google/wiki40b huggingface dataset:
אמנון ויינשטיין

אמנון ויינשטיין הוא בונה כינורות ישראלי.
אמנון ויינשטיין הוא דור שני לשושלת של בוני כינורות ישראלים. אביו עלה לארץ ישראל ופתח בתל אביב סטודיו לבניית כינורות בשנת 1939. אמנון המשיך במסורת וצירף אליו גם את בנו, הדור השלישי בשושלת, המקיימת את מסורת בוני הכינורות הגדולים בקרמונה שבאיטליה, משפחות אמאטי וגוארנרי.
שאר משפחתו של אמנון ויינשטיין נשארה באירופה ונספתה בשואה, והקשר הזה הוליך את אמנון לאיתור כינורות של יהודים שלקחו אתם את כלי הנגינה למחנות הריכוז הנאציים. כינורות אלה, רובם כלים פשוטים ששימשו לנגינה בשמחות, סומנו במגן דוד על גב הכינור, ואמנון ויינשטיין הציב לעצמו כמשימה את תיקון הכינורות האלה והבאתם לנגינה בקונצרט סימפוני, שיסגור את אירועי שנת השישים למדינת ישראל. הקונצרט, שכונה בשם "כינורות של תקווה", התקיים ב-24 בספטמבר 2008, וניגנו בו הסולן שלמה מינץ עם סימפונט רעננה ותזמורת איסטנבול הטורקית.
ויינשטיין הגיע לרעיון איתורם ושיפוצם של הכלים בעקבות הרצאה בנושא "כינורות בתקופת השואה", שנשא בגרמניה בשנות ה-90' של המאה ה-20. חלק מן הכינורות המשובחים שהיו באירופה הועלו לארץ ישראל עם הכנרים, שברוניסלב הוברמן הזמין לנגן בתזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית. אחרים נבזזו בידי הגרמנים. הכינורות שנשארו, בגיטאות, ביערות ובמחנות הריכוז היו כלים פשוטים וזולים, ונמצאו במצב ירוד וכמעט הרוס, שחייב שיפוץ יסודי וממושך כדי להחזירם למצב נגינה. כיום מחזיק ויינשטיין בסדנה שלו שמונה כינורות כאלה ומתכוון להמשיך בחיפוש אחרי כלים דומים שעודם קיימים במקומות שונים בעולם.
אמנון ויינשטיין שותף לניהול המוזיקלי של קשת אילון, מרכז לקידום וטיפוח הנגינה בכינור בקיבוץ אילון שבגליל המערבי.
עמק מטאריס

מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת וואיקאטו מהמילטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי. 
בדומה להרים אחרים ברכס בריטניה ניתן לעמק שם הקשור לבריטניה - "מטאריס" שם של מפרץ בפרובינקיה הרומית "בריטניה", המכונה כיום "מפרץ ויי" (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
משטרת ברלין

היסטוריה

משטרת ברלין הוקמה בשם "המשטרה הפרוסית המלכותית" בשנת 1809.
במרץ 1848 ברלין הייתה אחד המקומות שבו התקיימה מהפכת 1848. בשלב זה רק מספר קטן של שוטרים (כמאתיים שוטרים על 400,000 תושבים) פעלו עם סמכויות מוגבלות, ככוח משטרתי בשם Revierpolizei (פשוטו כמשמעו: תחנת משטרה). על מנת להילחם במהפכה, מפכ"ל המשטרה, רב-ניצב ד"ר יוליוס פרייהר פון מינוטולי ביקש מצבא פרוסיה לסייע בדיכוי. אלה שלחו שני משמרות של פרשים ושלוש חטיבות חי"ר. כ-230 אזרחים נורו או נהרגו על ידי הפרשים לאחר שחיילי המשמר קיבלו את ההוראה "Immer feste druff!" (~ הכו בהם חזק!). אחרי כמה ימים הוקמה מיליציה ("Bürgerwehr") עם כוח של 20,000 גברים, אך זו הייתה חסרת ערך בניהול מבצעי אכיפה.
זמן קצר לאחר המהפכה, המלך פרידריך וילהלם הרביעי ייסד את "Königliche Schutzmannschaft zu Berlin" ביוני 1848, שהיה לגוף המשטרה הראשון בגרמניה וכללה קולונל אחד, חמישה קפטנים, 200 סמלים, 1,800 קצינים ו-40 פרשים רכובים.
ב-1936 בתקופת גרמניה הנאצית פורקו כל כוחות המשטרה בגרמניה והוקמו מחדש תחת משטרת הסדר (Ordnungspolizei) שנועדה לרכז את כל לובשי המדים העירוניים והמוניציפליים בעיר לגוף אחד. עד מהרה הגוף ריכז בפועל את כל ארגוני החירום ואכיפת החוק ברייך השלישי וכלל את שירותי הכבאות, משמר החופים וגופי ההגנה האזרחית והייתה כפופה להיינריך הימלר.
לאחר נפילתה של חומת ברלין (1989) ואיחוד גרמניה (1990), משטרת מערב ברלין, עם 20,000 עובדיה ומשטרת מזרח ברלין עם 12,000 עובדיה התמזגו לגוף אחד בפיקודו של גיאורג שרטץ, שפיקד קודם על משטרת מערב ברלין. כ-2,300 שוטרים הועברו מהמערב למזרח וכ-2,700 שוטרים עברו מהמזרח למערב. סך הכל 9,600 שוטרים במזרח ברלין היו משתפי פעולה של המשרד לביטחון המדינה (MfS, השטאזי). 8,544 מהם המשיכו לשרת במשטרה, 1,056 מהם פוטרו וכ-2,000 אחרים פרשו או התפטרו מעצמם.
על פי החוק אודות גופי המילואים המתנדבים של המשטרה (Freiwillige Polizei-Reserve Berlin) שאומץ ב-25 במאי 1961 במערב ברלין, נוצרו ארגונים צבאיים שמטרתם להגן על תשתיות חשובות כמו תחנות כוח, מתקני אספקת מי שתייה וכדומה. מאז שנות השמונים הארגונים הפכו לארגונים אזרחיים. הם התפרקו בשנת 2002.
רסת

רסת (בגעז: ርሰት) היא סוג של חזקת קרקעות שהתקיימה בחברה החבשית המסורתית ושמשמעות היא שאדם יכול לטעון לבעלות על חלקת אדמה שהייתה שייכת לאחד מאבותיו בין אם מדובר על גבר או אישה. אדם שהוא בעל זכות שכזו מכונה "רסתנה" (ርሰተኞ) או "בלרסת" (ባለርሰት).
על מערכת הרסת ישנו את הגולת, שהיא זכות גביית מס מבעלי הרסת שניתנה לאליטה מהקיסר.

מעמדן של חסרי רסת

בתפיסה המסורתית אוכלוסיות חסרות חסרת נתפסות כנחותות, חוסר הרסת בקרבם גורם להם לעסוק במקצועות אחרים כגון קדרות, נפחות, אריגה ומסחר שבחלקן ישנה סטיגמה של בודה וכן שאלו נחשבים לבזויים. בשטחים האמהרים-תגרים היהודים, המוסלמים והוויטו היו בסטטוס של מחוסרי רסת.

ביתא ישראל

החל מהמאה ה-15 החלו הקיסרים האתיופים לנשל את ביתא ישראל מאדמותיהם והקיסר יצחק הוציא צו השולל מהיהודים את הרסת אם לא יתנצרו. 
מי שיטבל בטבילה הנוצרית יירש את אדמת אביו; ולא, יעקר מאדמת אבותיו ויהיה פלאסי.
— 
בתחילת המאה ה-17 עם הבסת המרכז העצמאי בסמין, אדמות היהודים הפכו לאדמות הקיסר, חלק מהאדמות ניתנו לכנסייה, ואחרות למתנצרים ולמהגרים. לחלק מהיהודים באזורים קווארה, ולקאית ותגראי לא נשללה הרסת. רבים מהיהודים שנשללה מהם הרסת חכרו אדמות והפכו לאריסים של בעלי האדמות הנוצריים. במהלך תקופת גונדר חלקים מהאליטה היהודית קיבלו רסת מהקיסרים.
פשע מושלם

פשע מושלם הוא כינוי לפשע שנעשה באופן שמבצעיו אינם ניתנים לגילוי, ולכן הם חומקים מעונש. 
יש להבחין בין פשע מושלם לבין פשע שבו, מסיבות שונות, לא מושגת הרשעה – על מנת שפשע ייחשב מושלם נדרש יותר מאשר חוסר יכולת להרשיע, נדרש קושי מהותי לפענוח הפשע. יש הרואים כפשע מושלם רק פשע שעצם קיומו לא התגלה (למשל רצח הנחזה כמוות טבעי), משום שברגע שידוע שהתרחש פשע, הוא חדל להיות "מושלם". גישה נוספת מופיעה בספרו של גיירמו מרטינס, "רציחות נוסח אוקספורד": "הפשע המושלם אינו זה שנותר בלתי מפוענח אלא זה שמפוענח תוך ייחוסו לנאשם הלא נכון". על פי הגדרות אלה, הידיעה שפשע כלשהו היה פשע מושלם מתבררת רק כעבור זמן, כאשר הוא חדל להיות מושלם – כל זמן שהוא בגדר פשע מושלם, אין אנו יודעים זאת. 
מקרה נודע של רצון לבצע פשע מושלם, הוא זה של ליאופולד ולוב, שני צעירים שחתרו לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, לשם הפגנת עליונותם השכלית. השניים רצחו נער בן 14, נלכדו ונדונו למאסר עולם בתוספת 99 שנים. סיפורם היה נושא למספר סרטי קולנוע וספרים. 
פשע מושלם הוא נושא פופולרי בספרות בלשית, בסרטי בלש ובסרטי פשע.
מחצ'קלה

היסטוריה

קודמתה ההיסטורית של מחצ'קלה הייתה העיר טארקי (Тарки́), שהייתה קיימת כבר במאה ה-15 ואולי אף מוקדם יותר. העיר הנוכחית נוסדה ב-1844 כמבצר בשם פטרובסקויה, על בסיס מבצר "אנז'י-קאלה". מבצר פטרובסקויה נקרא על שם הצאר פטר הגדול שביקר במקום ב-1722 בזמן מסעו לפרס. ב-1857 שונה שם העיר לפורט-פטרובסק, לאחר שנבנה בה נמל. חשיבותה של העיר גדלה אחרי בניית מסילת הברזל מרוסיה לבקו בשנים 1894–1896, העוברת דרכה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלו להתפתח בעיר תעשיות שונות: נפט, נייר, חביות, טבק ובתי חרושת לקרונות. ב-1921 העיר הפכה לבירת רפובליקת דאגסטן כחלק של רוסיה הסובייטית. באותה שנה שונה שם העיר למחצ'קלה (העיר של מחץ') על שם מחץ' דחדייב, פעיל קומוניסטי מילידי האזור שסייע לניצחון הקומוניסטים בדאגסטן, נתפס ונידון למוות על ידי הצבא הלבן ב-1918.
ב-14 במאי 1970 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה, אך השתקמה במהירות הודות לסיוע מהממשלה.
כיום (2011) רוב אוכלוסיית העיר היא אוכלוסייה מוסלמית. על אף המצב הביטחוני הבלתי יציב בחבל קווקאז, גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מהיר. הקהילה היהודית בעיר, לעומת זאת, מצטמקת והולכת.
סמדר ברבר-צדיק

קריירה

ברבר-צדיק היא רואת חשבון בהשכלתה ובעלת תואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בחשבונאות ובמימון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת דרכה עבדה במשרד רואי החשבון KPMG סומך חייקין ובמשך הזמן התקדמה לתפקידי ניהול בכירים במשרד. בתקופה זו ובמסגרת עבודתה התוודעה לאיש העסקים צדיק בינו והעניקה ליווי מקצועי לחברות שבבעלותו.

קבוצת בינו

לאחר פרישתה של ברבר צדיק מפירמת סומך-חייקין, החלה להיות מועסקת ישירות על ידי צדיק בינו בשורת החברות שבשליטתו. בין היתר כיהנה כמנכ"ל סהר פיתוח ואחזקות בע"מ וכיו"ר הנהלת פז חברת נפט. 
בשנים 2003-1996 כיהנה כמנכ"ל בינו אחזקות ולאחר מכן כמנכ"לית החברה האם פ.י.ב.י. אחזקות, שבאמצעותה שולט צדיק בינו בבנק הבינלאומי. בינואר 2005 מונתה למשנה למנכ"ל וראש אגף עסקים בבנק ושימשה כחברת הנהלה. בשנת 2006 מונתה כממלאת מקום המנכ"ל  דוד גרנות, שכיהן בתפקיד מפברואר 2001, והחל מ-2007 כמנכ"ל הבנק. בכך נהפכה ברבר-צדיק למנכ"לית הצעירה ביותר של בנק במדינת ישראל (כשהיא בת 43 בלבד) והאשה השנייה, לאחר מנכ"ל בנק לאומי גליה מאור, העומדת בראש בנק שנמנה עם חמש קבוצות הבנקאות הגדולות בישראל. בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאחת מ-4 הנשים החזקות בישראל.
היא עומדת בראש קבוצה בנקאית המונה שלושה בנקים: הבינלאומי, אוצר החייל, הפועל בעיקר במגזר משרתי הקבע, ובנק מסד, הפונה למגזר ההוראה.
ברבר-צדיק חברה בוועד המנהל של ארגון "מתן" למעורבות עסקים בקהילה ומכהנת כממלאת מקום נשיא איגוד הבנקים, יאיר סרוסי.
ברבר-צדיק נשואה לכלכלן יוסי צדיק, אם לשלושה ומתגוררת בתל אביב.
איג'יפטסאט A

מבנה הלווין

הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה  והוא השני מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל.
ג'וקבוקס

ג'וּקְבּוֹקְס (מאנגלית: Jukebox) הוא מכשיר אוטומטי למחצה המאפשר למאזינים לנגן שירים נבחרים מתוך מלאי תקליטים, תקליטורים או מספריית קובצי מוזיקה דיגיטליים, לרוב על ידי הפעלה באמצעות מטבעות.

היסטוריה

הנגנים המוזיקליים הראשונים בשוק אשר אפשרו לנגן מוזיקה באמצעות מטבעות היו - תיבות נגינה ופסנתרים שהופעלו באמצעות מטבעות. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 החליפו את המכשירים הללו מכונות אשר ניגנו הקלטות של שירים ומנגינות במקום מכשירי נגינה פיזיים שניגנו רק מנגינות. בשנת 1890 לואיס גלאס וויליאם ס. ארנולד המציאו את הפטיפון הראשון שעבד על מטבעות. בשנת 1918 הובארט ס. ניבלאק המציא פטנט על מנגנון שמסוגל להחליף תקליטים באופן אוטומטי. המצאה זו הובילה לפיתוחו של הג'וקבוקס הראשון שאפשר לבחור תקליטים. מכשיר זה הוצג לראשונה לציבור בשנת 1927. בהדרגה החלו להיכנס לשווקים מכונות ג'וקבוקס שהיו בעלי רמות גבוהות יותר של אוטומציה. מכונות הג'וקבוקס הכילו בהמשך גם אפשרות לעקוב אחר הפופולריות של השירים - מה שאפשר לבעלי המכונות להשאיר במכשירים את התקליטים הפופולריים יותר ולהחליף את התקליטים הפחות פופולריים.
מכונות הג'וקבוקס היו בשיא הפופולריות בין שנות הארבעים עד אמצע שנות השישים, ובמיוחד בשנות החמישים בתקופה בה מוזיקת הרוק אנד רול הייתה בשיאה.
במהלך שנות ה-80 החליפו התקליטורים את התקליטים בתור המדיה הנפוצה ביותר במכונות הג'וקבוקס המודרניים.
בשנת 1999 הושק הג'וקבוקס הדיגיטלי הראשון. דגם זה הכיל ספרייה גדולה במיוחד של קובצי מוזיקה דיגיטליים אשר אוחסנה על גבי המכשיר ואשר התעדכנה באופן אוטומטי באמצעות לווין.

הדעיכה בפופולריות של הג'וקבוקס

בעבר מכונות הג'וקבוקס זכו לפופולריות רבה בעיקר משום שהן הכילו לרוב את השירים החדשים ביותר בשווקים, משום שהם אפשרו למאזינים לנגן מוזיקה מתוך מבחר רב ללא פרסומות וכמו כן, משום שהן הציעו אמצעי לשליטה בתכנים מוזיקליים אשר לא היו זמינים באותו העת באמצעים טכנולוגיים אחרים. הפופולריות של מכונות הג'וקבוקס דעכו במהלך העשורים האחרונים, בעיקר בעקבות העלייה בפופולריות של נגני השמע הדיגיטליים האישיים, ובשל הנגישות של המוזיקה כיום באמצעות האינטרנט. בשל המגמות הללו לציבור הכללי כיום יש עניין מופחת בהרבה בלשלם כסף תמורת השמעת שירים בודדים במקומות ציבוריים.
אפקט הגזע האחר

אפקט הגזע האחר או בקצרה אפקט הגזע (באנגלית: cross-race effect, own-race effect, other-race effect, או own race bias) הוא תופעה מתחום תפיסת פרצופים וזיהוי פנים (תת תחום הנחקר באתולוגיה אנושית ובפסיכולוגיה חברתית), לפיה אדם תופס, מבצע עיבוד קוגניטיבי ומזהה בקלות רבה יותר פרצופים של אנשים השייכים אתנית במראה שלהם לגזע בו גדל.
בשל התופעה, אדם לבן יזהה בקלות הבדלים בין פרצופים של אנשים לבנים, אך אנשים ממוצא סיני, למשל, ייראו לו זהים, והוא יתקשה לזהות הבדלים בין הפרצופים. בהתאם, אדם סיני יתקשה בזיהוי פרצופי אנשים לבנים. 
ממחקרים שנעשו נמצא כי הזיהוי המשופר בגזע שבו נולד האדם, אינו מולד, אלא הוא תוצאה של למידה הנובעת מסביבתו הטבעית של האדם, בה גדל. בהתאם לכך, ילדים שאומצו וגדלו בסביבה של אנשים שאינם שייכים למוצא האתני שלהם, זיהו פרצופים ממוצא זה שאינו שלהם בצורה טובה יתר, והתקשו בזיהוי אנשים ממוצאם המקורי. בנוסף, נראה כי ניתן לשפר יכולת זיהוי פנים של קבוצה אתנית אחרת, באמצעות למידה - ככל שהאדם בא במגע עם אנשים מקבוצה אחרת, עולה הסיכוי לזהות הבדלים בפניהם בקלות רבה יותר.
לאפקט הגזע האחר, כמו לכלל חקר זיהוי הפרצופים, יש השלכות משמעותיות במספר תחומים. בין השאר נדרשת מודעות לתופעה זו בתחום זיהוי חשודים בעבירה פלילית במסגרת מסדר זיהוי, נוהל המתקיים במסגרת חקירה משטרתית, במהלכו עד שראה חשוד בנסיבות מפלילות, מנסה לזהות אותו בתוך קבוצה של אנשים שאמורים להיות דומים לו במראה. למשל, כשהאדם לבן צופה בחשוד לבן, הוא עשוי לקלוט בעיקר פרטים משניים בדמותו (כי הפרטים הבולטים כמו צבע עורו דומים כבר לקבוצה אליה שניהם שייכים), דבר שעשוי לסייע לאחר מכן במסדר הזיהוי שלו; לעומת זאת, כשהוא נחשף לחשוד אפרו-אמריקאי, הוא עשוי לקלוט בעיקר פרטים ראשוניים ובולטים בדמותו, וכך עשוי להתבלבל במהלך מסדר זיהוי שכולל מספר אנשים אפרו-אמריקאים. דרך אפשרית אחת להפחית את ההשפעה ולא ליצור הטיה לרעת החשוד במסדרי זיהוי, היא לדאוג לכך שהחוקר המשטרתי יהיה שייך לקבוצה האתנית של החשוד ולא לזו של העד המזהה, כדי שיוכל ליצור מסדר בו הניצבים דומים לחשוד במאפיינים רבים, ולא ייווצר מסדר בו החשוד בולט למדי בין הניצבים.
במחקר בתחום זה שנערך בישראל, נדרשו ערבים ויהודים ממוצא מזרחי ואשכנזי לזהות במסדר זיהוי פנים שראו דקות ספורות לפני כן. בהתאם לאפקט הגזע, עלה במחקר אחוז טעויות גבוה בקרב כל אחת מהקבוצות כשנדרשו לזהות אנשים מקבוצה אתנית שונה; אחוז הטעויות הגבוה ביותר היה כשיהודים התבקשו לזהות פנים של ערבי.
השירות החשאי של ארצות הברית

היסטוריה

בעת מלחמת האזרחים האמריקאית ניצבה ארצות הברית אל מול תופעה נרחבת של זיוף כספים. התופעה הייתה כה חמורה עד שפגעה במאמץ המלחמתי, והנשיא אברהם לינקולן הורה לאחד מגיבורי מלחמת האזרחים, ויליאם ווד, ליצור שירות ממשלתי שייאבק בתופעת הזייפנים.
כך החל השירות החשאי את פעולתו, כחלק ממשרד האוצר האמריקאי. פעולתו של השירות החלה ב-5 ביולי 1865, ואכן, עד מהרה הצליחו ווד ואנשיו להקטין את תופעת זיוף הכספים. 
גם לאחר שהנשיא לינקולן נרצח על ידי המתנקש ג'ון וילקס בות', לא עלה בדעת השלטונות לייחד את הגוף החדש שהוקם על מנת להגן על חיי הנשיא. כל נושא שמירת הביטחון הלאומי בארצות הברית היה עדיין לא מגובש, וסוכנויות רבות, כגון ה-FBI וה-CIA עדיין לא הוקמו. לא היה גוף ספציפי שתפקידו הוא שמירה על חיי הנשיא, על אף שהתפקיד הוטל לעיתים על "המרשלים", רשות אמריקאית לאכיפת חוק במישור המדינתי.
לאחר רצח הנשיא ויליאם מקינלי בשנת 1901 הצורך בגוף שתפקידו העיקרי יהיה הגנה על הנשיא הפך ברור. למרות שסוכני השירות החשאי שמרו על הנשיא באופן חלקי כבר משנת 1894, קיבל על עצמו השירות את ההגנה המלאה על הנשיא בשנת 1902. בשנת 1908 הוסבו שמונה מאנשי השירות החשאי ליצירת הגרעין לארגון חדש - ה-FBI.
ב-1 במרץ 2003 הועבר השירות החשאי ממשרד האוצר למשרד החדש לביטחון המולדת, כחלק מן הלקחים שהופקו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
החל משנת 2011 חמושים סוכני השירות החשאי באקדח שירות מסוג זיג זאואר P229 בקוטר .357 SIG מ"מ או לחלופין אקדח FN חמש-שבע בקוטר  5.7×28mm. וכן רובה ציד מסוג רמינגטון 870 ותת-מקלעים מסוג MP5 ו-FN P90.

שיירת הרכבים של השירות החשאי

רכבי השירות החשאי ברובם כלי רכב בתוצרת פורד ושברולט ומורכבת אך ורק מרכבים מתוצרת ארצות הברית, מאז שנת 2001 בכל נסיעה מחוץ לעיר השיירה מונה כ 45 כלי רכב, בעוד הלימוזינות עצמן מתוחזקות על ידי הבית הלבן, רכבי ה"תמיכה" בשיירה מתוחזקים על ידי המשרד הצבאי בבית הלבן. על המכוניות הנשיאותיות תמיד יופיעו בקדמת הרכב שני דגלים, שאחד מהם באופן קבוע הוא דגל ארצות הברית והשני דגל המדינה המארחת. כמו כן מופיע על דלתות המרכב הסמל של נשיאות ארצות הברית. בין היתר ניתן למצוא באופן קבוע בשיירה המלווה רכב פיקוד מסוג שברולט סוברבן (רכב זה משבש גלי רדיו ופוגע לעיתים ברשת הסלולר של הנוכחים באזור על מנת למנוע מתקפה על השיירה דרך טלפון נייד, רכב זה לא אהוד על התושבים האמריקאים). בנוסף ניתן למצוא בשיירה רכב מסוג פורד לניטרול חומרים מסוכנים. (Ford F550/Horton) אשר נוכחת בעיקר לקראת סוף השיירה. עוד ניתן למצוא רכבי פורד גדולים אשר מסיעים את הפמליה של הנשיא מספר כלי רכב להסעת הצוות הטקטי למקרי חירום (U.S. Secret Service ERT) שתי לימוזינות של הנשיא שאחת מהן היא לימוזינת כוננות למקרה שהשנייה נפגעת, אמבולנס שסוגר את סיום השיירה רכבי ליווי משטרתי מיוחד של המדינה המארחת.

מבנה השירות החשאי

בשירות החשאי מועסקים 5,000 אנשים, מהם 2,100 סוכנים (שתפקידם לבצע את ההגנה ואת החקירות בפועל), 1,200 שוטרים במדים (שתפקידם לבצע את ההגנה ההיקפית על המבנים שעליהם מגן השירות), ו-1,700 מועסקים בתפקידים טכניים ומינהלתיים. לשירות החשאי 125 משרדים ברחבי העולם. השירות מפעיל יחידה מיוחדת של רוכבי אופניים על מנת לבצע מרדפים מהירים אחר חשודים.
מרקורי (מגזין)

מגזין מרקורי היה ירחון לסיפורים קצרים של מדע בדיוני שראה אור בישראל בין השנים 2007 ל-2009. המגזין פרסם כארבעים עד חמישים עמודים של סיפורים קצרים מדי חודש (כשישה עד שבעה סיפורים), יחד עם טורים ומאמרים על דמויות מיתולוגיות, שאלות קוראים והמלצות ספרים. המגזין הוקדש רובו ככולו לסיפורים, טורים ומאמרי תוכן ולא נהג לפרסם כתבות הווי או ראיונות וסיקורים.
הגיליון הראשון של מרקורי יצא לקראת פסטיבל אייקון 2007, והכיל סיפורים מפרי עטם של מייק רזניק, ברוס הולנד רוג'רס, עידו גנדל ואחרים. מאז הופיעו במגזין גם שמות ידועים אחרים כגון ננסי קרס, אורסון סקוט קארד, לארי ניבן ופול אנדרסון. כמו כן, מספר כותבים ישראליים זכו להופעת הבכורה שלהם במגזין.
בתחילת שנת 2009 הודיע מגזין מרקורי על יציאה לפגרה שאינה מוגבלת בזמן, הודעה שהגיעה לאחר עיכוב ביציאת הגיליון האחרון והיוותה למעשה הודעה על הפסקת פעילות. הגיליון האחרון יצא לאור במרץ 2009 וכלל כמה סיפורים שהמוטיב המחבר ביניהם היה געגועים לעבר ומסע בזמן. בין הסיבות להפסקת פעילות כתב העת נמנים ככל הנראה המשבר הכלכלי העולמי שככל הנראה עצר או עיכב תוכניות למכירה של המגזין, ומיעוט קוראים. במקביל נשמעה ביקורת על חוסר שיתוף פעולה מצד מוסדות קהילת חובבי המדע הבדיוני, שנמנעו מלהתערב ולסייע למגזין להגיע לקהל קוראים נרחב יותר מבעוד מועד, ובכך איפשרו את סגירתו.

מוטיבים

למרות שלא ניתנה הכרזה פומבית למדיניות כזו על ידי המערכת, אחדים מהגליונות השונים נושאים מוטיבים מוגדרים. גיליון 3, למשל, עוסק בספינות דור הנמצאות במסען במשך מאות שנים, גיליון 8 עוסק בהיסטוריה העתידית של המאה העשרים ואחת וגיליון אחת עשרה עוסק בהתחלות חדשות. גיליון 13, שהיה הגיליון המסכם, התאפיין כאמור בטון מלנכולי ונוסטלגי.
רפאל ברוך טולדנו

תולדות חייו

נולד במקנס שבמרוקו בשנת תר"ן, 1890, לרבי יעקב טולידאנו ולחנה לבית סודרי. משפחת טולידאנו היא משפחת רבנים ותיקה ממגורשי ספרד, שמקורה בטולדו.
נישא לרחל, בתו של הרב שלום עמאר. רבו המובהק היה רבי חיים בירדוגו. למד מוסר אצל רבי חיים משאש. בהיותו כבן שמונה עשרה התמנה לדיין במקנס ובגיל 27, לאחר פטירת אביו, נתמנה לאב בית הדין ולרבה הראשי של העיר. במסגרת תפקידו קיבל ממלך מרוקו חסן השני את עיטור "וויסאם עלאוית" והממשלה הצרפתית העניקה לו את עיטור לגיון הכבוד. השם רפאל נוסף לו בשנת תר"צ, לאחר שחלה.

הנהגתו

הרב טולדנו הקים מוסדות בעירו: "ביקור חולים" - אשר הגיש סיוע רפואי לעניים חינם; "דובב שפתי ישנים" - בית דפוס שבו הוציא לאור ספרים של חכמי מרוקו; "שובו בנים" - תנועה לחזרה בתשובה; "מלביש ערומים" - הספקת ביגוד לעניים ולנזקקים; ו"מוהר הבתולות" - סיוע לחתנים ולכלות. לחם על אופייה הדתי של קהילתו. הקים ישיבה לבני הכפרים והעיירות הסמוכות. נהג להגיע לכפרים כדי לאסוף תלמידים לישיבה זו. דאג למחסורם של התלמידים, החל בביגוד ומזון וכלה בטיפול רפואי.
מדי יום מסר שיעורי תורה בבית מדרשו לפני כ-150 משתתפים, ובימי שישי היה מחלק בעצמו לעניים כספים אשר גבה מתושבי העיר. היה מזרז את הסוחרים לסגור את חנויותיהם לקראת שבת.

בישראל

בשנת תשכ"ג (1963) עלה הרב טולדנו לישראל. הוא התיישב בבני ברק, תחילה בשכונת זיכרון מאיר, ובסוף ימיו בשכונת רמת אהרון. דרש דרשות התעוררות וחיזוק בקרב עולים ממרוקו ביישובים שונים כדי להשפיע עליהם לשלוח את בניהם לישיבות.
היה מזוהה עם אגודת ישראל. השתתף בכנסייה הגדולה החמישית בשנת תשכ"ד (1964) ונשא בה נאום שבו ביכה את מצב הנוער הספרדי העולה לארץ ונוטש את מורשת אבותיו. הוא הטיל את האחריות על הציבור החרדי וזעק: "ואיך אעלה אל אבי והנער איננו אתי". נפטר בי"ח בחשוון תשל"א ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק. אחר פטירתו קראה עיריית בני ברק את הרחוב שבו התגורר בסוף ימיו על שמו. כמו כן קיים רחוב על שמו בשכונה החרדית רמת שלמה בירושלים. צאצאיו הקימו ישיבות ובתי מדרש על שמו: ישיבת חזון ברוך בצרפת, ישיבת אור ברוך בירושלים וקהילת עטרת ברוך בבני ברק.
תולדותיו נכתבו בספרים מקנס ירושלים דמרוקו וביקוד החמה, וכן בספר על תולדותיו ופועלו ועל הקהלת מקנס ורבניה "קדוש וברוך" -בני ברק תשע"ט וכן בהקדמה לספר "אהל יעקב", הוצאת אהבת שלום, תשנ"ז.

חיבוריו

הרב טולדנו חיבר את הספר "קיצור שולחן ערוך השלם". הספר מבוסס בעיקר על קיצור שולחן ערוך של הרב שלמה גאנצפריד ועל כף החיים, בתוספת מנהג מרוקו. בספר מופיעים גם פיוטים שכתב, והידוע בהם הוא אשורר שירה לכבוד התורה, אשר נפוץ בקרב עדות המזרח.

משפחתו

רבים מצאצאיו משמשים כרבנים וראשי ישיבות. את בנו הצעיר ואת נכדיו שלח ללמוד בישיבת פוניבז'. בנו הרב יוסף היה רב קהילת "עטרת ברוך" בבני ברק. בנו הרב יעקב טולדנו היה ראש ישיבת "חזון ברוך". שתי הישיבות קרויות על שמו.
הרמן ואן רומפיי

ביוגרפיה

ואן רומפיי שימש סגן נשיא זרוע הנוער של מפלגת CVP בין השנים 1973–1975, והחל משנת 1978 היה חבר הלשכה הלאומית של המפלגה. בין השנים 1975–1980 עבר בלשכותיהם של שניים מראשי ממשלת בלגיה. בין השנים 1988–1993 כיהן כנשיא מפלגת CVP. בין ספטמבר 1993 ליולי 1999 כיהן כממלא מקום ראש ממשלת בלגיה ושר האוצר. לאחר תבוסת מפלגתו בבחירות הכלליות בשנת 1999 הפך לחבר הבית התחתון (בפלמית: de Kamer van Volksvertegenwoordigers) בבית הנבחרים הבלגי. בשנת 2004 מונה לשר מדינה.
לאחר הבחירות הכלליות ביוני 2007 נבחר ואן רומפיי ב-12 ביולי ליו"ר בית הנבחרים. אולם בחירות אלה לא הצליחו להביא להרכבת קואליציה יציבה, וגררו משבר פוליטי שנמשך כשנה וחצי. המשבר הסתיים רק כאשר ואן רומפיי הסכים לקבל על עצמו את תפקיד ראש הממשלה. ב-28 בדצמבר 2008 הוא התבקש על ידי המלך אלבר השני להרכיב ממשלה, והוא הושבע לתפקידו על ידי המלך ב-30 בדצמבר 2008.
ב-19 בנובמבר 2009 נבחר ואן רומפיי לכהן כנשיאהּ הקבוע הראשון של המועצה האירופית, תפקיד שעד כה התחלפו בו ראשי המדינות הנשיאות התורניות של האיחוד האירופי. הידיעה על מינויו התקבלה בתרעומת בטורקיה בשל מספר התבטאויות של ואן רומפיי נגד צירופה של "טורקיה המוסלמית" לאיחוד האירופי. הוא כיהן בתפקיד זה עד 30 בנובמבר 2014.
אחיו הצעיר, אריק ואן רומפיי, אף הוא פוליטיקאי בלגי במפלגת CD&V, והיה חבר בממשלת פלנדריה בין השנים 1995–1999.
הר ליסטר

היסטוריה ומקור השם

ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי (אשר פעלה בין השנים 1901-1904) ההר נקרא על שם  ג'וזף ליסטר, שכיהן כנשיא החברה המלכותית בין השנים 1895-1900.
Between the Earth and the Stars

רקע והפקה

באוקטובר 2014, ערכה טיילר ראיון עם מגזין Daily Sabah. באותו הראיון היא טענה כי העבודה על אלבומה השבעה עשר כבר החלה. פרק זמן לאחר מכן, מגזין סאן פרסם כי טיילר צריכה להוציא אלבום עם רוד סטיוארט.
לבסוף, יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום "Hold On" בפברואר 2019, והאלבום חודש לאחר מכן. בין היתר, סיבוב ההופעות "Between the Earth and the Stars Tour" אליו תצא טיילר, ייתמך על גבי אלבום זה.
ניקולא גרנו

חייו

הרשומות המוקדמות ביותר של גרנו מקורן בפריז, שם עבד תחילה בקתדרלת נוטרדאם. עם מות אחיו קיבל את משרת הכומר בכנסיית סן ספולקר. הוא התקדם במעלות ההירארכיה הכנסייתית בסן ספולקר ולבסוף עזב את פריז ועבר תחילה ללאון שבפיקרדיה ב-1403 ואחר לקמבריי ב-1408. ב-1409 התקבל לשירותו של הדוכס מברי כ"ממונה על הנערים", מורה למוזיקה ומשגיח על נערי המקהלה, בבורז'ה; בשנת 1412 החל את הקריירה שלו בחצר דוכסות בורגונדיה של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה. ב-1419 חזר לקמבריי ומשנת 1425 עד 1427 עבד ברומא כממונה על נערי המקהלה בקאפלה של האפיפיור מרטינוס החמישי.
מעבודתו זו פרש לקמבריי, שם עבד בשנות ה-40' של המאה ה-15 עם גיום דופאי על שכתוב מלא של המוזיקה הליטורגית הפוליפונית של הקתדרלה. הוא הלך לעולמו בקמבריי, אחרי חיים יוצאי-דופן באריכותם.

מוזיקה והשפעה

במוזיקה של גרנו ניכרים היבטים של נוהלי כתיבה הן מימי הביניים והן מראשית הרנסאנס. המוזיקה החילונית שלו היא המעודכנת ביותר וכוללת דוגמאות מכל אחת מן הצורות הקבועות (formes fixes) שהיו מקובלות בימיו - הבאלאדה, הווירלאי והרונדו. המלודיה נמצאת תמיד בקול העליון וכולם כתובים בשלושה קולות.
המוטטים של גרנו יוצאי דופן בשימוש שהם עושים בטכניקה איזותרמית, בדרך כלל בכל הקולות. מכמה בחינות הם דומים למוטטים של גיום דופאי, מלבד בחומרת העיקרון האיזותרמי. אחד מהם אפשר לתארך ל-1414, כיון שהוא מהלל את מתנגד האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה ונכתב כנראה במועד פתיחתה של מועצת קונסטאנץ. גרנו כתב גם מיסות, אבל אף לא אחת מהן שרדה בשלמותה; רק קטע מן הגלוריה נשאר ולא די בו כדי לעמוד על הטכניקה הסגנונית שלו לסוג זה של יצירה.
נמר ג'אווה

מאפיינים

זהו נמר קטן יחסית ובעל פרווה מעט כהה ועם כתמים שחורים גדולים. חלק מהפרטים שחורים כמו פנתרים. הנמר שוכן באזורים הרריים ויערות טרופיים סבוכים ברחבי דרום-מערב ג'אווה וגם באזורי יער נשיר במזרח האי. 
הוא ניזון ממיני פרסתנים כמו איילי מונטיאק, חזיר בר ואיילון ג'אווני, וקופים כמו מקוק סרטנים, לוטונג או גיבון כסוף-פרווה. הם יטרפו גם חיות מבויתות.
הנמר מאוים על ידי האדם עקב ציד לא חוקי שלו ושל טרפו, איבוד אזורי מחיה ועקב תחרות עם אנשים.