google/wiki40b huggingface dataset:
מרטין-גרופיוס-באו

היסטוריה

המוזיאון הוקם על פי תכנונם של האדריכלים מרטין גרופיוס (על שמו הוא קרוי) והיינו שמידן בסגנון הרנסאנס על מנת לשמש כמוזיאון לאמנות שימושית. המוזאון נפתח בשנת 1881 ושימש כמשכנו של המוזיאון לפרהיסטוריה של ברלין, וכן הציג אמנות ממזרח אסיה עד מלחמת העולם הראשונה.
הבניין ניזוק בצורה קשר בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה במהלך הקרב על ברלין (באפריל - מאי 1945). המבנה הוכרז בשנת 1966 כאתר היסטורי, ועבודות שיקומו נערכו בשנת 1978. מאז שיקומו משמש המבנה להצגת תערוכות מתחלפות ואוספים מרחבי העולם, ונחשב לאחד מהאתרי התצוגה היפים והחשובים בגרמניה.
בשנת 1992 התקיימה בו תערוכת יודאיקה מן הגדולות ביותר מסוגה שהתקיימו אי פעם בעולם. מישראל הוצגו בה שתים מן המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, כתובות ופסיפסים מבתי כנסת עתיקים (מבית שאן, מרות, דבורה שבגולן).
ביסקוויט

ביסקוויט (מצרפתית: biscuit, על פי האקדמיה ללשון העברית: מַרְקוֹעַ) הוא עוגייה פריכה, בעלת מתיקות מתונה, שטוחה, לרוב מלבנית או עגולה, לעיתים מצופה למחצה או לגמרי בשוקולד. ביסקוויטים נאכלים פעמים רבות לצד קפה, תה ומשקאות חמים אחרים. יש הנוהגים לטבול את הביסקוויט במשקה החם לפני אכילתו, ואחרים מורחים על הביסקוויט חמאה, ריבה או שוקולד למריחה.
בישראל מגוון גדול של סוגי ביסקוויטים שונים מיצור תעשייתי, חלקם בסיסיים ואחרים בטעמי חמאה, קפה, קינמון ועוד. המונח "ביסקוויט" משמש כמעט תמיד לציון המוצר התעשייתי.
לצד אכילתם כשלעצמם, משמשים ביסקוויטים לעיתים תכופות בעוגות קרות (ללא אפייה). פירורי ביסקוויטים משמשים חומר גלם להכנת כדורי שוקולד או כקלתית (בסיס) לעוגות. ביסקוויט ניתן למצוא גם בתחתית הקרמבו ומשני צידיה של גלידת "סנדוויץ'" ("קַסַאטָה"). ביסקוויטים מיוחדים מיוצרים על ידי חברות מזון לתינוקות. ביסקוויטים אלו נועדו לתינוקות בראשית שלבי הסתגלותם למזון מוצק, גם בטרם צמחו שיניהם.
ביסקוויטים מסוג אחר מייצרות חברות מזון לכלבים. אלו משמשים מעדן לכלבים וגם כעזר באילוף בהיותם מעדן נכסף, הניתן לכלב רק לאחר שביצע מטלה כנדרש.
הגדרת ביסקוויט בישראל צרה בהשוואה להגדרתו במדינות אחרות, וביסקוויטים מעוטרים בשבבי שקדים או המכילים אגוזים, פתיתי שוקולד, וכדומה יוגדרו בישראל בדרך כלל עוגיות.
בן ציון שפירא

בן ציון שפירא (ג' בסיוון תר"ן, 22 במאי 1890, ליטא - י"ד בחשוון תשל"ג, 22 באוקטובר 1972, ירושלים) היה ציר בקונגרס הציוני העשרים בציריך מטעם תנועת המזרחי, עיתונאי ומחנך.

קורות חיים

שפירא נולד בקלאבריא שליד קובנה, ליטא, אחד משבעה ילדים (שלושה בנים וארבע בנות), להוריו משולם (שלמה) זלמן שפירא וחנה רייזל לבית ראשגולין (ראשיגולסקי). המשורר הלל בבלי היה בן דודו. שפירא היה נכדו של רבי חיים יעקב שפירא, לימים ראב"ד ירושלים, נינו של ר' אריה לייב שפירא - ר' "ליבלי קובנר", דור 27 לרש"י, הנחשב לצאצא ישיר לדוד המלך ונצר לאחת המשפחות העתיקות ביהדות אשכנז, שפירא, שמוצאה מתחיל באמצע המאה ה-14, מהרב שמואל שפירא מהעיר שפייר שבאשכנז (גרמניה).
סבו, חיים יעקב שפירא, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, כששפירא היה בן שנה בלבד, וכעבור עוד שמונה שנים, ב-1899, בעיצומה של העלייה הראשונה עלתה המשפחה כולה לארץ ישראל והשתקעה בירושלים. בן 13 נפטר עליו אביו, והיה זה סבו, הראב"ד של ירושלים, שגידל אותו לאחר מכן. שפירא למד בישיבת עץ חיים, שבראשה עמד גיסו, הבעל של אחותו שיינה גיטל, מרדכי דוד לוין. הוא הוסמך לאחר מכן לרבנות, אך במקביל חרג מהנורמה המקובלת של היישוב הדתי בארץ באותה תקופה ולמד בעצמו לימודי חול, לרבות היסטוריה כללית, מתמטיקה וצרפתית. לימים השתמש בידע שרכש בצרפתית, לתרגום ספרות ושירה צרפתיים, לעברית, תחת שמות עט שונים.
נישא לביילה גולדה, בתו של שמואל צוקרמן ונולדו להם שבע בנות ושני בנים (ביניהם שלמון שפירא).

פעילותו

שפירא למד במחזור הראשון של הסמינר למורים של המזרחי והחל לשמש כמורה לעברית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמורה ואחר כך, בגיל 28 בלבד, המנהל של בית הספר הדתי הראשון של המושבה יבנאל. בתום המלחמה חזר לירושלים וייסד יחד עם כמה חברים נוספים את בית הספר הדתי הראשון של תנועת "המזרחי" בירושלים. למד באוניברסיטה העברית ובמקביל החל לפרסם בעיתונות של התקופה מאמרים בענייני היום, שירים וסיפורים שכתב וכן שירים וסיפורים שתרגם מצרפתית לעברית. מאמריו ויצירותיו התפרסמו ברבים מהעיתונים שיצאו לאור אז בארץ ישראל, לרבות "מוריה" (שעורכו היה גיסו של שפירא, בעלה של אחותו לאה מרים, יצחק יעקב ילין) "דאר היום" (שעורכו היה איתמר בן אב"י), "התקופה", "התור" (שעורכו היה מנהיג תנועת המזרחי דאז יהודה לייב פישמן מימון) ועוד. בדרך כלל הוא פרסם את יצירותיו תחת שם העט "אבי שלמון" (כשם בנו הבכור), ושמות עט נוספים, אך לעיתים התפרסמו יצירותיו גם בשמו המלא.
במקביל לפעילותו החינוכית והספרותית היה שפירא גם פעיל פוליטי בתנועת "המזרחי". ב-1937 היה ציר מטעם התנועה בקונגרס הציוני העשרים בציריך (נשיא הקונגרס היה חיים ויצמן). שימש כחבר בוועד המפקח של בתי הספר של תנועת המזרחי בארץ ישראל. היה חבר בהנהלת בנק מסד ונציג המזרחי בוועדה שהוקמה בירושלים להצלת ילדי יהדות גרמניה.
יצחק-הנס קלינגהופר

חייו

קלינגהופר נולד בגליציה וגדל בווינה. הוא רכש את השכלתו האקדמית באוניברסיטת וינה, שם גם קיבל דוקטורט במשפטים ודוקטורט במדע המדינה. עקב עליית הנאציזם ברח לצרפת ומשם לברזיל ב-1941. ב-1955 עלה לישראל. היה חבר הסגל האקדמי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש בה כפרופסור מן המניין מאז שנת 1961 וכדיקן הפקולטה. התמחה במשפט מנהלי ובמשפט חוקתי.
קלינגהופר היה ממייסדי המפלגה הליברלית וכיהן כחבר כנסת מטעמה בכנסת החמישית, השישית והשביעית. ב-15 בינואר 1964 הגיש לכנסת החמישית את הצעת חוק יסוד: מגילת זכויות יסוד של האדם, ה'תשכ"ד 1963, שמשפטנים הגדירו אותה כמלאכת מחשבת, אך הצעתו נדחתה עקב התנגדות הממשלה.
קלינגהופר שימש כיועץ המשפטי של מבקר מערכת הביטחון בשנים 1976-1975, וכיהן כנשיאה הראשון של האגודה לזכויות האזרח בישראל בשנים 1976‏-1982 וכנשיאה הראשון של העמותה למשפט ציבורי בישראל.
בשנת 1988 זכה בפרס צלטנר.
Q-Switch

ניתן להפיק שתי צורות של מוצא בלייזר - לזירה רציפה ולזירה פולסית. לפולסים של לייזר יש שימושים רבים למשל בחתוך וקידוח בלייזר, באופטיקה לא ליניארית, Q-switching היא אחת השיטות לייצור פולס לייזר בעל עוצמה גבוהה ומשך זמן קצר. היא מתאפיינת בעוצמת פולס מאד גבוהה (סדר גודל של ג'יגה וואט) וקצב פולסים נמוך ביחס לשיטות אחרות.

תקציר מתמטי

נגדיר את היפוך האוכלוסין, , כך:
כאשר  הוא נפח, ו  הוא הפרש האכלוס בין הרמות הלוזרות. מהגדרה זו ומתוך משוואות הקצב ניתן לבטא את קצב שינוי מספר הפוטונים כך:
כאשר  מייצג את מספר הפוטונים.

ממשואות אלה נקבל את מספר הפוטונים:
כאשר  הוא האכלוס ההתחלתי. העוצמה הרגעית תהיה:
כאשר  הוא זמן דעיכת המהוד.

העוצמה המקסימלית תהיה:

סיכום והסבר איכותי

כמו שניתן לראות בגרף המצורף, ניצור מצב בו ההפסד ההתחלתי הוא גבוה (מקדם איכות נמוך). כך היפוך האוכלוסין, וכמובן גם ההגבר, הולך ונבנה כך שיש יותר ויותר אנרגיה בתוך המהוד. התווך הפעיל נשאב לערכים גבוהים בהרבה ממצב הלזירה הרגיל בעל ההפסד הנמוך. כאשר מסירים את גורם ההפסד, ההפסד יורד חזרה לערכו הרגיל בזמן מאד קצר, וגורם האיכות עולה במהירות כך שההגבר הופך לגבוה מההפסד, והפוטונים שנפלטו בצורה ספונטנית גורמים מהר מאד לפליטה מאולצת ולפולס חזק וקצר של לייזר. כאשר הרמה העליונה מתרוקנת, והפרש האוכלוסין קטן, ההגבר יורד מתחת לסף ההפסד והלזירה נפסקת.

עוצמת הפולס גבוה מעוצמת המצב היציב, שכן אותה אנרגיה נדחסת לזמן קצר.
רוני גבעתי

ביוגרפיה

רוני גבעתי נולדה וגדלה בקיבוץ כפר בלום שבעמק החולה. נופי ילדותה נספגו בה באינטנסיביות רבה, והיו עתידים ללוות את סיפוריה לגדולים ולקטנים. בשנת 1949 יצאה עם הוריה לשליחות בת שנה באנגליה. את לימודי התיכון שלה השלימה בקיבוץ איילת השחר, ולפני גיוסה עבדה כמדריכת נוער בבאר שבע.
לאחר נישואיה השתקעה ב-1960 בקיבוץ עין גדי, שבו הייתה חברה עד מותה.
למדה בסמינר למורים בית ברל, ובמשך 21 שנה עבדה כמורה בבית הספר בקיבוצה. היא השתלמה בלימודי אמנות ובספרות אנגלית, באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימים גם תרגמה מספרות הילדים האנגלית.
החלה לכתוב בשנת 1970.
פרסמה עשרות ספרים לילדים, לנוער ולמבוגרים. נופי החי והצומח של נאת עין גדי הם גיבורי הסיפורים ברבים מספריה.
משנת 1978 שימשה כעורכת של ספרי ילדים בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
זכתה לשיתוף פעולה פורה מצד מאיירי ספרים, ובהם גם אורי שולביץ.
רוני גבעתי נפטרה בתחילת חודש אפריל 2014, בסמוך למלאת לה 74. נקברה בקיבוצה עין גדי.
אדוני אדה

ביוגרפיה

אדה נולדה בקווינס, ניו-יורק, ארצות הברית. לאמא גרמנייה ואב ניגרי מקבוצת היורובה. היא גדלה בלאגוס ולאחר מכן בארצות הברית. אביה הוא איש עסקים מצליח לה שהיווה לה השראה לרכוש השכלה וללמוד חשבונאות. היא סיימה את התואר הראשון שלה בחשבונאות באוניברסיטת קנטאקי בשנת 2008.

הקריירה

אדה עבדה בתחום הביטוחים בארצות הברית טרם המעבר שלה לתעשיית הבידור. בנוסף היא עסקה גם בתחום האופנה בתור דוגמנית במסגרת תכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה". לאחר מכן, חזרה לניגריה ונכנסה לתעשיית הקולנוע הניגרית בנוליווד בשנת 2013. בתקופה זו שיחקה בסרטים רבים כמו Sound Sultan ו- Ice Prince. היא זכתה בפרס 'סטלה' מהמכון הניגרי לעיתונות על מאמציה בקידום התרבות הניגרית. ב-2017, היא החלה להיות פרזנטורית של המותג OUD Majestic.

חיים אישיים

לאדה יש שני בנים והיא חשפה בריאיון עמה כי היא אם חד הורית.
MEKP

MEKP (ראשי תיבות של Methyl ethyl ketone peroxide) הוא חומר נפץ לא תקני ממשפחת הפרוקסידים.
החומר מופק מתגובה בין מתיל אתיל קטון, מי חמצן וחומצת מלח ומופיע בצורת נוזל שקוף חסר צבע. אף ארגוני טרור לרוב אינם משתמשים בחומר בשל רגישותו למכה, חום, ניצוצות, שינוי טמפרטורות, הלם והתפרקותו עם הזמן.
קלאודיה בני

ביוגרפיה

בני נולדה באופטיה.
מ-1996 הייתה חברה בלהקת "Teens". הלהקה הופיעה ברחבי מדינות יוגוסלביה לשעבר ואלבומיה מכרו עותקים רבים.
ב-2002 עזבה את הלהקה ובאותה שנה הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה "קלאודיה". אלבומה כלל מספר סינגלים שזכו להצלחה בקרואטיה.
באירוויזיון 2003 שנערך בריגה ייצגה את קרואטיה עם השיר "Više nisam tvoja" ודורגה במקום ה-15 עם 29 נקודות.
ב-2004 יצא אלבומה השני "Čista kao Suza".
היא שיתפה פעולה ביחד עם הזמרת איוואנה בנפיץ' (Ivana Banfić) ביחד עמה הקליטה את השיר “Hrvatice vas vole” (הנשים הקרואטיות אוהבות אותכם) המוקדש לנבחרת הכדורגל של קרואטיה.
ב-2006 הגישה שיר ל-Dora, התחרות הקרואטית הבוחרת את נציג קוראטיה לאירוויזיון אך שירה לא התקבל לתחרות.
אלזה אורי

ביוגרפיה

אורי נולדה בברלין למשפחת סוחרים חילונית ממוצא יהודי. ילדותה המאושרת בחיק משפחתה המורחבה (שכללה גם את משפחת היימן) סיפקה לה סביבה תומכת והשראה לכתיבת ספריה. המשפחה האמידה המתוארת על ידי אורי בסדרת "בת הזקונים", עם טבחית, אומנת, חדרנית, ושוער, היא שיקוף ישיר של חייה בברלין, במיוחד אחרי שעברה המשפחה לשרלוטנבורג האמידה.
אביה של אורי, אמיל (1835–1920), היה סוחר מצליח, ואמה, פרנציסקה (1847–1940), השתייכה למעמד הבינוני המשכיל, והעבירה לילדיה את ההתעניינות בספרות קלאסית ומודרנית, במוזיקה, ובשאר האמנויות. אחיה של אורי ניהלו קריירות מצליחות במעמד הבינוני: לודוויג (1870–1963) היה עורך דין, הנס (1873–1937) היה רופא, וקתה (1881–1944), עד שנישאה והקימה משפחה משלה, התעתדה לעסוק בהוראה.
אלזה, לעומתם, על אף שלמדה בליצאום מצוין, בחרה שלא להמשיך בלימודים, אלא החלה לעסוק בכתיבה. תחת שם עט פרסמה רשימות בעיתון Vossische Zeitung שיצא בברלין. בשנת 1905 ראה אור ספרה הראשון, Was das Sonntagskind Erlauscht (מה שהילד הממוזל שמע), ובו 38 סיפורי מוסר שעיקרם ערכים כגון נאמנות, אמירת אמת, והוגנות. ספרה השני, Goldblondchen ("ילדונת בלונדית-זהב", משנת 1908), זכה לציון לשבח מצד ועדת הביקורת לספרות ילדים ונוער (Jugendschriftenwarte) בדו"ח השנתי שלה, וציון לשבח זה הוא הכיבוד הרשמי היחיד בו זכתה אורי בחייה.
בעקבות הצלחת הספר, פרסמה חמישה ספרים נוספים, ואז החלה לפרסם את סדרת "בת הזקונים", בין השנים 1918 ו-1925, אשר הפכה אותה לסופרת מפורסמת. 
הצלחתה אף הפכה אותה עשירה, על אף השפל הכלכלי הקשה בגרמניה באותה עת. מיליונים רכשו את ספריה, נכחו בהרצאותיה, וקראו את טוריה בעיתונות. אורי רכשה בכוחות עצמה בית נופש בקרומהיבל באזור "הרי הענקים" ברכס הסודטים (בדרום פולין כיום), וכינתה את הבית "בית נסטהאקכן" על שם מקור עושרה ("נסטהאקכן" הוא כינוי חיבה, מילולית "גוזלית", לבת זקונים). 
בתקופת רפובליקת ויימאר, הייתה אורי בשיא תהילתה. בעת מלחמת העולם השנייה, אסר עליה השלטון הנאצי לפרסם עוד, ובשנת 1943 נשללו ממנה כל נכסיה, והיא נעצרה ונשלחה לאושוויץ, שם נרצחה בתא גזים ביום הגיעה. היא נמנתה על 873 בני אדם בטרנספורט בן 1000 איש אשר נמצאו בלתי-כשירים לעבודה ונשלחו היישר להשמדה, בלי להירשם בפנקסי המחנה. כמעט איש בגרמניה לא ידע בזמן אמת שאחת הסופרות האהובות ביותר נרצחה.
לאחר המלחמה, שבו לפרסם את ספריה של אורי, בלי התייחסות לגורלה. בשנת 1952 יצאה מחדש כל סדרת "בת הזקונים", פרט לכרך הרביעי, "בת הזקונים ומלחמת העולם" (שעסק במלחמת העולם הראשונה), אשר לא נדפס מחדש, משום שנכתב בטון פטריוטי לוהט מדי בראייה לאחור. בשנת 1983, הפיקה חברת השידור הציבורית הגרמנית ZDF תוכנית טלוויזיה לחג המולד על בסיס שלושת הכרכים הראשונים של הסדרה, וקיבעה את "בת הזקונים" בתודעה של דור חדש של ילדים גרמנים.
מעטים ידעו על גורלה של אורי במשך עשורים. בשנת 1993, פרסמה מריאנה ברנצל ביוגרפיה של אורי תחת הכותרת "בת הזקונים מגיעה למחנה הריכוז", וזעזעה את עולם הספרות הגרמני.
אורי מונצחת במקומות רבים בברלין ובאזור בית הנופש שלה. קנוטאף (מצבה ללא קבר) על שמה עומדת בבית הקברות היהודי וייסנזה בברלין.
אינטרמצו

במוזיקה, אינטרמצו (מאיטלקית: Intermezzo, צורת רבים- Intermezzi, אינטרמצי) היא יצירה קצרה שמקומה בין יצירות אחרות, בדרך כלל ארוכות יותר. בהיסטוריה המוזיקלית היו שימושים שונים למושג, המתחלקים בין שתי קטגוריות עיקריות: אינטרמצו אופראי ואינטרמצו כלי. מקור המונח בהלחם המילים "INTER" בתוך או בין ו "MEZZO" אמצע, ומשמעותו המילולית מנת-ביניים. אינטרמצי משמשים להרכבת תוכניות בשל גמישות הזמנים שהם מאפשרים ביחס ליצירות ארוכות, ולכן גם שכיחים בתור הדרנים.

אינטרמצו אופראי

האינטרמצו במאה ה-18 היה הפסקה קומית מוזיקלית, שהוכנסה בין מערכות או תמונות של אופרה. אלה יכלו להיות יצירות משמעותיות ומושלמות בזכות עצמן, אם כי קצרות מהאופרה שהכילה אותם. לרוב הן סיפקו שחרור קומי וניגוד דרמטי לאווירה של האופרה הכוללת, ולעיתים קרובות השתמשו באחד מגיבורי האופרה או מהקומדיה דל ארטה.
בכמה מקרים יצירות האינטרמצו התפשטו מהר יותר מיצירות האופרה עצמן: הזמרים היו מפורסמים, האפקטים הקומיים משכו קהל, ויצירות האינטרמצו היו קלות יחסית להעמדה. בשנות ה-30 של המאה ה-18 הסגנון פשט באירופה, ובכמה ערים - למשל במוסקבה - היו ביקורים והופעות של קבוצות באינטרמצו שנים לפני שראו הופעת אופרה ראשונה.
האינטרמצו היה ההשפעה היחידה החשובה ביותר בפריז באמצע המאה ה-18, ועזרה ליצירת הרפרטואר החדש של אופרה בצרפת.

אינטרמצו כלי

במאה ה-19 קיבל האינטרמצו משמעות נוספת: יצירה כלית שהיא פרק בין שניים אחרים ביצירה גדולה יותר, או קטע בעל אופי ייחודי העומד בפני עצמו. 
גם במאה ה-20 היה שימוש אקראי במושג: שוסטקוביץ' קרא כך לאחד מפרקי רביעיית המיתרים מס' 15 שלו, הפרק החמישי בסוויטה הארי יאנוש של קודאי נקרא גם באותו השם וכמו כן בארטוק קרא כך לפרק הרביעי (מתוך חמישה) בקונצ'רטו לתזמורת שלו.
אמט קלי

אמט לאו קלי (אנגלית: Emmett Leo Kelly;‏ 9 בדצמבר 1898 - 28 במרץ 1979) היה אמן קרקס אמריקאי. את פרסומו קיבל קלי כשיצר את דמות הליצן המפורסמת, "וילי העייף", שהתבססה על דמות הנווד (Hobo) של תקופת השפל הגדול.

חייו

אמט קלי נולד ב-1898 בעיירה הקטנה סדאן אשר במדינת קנזס. בשנת 1917, עקר קלי לעיר קנזס שבמיזורי ובאמתחתו חלומות להפוך לקריקטוריסט מקצועי. לאחר שמילא מספר משרות קטנות, המציא את "וילי העייף", כאשר צייר עבור חברת פרסום סרטים. במילותיו שלו, הדמות מלאת העצב: "תמיד קיבלה את הקצה הקצר של המקל, אך לעולם לא איבדה תקווה והמשיכה לנסות".
קלי עזב משרה זו ועבד במספר קרקסים, כאומן טרפז וכליצן. בשנת 1923, כשעבד בקרקסו של ג'ון רובינסון, פגש את אשתו לעתיד, אווה מור - אומנית טרפז בעצמה. כדי לייחד את עצמו, החל להופיע כ"ווילי" בשנת 1931. במופע, היה רודף "וילי" אחר אור הזרקורים החמקמק באמצעות מטאטא ישן, או ניסה ללא הועיל לפצח אגוזים באמצעות פטיש כבד. לעיתים, היה פשוט נועץ מבט באחד הצופים בשעה שנגס בעלה כרוב. קטעי ההופעה שלו היו הצלחה מסחררת והפופולריות שלו גדלה.
לפני מלחמת העולם השנייה, החל קלי להציג את המופע שלו באנגליה. בין הצופים היו וינסטון צ'רצ'יל ומספר אריסטוקרטים בעלי תארים. במהלך המלחמה, הייתה לו הזדמנות פז, להציג על במות ברודוויי ולערך סיבובי הופעות במועדוני הלילה במדינה.
משנת 1942 ועד 1956, היה קלי אחד מכוכבי האטרקציות של "המופע הגדול ביותר עלי אדמות" בהנהלת האחים רינגלינג, פי. טי. ברנום וג'יימס אנטוני ביילי. בשנת 1944, עלה באש אוהל הקרקס בהרטפורד, קונטיקט - טרגדיה שגבתה את מחיר חייהם של 167 בני אדם. צלם עיתונות תפס את הליצן בעל חליפת השק והאף האדום, מחיש דלי מים למקום. עדי ראייה מספרים כי זו הייתה אחת הפעמים היחידות בה נראה קלי בוכה. דיוקן מפורסם אחר של "וילי", פורסם בעיתון לייף בשנת 1947 והדמות האומללה, נשארה נושא פופולרי אצל ציירים חובבים.
בנוסף לעבודתו בקרקס, כיכב קלי גם בפרסומות ובתוכניות טלוויזיה רבות. בשנת 1952, הופיע קלי בסרטו זוכה האוסקר של ססיל ב. דה-מיל, ההצגה הגדולה בתבל. ב-1956, שימש קלי כקמע של קבוצת הבייסבול, ברוקלין דודג'רס.
אמט קלי נפטר ב-28 במרץ 1979, בגיל 80 כתוצאה מהתקף לב בביתו שבפלורידה.

דמותו

אמט קלי, האדם שמאחורי "וילי העייף", תואר כאדם מתבודד ורציני אשר הקדיש עצמו לשיפור דמות הנווד הבלתי נשכחת שלו. רוב הליצנים הם יצורים עליזים, המשמחים את הקהל באמצעות התלבושות הססגוניות והחיוכים הענקיים. אולם, אמט קלי שבה את הקהל באמצעות דמות הנווד העצוב. "וילי העייף" לבש חליפה מהוהה והיה בעל זיפי זקן ומבע פנים עצוב שצויר על פניו; הוא הפך ל'אחד מיוצרי הצחוק המובילים בעולם' באמצעות תעלוליו הריקים. לא רק ששעשע את מבקרי הקרקס, אלא גם הופיע בתחומי בידור אחרים, הגיע לקהל גדול יותר וכך הפך, לליצן המפורסם ביותר במאה העשרים.

מורשת

בנו של קלי, אמט קלי ג'וניור, יצר גם הוא דמות המזכירה את "וילי העצוב" - דבר הגרם לניכור שנמשך שנים בין השניים. קלי ג'וניור טען שדמותו שלו "פחות עצובה" מדמותו של אביו, אבל הדמיון הגדול בין שתי הדמויות נראה בבירור.
בעיר הולדתו בקנזס, נמצא 'מוזיאון אמט קלי' המציג מוצרים הקשורים לליצן. בעיירת ילדותו, יוסטון, מיזורי, הוקם פארק הקרוי על שמו של הליצן ובו מתקיים כל שנה פסטיבל, המושך ליצנים רבים מכל העולם, כולל נכדו של קלי, ג'ואי.
קלי חבר ב'היכל התהילה הבינלאומי של הליצנים' החל משנת 1989 ומשנת 1994, הוא חבר גם ב'היכל התהילה הבינלאומי של הקרקס'.
עין זיו

עין זיו הוא מעיין הנמצא בגליל העליון המערבי, בין מעיליא לבין אבירים. המעיין הוא מקור המים העיקרי של נחל כזיב. המעיין הוא מעיין איתן, שנובעים ממנו מים בכמות גדולה במשך כל ימות השנה. ליד המעיין נמצאת תחנת השאיבה עין זיו, תחנת שאיבה פעילה לשעבר, שפעילותה הופסקה בשל זיהום מי הנחל בשפכים של יישובי הסביבה. הצמחייה באזור המעיין, ובנחל כזיב בכלל היא צמחיית חורש ים-תיכוני ובנוסף גם עצי קטלב, צמחיית נחלים כגון פטל קדוש והרדוף, עצי דולב ושרכים. הדגה כוללת צפרדעים וחפף ישראלי.
יחסי טאיוואן–סן מרינו

סקירה כללית

בין טאיוואן לבין סן מרינו מעולם לא היו קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים וסן מרינו מכירה בטאיוואן דה יורה כמחוז מורד סיני, עם זאת, דה פקטו, מתרחשים שיתופי פעולה כלכליים ותיירותיים בין שתי המדינות ואזרחי שתי המדינות נהנים מהטבות במדינה השנייה.
סן מרינו לא הצטרפה לאיחוד האירופי ולאמנת שנגן, אך על פי אמנת אמסטרדם, שנכנסה לתוקף ב-1999, סן מרינו נחשבת חלק מאזור שנגן ויכולה לאמץ את מדיניות האשרה של האיחוד האירופי. אזור שנגן מכניס את אזרחי הרפובליקה הסינית ללא אשרה לתקופה של עד 90 ימים.
אזרחי סן מרינו זכאים לשהות של עד 90 ימים ללא אשרה בטאיוואן.
אימון משקולות

אימון משקולות הוא שיטת אימון המותאמת לפיתוח כוחם וגודלם של השרירים. כאשר הוא נערך בצורה נכונה, אימון משקולות יכול להביא לשיפור הבריאות ולהרגשה טובה.
לפי השיטה הפופולרית, מרימים משקל ההולך וגדל עם הזמן, ומשתמשים במספר סוגים של תרגילים ומכשירים להתמקד על קבוצות שרירים מסוימות. 
מקובל השימוש של בין 1-6 חזרות  לכוח, 6-12 להיפרטרופיה (הגדלת מסת השריר) ו-13 ומעל לסיבולת. אימון משקולות מהווה קודם כל אימון אנאירובי, בלתי תלוי באוויר לייצור אנרגיה, למרות שיש אשר התאימו אותו לסיפוק התועלת הקיימת גם באימון אירובי.

תזונה משלימה

צריכת כמות מספקת של חלבונים חשובה ביותר לבנייתם של שרירי הגוף בעת אימוני משקולות. מקורות רבים ממליצים למתאמנים על דיאטה עשירה בחלבונים, בין 1.4 ל-2.2 גרם של חלבונים לקילוגרם משקל גוף. לשם כך יש מתאמנים הצורכים אבקת חלבון מיד לאחר האימון, או לחלופין אוכלים מאכלים עשירים בחלבון כמו בשר, דגים, ביצים, מוצרי חלב, סויה וקטניות. 
לצריכת כמות "מוגזמת" של חלבונים אין השלכות שליליות, בניגוד לדעה הרווחת לפיה הגזמה בצריכת חלבונים אינה רצויה, מכיוון שחלבונים עודפים אשר הגוף איננו זקוק להם לבניית השרירים מומרים על ידי הכבד לשומן אשר נאגר בגוף. 
ארוחה קלה ומאוזנת לפני אימון (בדרך כלל בין שעה לשעתיים לפני) מבטיחה כי כמות מספקת של אנרגיה וחומצות אמינו תהיה זמינה לתרגילים הנמרצים. שתיית מים חשובה למניעת ביצועים ירודים בגלל התייבשות, והיא נעשית במקביל ולאורך כל האימון. מקובל לצרוך משקה חלבונים מיד לאחר האימון, משום שמתאמנים רבים מאמינים כי הספיגה והשימוש בחלבונים בשלב זה מוגברת, אך אין הדבר נכון. בנוסף, נצרך גם סוכר (כל סוכר פשוט) על מנת לחדש את מלאי הגליקוגן אשר פחת במשך האימון. מתאמנים מסוימים לוקחים עוד חומרים נוספים (למשל קראטין) לעזרה בבניית השרירים, אך יעילותם של חלק ממוצרים אלו שנויה במחלוקת ואחרים אף עשויים להיות מסוכנים.

אימון כוח

אימון אנאירובי בו המתאמן מתאמן על טווח חזרות 1–5 ומשתמש במשקולות חופשיים (בעיקר מוט), על מנת ללמד את מערכת העצבים דפוס תנועה מסוימים שבחר, אימוני כוח חשובים לבסיס (לדוגמה התוכנית SS) גם למטרות היפרטרופיה עתידיות.

אימונים נוספים

קיימים אימונים נוספים המשלבים שימוש במשקולות, או מסתמכים על עקרונות אימון המשקולות כגון TRX המסתמך על הפעלת כוח כנגד משקל הגוף, אימוני קטלבלס, בהם משתמשים בעיקר במשקולות מסוג זה ואימוני קרוספיט המשלבים הנפת משקולות ותרגילים אחרים בעצימות אירובית גבוהה.
יחסי הפיליפינים–ונצואלה

היסטוריה

בשתי המדינות קיימות קהילות גדולות של היספאנים.
נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס, ביקר בפיליפינים בשנת 1999 במסגרת ביקור רשמי שערך באזור. צ'אווס חתם על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה תיירותי ועל מזכר הבנות בנושא סחר וההשקעות. ונצואלה היא שותפת הסחר החמישית בגודלה בדרום אמריקה של הפיליפינים. ונצואלה ייצאה בשנת 2004 סחורות בשווי 38 מיליון דולר, לעומת 1.6 מיליון דולר בלבד ב-2003. 
שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, רוב שיתופי הפעולה הם בתחום החשמל, ההשקעות והאנרגיה.
אווה שלוס

ביוגרפיה

אווה שלוס נולדה בווינה, אוסטריה. הוריה היו אריך ואלפרידה גירינגר. בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתה לבלגיה, ובהמשך התיישבה באמסטרדם שבהולנד. באמסטרדם הכירה משפחת גירינגראת משפחת פרנק, ואווה התיידדה עם הבת הצעירה במשפחה, אנה פרנק, אם כי הן לא היו חברות קרובות.
ב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, ובמאי 1944 נשלחה כל משפחת גירינגר למחנה אושוויץ. אביה ואחיה נספו במחנה, אולם אווה ואמה שרדו ושוחררו בידי כוחות הצבא האדום.
ב-1945. הן חזרו לאמסטרדם, שם השלימה אווה את השכלתה ולאחר מכן למדה אמנות באוניברסיטת אמסטרדם. בנובמבר 1953 נישאה אמה לאוטו פרנק, אשר שכל את אשתו אדית ובנותיו מרגוט ואנה בשואה. הזוג עבר להתגורר בבזל.
שלוס פרסמה ארבעה ספרים על חוויותיה בשואה ומרצה על כך במוסדות חינוך. על פועלה להנצחת השואה, קיבלה בשנת 2001 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נורת'מבריה, ועיטור של חברה במסדר האימפריה הבריטית. המחזאי האמריקאי ג'יימס סטיל שילב את סיפוריה במחזה "And Then They Came for Me" (ואז הם באו בשבילי).
היא נמנתה בין מייסדי הסניף הבריטי של קרן אנה פרנק. במהלך סכסוך בין הקרן לבית אנה פרנק בשאלת הבעלות על יומניה המקוריים של אנה, התערבה שלוס לטובת הקרן בטענה שבית אנה פרנק הפך לאתר פולחן נטול הקשר. היא טענה שאביה החורג, אביה של אנה, לא היה מסכים שהמסמכים יוצגו באופן ציבורי, וכיוון שלא היה דתי גם לא רצה להציג את סיפורה של בתו באופן מיוחד כ"סיפורה של נערה יהודייה".
אווה נישאה ב-1952 לצבי שלוס, ישראלי לשעבר, אותו פגשה במהלך לימודיה בלונדון. נולדו להם שלושה ילדים ולהם נכדים ונינים רבים באנגליה. צבי נפטר ב-2016. שלוס מתגוררת בלונדון.
ג'ורדן פארמאר

ביוגרפיה

פארמאר נולד, גדל והתחנך בלוס אנג'לס. הוא בן לשחקן בייסבול מקצועני לשעבר, ממוצא אפרו-אמריקאי ולאם אמריקאית יהודיה. בגיל שנתיים התגרשו הוריו, אמו נישאה בשנית למהגר יהודי מישראל. בשנים 2004–2006 שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והיה לשחקנה המוביל. הוא נבחר במקום ה-26 בסבב הראשון בדראפט ה-NBA‏ 2006 על ידי לוס אנג'לס לייקרס והצטרף לליגת ה-NBA.
בעונת 2006/2007, עונתו הראשונה במדי הלייקרס, פארמאר מיעט לקבל דקות משחק. הרכז הראשון באותה עונה בשורות הלייקרס היה סמוש פארקר. במהלך עונה זו הוא קבע תקדים היסטורי כאשר שיחק בשתי קבוצות שונות באותו יום: ב-1 באפריל 2007 שיחק הן במדי קבוצה מה-NBDL, והן במדי הלייקרס מאוחר יותר באותו היום - דבר שלא קרה קודם לכן. במהלך עונה זו קלע פארמאר 4.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2007/2008, קיבל יותר דקות משחק והשתלב ברוטציה של הקבוצה. במהלך עונה זו הוא זכה עם הלייקרס באליפות המערב, בדרך להגעה לגמר ה-NBA שם הפסידה הקבוצה לבוסטון סלטיקס 2-4 בסדרה. במהלך עונה זו ממוצעיו של פארמאר עמדו על 9.1 נקודות, 2.3 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים.
פארמאר הפגין יכולת טובה בחודשיים הראשונים של עונת 2008/2009 כאשר קלע 7.9 נקודות ב-20 דקות בממוצע למשחק, אך נפצע במשחק מול מיאמי היט ב-20 בדצמבר 2008, ועקב כך נעדר לתקופה ארוכה. הוא סיים את העונה עם זכייה עם הלוס אנג'לס לייקרס באליפות ה-NBA הראשונה שלו, לאחר ניצחון בגמר על אורלנדו מג'יק. גם בעונת 2009/2010 זכה פארמאר באליפות NBA במדי הלייקרס, כאשר העמיד ממוצעים של 7.2 נקודות ו-1.5 אסיסטים ב-18 דקות בממוצע.
בעונת 2010/2011 עבר פארמאר לניו ג'רזי נטס וחתם ל-3 שנים בקבוצה תמורת 12 מיליון דולר, ושם מספר דקות המשחק של ג'ורדן פארמאר עלו משמעותית ליותר מ-25 דקות למשחק, וכך גם כמות הנקודות – 9.6 נק' למשחק והאסיסטים – חמישה אסיסטים למשחק.
בעקבות השביתה ב-NBA לפני תחילת עונת 2011/2012, חתם פארמאר במכבי תל אביב. במהלך תקופתו הקצרה בישראל הפגין פארמאר יכולת משחק משובחת שלאחריה חזר לניו ג'רזי. ב-3 ביולי הוא הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס כחלק מעסקת ג'ו ג'ונסון. מספר ימים לאחר ביצוע הטרייד ביקש פארמאר מהנהלת ההוקס לבצע Buy-Out על חוזהו בקבוצה ולהשתחרר ממנה כדי לחתום בקבוצת אנאדולו אפס הטורקית שהתעניינה בשירותיו.
ב-11 ביולי 2012, חזר פארמאר לאירופה כאשר חתם באנאדולו אפס הטורקית לשלוש עונות.
ב-10 ביולי 2013 חתם פארמאר על חוזה לשנה בלוס אנג'לס לייקרס ובכך השתחרר מחוזהו באנאדולו אפס הטורקית.
בקיץ 2014 חתם בלוס אנג'לס קליפרס, אך השתחרר מחוזהו בינואר וחתם בדרושפאקה מהליגה הטורקית עד לסיום העונה.
ביולי 2015 חתם לעונה אחת במכבי תל אביב עם אופציה לעונה נוספת. ב-10 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה וכחודשיים וחצי לאחר מכן חתם בקבוצת דנבר מליגת ה-NBA.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בקבוצת סקרמנטו קינגס אולם נופה מסגל הקבוצה לאחר שני משחקים בלבד.