google/wiki40b huggingface dataset:
הלהקה

העלילה

הסרט, שמתרחש במהלך מלחמת ההתשה, מספר את סיפורה של להקה צבאית יוקרתית (התואמת את להקת הנח"ל במציאות). אל הלהקה מצטרפים שלושה חיילים חדשים. חברי הלהקה הוותיקים מקבלים את פניהם בקבלת פנים צוננת הכוללת התבדלות מהם, התנכלות, החרמה וזאת בהתאם למסורת הנהוגה עם מצטרפים חדשים. לאחר תקופת ההסתגלות של החיילים החדשים וכניסתה של הלהקה לשגרת הופעות, נודע למפקדי הלהקה כי הלהקה היא אחת מהמועמדות להופעה בטלוויזיה וכי ההכרעה תהיה על פי איכות הופעותיהם בימים הבאים. בתקופה זו נוצרים בלהקה סכסוכים ומתחים בין חבריה הוותיקים על רקע של כבוד ותפקידי סולו, וזאת מתוך שאיפה ורצון מצד חברי הלהקה להצליח ולעורר התלהבות אצל אמרגנים לצורך עבודתם בתום השירות הצבאי. במקביל יוזמים מפקדי הלהקה (ובעיקר הבמאי) משטר חזרות ומשמעת נוקשים לנוכח ידיעתם אודות הסיכוי להופעה בטלוויזיה. כתוצאה מלחץ מפקדיהם ומהאווירה העכורה השוררת בלהקה, במהלך אחת מהחזרות, למיקי נשבר מהתנהגותו הבוטה של במאי הלהקה והיא שופכת עליו לבן. כתוצאה מכך מעיפים את מיקי מהלהקה. לאחר מכן חברי הלהקה מכריזים על מרד כנגד הבמאי שלהם בתגובה לסילוקה של מיקי מהלהקה. מרד זה מגבש את חברי הלהקה אך גם מאיים על המשך קיומה, שכן המפקדים מחליטים לפרק את הלהקה. פקידת המפקד לא מצליחה להודיע לטלוויזיה על ביטול ההופעה, ובסופו של דבר, חוזרים בהם המפקדים מהחלטת הפירוק, וההופעה מתקיימת, עם מיקי.

המחזמר "הלהקה" בתיאטרון "הבימה"

בשנת 2006, כ-30 שנה לאחר יציאת הסרט, העלה תיאטרון הבימה את "הלהקה" כמחזמר תיאטרלי בעיבודם של ענת גוב (מחזה) ורמי קלינשטיין (מוזיקה) ובכיכובם של מוקי, אדיר מילר, שירי מימון, קרן פלס, אמיר פיי גוטמן, אסתר רדא ואורי אומנותי.
אינובלודז'

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1145, ובמאה ה-14 הוענקו לו זכויות מגדבורג. בשל מיקומו האסטרטגי של היישוב על המעבר שבנהר פיליצה, המקום בוצר, ונבנתה סביב היישוב חומה.
באמצע מאה ה-17 נהרס היישוב על ידי הפולשים השוודים. לאחר חלוקת פולין השתייך לשטחי פולין הקונגרסאית, ובשנת 1870 נשללו מהיישוב זכויות העיר שלו, בעקבות מרד ינואר.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב קשות, בשל קרבתו לחזית.

יהודי אינובלודז'

התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1537, אך זו נקטעה במהלך המאה ה-17, וחודשה רק במחצית השנייה של המאה ה-18. קהילה יהודית עצמאית התקיימה במקום מראשית המאה ה-19.
מסוף המאה ה-19 הפך היישוב ליעד קיט מועדף ליהודי הסביבה, והדבר שימש כמקור פרנסה מרכזי ליהודי המקום, לצד חייטות.
בשנות העשרה של המאה ה-20 שימש כרב הקהילה הרב יחזקאל הלשטוק, ואחריו ועד השואה כיהן בה הרב א"י גינגולד. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר 426 יהודים, ועם הגעת פליטים יהודים מהסביבה, עלה מספרם לכ-600 בשנת 1941.
באוגוסט 1942 הועברו יהודי הכפר לגטו טומשוב מזובייצקי, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. בית הכנסת העתיק של הכפר נשרף במהלך המלחמה.
נתי עזריה

קריירת משחק

עזריה החל את דרכו לאחר שהחל לשחק במחלקות הנוער של מכבי נתניה. עזריה, עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, בעונת 1984/85. עזריה ערך את הופעת הבכורה שלו באותה עונה נגד הפועל לוד, במשחק עזריה כבש צמד וקבוצתו ניצחה 0-9, הניצחון הגבוה ביותר של מועדון הכדורגל בכל הזמנים. במדי נתניה, נחשב עזריה לאחד החלוצים הבולטים של מכבי נתניה בשנות ה-90 כשהוא כבש לטובתה למעלה מ-100 שערים בכל המסגרות.
במהלך הקריירה שלו שיחק עזריה גם בהפועל כפר סבא, מכבי שעריים, הפועל טייבה, ובהפועל אכסאל. ולאחר 15 שנים, החליט לסיים את הקריירה ופרש ממשחק פעיל.

קריירת אימון

לאחר הפרישה ממשחק פעיל, קיבל עזריה תפקיד ניהולי במכבי נתניה כמנהל ספורטיבי. עזריה פעל בתפקיד זה משנת 2000 עד לשנת 2005. לאחר מכן, בעונת 2005/06, מונה למאמן קבוצת נערים ג' של המועדון. במהלך עונה זו הוביל את הקבוצה למקום השלישי בליגה השנייה כאשר קבוצתו של עזריה, מנצחת 8 פעמים רצוף במהלך הסיבוב השני. את העונה שלאחר מכן, עונת 2006/07 הוביל עזריה את קבוצתו לזכייה בגביע המדינה לנערים ג', לאחר שבמשך תקופה ארוכה, קבוצות הנערים של מכבי נתניה לא זכו בתואר.
באוגוסט 2008 מונה עזריה לעוזר המאמן של לותר מתאוס בקבוצת הבוגרים של מכבי נתניה. לקראת עונת 2008/09 החליט בעלי הקבוצה דניאל יאמר לצמצם את השקעותיו הכספיות בקבוצה. מרבית השחקנים הבכירים בקבוצה והמאמן לותר מתאוס שוחררו, ועזריה קיבל את תפקיד המאמן הראשי. אולם בסיום ארבעת מחזורי הליגה הראשונים דורגה הקבוצה בתחתית הטבלה לאחר שהשיגה 2 נקודות בלבד, וראובן עטר מונה במקומו של עזריה. לאחר מכן אימן את קבוצת מכבי עמק חפר בצוותא עם סלובודן דראפיץ'.
בשנת 2010 חזר לאמן את קבוצות הנערים של מכבי נתניה, ובקיץ 2012 מונה לתפקיד מאמן קבוצת הנוער של המועדון. בקיץ 2013 מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל כפר סבא.
רותם עטר

ביוגרפיה

רותם עטר למדה בתיכון תלמה ילין. בוגרת תואר ראשון בספרות כללית והשוואתית ובספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ותואר שני בלימודי תרגום באותה אוניברסיטה. למדה ספרות צרפתית בסורבון, שבפריז, צרפת.
תרגומיה פורסמו בכתבי העת דחק - כתב עת לספרות טובה, ננופואטיקה ועיתון 77. חברת עמותת "מקום לשירה", מלמדת תרגום בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים. שותפה לעריכת פסטיבל השירה בירושלים, "מטר על מטר". כותבת בלוג ספרות בשם "קורא מובלע".
נשואה לדוד ואם לבן. מתגוררת בחיפה.
S-500

כללי

מערכת S-500 היא מערכת חדישה הכוללת טילי יירוט קרקע-אוויר, אולם שלא כמשתמע משמהּ, היא אינה שדרוג של המערכות הקודמות S-400 ו S-300.
המערכת מתוכננת ליירוט טילים בין יבשתיים וכן נגד מטרות אוויריות כמו מכ"מים וחוסמים מוטסים. הטווח האפקטיבי המתוכנן הוא 600 קילומטרים עבור טילים בליסטיים ו-400 קילומטרים עבור הגנה אווירית. היא מסוגלת להעסיק בו זמנית 19 מטרות על-קוליות הנעות במהירויות של 5 קילומטרים לשנייה.
פיתוח המערכת היה אמור להסתיים בשנת 2012, אך נדחה רשמית ל-2017. בפברואר 2017 סגן שר ההגנה של רוסיה, יורי בוריסוב הודיע כי אב טיפוס ראשון יהיה מוכן לקראת שנת 2020. ברם, באביב 2017, המפקד העליון של חיל האוויר הרוסי, ויקטור בונדארב דיווח כי המערכת תיכנס לשירות כוחות הנ"מ בזמן הקרוב וכי חניכי האקדמיה הצבאית של כוחות האוויר והחלל כבר מתאמנים על המערכת.
במקביל לפיתוח מערכת יבשתית, החברה מפתחת גם גרסה ימית של המערכת שתוצב על נושאות המטוסים מסדרת שטורם, שאף הן נמצאות בשלבי פיתוח.
ליקר ביצים

ליקר ביצים או אג נוג (באנגלית: Eggnog או egg nog) הוא משקה המבוסס על חלב וביצים. משקה זה מוגש באופן מסורתי בארצות הברית וקנדה בחג המולד, חג ההודיה או בראש השנה האזרחית. המשקה עשוי מחלב, שמנת, סוכר, ביצים מוקצפות ומתובל באגוז מוסקט וליקר אלכוהולי כגון רום, ברנדי או ויסקי.
למשקה יש גרסה ללא אלכוהול.

היסטוריה

מקורו של המשקה אינו ברור ויש הסוברים שהוא התפתחות של הפוסט - משקה חלב מימי הביניים. גם מקור שמו של המשקה אינו ברור. ייתכן שהמילה "נוג" מקורה באנגלית תיכונה (middle English) שמשמעה שיכר, שלו נוספו ביצים ("אג"). משקה זה הוגש חם, והיה משקה של בני האצולה בלבד. מרכיביו היקרים מנעו מתושבי הכפרים לשתות אותו, ואילו בערים לא היה לפשוטי העם חלב, ורק האריסטוקרטיה יכלה להשיגו. במאה ה-17 נהגו לערבב את החלב והביצים המוקצפות ביין מדירה או בשרי. בראשית המאה ה-19 הגיע המשקה לארצות הברית, שם, בשל המיסים על הברנדי והיין, נעשה שימוש ברום מהקריביים. עד מהרה הפך המשקה למשקה חג פופולרי בארצות הברית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להימכר גרסה מסחרית של המשקה הכוללת אלכוהול, או גרסה בלא אלכוהול. בתקופה זו החלו להגיש את המשקה קר.
כוח גאות

כוחות גאות הם תופעה שיורית של כוח המשיכה, והם המקור לתופעת הגאות והשפל, כמו גם למספר תופעות נוספות, הנסקרות בהמשך. מקורם של כוחות הגאות הוא באי אחידותו של שדה הכבידה לאורך קוטרו (המקביל לציר הכוח) של הגוף עליו הוא פועל. עוצמתו של שדה הכבידה של גוף מסוים, עלולה להיות חזקה בצורה משמעותית בצד הקרוב של גוף אחר עליו הוא פועל, ובצד הרחוק שלו. לכן, נוצרת מתיחות בקצוות של הגוף השני, דבר שעלול להוביל, במקרים יותר קיצוניים, להתפרקותו של הגוף השני. כוחות גאות ושפל לא היו מתקיימים בשדה כבידה אחיד, מאחר שבשדה כבידה אחיד כל פיסת חומר נמשכת אל מקור השדה בכוח שווה.

ניתוח מתמטי

ניתן להיעזר בחשבון אינפיניטסימלי על מנת לחשב את כוחות הגאות והשפל, קרי את ההפרש בין כוחות המשיכה בצד הקרוב והרחוק מהגוף המפעיל את השדה.

כוח הכבידה שמפעיל גוף מסוים במרחק R ממנו נתון בנוסחה: . 
 
הפרשי השדות (בהנחה ש-h הוא אורכו של הגוף ביחס לציר השדה, וכמו כן h<<R) אם כך בנוסחה: 
כאשר G הוא קבוע הכבידה העולמי, M היא מסת הגוף המפעיל את הכוח, m היא מסת הגוף עליו פועל הכוח, ו-R הוא המרחק בין מרכז הגוף הראשון לצידו הקרוב של הגוף השני.

כוחות גאות בסביבת גוף על-מסיבי

מהתבוננות בנוסחה ניתן לראות, כי כוחות הגאות והשפל עומדים ביחס ישר למסת הגוף המפעיל את הכוח. מכאן ניתן להסיק, כי כוחות אלה גדולים במיוחד בסביבת גופים על-מסיבים, ככוכבי ניטרונים וחורים שחורים. בגופים אלה כוחות הגאות והשפל כה חזקים, עד כי בשלב מסוים הם קורעים את הגוף עליו הם פועלים לגזרים, בתהליך המוכר כספגטיפיקציה.
אגף ההדרכה

היסטוריה

מקורו של האגף בלשכת ההדרכה של ארגון ההגנה. כחלק מההכנות להקמת צבא, מונה חיים לסקוב בספטמבר 1947 לראש לשכת ההדרכה והוטל עליו לארגן מחדש את הלשכה ואת מערך ההדרכה כך שיכשיר צבא סדיר. חיכוכים ומחלוקות עם מפקדי ההגנה האחרים, שלא הסכימו לאמץ שיטות הדרכה מהצבא הבריטי ובפרט שיטת "תרגולת הקרב" (Battle Drill) שניסה לסקוב להטמיע, הביאה למינויו של אליהו בן חור לראש הלשכה, כשלסקוב משמש כסגנו, ומתרכז בהכנת קורס המ"מים. בדצמבר 1947 הוחלט בישיבת המטה הכללי להקים צבא בן 20,000 חיילים והוגדר תפקידו של אגף ההדרכה החדש להכין את הכוח הנ"ל. מבנה אגף ההדרכה כלל שלוש מחלקות: הדרכה, מינהל ואפסנאות ותפקידו כללו הכנה ואישור של כל תוכניות האימונים בבתי הספר הארציים ובחטיבות, פרסום ספרות הדרכה והפצתה, השגת עזרי אימון והקצבתם ליחידות, חלוקת תחמושת אימונים, ביצוע קורסים מפקדי כיתות ומפקדי מחלקות, השתלמויות מפקדים ואימונם למחלקות הנשק המסייע. לאחר הקמתם של החילות המקצועים באפריל 1948 שונתה הגדרת תפקידו של האגף והוא כלל אימון מפקדים, פיקוח על ההדרכה בחטיבות ותיאום ההדרכה בחילות ובשירותים השונים. 
בחודשים הבאים סבל אגף ההדרכה משיתוק, כאשר לחץ המבצעים במלחמת העצמאות הביאו לביטול תוכניות השתלמות שונות, לקיחת מדריכים לצורך הקמת יחידות חדשות כמו גדוד ייעודי לצורך מבצע נחשון ומינוי של בן חור לקצין המינהלה של המבצע. ביקורת על תפקוד האגף הביאה להדחתו של בן חור ולמינויו של לסקוב ביולי 1948 לתפקיד. לסקוב ערך רפורמה באגף ובתקופתו התרכז בהכשרת חיל רגלים כשהאגף הורכב ממטה האגף, מחלקה להוצאה לאור, מרכז בתי ספר לחיל רגלים ושירות לאימון גופני. בספטמבר 1949 הוקם במחנה סרפנד "מרכז אימונים ותגבורות לחיל השריון", שלימים הפך לבה"ד 5 ובית הספר לשריון. 
האגף הפך למחלקה באגף המטה הכללי ובראשו עמד מאיר זורע, בדצמבר 1953 הוחלט על הקמת שני אגפים חדשים במטה הכללי, אגף ההדרכה ואגף המודיעין, ולתפקיד ראש אגף ההדרכה מונה אלוף-משנה יצחק רבין שקודם לאחר שנה לדרגת אלוף. 
לפני מבצע קדש הוחלט כי אגף ההדרכה יחזור להיות למחלקת הדרכה (מה"ד) באגף המטה הכללי ומפקדו קצין בדרגת אלוף-משנה, לאחר מינויו של צבי זמיר ב-1960 שונה התקן לאלוף. לאחר מלחמת ששת הימים הועברו סמכויות הדרכת החי"ר למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. לאחר מלחמת יום הכיפורים קיבלה המחלקה גם את משימת המחקר ולימוד תורת הלחימה של האויב ויישום התגובות בהדרכה והאימונים של צה"ל. לאחר מלחמת שלום הגליל הוקמה מפקדת חילות השדה והסמכויות לגיבוש תורת הלחימה והארגון של חילות השדה הועברו אליה, אגף התכנון הגדיר מחדש את נושאי האחריות של מחלקת ההדרכה ונקבע  כי ייעודה בין היתר, להוות דרג מטה כללי להדרכה לכלל צה"ל, ותפקידו העיקרי בתחום זה התמקד בפיתוח ההדרכה, באמצעות מחלקת פיתוח הדרכה בשנת 1992 הועברה סמכות פיתוח ההדרכה ממחלקת הדרכה למפח"ש ונקבע כי המפח"ש תהווה גוף עם סמכות מטכ"לית, שתיתן שירותים כלל-צה"ליים בתחום פיתוח ההדרכה. בשנת 1995 פורקה מחלקת הפיתוח וההדרכה וענפיה צורפו לאחת החטיבות במפח"ש.
לאחר ארגון המטכ"ל ב-1999 והקמת אגף המבצעים הפכה המחלקה לחטיבת התורה וההדרכה באגף שבראשה תת-אלוף וייעודה: "לשאת באחריות לתורות היסוד של צה"ל, להפקת לקחים, לאימונים ולהדרכה ולתחום היסטוריה הצבאית, להוות מוקד ידע לתחום האיכות ותפיסות הניהול בצה"ל".
ג'יי אר יואינג

ביוגרפיה בדיונית

על פי "דאלאס", ג'יי אר יואינג נולד באמצע שנות ה-30 למשפחת יואינג, המנהלים חווה בשם "סאות'פורק" ליד דאלאס. הוריו, ג'וק (ג'ים דייוויס) ואלינור, המכונה "מיס אלי" (ברברה בל-גדס) הביאו לעולם שלושה ילדים - הבכור, ג'יי אר, האמצעי, גארי (טד שאקלפורד), שעזב את המשפחה (והופיע בסדרה משלו בשם נוטס לנדינג), והצעיר בובי (פטריק דאפי). בשלב מאוחר יותר בסדרה מסתבר כי עובד החווה, ריי קרבס, אף הוא בנו של ג'וק. ג'יי אר לא היה מרוצה מהתנהגותו של גארי, שהיה אלכוהוליסט, והכבשה השחורה של המשפחה, ולכן הביא לחווה את בתו של גארי, לוסי, המכונה "מיס לוסי" (שרלין טילטון), על מנת שתגדל עם יתר בני המשפחה.
ג'יי אר נישא לסו-אלן (לינדה גריי), שהייתה "מיס טקסס הצעירה", בתחרות בה שפט ג'יי אר. הנישואים לא היו מאושרים, והשניים לא היו נאמנים זה לזו. סו-אלן בגדה בג'יי אר עם אויבו המושבע קליף בארנס (קן קרצ'בל), והתמכרה לאלכוהול, ואילו ג'יי אר בגד בה עם נשים רבות, לרבות אחותה, קריסטין, והתמכר לאלכוהול גם הוא. קריסטין היא זו שירתה בו, בפרק שחתם את העונה השנייה של הסדרה, ירייה שהביאה לאשפוזו, ולתקופת שיקום ממושכת.
ג'יי אר לא היה חוואי כאביו ואחיו. הוא העדיף את עסקי הנפט, בהם עסק באופן שפל וללא מעצורים. יריבו בעסקים אלו היה קליף בארנס, בנו של יריבו הנערץ של אביו של ג'יי אר. ניסיונותיהם של השניים לפגוע זה בזה ולצבור ממון זה על חשבון זה היוו חלק ניכר מעלילת הסדרה במהלך כל 14 העונות. היו אלו שתי הדמויות היחידות בסדרה שהופיעו בכל 14 העונות.
ג'יי אר, שהיה רודף נשים אובססיבי, נישא במהלך הסדרה לשתי נשים שונות. בתחילה נישא לסו-אלן, ממנה נולד בנו ג'ון רוס השלישי, ולאחר מכן לקאלי (קת'י פודוול) ממנה נולד בנו טרנס הרפר. בן נוסף, ג'יימס ביומונט, נולד לו מרומן שהיה לו בטרם נישא לסו-אלן.
ג'יי אר נהג במכונית מסוג מרצדס בנץ, בעלת לוחית הרישוי "EWING 3" (הלוחית "EWING 1" הייתה שמורה לג'וק), אך בשנת 1987 החליף אותה לקדילק אלאנטה בעלת גג נפתח.
ככל שהתקדמה דאלאס לעונתה האחרונה, בשנת 1991, כך גדל מספר אויביו של ג'יי אר וגבר כוחם. רוב בני משפחתו נטשו אותו, ולבסוף הוכרע בידי איל נפט בשם קרטר מקיי (ג'ורג' קנדי), שגרם לו בתרמית מוצלחת למכור את חלקו בחברה המשפחתית "יואינג אויל" לאויבו קליף בארנס. בפרק האחרון של הסדרה "דאלאס" נודד ג'יי אר בחווה כשבידו האחת בקבוק ויסקי, ובשנייה אקדח טעון. או אז חווה ג'יי אר חוויה מיסטית, בנוסח סרטו של פרנק קפרה "אלו חיים נפלאים". הוא רואה כיצד היו מתפתחים העניינים לולא בא לעולם. הסדרה הסתיימה ביריית אקדח, ובובי הנזעק אל החדר המרכזי בסאות'פורק בזעקה. גורלו של ג'יי אר לא התגלה לצופים.
בסרטים המאוחרים יותר הסתבר כי ג'יי אר ירה במראה, ולאחר מכן יצא לנוח באירופה למשך חמש שנים, משם שב בסרט ההמשך "דאלאס: שובו של ג'יי אר" ובסרט שלאחריו: "דאלאס: מלחמת בני יואינג". בסרטים אלו כושל ג'יי אר במאמציו להשתלט מחדש על חברת הנפט המשפחתית, אך מצליח לגזול מאויבו מקיי כסף רב.
קנת ברנדר

חינוך

ב-1986, קיבל הסמכה לרבנות מסמינריון הרב יצחק אלחנן בישיבה יוניברסיטי.

קריירה

מ-1990-91, שימש ברנד כרב הראשי של בית הכנסת לינקולן סקוור בעיר ניו יורק לאחר ששימש כעוזר לרב.
הרב ברנדר שימש כרב בכיר בבית הכנסת בבוקה רטון במשך 14 שנים (1991-2005).
מ-2005-2018 שימש כסגן מנהל ישיבה יוניברסיטי.
ב-2018, קיבל לידיו את תפקיד ראש רשת אור תורה סטון.

חיים פרטיים

ב-2018 עלה לישראל ביחד עם משפחתו.
מיתר (כלי מיתר)

מיתר הוא חוט מתוח, העשוי בדרך-כלל ממתכת, פלסטיק (כגון פרלון), משי, מעי, או גיד, ומשמש בעזרת רטט הנוצר על ידי פריטה, הקשתה או הקשה, להפקת הצליל של כלי המיתר. ככל שהמיתר רוטט בתדירות גבוהה יותר כך הצליל הנוצר הוא מה שאנו מכנים כצליל גבוה יותר. בנוסף לחומר ממנו עשוי המיתר, כך גם עוביו של המיתר, מתיחות המיתר, ואורכו קובעים את גובה הצליל המתקבל, כך שככל שהמיתר קצר יותר, דק או מתוח יותר הוא יפיק צליל גבוה יותר.
בכלים מודרניים רבים המיתרים עשויים ממתכת וניילון, שהם חומרים עמידים יחסית, וצלילם חד, בוהק, יציב, חזק וברור יחסית, אך ברחבי העולם יש שימוש נרחב בחומרים מן החי להפקת מיתרים, כולל בכלים של התרבות המערבית כגון כינור, בהם המיתרים היו עשויים בעבר כנורמה בעיקר מגידים או ממעי. מיתרים אלו נקרעו במהירות, שמרו פחות על כיוון ואופי הצליל שלהם כמובן היה שונה, ומסיבות אלו ואחרות פחת השימוש בהם. בכל כלי המיתר ישנם התקני כיוון, שהמיתר מלופף סביבם, ובעזרתם הנגן יכול לכוון את המיתר.
לכלי הנגינה יש מספר שונה של מיתרים. בפסנתר למשל יש כ88 קלידים המקישים באמצעות מערכת מנופים על בין מיתר אחד לשלושה עבור כל קליד. בגיטרה קלאסית, חשמלית ואקוסטית יש לרוב 6 מיתרים (קיימים דגמים של 7 או 8 מיתרים נפרדים, ושל 12 מיתרים, שבהם כל זוג מיתרים מכוון לאותו תו, או לשני תווים זהים בהפרש של אוקטבה זה מזה), ולעומתם לכינור ורוב כלי הקשת המוכרים יש 4 מיתרים, ולגיטרה בס יש 4, 5 או 6 מיתרים. כמובן, יש יוצאי דופן רבים מבחינה זו, גם בין הכלים המוכרים יותר כגון אלו שצוינו, וכמובן שקיים מגוון עשיר מאוד של כלי מיתר ברחבי העולם ולאורך ההיסטוריה.

מיתרים מדורגים לפי הקוטר שלהם (המכונה באנגלית Gauge). בגיטרה חשמלית, למשל, קוטרם של המיתרים בסטים המקובלים נע 0.056 אינצ'ים לעבה ביותר, ו0.008 אינצ'ים לדק ביותר. מיתרים לגיטרה מגיעים בדרך כלל בסטים של 6 מיתרים, הנקרא לרוב לפי שם המיתר הדק ביותר (לדוגמה: 9 עבור סט מיתרי גיטרה חשמלית בהם עוביו של הדק ביותר הוא 0.009 אינצ'ים) או לפי שמם של הדק והעבה ביותר עם מקף ביניהם (לדוגמה: 9-42 עבור סט מיתרי גיטרה חשמלית בהם עוביו של הדק ביותר 0.009 אינצ'ים והעבה ביותר 0.042 אינצ'ים). 
ככל שהמיתרים עבים יותר, עליהם להימתח יותר כדי להגיע לגובה הצליל הרצוי. כאשר מחליפים בכלי כגון גיטרה מיתרים לסט בעל עובי שונה, יש לשנות בהתאם את גובה המיתרים יחסית לצוואר, לכוון את מוט המתיחה של הצוואר (אם יש) למתח המיתרים החדש, ובכלי מיתר בעלי סריגים גם לכוון מחדש את אוכף הגשר כך שבסריג ה-12 הצליל יהיה בדיוק אוקטבה מעל צליל המיתר הפתוח ( דוגמה זו נכונה בגיטרות הנפוצות, אולם יש כלי מיתר בעלי סריגים שיש להם פחות סריגים ו/או שאינם מכוונים במרווחים של חצאי טון, מושווים או לא)

שחיקה

נגינה על המיתר שוחקת אותו ועם חלוף הזמן איכות הצליל יורדת והמיתר נשאר מכוון לפחות זמן, לכן יש להחליף את המיתרים מדי פעם, בהתאם לסוג המיתרים ותדירות הנגינה.
בנוסף, במיתרי מתכת קיימת בעיה של חימצון וקורוזיה, תופעות המופיעות עקב חשיפה של מתכות כמו פליז וברונזה ללחות ומלחים המגיעים מאצבעות הנגן (בכלים בהם הנגן נוגע באצבעותיו במיתרים). כתוצאה מכך, המיתרים מאבדים מבהירות הצליל שלהם לאורך זמן. על מנת לנסות ולפתור את הבעיה, חלק מיצרני המיתרים מצפים את מיתריהם בציפוי מתכת או פולימר המגנים על המיתר ומאריכים את חייו. עם זאת, מיתרים מצופים בדרך כלל יקרים יותר ועשויים להשמע פחות בהירים.
הראיה (תחרות)

הֶרַאִיָה הייתה חגיגה אתלטית ודתית שנערכה בעיר היוונית אולימפיה בעת העתיקה. החגיגה נקראת על שם האלה הרה.
ההראיה הייתה תחרות מקבילה למשחקים האולימפיים. תחרות זו נערכה לנשים בלבד כחודש לאחר תום המשחקים, מכיוון שהן לא הורשו להשתתף במשחקים המרכזיים.
על פי המסורת, התחרות נוסדה במקביל למשחקים האולימפיים, גם סיפור ייסודה מקביל לסיפור ייסוד המשחקים האולימפיים. היפודאמיה, אשת המלך פלופס, לאחר חתונתה ייסדה משחקים לכבוד האלה הרה כדי להודות לה על עזרתה בשידוך המוצלח ועל תקופת השלום שבעלה הצליח להביא לפלופונסוס. היא בחרה 16 נשים שהשתתפו בתחרות, כשכל אחת מהן מייצגת את עירה או את משפחתה.
על בסיס המסורת הזאת נבחרו 16 נשים אצילות מן העיר אליס, שעליהן הוטל לארגן ולשפוט בתחרות. המשחקים נפתחו תמיד בטקס שנערך במקדש הרה שבאולימפיה, ששיאו היה הלבשת פסלה של הרה בבגד הפפלוס שהוכן במיוחד לכבוד המאורע על ידי נשות אליס. 
התחרות היחידה שהתקיימה בהראיה הייתה ריצה למרחק של כ-160 מטר. היו שלושה מקצים שאליהן הרצות היו מחולקות בהתאם לקבוצת הגיל שלהן: ילדות, בנות עשרה, ובוגרות. בניגוד לתחרות הגברים, שנערכה בעירום מלא, הרצות התחרו לבושות בטוניקה בשיער פזור, כאשר הטוניקה חושפת את השד הימני, ככל הנראה כדי שהשופטות יוכלו לוודא שהמתחרות הן באמת נשים, אולם ייתכן שהיה במנהג גם פן סמלי של חיקוי אופן הלבוש של האמזונות. רק נשים רווקות יכלו להתחרות בהראיה.
לזוכות בתחרויות הוענק זר בצורת כתר, אולם בניגוד למקביליהם הגבריים, הן לא נהגו להקים פסל בדמותן ולא חוברו עליהן שירים המהללים את הישגיהן הספורטיביים. דברים אלו הביאו את החוקרים להניח שהן לא נהנו מאותה מידת יוקרה ופרסום כמו המנצחים הגברים במשחקים האולימפיים.
דין וחשבון (מסמך)

דין וחשבון (דו"ח בראשי תיבות וגם דּוּחַ) הוא מסמך המציג מידע כתוצר של בדיקה או חקירה, בהקשר נתון.
דוחות המופקים ממערכות מידע מציגים לרוב נתונים בלבד, שעשויים להיות גולמיים או מעובדים (למשל מחושבים). דוחות שנערכו בעקבות חקירה או מחקר מכילים לעיתים אלמנטים נוספים כגון: ניתוח הנתונים, הסקת מסקנות, הצעות והמלצות לפעולה עתידית.
דוחות עשויים להיות פרטיים או ציבוריים. לעיתים קרובות, הם מיוצרים כמענה לסוגיות שהועלו על ידי יחידים או ועדות במוסדות ממשלתיים, בחברות עסקיות ובמוסדות חינוכיים ומדעיים.
לדוחות מסוימים מבנה המקביל למאמר מדעי: מבוא, שיטה, תוצאות ודיון. לעיתים, מבנה הדו"ח הוא של בעיה-פתרון, בהתאם לסוגיה שלגביה נכתב. דו"ח עשוי לכלול גם תוכן עניינים, תקציר, סיכום, נספחים, הערות שוליים, היפר קישורים, סימוכין ורשימה ביבליוגרפית. תצוגת המידע בדוחות מגוונת אף היא, החל בדוחות המכילים, מלבד המידע, רק כותרות לציון הנושאים, וכלה בדוחות הכוללים אמצעים להמחשת המידע, כגון: שרטוטים, איורים, טבלאות וגרפים.  
דוגמאות לסוגי מסמכים שהם דוחות: מאמרים מדעיים, תוצאות סקרים, תעודות, ספרים לבנים, ניירות עמדה, דוחות שנתיים, דוח ביקורת, דוחות מפקד אוכלוסין, דוחות התקדמות, דוחות חקירה, דוחות כספיים, דוחות מצב חשבון ואשראי ורבים אחרים.
The Israel Project

The Israel Project ("פרויקט ישראל") היה ארגון הסברה פרו-ישראלי. הארגון הוקם בשנת 2002 על ידי ג'ניפר לאסלו מזרחי, אשת יחסי ציבור ופעילה ציבורית יהודית-אמריקאית, במטרתה לספק מידע אמין ועדכני לעיתונאים ולמנהיגים בנושאי ישראל והמזרח התיכון, כדי לקדם דעה חיובית על מדינת ישראל. 
הארגון העסיק צוות של מומחים המספק מידע לעיתונאים בנושאים הקשורים לישראל, לסכסוך הישראלי-ערבי ולמזרח התיכון ובנוסף מקיים תדריכי עיתונאים בהשתתפות נציגים ישראלים. 
לארגון היה סניף בירושלים העובד עם עיתונאים זרים המוצבים במדינת ישראל. וכן סניף מרכזי בארצות הברית. הארגון מקיים דרך הסניף סיורים במסוק לעיתונאים, במטרה לאפשר להם להתרשם מהמצב באזור מזווית ראייה נוספת.
בשנת 2011 החל הארגון לפעול גם במזרח הרחוק.
ביולי 2018 סגר המשרד את משרדו בישראל ושלח מכתבי פיטורים לכל העובדים בשל מחסור בתרומות. מאז 2016 כמות התרומות שהוא קיבל החלה לרדת ובשנת 2019 כמעט התאפסה.

עמדות

הארגון מזוהה עם עמדות הימין המדיני בישראל. 
הארגון טוען שהסברת העמדה התומכת בהתנחלויות צריכה להתבסס על שיקולים ביטחוניים ולא על ציטוטים מהתנ"ך. הארגון קורא לפעיליו להדגיש שהטענה שבכל מקום בו מתגוררים פלסטינים אסור שיהיו יהודים איננו יכול להתקבל כדרישה סבירה לכינון שלום ושיש בטענה זו גזענות. בנוסף, מדגיש הארגון שהדרישה לפירוק ההתנחלויות הוא בעצם דרישה לטיהור אתני.
מבצע אלקיים

רקע

לאחר מלחמת העצמאות, נוצר מצב שבו פליטים ערביים חנו בהמוניהם בגבולות מדינות ערביות שכנות שהסכימו לתת להם מקלט, אולם לא אזרחות. הם חיו בעליבות, תחת משטר צבאי ובעוני מחפיר. ממשלת מצרים בהנהגת גמאל עבד אל נאצר, ניצלה את המרמור הרב של הפליטים, כדי לגייס ממורמרים לבצע פעולות טרור נגד ישראל. בתחילה הפעולות היו בעיקר חדירה וגניבה, אולם בהדרגה החלו המסתננים ללבוש צורה מאורגנת יותר, והפכו ליחדה צבאית ממש. הם כונו פדאיון. הפדאיון החלו להיות מחוצפים יותר ויותר, ומעשיהם החלו ללבוש אופי של טרור.
ישראל החליטה להעניש את מצרים על שהיא נותנת חסות לטרור, ויזמה את "מבצע חץ שחור". למרות שהמבצע נחשב לניצחון ישראלי, הרי שהוא לא הפסיק את חדירת הפדאיון. בסוף אוגוסט, התקפות הפדאיון בחסות מצרית, הביאו למותם של עשרה ישראלים בראשון לציון וברחובות. לפיכך, החליטה ממשלת ישראל לנקוט בפעולה. כיעד הפעולה, נבחרה מפקדת המשטרה של חאן-יונס שבעזה, ששימשה גם כמפקדת גדוד הפדאיון המצרי.

הקרב

המבצע נקבע במקור לליל ה-30 באוגוסט, אלא שבגלל סירוב של קצין בחיל השריון, איחרו הזחלמי"ם לבוא, והמבצע נדחה ביום ונקבע לליל ה-31 באוגוסט. כוח ממוכן בראשות מרדכי (מוטה) גור תקף את המבצר והמתקנים שסביבו, בעוד כוחות בפיקודו של רפאל (רפול) איתן תקף את מוצב 132. הכוח של איתן הפגיז בארטילריה את המוצב, אלא שהמצרים נטשו אותו זמן קצר לפני פרוץ המבצע, וכל שנותר ללוחמים לעשות הוא להשמיד את התשתיות.
הכוח של גור, טעה בדרכו, והתקדם דרך הכפר בני-סוהילה. יריות מעטות נורו אל הטור, וחייל ערבי אחד נהרג. בדרך, שני שוטרים מצריים שסברו שמדובר בשיירה מצרית, עצרו אותה וביקשו לראות כרטיסי עבודה. לוחמי צה"ל ירו בהם למוות. הזחלמי"ם התגלו כבר ממרחק של כמה מאות מטרים, והמצרים במפקדה כיבו את האורות ופתחו באש. נפתחו חילופי-אש, במהלכם נפצעו מספר חיילי צה"ל שנחבשו במקום. מחלקה בפיקוד טוביה (טיבי) שפירא הקיפה את המבנה וריתקה את המגדל הצפוני, בעוד כוחות נוספים השתלטו על דרכי הגישה.
לוחמי צה"ל הסתערו על הדלת, שהתגלתה כנעולה. הובא מטען והדלת פוצצה. בשלב הזה נפצע מפקד המבצע מרדכי גור, ואת מקומו מילא אהרן דוידי. חיילי צה"ל פרצו לבניין וכבשו אותו במהירות. לאחר מכן הועמסו מאות קילוגרמים של חומרי נפץ, ובשניות האחרונות לפני הנסיגה, הודלקו הפתילים ומעוצמת הפיצוץ עפה חזית התחנה באוויר. במהלך המבצע נהרגו 72 מצרים ו-58 נפצעו, צה"ל איבד חייל אחד - אמנון לביא וכן 9 חיילים נפצעו. מרדכי גור ומשה פלס (סטמפל) קיבלו את עיטור העוז על השתתפותם במבצע.

סיכום ותוצאות

היה זה הקרב הראשון שבו עשו כוחות הצנחנים שימוש בזחלמי"ם, ובכלל הפעם הראשונה שנעשה שימוש בכלי רכב אלה במהלך פעולות התגמול, והוכח בו השימוש היעיל שלהם. הפשיטה עצמה נחשבה לניצחון ישראלי מסחרר. תחנת המשטרה הושמדה כליל, וכן מתקנים רבים באזור. המבצע גרם למצרים לשקול מחדש את החסות שלהם לטרור הפדאיון, והוביל להפסקת אש בתיווך האו"ם ב-4 בספטמבר. הנשיא נאצר הורה על הפסקה בפעילות הפדאיון מצד הגבול המצרי. עם זאת, פרובוקציות מצריות שונות גרמו בסופו של דבר לפרוץ מבצע קדש. ב-2 בנובמבר 1956, כבש צה"ל בשנית את חאן יונס. העיר הוחזרה במהרה לידי המצרים ונשארה בשליטתם עד לשנת 1967. במהלך מלחמת ששת הימים נכבשה בשלישית העיר על ידי ישראל והושלט בה משטר צבאי. בשנת 1993 עברה העיר, יחד עם כל רצועת עזה, לידי הרשות הפלסטינית.