google/wiki40b huggingface dataset:
זרנוגה

היסטוריה

ייתכן שהיישוב נקרא על שם ערוץ הנחל העובר במקום ונשפך אל ואדי דוראן סמוך לכפר אל קוביבה (כיום כפר גבירול).
הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר נמצאו בסמוך למסגד הכפר ומדרום מערב אליו ומעידים על קיומו של יישוב יהודי מן התקופה הפרסית (המאות 6–4 לפנה"ס).
כמו כן, התגלו במקום שרידי יישוב מהתקופה הביזנטית (המאות 4–7).
ייתכן כי זהו מקום מוצאו של התנא רבי חייא בר זרנוקי.
הכפר הערבי הופיע ללא שם במפה שהכין הצרפתי פייר ז'אקוטן ב-1799.
חלק מתושבי הכפר היו מצרים שהגיעו לארץ ישראל עם צבאו של איברהים פאשה ב-1831.
לפי דו"ח הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1882 היה זרנוגה כפר גדול מוקף שוחות צבר, רוב בתיו היו עשויים לבני טיט ובגנים היו בארות מים. מסגד הכפר, בעל כיפה ונטול מינרט, הוקם ב-1890.
ב-20 באפריל 1891 התעוררה מחלוקת בין כפריים לתושבי המושבה הסמוכה רחובות על זכויות מרעה. המחלוקת, המכונה "תקרית זרנוגה הראשונה", התבררה לבסוף בבית המשפט.
ב-23 ביולי 1913 התחוללה "תקרית זרנוקא" (או תקרית זרנוגה השנייה) שבה תפסו אנשי "השומר" שני כפריים מזרנוגה בעודם גונבים ענבים מכרם בראשון לציון. התפתחה קטטה המונית שבמהלכה נהרגו שני יהודים וערבי ואחרים נפצעו. התקרית נחשבת] לנקודת מפנה בתולדות יחסי היהודים והערבים בארץ ישראל. בעקבות האירוע הגישו עשרות מוח'תארים בסוף יולי 1913 עצומה משותפת לסולטאן מהמט החמישי. ככל הנראה הייתה העצומה ביוזמתו של פעיל פוליטי מיפו בשם סולימאן אל-תאג'י.משה סמילנסקי הואשם, יחד עם אחדים מבני רחובות, בהרג הערבי; לאחר משפט ממושך, זוכו כל הנאשמים.
רבים מתושבי הכפר עבדו במושבה הסמוכה רחובות.
בשנת 1924 הוקם בכפר בית ספר יסודי לבנים וב-1943 גם לבנות. בשנת 1945 למדו בהם 252 תלמידים ו-52 תלמידות.
לפי סקר הכפרים בארץ ישראל שנערך ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-2,380 איש והוא השתרע על שטח של 5,977 דונמים, מתוכם 327 דונמים של שטחים ציבוריים.
באפריל 1948 נכנסו לכפר לוחמים בלתי-סדירים. חמולת דאר שורבג'י רצתה למסור את הנשק לכוחות "ההגנה" ולבקש ממנה את הגנת הכפר, אולם אחרים התנגדו. באותו החודש הוחלט בכפר לפנות את כל התושבים הבלתי-לוחמים לעיירה הסמוכה יבנא.
הכפר נכבש במבצע ברק, במהלך מלחמת העצמאות, על ידי גדוד 55 של חטיבת גבעתי. מספר ערבים נהרגו וכ-20 נפלו בשבי. ההיסטוריון מרדכי בר-און, שהשתתף כמפקד מחלקה בכיבוש הכפר זרנוגה, העיד: "לא היה שם כל גירוש והכפר היה ריק לחלוטין כאשר הגענו אליו".

לאחר מלחמת העצמאות

כמה מאות דונמים מן השטחים החקלאיים של זרנוגה נמסרו לקבוצת שילר.
בבתים הנטושים וסביבם הוקמו מעברות זרנוגה א' וב', שאליהן הגיעו בשנות ה-50 עולים מצפון אפריקה.
המעברות צורפו לרחובות בשנת 1957.
בשנות השישים חוסלו המעברות ובמקומן הוקמה שכונת קריית משה.
מסגד הכפר ובית עלמין (שאיננו תחום ואיננו מסומן) מדרום למסגד הם השרידים היחידים שנותרו מן הכפר. 
השטח הפתוח בין קריית משה לשכונת וייסגל (שכונת רחובות הצעירה) קיבל אישורי בנייה בשנת 1991, אולם תכנון מפורט לבניית שכונה החל רק בשנת 2003. אז החליטה העירייה להקים פארק ציבורי בשטח בית הקברות והמסגד ולהסיט מעט את בתי השכונה.
בשנת 2009 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד עיריית רחובות, במטרה למנוע בנייה על שרידי בית העלמין.
בסוף 2012 נדחתה העתירה, כיוון שלטענת בג"ץ העותרים לא הצליחו להוכיח שבשטח הספיציפי עליו הוגשה העתירה אכן התקיים בית קברות.
במקביל, התחייבה העירייה לשמר את מבנה המסגד ולהעתיק ממקומם קברים, אם יימצאו כאלה בשטח הפארק, בהתאם לחוקי רשות העתיקות ובתיאום עם גורמי הדת המוסלמים.
משה ברסלבסקי

משה בּרַסלַבסקי (9 בינואר 1903, י' בטבת תרס"ג – 1 בנובמבר 1961, א' בכסלו תשכ"ב) היה איש הקיבוץ, סופר והיסטוריון, כותב סדרת ספרים על ההיסטוריה של תנועת הפועלים הארצישראלית. אחיו הצעיר של חוקר ידיעת הארץ יוסף ברסלבי.

ביוגרפיה

משה ברסלבסקי נולד בשנת 1903 בפלך פולטאבה שברוסיה (אוקראינה), בנם של דוד ברסלבסקי ושרה בת משה יצחק ניימרק. למשה 4 אחים ואחיות וביניהם יוסף ברסלבי. בינקותו, בשנת 1905, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ביפו, שם החזיק אביו אכסניה בדרך יפו–ירושלים.
בניגוד למרבית ילדי הסביבה, שלמדו בחדר ביידיש, משה ואחיו למדו עברית בעברית עם מורה פרטי מיפו. בהמשך למד בבית הספר הציוני-דתי "תחכמוני" ולאחר מכן בבית הספר "עזרה" ובגימנסיה הרצליה. לאחר ששב מגירוש יפו (שאירע במהלך מלחמת העולם הראשונה) סיים את לימודיו בגימנסיה.
עם תום לימודיו יצא לעבור בחקלאות. בשנת 1925 הצטרף לקיבוץ בית אלפא שבעמק יזרעאל. ב-1929 יצא לשליחות אל "החלוץ" בגרמניה, ובראשית שנת 1930 עבר לפולין, שם עבד בחינוך ציוני ובעידוד הכשרה חלוצית.
במהלך השליחות התוודע למנהיגי הקיבוץ המאוחד, ובשובו לארץ בשנת 1933 הצטרף לקיבוץ נען של התנועה. שם נותר עד יום מותו.
ברסלבסקי עבד כסופר, כהיסטוריון וכעורך "מבפנים", ביטאון תנועת הקיבוץ המאוחד, אך במקביל הקפיד לעבוד בעבודות חקלאיות בקיבוץ ולמלא תורנויות בחדר האוכל.
בשנת 1941 פרסם את הספר "בנפול מצדה", רומן היסטורי לנוער. בשנת 1946 הוציא ספר זיכרון לחנה סנש, שהיה לרב מכר.
בשנים 1959–1962 יצאו ארבעה כרכים של ספרו "תנועת הפועלים הארצישראלית", בהוצאת הקיבוץ המאוחד (הכרך הרביעי נותר לא גמור בעזבונו, ויצא לאחר מותו). ספרים אלו היו תוצאה של עבודת איסוף של למעלה מ-20 שנה שבמהלכן ראיין ברסלבסקי אנשים ואסף מסמכים ששימשו לו כמסד לספר. מקום נכבד הוא נתן בספר לסיפור העלייה לארץ ישראל שאת הכרתה ראה כהכרחית להבנת תולדות תנועת הפועלים. ברסלבסקי ראה את עליית תנועת הפועלים ואת מאבקה בקפיטליזם כגורם מרכזי לעלייה ואת העלייה כחיזוק מרכזי של תנועת הפועלים הארץ ישראלית.
ברסלבסקי נודע בביקורתו על האנציקלופדיה העברית בה טען להיעדר תכנון שהביא לכתיבה על נושאים פחות חשובים תוך השמטת נושאים חשובים וכן טען להטייה נגד תנועת הפועלים וההסתדרות. לאחר הביקורת, מונה נתן רוטנשטרייך לעורך האנציקלופדיה במקביל לישעיהו ליבוביץ, לטענת שלמה שבא, על מנת לרצות את המנויים מחוגי הפועלים.
ברסלבסקי נפטר בשנת 1961 לאחר מחלה ממארת, בן 58 במותו. נקבר בקיבוצו נען.
סטפנו בלדיני

ביוגרפיה

בלדיני נולד באמיליה-רומניה שבאיטליה, כילד שמיני מתוך 12 אחים ואחיות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים בלדיני במקום 18 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:07.77 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 27:55.79 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:06.45 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:55.41 דקות.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה בלדיני במדליית זהב בריצת המרתון בתוצאה של 2:12:01 שעות.
באולימפיאדת סידני (2000) השתתף בלדיני בריצת מרתון אך לא סיים את הריצה. 
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה בלדיני במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:13:18 שעות ובאליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 הוא זכה שוב במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:09:14 שעות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה בלדיני במדליית זהב בריצת המרתון בתוצאה של 2:10:55 שעות. ניצחונו במרתון האולימפי הפתיע רבים בעולם האתלטיקה, שכן פול טרגאט, שיאן העולם בתקופה זו, היה הפייבוריט לניצחון.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 לא סיים בלדיני את ריצת המרתון.
במרתון לונדון שנערך ב-23 באפריל 2006 קבע בלדיני את שיאו האישי בריצה זו בתוצאה של 2:07:22 שעות. באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:11:32 שעות. 
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים בלדיני במקום 12 בריצת מרתון בתוצאה של 2:13:25 שעות ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 לא סיים בלדיני את ריצת המרתון ולא הצליח להגן על תוארו. באוקטובר אותה שנה פרש מספורט תחרותי.

חייו האישיים

בלדיני היה נשוי לוירנה דה אנג'לי, אתלטית אולימפית שהשתתפה באטלנטה 1996 בריצת 400 מטר ובריצת 400 מטר משוכות ובסידני 2000 בריצת שליחות 4x400 מטר.
ג'ק ויילד

קריירה

ויילד נולד בעיירה רוייטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי למשפחה ממעמד הפועלים והעביר את רוב ילדותו בעיירה האנסלואו שבמערב לונדון.
התגלה לראשונה בתור כישרון ביחד עם אחיו ארתור על ידי סוכן כישרונות, ווילד ואחיו לוהקו הופיעו ביחד במחזמר "אוליבר!". 
בשנת 1968 זכה ווילד בתפקיד העבריין הצעיר דודג'ר בגרסתו של קרול ריד למחזמר המצליח.
ויילד בן ה-16 היה מועמד על ההופעה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. 
לאחר שהפך לכוכב קולנוע צעיר פנה ויילד לטלוויזיה והופיע לראשונה בארצות הברית בתוכנית הילדים "H.R. Pufnstuf", בתמורה לשכר של מיליון דולרים.
שיחק בנוסף גם בסרט הקאלט "מלודי" בתפקיד הילד הבעייתי אורנסשואו ובסרט הרפתקאות "רובין הוד: נסיך הגנבים".
בנוסף להיותו שחקן, הקליט ויילד בצעירותו 3 אלבומים "The Jack Wild Album" באדיבות חברת התקליטים "קפיטול רקורדס", "Everything's Coming Up Roses" ו"A Beautiful World".

התמכרות

ויילד החל לשתות ולעשן באופן תדיר מגיל 12 ובגיל 21 כבר הצטייר כאלכוהוליסט ואובחן כחולה סוכרת.
התמכרויותיו הקשות של ויילד למעשה גמרו את קריירת המשחק שלו כבר בגיל 24 והרסו את חיי הנישואים שלו עם אשתו השחקנית גיינור ג'ונס.
בשנת 1988 החל ויילד תהליך גמילה שהצליח להחזיר אותו לתלם ולמספר הופעות קולנועיות וטלוויזיוניות קצרות.
בשנותיו האחרונות עבד ויילד בעיקר כשחקן תיאטרון.

מחלת הסרטן ומוות

ויילד נאבק כ-6 שנים במחלת סרטן חלל הפה שבמהלכן נאלץ לכרות את מיתרי הקול ואת הלשון.
בשל הניתוחים לא היה יכול לתקשר עם סביבתו ועם אשתו השנייה השחקנית קלייר הארדינג.
ויילד נפטר ב-1 במרץ 2006 מהמחלה שנגרמה כתוצאה מאלכוהול ועישון מרובה.
נקבר בבית הקברות "טודיגנטון פריש" שבמחוז בדפורדשייר, מזרח אנגליה.
יבהן שאחוב

ביוגרפיה

נולד בעיר דנייפרופטרובסק במשפחתו של יבגני שאחוב כדורגלן סובייטי ידוע ששיחק אז בקבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק. בשנת 1991 חתם האב על חוזה במכבי פתח תקווה ועבר עם משפחתו לישראל. יבהן שאחוב גדל בארץ עד גיל 7, אז חזר עם משפחתו לאוקראינה.

קריירה

החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל  דניפרו. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2005 קודם לקבוצה הבוגרת. שאחוב הבן שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון ובשנת 2007 עלה לראשונה למשחק במדי הקבוצה הבוגרת. בשנים הראשונות שיחק שאחוב משחקים מועטים במדי הקבוצה (וברובם הוא נכנס כמחליף לקראת סיום המשחק). בשנת 2010 ו-2012 הוא הושאל לתקופה קצרה לקבוצת ארסנל קייב. גם לאחר שחזר מהשאלה לא מצא שאחוב מקום בהרכב הקבוע של הקבוצה ושימש בעיקר כשחקן מחליף. הוא שותף כמחליף גם בגמר הליגה האירופית 2015, בו הפסידה דניפרו 3-2 לסביליה. ביוני 2016 חתם יבהן שאחוב חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה היוונית פאוק סלוניקי. ב-29 ביוני 2019 שאחוב חתם בלצ'ה העולה החדשה לסרייה א'.

נבחרת

שאחוב הבן שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2005 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 22 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה. 
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. ב-2009 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון. מנבחרת הנוער המשיך שאחוב לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 20 משחקים, הבקיע 3 שערים. 
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק שאחוב מאז ספטמבר 2016. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול איסלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
מוריץ הנלה

מוריץ הנלה (בגרמנית: Moritz Henle;‏ 7 באוגוסט 1850 - 24 באוגוסט 1925) היה מלחין וחזן יהודי-גרמני, שהשתייך לתנועה הרפורמית.

קורות חיים

נולד בשנת 1850 בעיר לאופהיים שבדרום גרמניה, שביעי מבין אחד עשר ילדים. למד נגינה מילדות, והתחנך בעיר אסלינגן, ממנה שב ללאופהיים בשנת 1868 כדי לשמש כמורה וכחזן בעיר.
בשנת 1873 נעשה החזן בבית הכנסת החדש של העיר אולם, ובשנת 1879 הוזמן לשמש כחזן בהיכל המבורג הרפורמי.
בשנת 1882 נישא לקרולין הרשל, קרובת משפחה של פליקס מנדלסון, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
עמד בראש אגודת החזנים בגרמניה במשך כ- 15 שנה, וחיבר קומפוזיציות עבור מקהלות מעורבות של נשים וגברים בבתי הכנסת, דבר שהיה מהפכני בימיו. בלחניו, הושפע מיצירותיהם של פליקס מנדלסון ושל סלומון זולצר.
במשך 34 שנים שימש כחזן הראשי של קהילת יהודי המבורג, ולחניו פורסמו בנוסח הגדה של פסח משנת 1913, אשר כלל גם את לחניו של ז'אק אופנבך.
נפטר בהמבורג בשנת 1925. אשתו קרולין נספתה במחנה טרזינשטאט בשנת 1943.
על שמו קרוי כיום רחוב בעיר לאופהיים בה נולד.
רנה דה נורואה

מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה סייע נורואה למחתרת הצרפתית, סייע לארגן את בריחת היהודים מצרפת הכבושה לשווייץ ולספרד והיה אחד מ-177 חיילי הקומנדו של קיפר  שהשתתפו בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. על פעילותו בתקופת המלחמה זכה דה נורואה ל"אות מסדר השחרור" ולתואר חסיד אומות העולם.

אורניתולוגיה

לאחר המלחמה החל נורואה לעסוק באורניתולוגיה, בייחוד בחופי מערב אפריקה ובאייה. עבודת הדוקטורט שלו, עליה הגן ב-1969 בגיל 63, נקראה "אוכלוסיות ומחזורי גידול של ציפורים בחוף המערבי של אפריקה מקייפ ברבס שבסהרה הספרדית ועד גבול הרפובליקה של גינאה".
אדם לודוויג לוונהאופט

ביוגרפיה

לוונהאופט נולד ב-15 באפריל 1659 בעיר קופנהגן שבדנמרק לרוזן לודוויג ויריך לוונהאופט - גנרל בצבא שוודיה וחבר מועצת המלוכה השוודי, והרוזנת שרלוט פון הוהנלוהה. בגיל תשע הוא התייתם מאביו, ואת ילדותו בילה באחוזה המשפחתית - טירת שרלוטנבורג. הוא למד באוניברסיטאות של לונד, רוסטוק, ויטנברג ואופסלה. הוא ניסה בתחילה להתחיל בקריירה דיפלומטית, אולם לא מצא בה עניין והחליט להתגייס לצבא. ב-1684 הוא הוצב תחת פיקודו של הרוזן נילס ביילקה - גנרל שוודי אשר שרת בצבא האימפריה הרומית הקדושה. הוא לחם בשירותו במהלך המלחמה הטורקית הגדולה, וב-1686 עזב את הצבא. בשנת 1689 הוא התחתן עם בת דודתו ברטה דורותיאה לוונהאופט, ובשנת 1691 התגייס לכוחות המזוינים של הרפובליקה ההולנדית, ונלחם במלחמת תשע השנים כנגד ממלכת צרפת. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-1697 הוא עזב את הצבא ההולנדי וחזר לשוודיה. עם פרוץ המלחמה הצפונית הגדולה ב-1700 הוא התגייס לצבא שוודיה וקיבל פיקוד על גדוד חי"ר שהוקם זה עתה.
לוונהאופט לחם בהצטיינות תחת פיקודו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרבות נגד האיחוד הפולני-ליטאי. המלך העניק לו פיקוד על כוח עצמאי שהוצב באזור קורלנד, ומטרתו הייתה למנוע סיוע מרוסיה הצארית לפולנים. הוא השיג כמה ניצחונות לא מבוטלים אשר הקנו לו שם של מפקד מוכשר וזהיר. בשנת 1706 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למושל ריגה. שנתיים לאחר מכן הורה לו המלך לצעוד עם 12,000 מאנשיו דרומה ולחבור אל כוחו של המלך. הוא צווה להביא עמו אספקה וציוד כהכנה לקראת חידוש המתקפה כנגד רוסיה. עם זאת, הרוסים הנחילו לו מפלה ניצחת בקרב לסנאיה, והוא הצליח להגיע אל המלך רק עם מחצית מהכח וללא תחמושת ומזון. בקרב פולטבה העניק לו המלך פיקוד על כמחצית מהכח השוודי. הקרב הסתיים בהפסד שוודי צורב, ולוונהאופט עצמו נפל בשבי הרוסי. הוא הוחזק כאסיר במוסקבה שם מת ב-12 בפברואר 1719 בגיל 59. זיכרונותיו נערכו בידי חתנו, ויצאו לאור בסטוקהולם ב-1757.
מנשה רז

ביוגרפיה

רז נולד בגדרה ומתגורר כיום בהרצליה. אביו, אריה רז, שרת כאל"ם בצה"ל. רז התגייס לעתודה האקדמית הצבאית ובמהלך הלימודים באוניברסיטה השתתף בקורס קריינים בקול ישראל. הוא עזב את העתודה והתגייס לשירות בגלי צה"ל ככתב צבאי, עורך ומגיש תוכניות. עם שחרורו מצה"ל הוא השלים את הלימודים בחוג למדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית והצטרף לקול ישראל. במסגרת עבודתו בקול ישראל הגיש רז מגוון תוכניות, בהן מהדורות חדשות, תוכניות מוזיקה קלה ופופ, מצעד הפזמונים העברי והיה המגיש והמנחה הראשון של התוכנית "שירים ושערים". 
בסוף שנת 1972 הצטרף רז לטלוויזיה הישראלית ככתב חדשות ובמאי סרטים דוקומנטריים. הוא זכה בפרס כינור דוד לסרט הדוקומנטרי הטוב של השנה (1979) על סדרת סרטים דוקומנטאריים שביים על מצב בתי הסוהר בישראל. בעקבות שידור הסדרה בטלוויזיה, הוקמה ועדת קנת לבדיקת מצב בתי הכלא בישראל. 
רז שימש בתפקידים שונים במסגרת הערוץ הראשון, בהם עורך ומנחה מבט לחדשות, כתב במגוון רחב של תחומים כמו: פוליטי, צבאי ועוד, עורך ומגיש התוכניות "משחק השבת" ו"מסיבת עיתונאים".
במסגרת שירות המילואים בצה"ל היה רז אחראי על התיעוד המבצעי של חיל-האוויר, ונטל חלק בתיעוד מבצעים ופעולות שונות של חיל-האוויר. 
במשך חמש שנים כיהן רז כמרצה מן החוץ בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הוא שימש כמרצה מן החוץ במכללת תל-חי, במכללת ספיר, במכללה למנהל ובקורס יחסי ציבור באוניברסיטת בר-אילן. 
בשנת 1999 פרש רז מרשות השידור ושימש כאחראי על מערך התקשורת והדוברות של מפלגת המרכז לקראת הבחירות לכנסת. לאחר הבחירות מונה רז כמנכ"ל קרן גבריאל שרובר ולאחר מכן שימש כמנהל התקשורת של חברת IMAGESAT – חברה בת של התעשייה האווירית לישראל. בשנת 2003 שב לעשייה העיתונאית כמנחה וכתב בחברת החדשות של ערוץ 10. ב-2011 הכריז רז על כוונתו לרוץ לכנסת מטעם מפלגת קדימה.
רז היה חבר במספר ועדות ומועצות מנהלים בהם ועדה מיוחדת להסברה של ההסתדרות הרפואית בישראל, הנהלת המועצה לשלום ולביטחון, דירקטוריון מת"ב.

סרטים

בין סרטיו הבולטים של רז:
"גשמי קיץ" – יחד עם רם לנדס על ההתנתקות מזווית הראייה של הפיקוד בצה"ל;
"האחת" – טייסת 201 במלחמת יום הכיפורים;
תיעוד שיגור לוויין הצילום ארוס A1;
"הפלמ"ח במאבק נגד הבריטים";
"ההעפלה אחרי שואת היהודים באירופה – הפל"ים";
"פרידה מסיני" – פינוי בסיסי חיל-האוויר ופינוי בסיסי צה"ל מסיני. ביקור משלחת קציני צה"ל באתרי השואה בפולין – בשיתוף דובר צה"ל.
רוברט מקסוול בישראל;
מאה שערים של נטורי קרתא.
בצלאל בן אורי

על פי המתואר בתנ"ך, בְּצַלְאֵל בֶּן אוּרִי היה האמן והאדריכל הראשי שהועסק בתכנון המשכן, עיצובו ובנייתו, ובעשיית כליו ובגדי הכהונה.

משפחתו

אורי, אביו של בצלאל, היה בנו של חור משבט יהודה, שהיה בנם של אפרת (מרים אחות משה, על פי המדרש) וכלב בן חצרון (בן פרץ בן יהודה).
במסכת סנהדרין, מובאת דרשה לפיה היה חור בנו של כלב בן יפונה ולפיה הוכחה לכך שבתקופות מסוימות היה ניתן להוליד בגיל שמונה, על פי חישוב גילו של כלב, המופיע במקרא, והמדרש שעל פיו בצלאל היה בן שלוש עשרה שנה בעת בנין המשכן.
על פי יוסף בן מתתיהו, חור היה בעלה של מרים, אורי היה בנה ובנו בצלאל היה נכדה.

המינוי

על פי ספר שמות, בשנה הראשונה ליציאת מצרים, פנה ה' אל משה, בסיום הציווי על הכנת המשכן, והציע למנות את בצלאל, יחד עם אהליאב בן אחיסמך משבט דן, לבצע את מלאכת המשכן וכליו.
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר: רְאֵה, קָרָאתִי בְשֵׁם, בְּצַלְאֵל בֶּן-אוּרִי בֶן-חוּר לְמַטֵּה יְהוּדָה. וָאֲמַלֵּא אֹתוֹ רוּחַ אֱלֹהִים, בְּחָכְמָה וּבִתְבוּנָה וּבְדַעַת וּבְכָל-מְלָאכָה. לַחְשֹׁב מַחֲשָׁבֹת, לַעֲשׂוֹת בַּזָּהָב וּבַכֶּסֶף וּבַנְּחֹשֶׁת. וּבַחֲרֹשֶׁת אֶבֶן לְמַלֹּאת וּבַחֲרֹשֶׁת עֵץ, לַעֲשׂוֹת בְּכָל-מְלָאכָה. וַאֲנִי הִנֵּה נָתַתִּי אִתּוֹ, אֵת אָהֳלִיאָב בֶּן-אֲחִיסָמָךְ לְמַטֵּה דָן, וּבְלֵב כָּל-חֲכַם-לֵב נָתַתִּי חָכְמָה, וְעָשׂוּ אֵת כָּל אֲשֶׁר צִוִּיתִךָ. אֵת אֹהֶל מוֹעֵד, וְאֶת הָאָרֹן לָעֵדֻת, וְאֶת הַכַּפֹּרֶת אֲשֶׁר עָלָיו, וְאֵת כָּל כְּלֵי הָאֹהֶל. וְאֶת הַשֻּׁלְחָן וְאֶת כֵּלָיו, וְאֶת הַמְּנֹרָה הַטְּהֹרָה וְאֶת כָּל כֵּלֶיהָ, וְאֵת מִזְבַּח הַקְּטֹרֶת. וְאֶת מִזְבַּח הָעֹלָה וְאֶת כָּל כֵּלָיו, וְאֶת הַכִּיּוֹר וְאֶת-כַּנּוֹ. וְאֵת בִּגְדֵי הַשְּׂרָד, וְאֶת בִּגְדֵי הַקֹּדֶשׁ לְאַהֲרֹן הַכֹּהֵן, וְאֶת-בִּגְדֵי בָנָיו לְכַהֵן. וְאֵת שֶׁמֶן הַמִּשְׁחָה וְאֶת קְטֹרֶת הַסַּמִּים לַקֹּדֶשׁ, כְּכֹל אֲשֶׁר צִוִּיתִךָ יַעֲשׂוּ.
— שמות לא, א-יא
משה חזר לעם ישראל ובישר להם על המינוי:
וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל: רְאוּ קָרָא ה' בְּשֵׁם, בְּצַלְאֵל בֶּן-אוּרִי בֶן-חוּר לְמַטֵּה יְהוּדָה.
— שמות לה, ל

בצלאל בן אורי בתרבות

דמותו של בצלאל בן אורי נתפסת כאב טיפוס של האמן. האקדמיה לאמנות ועיצוב, "בצלאל", נקראת על שמו. גם הנובלה האוטופית "ירושלים הבנויה" (1924) שחיבר בוריס שץ, מעמידה במרכזה את דמותו של בצלאל בן אורי. בסיפור "עגונות" מאת ש"י עגנון מופיעה דמות ששמה "בן-אורי" ומעוצבת כדמות האמן האידיאלי.
האיש שלא היה שם

עלילה

בשנת 1949, אד קריין (בילי בוב תורנטון) הוא ספר בעיירה סנטה רוזה, קליפורניה. הוא נשוי לדוריס (פרנסס מקדורמנד), מנהלת חשבונות עם בעיית שתייה, ועובד במספרה השייכת לקרוב משפחתו פרנק. לקוח בשם קרייטון טוליבר (ג'ון פוליטו) אומר לאד כי הוא איש עסקים אשר מחפש משקיעים שישקיעו 10,000$ על מנת לפתח טכנולוגיה חדשה של ניקוי יבש. אד מחליט להשקיע את הכסף על ידי סחיטת הבוס של דוריס באופן אנונימי, אשר שמו הוא "ביג דייב" ברוסטר (ג'יימס גנדולפיני), שבו הוא חושד בניהול רומן עם דוריס. דייב מועל כסף מחנות הכלבו שלה בשביל ההשקעה. בסופו של דבר, דייב חושד באד, ואד פוצע אותו אנושות עם סכין, ולבסוף הוא נפטר.
המשטרה עוצרת דוריס בחשד למעילה ורצח של דייב. למרות שאד שוכר לה את העורך הדין שנחשב לטוב ביותר באזור, דוריס תולה את עצמה בתאה בבוקר לפני המשפט. הוא גילה מאוחר יותר כי היא הייתה בהריון כאשר היא תלתה את עצמה, למרות שהם לא קיימו יחסי מין במשך שנים רבות. כעת לאחר שאשתו מתה וטוליבר נעלם, אד נמצא בחובות כבדים ומתחיל לשתות בכבדות.
כשאד מתעורר במיטת בית חולים לאחר תאונת דרכים, שני שוטרים עוצרים אותו בחשד לרצח. הגוף המוכה של טוליבר נמצא באגם, יחד עם חוזה ההשקעה של אד. המשטרה סבורה שאד כפה על דוריס למעול את כסף ההשקעה ולאחר מכן רצח את טוליבר כשגילה זאת. כתוצאה מכך, אד נידון למוות.
רגע לפני הוצאה להורג, כשהוא קשור לכיסא חשמלי, הוא משקיף על גורלו, לא מתחרט על אף אחת מההחלטות שלו ומקווה לראות את דוריס בעולם הבא.

קבלה בציבור

הסרט קיבל שבחים רבים ובמיוחד על המשחק של בילי בוב תורנטון בתפקיד הראשי.
ג'ואל כהן קיבל את הפרס על הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, יחד עם דייוויד לינץ' (על סרטו מלהולנד דרייב).
שרוול תרמי

שרוול תרמי הוא כיסוי לאורך חלקו הקיצוני של קניהם של תותחים בקטרים גדולים והוא מופיע בדרך כלל על טנקים.
מטרתו העיקרית של השרוול היא למנוע עיוות של התותח כתוצאה מהפרש טמפרטורות העלול להתפתח עליו. השרוול מונע מצב בו הטמפרטורה בנקודה מסוימת בקנה גבוהה או נמוכה יותר, עקב חום השמש, רוחות או שלג. לאחידות הטמפרטורה בקנה יש השפעה על דיוק התותח, ומכאן חשיבותו של השרוול התרמי. לרוב, ניתן לפרק ולהחליף בקלות את השרוול התרמי ולצבוע אותו בצבעי הטנק. שרוולים תרמים מתקדמים בנויים באופן כזה שיקטין את החתימה התרמית של התותח ובכך יקשה על זיהוי הרק"ם באמצעי ראיית לילה תרמי.
לרוב, מפנה הגזים מכוסה גם הוא בשרוול תרמי, ללא קשר למיקומו.
אחד הטנקים הראשונים שעשו שימוש בשרוול תרמי הוא טנק הצ'יפטיין הבריטי. השרוולים התרמיים שמשמשים את תותחי 120 מ"מ של טנקי המרכבה סימן 3 וסימן 4 פותחו בישראל על ידי חברת ווישיי ישראל ונחשבים לטובים מסוגם בעולם.
מדבר ויקטוריה הגדול

מדבר ויקטוריה הגדול הוא המדבר הגדול ביותר באוסטרליה והוא חוצה שני אזורים ביבשת, אוסטרליה המערבית ואוסטרליה הדרומית.

מיקום ותיאור

מדבר ויקטוריה הגדול, המדבר הגדול ביותר מכל מדבריות אוסטרליה, מכיל דיונות חול רבות, ערבות יבשות, אבני מדבר ואגמי מלח. רוחבו (ממערב למזרח) מעל 700 קילומטרים והוא מכסה שטח של 348,750 קילומטרים רבועים. אזור שיחים ויערות נמצא ממערב למדבר, צפונית-מערבית אליו נמצא מדבר החול הקטן, מצפון מדבר גיבסון וממזרח מדבר טירארי. כמות המשקעים במדבר אינה עקבית אך נמוכה מאוד ונעה בין 200 ל-250 מילימטרים בשנה. סופות ברקים נפוצות במדבר זה, הן מתרחשות בקירוב מדי חודש או בקצב של 15–20 סופות בשנה. הטמפרטורות בקיץ נעות מ-32 עד 40 מעלות צלזיוס ואילו בחורף הטמפרטורות נופלות ונעות בין 18 ל-23 מעלות.

צמחי וחיות המדבר

בשל החום העז והאדמה היבשה, רק צמחי מדבר עמידים ביותר יכולים לגדול במדבר ויקטוריה. מרבית צמחיית המדבר הם שיחים כהים ונמוכי קומה דוגמת Eucalyptus gongylocarpa ו-Eucalyptus youngiana.
תנאיו הקשים של המדבר אינם מאפשרים קיום למיני בעלי חיים רבים ועל כן ניתן למצוא בו בעיקר ציפורים ומכרסמים. אולם, תנאיו מהווים תנאים מיטביים ללטאות ולחיות כיס דוגמת חומט המדבר הגדול, טאיפן מרחבי המרכז ומולגרה זנב-מברשת. מרבית החיות מתחבאות בחול בשעות היום ויוצאות לאוכל ולהתקרר בשעות הלילה, דוגמת הצפרדע סיקלורנה פלטיצפלה. בין הציפורים שניתן למצוא במדבר ניתן למנות את המין ליפואה מצויה. טורפי המדבר הם דינגו, כוח אוסטרלי וכוח החולות.
ג'ובאני מריה נאנינו

חייו

נאנינו נולד בטיבולי ושר כנער בקול סופרן בקתדרלה של ויטרבו. בשנות ה-60' של המאה ה-16 למד ככל הנראה אצל ג'ובאני פלסטרינה בסן לואיג'י דה פרנקזי ברומא; בכל אופן, הוא החליף שם את פלסטרינה כמאסטרו די קאפלה, אחרי פרישתו של זה. ב-1577 הצטרף למקהלת האפיפיור כטנור ונשאר במקהלה כל ימי חייו. במשך תקופה זו הגיע אליו מדי פעם, בדרך הרוטאציה, תפקיד המאסטרו די קאפלה.
במהלך שנות ה-90' של המאה ה-16 יצא שמו לתהילה כמורה ורבים ממלחיני העתיד למדו עמו ושרו במקהלותיו, ביניהם פליצ'ה אנריו, אנטוניו צ'יפרה וגרגוריו אלגרי (מחבר המיזררה המפורסם).

יצירותיו

מכלול יצירתו של נאנינו לא היה גדול, אבל הצטיין בטיבו והמוזיקה שלו - בייחוד המדריגלים - נהנתה מפופולריות עצומה בשעתה. נדיר היה, שקובץ מדריגלים היוצא לאור ברומא לא יכיל לפוחות מדריגל אחד של נאנינו, במקרים רבים במיקום הבולט ביותר בספר - אפילו לפני פלסטרינה. המדריגלים של נאנינו מצטיינים בגיוונם. אף כי אינם מקיפים כאלה של מארנציו, שכתב, אחרי הכל, למעלה מ-500 מדריגלים. הדוגמאות של נאנינו לסוגה זו נעות מרציני עד מאוד, זוויתי וקונטרפונקטי עד לקנצונטה קלילה שבקלילות; את עוצמת המבע שלו משווים לעיתים לזו של מארנציו.
נוסף למדריגלים המפורסמים שלו, כתב נאנינו מוטטים, מוזיקה לקינות, קאנונים ושירי קודש. נכון ל-1980 לא יצאה לאור שום מהדורה מלאה של יצירותיו, והרבה מן המוזיקה שלו עודנו בכתב יד.
אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ביוגרפיה

אלברכט נולד באוגוסט 1268, לאלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאדליידה ממונטפראט, בתם של בוניפאצ'ו השני, מרקיז מונטפראט ומרגריטה מסבויה.
בשנת 1279 מת אביו אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואלברכט ואחיו ירשו את נחלותיו, תוך שבתחילה משמש כעוצר דודו קונרד מבראונשווייג-לינבורג, בישוף ורדן, ולאחר מכן אחיו היינריך. בשנת 1286 חילקו אלברכט ואחיו את הנחלות; היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן קיבל את אזור גרובנהאגן, וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג קיבל את אזור בראונשווייג, ואילו אלברכט קיבל את אזור גטינגן. בשנת 291 חילקו האחים סופית את הנחלות, אולם בשנת 1292 מת וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואלברכט והיינריך ירשו את נחלותיו. בתחילה התעורר סכסוך בין האחים על חלוקת הנחלה, אולם עד מהרה השתלט אלברכט על רוב הנחלה שירשו מווילהלם.
ב-22 בספטמבר 1318 מת אלברכט, ובנו אוטו המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.