכים המיוחדים. היא זכתה בפרסים ואותות הוקרה על פעילותה, כגון פרס קרן שלם ופרס אות החסד.

ביוגרפיה

נולדה בכפר אחים להורים ניצולי שואה ממייסדי המושב. בוגרת תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב (M.S.W), ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה (M.B.A). עד 1995 עסקה בעבודה סוציאלית טיפולית וקהילתית במקומות שונים ברחבי הארץ. בשנת 1997, עם שובה לארץ לאחר שהות בת שנתיים בחו"ל, נחשפה לעולמם של אנשים בעלי צרכים מיוחדים וקיבלה על עצמה את ניהול "מרכז כוכב" לטיפול ותמיכה באנשים עם לקות שכלית במעלות. במהלך שנות פעילותה פיתחה רצפים של שירותים, מסגרות, ותוכניות לאנשים בעלי צרכים מיוחדים בגליל. 
בין הפרויקטים שהקימה נכללים חמישה מיזמים המשלבים חשיבה יצירתית שיקומית קהילתית ועסקית: "מארג כפר ורדים" המשלב בין אמנים עם צרכים מיוחדים לאמנים מן הקהילה, "מארג מבואות החרמון" (בהקמה), "מארג מעלה יוסף" (בהקמה), מערך דיור ותמיכה לאנשים עם צרכים מיוחדים "בית בחורש" המשולב בקהילה של כפר ורדים, וכן קפה/גלריה "מאר"ג", המהווה מודל של מיזם המגזר הרביעי. הרעיון העיקרי במיזמים אלו הוא לתת לאנשים בעלי מוגבלויות ערך ומשמעות לחיים; המרכזים מהווים עבורם מקום עבודה, מקום ליצירת קשרים חברתיים, מקום לביטוי אומנותי ויצירתי ומקום להבעת דעה ויכולת להשפיע. 
גופר חברה בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית גליל מערבי, חברה בצוות היגוי לפרס האיכות ומצוינות ע"ש דני רוזוליו, מרצה אורחת במכללות ואוניברסיטאות בנושאי יזמות וחדשנות במגזר השלישי והרביעי, וחברת ועד מנהל בעמותת יעדים לצפון.
גופר נשואה ואם לשלושה ילדים.
רצח פולה אליעז

רצח פולה אליעז, אשתו של המשורר והמתרגם רפאל אליעז בידי המאהבת שלו, עליזה פאנו, הסעיר את מדינת ישראל בשנת 1960.

פרשת הרצח

עליזה ברוך עלתה בשנת 1948 מבולגריה עם הוריה. בשנת 1951 סיימה את גימנסיה הרצליה. למדה שנתיים משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ונסעה ללמוד ספרות בלונדון. עם שובה החלה לפרסם סיפורים קצרים וכתבות על נושאים ספרותיים בעיתונים "על המשמר" ו"למרחב". בתקופה זו התוודעה למשורר רפאל אליעז לאחר שביקשה ממנו חוות דעת על מחזה שכתבה. יחסיהם התהדקו, והיא הרתה לו, אך הפילה לאחר שלקחה לדבריה בכוונה כדורי כינין.
בשנת 1957 נישאה לרופא ד"ר משה פאנו, שעבד כרופא פנימי בבית החולים אסף הרופא, אולם המשיכה את יחסיה עם אליעז שסירב לבקשתה לעזוב את אשתו. בשנת 1960 עבר אליעז לחיפה, שם קיבל דירה במסגרת פרויקט שיכון לסופרים ואמנים שיזם אבא חושי. פאנו החליטה לחסל את אשתו של אליעז בנוסח ספרי אגאתה כריסטי, מהם הושפעה. נודע לה כי פולה אליעז סובלת מהפרעות בקצב הלב והיא נוטלת תכשיר דיגיטליס וכן למדה כי נטילת כמות גדולה של תרופה זו יכולה לגרום להפסקת פעולת הלב ומוות, וקשה לגלות את שרידי התרופה בדם. היא נטלה מרשמים של בעלה, זייפה את חתימתו ורכשה מספר בקבוקים של "פרודיגל" שהוא צורה נוזלית של התרופה.
ב-25 באוקטובר 1960 הגיעה פאנו לביתו של אליעז. הוא לא היה בבית ופולה שהכירה אותה, פתחה לה את הדלת. פאנו הכינה לה מיץ ומסכה לתוכו את ה"פרודיגל". מיד לאחר מכן עזבה את הבית ונסעה לבית מלון בנצרת שם בילתה את הלילה עם אליעז. פולה, לאחר ששתתה את המיץ, החלה להקיא ומצבה התדרדר. היא הובהלה לבית החולים במצב קשה כשהיא ממלמלת: "היא הרעילה אותי...אני שונאת אותה...מה פתאם היא באה לבקר אותי דווקא היום?...". למחרת היא נפטרה ובבדיקת פתולוגית נמצאו שרידי דיגיטוקסין בלב ובכבד.
יום לפני הרצח פנתה פאנו למשרד חקירות פרטי בבקשה לנהל מעקב אחרי פולה אליעז היות שהיא אמורה לקבל הודעה קשה ו"לביים התקף לב". לאחר הרצח היא התקשרה למשרד לברר על המעקב. החוקר ששמע על מותה של פולה אליעז, חשד בה והזמין את המשטרה. כאשר הגיעה פאנו למשרד היא נעצרה מיד ובארנקה נמצאו צנצנות "פרודיגל". לא ברור מדוע פעלה פאנו בצורה כזאת. ייתכן שרצתה להיעצר ולעמוד לדין כדי שהציבור יידע על אהבתה למשורר אליעז.

המשפט

המשפט נערך בבית המשפט המחוזי בחיפה. לאחר חקירת כל העדים נשאר להחליט האם עליזה פאנו הייתה מודעת למעשיה. בית המשפט הזמין שני פסיכיאטרים שהביעו דעות מנוגדות.
פרופסור היינריך צבי ויניק, מנהל בית החולים לחולי נפש בטלביה וד"ר ראובן מאייר, מנהל בית החולים לחולי נפש בבאר יעקב הסכימו כי עליזה פאנו מעורערת בנפשה וסובלת מנוירוזה חריפה שלא הגיעה לדרגה של פסיכוזה, שהיא מחלת נפש לכל הדעות.
פרופסור ויניק גרס כי עליזה פאנו לא יכלה לעמוד נגד הכוחות ההרסניים שפעלו בתוכה. לעומתו טען ד"ר מאייר כי היא יכלה להתגבר על הדחפים שלה.
בית המשפט המחוזי קיבל את דעתו של ד"ר מאיר. עליזה פאנו הורשעה ברצח בכוונה תחילה ונגזר עליה מאסר עולם. היא ערערה לבית המשפט העליון אולם ערעורה נדחה.

סוף הפרשה

עליזה פאנו ישבה בכלא תקופה קצרה ואחר כך הועברה לאשפוז בבית החולים לחולי נפש בטלביה. היא שוחררה בספטמבר 1967, לאחר שזכתה לחנינה מהנשיא זלמן שזר. היא כתבה מאמרים ומחזות אך ללא הצלחה. בשנת 1990 עזבה את הארץ.
אליעז נישא בשנית ונולדו לו שני ילדים. הוא התגרש, עבר לגור בגפו ביפו ונפטר ב-1974.
יוהנה סיגורדרדוטיר

קורות חייה

סיגורדרדוטיר נולדה ברייקיאוויק ולמדה במכללה למסחר, בית ספר גבוה המופעל על ידי הלשכה למסחר באיסלנד. לאחר סיום לימודיה בשנת 1960 עבדה כדיילת אוויר. בחייה המקצועיים הייתה פעילה בארגוני עובדים, ומאוחר יותר הייתה חברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1978 נבחרה לאלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי, כנציגה של אזור רייקיאוויק. היא שימשה כסגנית יו"ר הפרלמנט בשנת 1979 ובשנים 1983 ו-1984. ב-1984 נבחרה לסגנית יושב ראש מפלגתה, תפקיד בו כיהנה עד שנת 1993.
בין השנים 1987 - 1994 כיהנה סיגורדרדוטיר בארבע קדנציות שונות כשרה לענייני חברה ורווחה. ב-1994 לאחר שהפסידה במרוץ לראשות המפלגה, פרשה ממנה והקימה מפלגה חדשה בשם "התעוררות לאומית". שתי המפלגות התאחדו בשנת 2000 למפלגה אחת בשם: "הברית הסוציאל-דמוקרטית". הצהרתה של סיגורדרדוטיר לאחר שהפסידה במרוץ לראשות המפלגה ב-1994, "Minn tími mun koma!‎" ("הזמן שלי עוד יגיע"), הפכה לביטוי סמלי ורווח בשפה האיסלנדית.
מ-1994 ועד 2003 הייתה סיגורדרדוטיר חברת פרלמנט פעילה באופוזיציה וכיהנה במספר ועדות פרלמנטריות. לאחר הבחירות לפרלמנט ב-2003, כשהיא מייצגת את אזור דרום רייקיאוויק (לאחר התפצלותן של דרום וצפון רייקיאוויק לאזורי בחירה נפרדים), נבחרה בפעם השנייה לכהונת סגנית יו"ר הפרלמנט. בבחירות 2007, כשהיא מייצגת את אזור צפון רייקיאוויק, שבה מפלגתה אל הקואליציה וסיגורדרדוטיר נבחרה שוב לתפקיד שרה לענייני חברה ורווחה, תפקיד שמילאה עד מינויה ב-2009 לראש ממשלה בפועל, לאחר התפטרותו של ראש הממשלה גייר הארדה והקדמת הבחירות, בשל המשבר הכלכלי באיסלנד ולאחר שבועות רבים של מחאה ציבורית על התנהלות הממשלה במשבר זה, שהתרחש על רקע המשבר הכלכלי העולמי. הארדה הודיע כי לא ימתין עד לבחירות כיוון שלקה בסרטן הגרון ועליו להיאבק במחלה.
סיגורדרדוטיר נבחרה להחליף את הארדה הודות לפופולריות הגבוהה שלה בסקרי דעת קהל בנוגע לתפקודה בממשלה והודות לקשרים הטובים שלה עם מפלגת השמאל הירוקה. היא כיהנה כראש ממשלה בפועל עד לבחירות לפרלמנט ב-25 באפריל 2009, אז זכו הגוש הסוציאל-דמוקרטי והירוקים לרוב באלת'ינגי, וסיגורדרדוטיר מונתה לראשת ממשלת איסלנד.
בת זוגה לחיים היא יונינה ליאוסדוטיר, סופרת ידועה באיסלנד, לה נישאה בטקס אזרחי בשנת 2002 ולהן שלושה ילדים בוגרים: שני ילדים ביולוגיים מנישואיה הקודמים של סיגורדרדוטיר עם בנקאי בשם טורבלדור יוהנסון, וילד שלישי שהוא בנה הביולוגי של בת זוגה.
ראובן רובין

ביוגרפיה

ראובן רובין נולד בגאלאץ שברומניה למשפחה חסידית ענייה, בשם ראובן זליקוביץ'. אביו היה חזן. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל פעם ראשונה והחל ללמוד בבצלאל אמנות. 
הוא לא אהב את השיטה שהייתה נהוגה בבצלאל, לכן עזב ב-1913, אחרי שנה אחת, לפריז, ללמוד באקדמיה "אקול דה-בוזאר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לרומניה, לעיירה פלטיצ'ן שבצפון מולדובה הרומנית, בה נשאר עד תום המלחמה. ב-1915 הוא ערך ביקור באיטליה.
ב-1919 הגיע לצ'רנוביץ (בירת בוקובינה) ושהה שם עד 1920, אז נסע לארצות הברית. בתקופת זו, פרסם מספר יצירות שיריות ביידיש, בין היתר בכתב העת Libertatea (ברומנית: החירות); אך שיאו של המסע היה תערוכת יחיד בניו יורק ב-1922.
ב-1923 שב רובין לארץ ישראל חדור בתפיסה אמנותית ייחודית ובעל ידע בטכניקות של ציור שהכיר באמריקה. הוא היה מהבולטים באמני אסכולת ארץ ישראל שמרדו באסכולה ה'גלותית', לשיטתם, שנלמדה לכאורה בבצלאל. ב-1924 היה רובין הצייר הארצישראלי הראשון, שהציג תערוכת יחיד של ציוריו במגדל דוד שבירושלים. שם התערוכה היה "הכל מזמר בקווים ובצבעים את יופי החיים".
בעקבות סירובו של הנציב העליון הרברט סמואל להשתתף בפתיחת התערוכה, בשל הסתייגות מהסגנון האמנותי שלו, היה רובין ממקימי אגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל, ונבחר לוועד הראשון שלו ביחד עם יוסף זריצקי ואברהם מלניקוב. במשך מספר שנים היה יושב ראש האגודה.
ראובן רובין נהג לחתום על ציוריו בשם "ראובן", צייר בסגנון גאה ואישי, וכמו ציירים אחרים בני דור החלוצים - יצר בסגנון ארצישראלי נקי וישיר. עם השנים המבע החומרי בציוריו הלך ופחת, והנושאים נעשו יותר ויותר רוחניים כביכול, אפופים בכעין עשן קסום או ערפל מואר. הוא הרבה לצייר את נופי הארץ, עצי הזית, ואת נופי ירושלים והגליל.
כמו כן, עבד ראובן בתכנון תפאורה לתיאטרון הבימה, ולעוד תיאטראות בתל אביב.
ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל. בשנים 1948–1950 היה הציר הדיפלומטי הראשון של ישראל ברומניה.
ראובן זכה בפרס דיזנגוף ב-1964, ובפרס ישראל ב-1973.
ב-1974 הוא נפטר, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. קברו עוצב על ידי הפסל משה ציפר. את ביתו הוא הוריש לעיריית תל אביב. ב-1983 נפתח שם בית ראובן המשמש כמוזיאון ליצירותיו. אלמנתו, אסתר (שהפרש הגילים ביניהם היה 18 שנים), נפטרה ביולי 2010, בגיל 99.

תערוכות

בשנת תשס"ז 2007 נערכו שתי תערוכות תערוכה רבות היקף של עבודתו, אליהן הובאו יצירות ממוזיאונים, מוסדות ציבור ואספנים פרטיים ברחבי תבל. היצירות הוצגו במוזיאון ישראל בתערוכת "נביא בעיר", ובמוזיאון תל אביב לאמנות, בתערוכת "מקום חלום".
ישיבת ישועות משה

היסטוריה

הישיבה הוקמה בסוף שנת תשנ"ח על ידי רבי משה יהושע הגר האדמו"ר מויז'ניץ, לאחר הגידול במספר התלמידים בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק. שמה ניתן לה בשנת תשע"ב על שם ספרו של האדמו"ר.
הישיבה החלה בשכונת הר נוף, במבנה המשמש כיום את ישיבת חיי משה. בשנת תשס"ג עברה הישיבה למודיעין עילית. עד שנת תשע"ו שכנה במבנים זמניים (קראוונים) ששימשו לפני כן את ישיבת מיר ברכפלד, ובהמשך עברה למבנה ברחוב רבי עקיבא בעיר. מבנה הישיבה מכיל 6 קומות, ובהם בית מדרש ואוצר ספרים, מקווה, אולם ארוחות, חדרי שיעורים וחדרי פנימיה. בקומה התחתונה נמצאת הישיבה הקטנה, עם בית מדרש נפרד וחדרי שיעורים.
הישיבה מונה, נכון ל-2019, כ-250 בחורים בישיבה גדולה, כ-30 אברכים בכולל שנמצא בישיבה, וכ-60 בחורים נוספים בישיבה קטנה.

צוות הישיבה

ראש הישיבה הוא הרב יוסף ויז'ניצר. המשגיחים: הרב אליעזר הורוביץ, הרב ישראל וייס והרב אשר ויז'ניצר.
צוות הר"מים: הרב נפתלי גרוס, הרב אייזיק טוביאס (דיין בבית הדין 'הישר והטוב' של הרב זלמן נחמיה גולדברג), הרב דוד פלדמן, הרב אברהם מרדכי וייס, הרב יעקב יחזקיה הגר, הרב משה שטיינמץ (שכיהן גם כראש ישיבת קוידינוב בבני ברק) והרב יחזקאל הופמן שמשמש גם כמשפיע.

סדרי הלימוד בישיבה

צורת הלימוד בישיבה דומה לשיטת הלימוד בישיבות הליטאיות. הישיבה מתייחדת משאר הישיבות החסידיות בסדרי לימוד בימי שישי ושבת; ביום שישי נמסר שיעור עיון כבכל יום, ובשבת אחר הצהריים מתקיים סדר לימוד. ביום חמישי מוסר ראש הישיבה הרב ויז'ניצר שיעור כללי. אחת לשבוע נמסר שיעור לקבוצת בחורים על ידי הרב משה פרידמן ראש הכולל בישיבה, והם מודפסים על ידי התלמידים; נכון ל-2019 יצאו לאור 4 ספרים על מסכתות סוכה, נדרים וגיטין, בבא קמא ובבא מציעא. כן נמסר שיעור שבועי בהלכות שבת על ידי הרב משה יאדלר, מחבר ספרי 'מאור השבת'.

ישיבה קטנה

בישיבה יש גם ישיבה קטנה, בראשות הרב משה גשטטנר. לומדים בה כ-60 תלמידים.
חגורות ואן אלן

חגורות ואן אלן הן סדרה של חגורות חלקיקים טעונים במטען חשמלי, המקיפות את כדור הארץ והמצויות באזור המגנטוספירה. האינטראקציה של החלקיקים עם האטמוספירה גורמת לתופעת זוהר הקוטב.
אפשרות קיומן של החגורות נידונה בתחילת המאה ה־20 והן התגלו בפועל בשנת 1958 על ידי ג'יימס ואן אלן, אשר התקין גלאיי קרינה על גבי לווייני המחקר אקספלורר 1 ואקספלורר 3.
הגבול התחתון של החגורות הוא במרחק של 200–1,000 קילומטר מעל פני כדור הארץ, וגבולן העליון נמצא בסביבות 44,000 קילומטר (7 פעמים רדיוס כדור הארץ. רדיוס כדור הארץ יסומן בהמשך ב־).
שתי גששות נאס"א בשם "גששות הסערה בחגורת הקרינה" (Radiation Belt Storm Probes), שוגרו בתחילת שנת 2012, וחקרו את אוכלוסיות החלקיקים בחלל, ההיווצרות והשינוי שלהן בהתאם לפעילות השמש ורוח השמש.

הרכב החגורות

מערכת חגורות ואן אלן מורכבת משתי חגורות - החגורה החיצונית וחגורה פנימית, כאשר בין החגורות מרווח ברוחב אלפי קילומטרים. החגורה הפנימית מתחילה במרחק של כ־700 קילומטר ונגמרת במרחק של כ־10,000 קילומטר מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־1  מפני כדור הארץ), והיא מורכבת ברובה מפרוטונים בעלי אנרגיה של יותר מ־100 מגה אלקטרון וולט ואלקטרונים בעלי אנרגיה של מאות קילו אלקטרון וולט. החגורה החיצונית משתרעת במרחק של 3–7  מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־4 ), מורכבת בעיקר מאלקטרונים בעלי אנרגיה של 0.1 עד 10 מגה אלקטרון וולט, וכן כמות קטנה יחסית של יונים. החגורה החיצונית רחבה בהרבה מהפנימית, אוכלוסיית החלקיקים שלה יציבה פחות ומושפעת מסערות גאומגנטיות.

מקור התופעה

לכל אחת משתי חגורות ואן־אלן מקור משלה. מקורם של הפרוטונים בחגורה הפנימית היא דעיכתם של נייטרונים, הנוצרים בפגיעת קרינה קוסמית בשכבות העליונות של האטמוספירה. החגורה החיצונית מקורה בחלקיקים מהשובל המגנטי, אשר נלכדים בחגורה בעת סערות גאומגנטיות. החלקיקים בחגורות נעים בו־זמנית מסביב לקווי השדה המגנטי של כדור הארץ ולאורך קווים אלה, בתנועה דמוית ספירלה. כאשר מתקרבים החלקיקים לכדור הארץ, השדה המגנטי החזק באזור גורם להאטת תנועתם עד לעצירה ותחילת התנועה בכיוון ההפוך. כך נעים החלקיקים בין קצוות החגורה, הנמצאים ליד הקטבים, והם לכודים למעשה בתוך החגורה. הסיבה לקיום הפער בין החגורות היא כנראה גלים בעלי תדירות נמוכה מאוד (מ־3 עד 30 קילו־הרץ), שמפזרים את החלקיקים באזור זה בזוויות הגורמות, בסופו של דבר, לבליעת החלקיקים באטמוספירה. מקורם של גלים אלה אינו ידוע בוודאות, אך לפי מחקר אחרון ייתכן כי מקורם בברקים אשר נוצרים באטמוספירה.

סכנה לאדם בחלל

הקרינה בחגורות מסוכנת, גם לאדם וגם לציוד רגיש, כגון תאים סולריים, גלאים ומעגלים משולבים. החלקיקים בחגורות מסוגלים לחדור כ־1 גרם לסמ"ר (g/cm²) של הגנה - למשל, 1 מילימטר של עופרת. בשנת 1962, בעקבות הניסוי הגרעיני האמריקני "Starfish prime", רמת הקרינה בחגורות עלתה זמנית, דבר שהשבית את פעילותם של מספר לוויינים. האסטרונאוטים אשר השתתפו בטיסות המאוישות במסגרת תוכנית אפולו, נמצאו באזור החגורות במשך פרקי זמן קצרים ולכן נחשפו לכמות קרינה מוגבלת, אך אין ספק כי טיסות מאוישות נוספות למרחקים גדולים ידרשו אמצעי מיגון מתוגברים.
האזור בו חגורת ואן אלן הפנימית הכי קרובה לכדור הארץ מכונה "אנומליה דרום־אטלנטית" (South Atlantic Anomaly). באזור זה, נחשפים הלויינים לכמות קרינה גדולה במיוחד, ולכן רבים מהם, כגון טלסקופ החלל האבל, מכבים את הגלאים שלהם בעת המעבר באזור זה.
תנין גמדי

תפוצה

התנין הגמדי חי בביצות טרופיות באקלים סאב-סהרה במערב אפריקה ומערב מרכז אפריקה. תחום תפוצתו משתרע מן סנגל במערב עד לרפובליקה המרכז אפריקאית במזרח. בנוסף גבולה הדרומי של תפוצתו נמצא מדינת אנגולה. תת המין "O. t. tetraspis" חי בעיקר באזור המערבי של תפוצת התנין הגמדי, ואילו תת-המין "O. t. osborni" חי באזור המזרחי, באזור יערות הגשם של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.

גודל

התנין הגמדי מגיע לאורך של מטר וחצי. הגודל המרבי אליו יכול להגיע התנין הגמדי הוא 1.9 מטרים (6.2 רגל). משקלו הממוצע הוא 18–32 ק"ג. הזכרים לרוב גדולים מן הנקבות. משקלן המרבי של הנקבות הוא 40 ק"ג ושל הזכרים כ-80 ק"ג.
גבו של תנין גמדי בוגר הוא שחור וצידי גופו צהובים. בטנו חומה בהירה, וראשו מעוטר בדוגמאות שונות בצבע צהוב. לתנין זה צוואר, גב וזנב עבים וקשים במיוחד.

תזונה

התנין הגמדי איטי. הוא יצור לילי. בדומה לתנינים אחרים, הוא ניזון מיונקים, מחסרי חוליות, מדו-חיים ומעופות. תת-המין של נהר הקונגו ניזון בתקופה הגשומה בעיקר מדגים, בעוד בתקופה היבשה הוא מסתמך גם כן על יונקים, חסרי חוליות, דו-חיים ועופות. במשך היום התנין נמצא בתוך מאורה שחפר מתחת לשורשי עץ בסמוך למקור המים שבו הוא שוכן ובו הוא נח במשך היום. למאורה של התנין יכולות להיות מספר כניסות.

רבייה

נקבות התנין הגמדי בונות את הקן שישמש למקום האחסנה לביציהן בקרבת תחילת עונת הרבייה. עונת הרבייה מתחילה עם העונה הגשומה בחודשים מאי ויולי. הקן נמצא קרוב למים, והוא בנוי מערימה לחה של עלים, מאדמה ומענפים שהנקבה אספה. בכל תטולה מגיע מספר הביצים בערך ל-10, אולם הוא יכול להגיע גם ל-20. לאחר כ-85–105 ימים אחרי ההטלה בוקעות הביצים, ומהן יוצאים צאצאי התנין הגמדי באורך של כ-28 סנטימטרים. לאחר הבקיעה הנקבה שומרת על הקן ומשגיחה על צאצאיה פן יטרפו בידי תנינים או טורפים אחרים.

תניני המערות

בעשור האחרון נתגלתה בגבון אוכלוסייה של תנין גמדי החיה בתוך מערות. עיקר תזונתם הוא עטלפים וצרצרים החיים במערות באלפיהם. בשל ריכוז השתנן הגבוה במימי המערות (כתוצאה משתן העטלפים) צבעם של תנינים אלו הוא כתום.
כריס לואוול

ביוגרפיה

לואוול נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ולמד ב"אוניברסיטת דרום קליפורניה".
התפרסם בפעם הראשונה לקראת סוף 2004 עם הופעתו בסדרת דרמת הנעורים "חיים כמו שמכירים" בתפקיד ג'ונתן פילדס.
ב-2006 לוהק לעונה השלישית של סדרת הנעורים "ורוניקה מארס" בתפקיד סטוש "פּיז" פּיזנארסקי מנחה תוכנית הרדיו של הקמפוס ובן זוגה של הסטודנטית ורוניקה מארס (קריסטן בל).
בשנת 2007 החל את תפקידו המפורסם בתור האח והמיילד דל פארקר בשני פרקים של סדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
יוצרת הסדרה שונדה ריימס שהתלהבה מהופעותיו של לואוול נתנה לו תפקיד קבוע בסדרת הבת של התוכנית "מרפאה פרטית".
ב-2009 השתתף בתפקיד קצר בדרמת העסקים "תלוי באוויר".
ב-2011 שיחק בסרט המצליח "העזרה" בתפקיד סטיוארט וויטוורת'
החבר של גיבורת העלילה, העיתונאית החוקרת הצעירה סקיטר (אמה סטון) ב-2014 שיחק בסדרה "מגויסים" בתפקיד ראשי את רב-טוראי דרק הל לצד ג'ף סטולץ ופרקר יאנג.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הקומדיה "GLOW" את דמותו של סבסטיאן, בכיכובה של אליסון ברי ברשת נטפליקס.
בזמנו הפנוי משמש לואוול כזמר בלהקת האינדי Two Shots for Poe.
אמיר מויאל

קורות חייו

נולד בכפר סבא לשמעון וישראלה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לאלפי מנשה בשומרון. משתייך לזרם הדתי-לאומי.
למד בבית ספר יסודי ממ"ד דקל בכוכב יאיר, מכינה בכפר סבא, מדרשיית נעם בפרדס חנה ובישיבת עתניאל. בוגר מגמת תסריטאות במעלה.
עובד גם כמנהל רכש בחברת היי-טק.
מויאל מרבה בכתיבה הומוריסטית ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר וטלגרם. נכון לשנת 2018, למויאל יש כ-60 אלף עוקבים בפייסבוק, כ-38,000 בטוויטר וכ-1,500 בטלגרם. לפי סקר של מכון מסקר דורג כאושיית הפייסבוק בקטגוריית ההומור מספר ארבע בציבור הדתי לאומי. ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים, וכן תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס").
בשנים 2013–2014 כתב מויאל את התסריט לתוכנית ילדים בשם "צור משלנו", ששודרה בערוץ הידברות.
בשנת 2015 היה מויאל הכותב הראשי של מופע לנשים בשם "דעתן קלה".
על הבמה הופיע בתור חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את יאיר אורבך, אור רייכרט, אורי מלמד ויותם זמרי, וכן במופעים "אין ימנים מצחיקים" ו"קורעים רשתות".
כותב טורי דעות ומאמרים הומוריסטים בעיתון "מקור ראשון" ובעלון השבת "עולם קטן", וכן במגזין הנוער "מקום בעולם". ב-2017 יצא לאור ספר הילדים שכתב - "מעשה בתפוח ירוק". בשנה זו החלו משחקי הלשון שלו להתפרסם במוסף "המשבצת" של מעריב סופהשבוע.
מגיש פינות קבועות ברדיו תל אביב ורדיו גלי ישראל.
בשנים 2017–2018 השתתף בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת נוספים, עשה גם הופעת אורח בספיישל הבחירות המוניציפליות.
בשנת 2018 העלה מופע בשם "בואו נדבר רגע על הומור" בו משלב מויאל בסטנדאפ גם תוכן על שורשי ההומור והסיבות לשימוש בו וכן מספר על העקרונות הקומיים שנמצאים מאחורי מה שמצחיק את האדם.
במאי 2018 השיק מויאל ספר בשם "חושב בקול" בו איגד, בליווי קריקטורות, מעל 200 סטטוסים שכתב וזכו להצלחה ברשתות החברתיות.

סגנון

ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים. דוגמה לכך היא: "כשאני כותב סטטוס אני מקווה שאברהם יצחק ויעקב" המתייחס לשלושת האבות ופירושו גם שאברהם יצחק מהסטטוס ויעקוב אחרי כותבו.  דוגמה נוספת היא "הבן שלי אמר לי שהוא ראה טרקטור עם כף. אמרתי לו שזו שגיאת כתיב". כאן ההומור מתבסס על כפל המשמעות של המילה "כף" - מצד אחד כף של ציוד מכני הנדסי ("טרקטור"), ומצד שני האות כ' (מבוטא: כָּף). במובן השני, פירוש דברים של הילד שהוא ראה טרקטור עם האות כ', כלומר: "טרכטור", וזו אכן שגיאת כתיב.
לצד הומור משחקי המילים מפרסם מויאל גם סטטוסים הומוריסטיים בנושאים כללים ותובנות קטנות מחיי היום-יום. בנוסף מפרסם מויאל תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס"). מדי פעם הוא מפרסם גם הומורסקות ארוכות יותר ולעיתים בהמשכים.
כאדם דתי, מויאל מקפיד על הומור נקי, ללא גסויות וללא ביזוי היהדות.
אקווריום (להקה)

אקווריום (ברוסית Аква́риум) היא להקת רוק רוסית וסובייטית, מהמבוגרות ומהפעילות ברוסיה כיום. הרכב הלהקה השתנה בשלושים שנות פעילותה, ורק הסולן ומנהיג הלהקה בוריס גרבנשצ'יקוב נשאר בה מאז היווסדה בשנת 1972. בזמנים שונים משתתפי הלהקה היו: אנטולי גוניצקי, דיושה רומנוב, סרגיי קוריוחין, אולג סקמרוב, וסבולוד גקל ואחרים. ביחד עם זאת ניגנו עם להקה אמני מוזיקה רבים מארצות שונות.
הלהקה הוציאה מספר אלבומי אולפן וכן מספר אלבומי הופעה חיה.