google/wiki40b huggingface dataset:
נוק אייר

תולדות החברה

החברה נוסדה בפברואר 2004, והיא החלה את פעילותה ב-23 ביולי אותה השנה. החברה ביצעה את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלה ב-31 במאי 2007, לבנגלור בירת קרנאטקה, הודו. באותה השנה קיבלה את אישור הרשויות להפעיל טיסות ליעדים נוספים במדינה: היידראבאד, ניו דלהי, וצ'נאי.
בחודש נובמבר 2007 השעתה נוק אייר את טיסותיה לבנגלור, לאחר שהמתחרה ג'טסטאר אסיה איירווייז החלה להפעיל טיסות בקו.
לאחר שנכשלה בהפעלת טיסות בקווים בינלאומיים, החליטו בנוק אייר להתמקד בשוק המקומי, כך הפכה החברה לבעלת מספר הקווים הפנימיים הגדול בתאילנד. אסטרטגיה זו הוכיחה את עצמה כנכונה, בשנת 2010 הרוויחה החברה 618 מיליון באט, והיא הזמינה שבעה מטוסי בואינג 737-800 וארבעה מטוסי ATR 72.
בעלי המניות בחברה הם: תאי איירווייז אינטרנשיונל (49%), Nok Air Management Company Limited ‏(25%), CPB ‏(6%) בנק סיאם המסחרי (5%) King Power International Company Limited‏ (5%), והיתר (10%) ביידי משקיעים פרטיים.
ארוחת בוקר על הדשא

אמצעים אמנותיים

הפרספקטיבה בציור שגויה ומעוותת מעט. הדמויות בחלקה הקרוב של התמונה גדולות יתר על המידה יחסית לסביבתם. כך גם שואבת המים בחלק האחורי.
הקומפוזיציה משולשת וסגורה. נקודת המגוז היא בפיסת השמיים בקצה קרחת היער שבחלקו העליון הציור (בערך מעל לשואבת המים).

אימפרסיוניזם ביצירה

היצירה עוסקת בפעילות פנאי יומיומית של המעמד הבורגני בצרפת, נושא שהעסיק את האימפרסיוניסטים. האימפרסיוניזם מתבטא גם בהשטחת הדמויות, סגנון אשר הושפע מן האמנות היפנית (ההדפס היפני). ביצירה זו, לצד הדמויות במרכז שצויירו באופן מדויק ומלוטש, נראים פרטי העצים שמסביב מטושטשים בסגנון אימפרסיוניסטי. האומן ניסה לתאר שינויים בפוקוס, בקירוב ובריחוק מן הדמויות (בדומה לפעולת המצלמה).

חשיבות הציור

מאנה יצר עבודות שנחשבו לפרובוקטיביות ועוררו שערוריות. עבודה זו גרמה לאי נוחות בקרב ה"נובו רישים" של המאה ה-19 בפריז, הן בשל האישה עירומה לצד הגברים לבושים, והן משום שהאישה אינה משפילה את עיניה, אלא מיישירה את מבטה אל הצופה. הקהל שהגיע למוזיאון הבין שלא מדובר בעירום סימבולי, אלא באישה רגילה, בת תקופתם. העירום היה נוכח, קונקרטי, והאישה אמיתית. הדבר נגע בעצב חשוף של הגברים בני המעמד הבורגני וחשף את אופיו הבלתי מוסרי של העידן היפה: גברים בורגנים רבים נהגו לפקוד מועדוני זנות ובורדלים ולעסוק בסחר חליפין מיני. הציור מציב מעין מראה מול פניהם, וזאת בסיטואציה בלתי נוחה - במרחב הציבורי, בבילוי מהוגן במוזיאון בחברת נשותיהם, ילדיהם ולעיתים אף מעסיקיהם. מאנה היה מודע לכך ובחר לבטא בעבודתו מחאה חברתית.
ציירי התקופה נהגו לצייר את חיי הרחוב המשועשעים של פריז. לעיתים היוו ציוריהם תעתיק של המציאות ולעיתים נכח בהם יסוד ביקורתי, כגון בציורו זה של מאנה.

מחווה

בשנת 2012 יצר אילן כרמי צילום, "פיקניק", המשחזר את יצירתו של מאנה באמצעות אנשים חיים על גג חניון בית הדר בתל אביב.
סמאט סמאקוב

קריירה

סמאקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אלימיי. בעונת 1998 הפך לשחקן הרכב במועדון וזכה עמו באליפות קזחסטן.
בתום העונה חתם באירטיש עמו זכה באליפות שנייה ברציפות.
לקראת עונת 2000 חתם ברוסטוב ההרוסית בה שיחק במשך שתי עונות.
לאחר שמעמדו התערער בעונת 2001, הוא חזר לקזחסטן כאשר חתם באסטנה (1964). לאחר עונה אחת חזר לאלימיי.
לפני עונת 2004 חתם בקאיראט אלמטי עימה זכה באליפות המדינה בעונתו הראשונה.
בשנת 2006 חתם באקטובה בה הוא שבר את שיא ההופעות בליגה במדי המועדון עם 171 הופעות.
במהלך עונת 2012/2013 עזב את קזחסטן בפעם השנייה כאשר חתם בריזספור הטורקית.
בקיץ 2013 חזר לקדנציה שנייה בקאיראט אלמטי בה גם הפך לקפטן. בעקבות סכסוך עם המאמן, סמאקוב עזב את קאיראט וב-6 בינואר 2015 חזר לקדנציה שנייה באירטיש.
באוגוסט 2016 חתם באורדבסי.
בסיום עונת 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.

קריירה בינלאומית

ב-31 במרץ 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל נגד ירדן כאשר הוא רק בן 18. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד בלגיה. היה קפטן הנבחרת.
Ĵ

Ĵ (אות קטנה: ĵ; שם האות ĵo, ז'וֹ) היא האות הארבע־עשרה באלפבית של שפת האספרנטו, והיא אחת משש האותיות בשפה עם סימנים דיאקריטים (ĉ ,ĝ ,ĥ ,ĵ ,ŝ ,ŭ). היא מייצגת את הצליל /ʒ/ (ז' כמו בז'אנר).
Ĵ מבוססת על האות J עם גג. ביוניקוד, ערכה של האות הגדולה Ĵ הוא U+0134, וערכה של האות הקטנה ĵ הוא U+0135. במקרים שבהם לא ניתן להקליד סימנים דיאקריטים במקלדת, מקובל לייצג את האות בצירוף jh או jx.
האות מסמנת צליל דומה לזה של האות הצרפתית j, ומכיוון שבאספרנטו האות j כבר מייצגת את הצליל /j/. מכיוון שאספרנטו היא שפה פונטית (כל מילה נהגת כמו שהיא כתובה), אז בחלק מהמילים כתובות בצורה שונה מהמקור הלטיני, בעיקר החלפת האותיות g ו-j עם ĝ ו-ĵ. לדוגמה, המילה ג'יפ נכתבת באספרנטו ĵipo ב־ĵ, בעוד שבאנגלית היא נכתבת jeep ב־j; או המילה עיתונאי שנכתבת באספרנטו ĵurnalisto, בניגוד לאנגלית שבה המילה נכתבת journalist.

שימושים נוספים

האות משמשת במתמטיקה, בין השאר, לייצוג וקטור יחידה ב-\mathbb{R}^3:
הוצאת אוניברסיטת אוקספורד

הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית: (Oxford University Press‏ (OUP) היא הוצאת הספרים האוניברסיטאית הגדולה בעולם והשנייה בוותק, לאחר הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. הוצאת הספרים היא מחלקה של אוניברסיטת אוקספורד ובראשה ניצבים 15 אקדמאים הממונים על ידי סגן הצ'נסלור של האוניברסיטה. 
ההוצאה נוסדה ב-1586, לאחר שהאוניברסיטה הייתה גורם פעיל בתחום הדפוס כבר מ-1480. עד המאה ה-19 התמקדה ההוצאה בתחום הספרות האקדמית והדפסת חיבורים ליטורגיים נוצריים. באמצע המאה ה-19 לקחה ההוצאה על עצמה את מפעל המילון האנגלי של אוקספורד, המילון האנגלי הגדול, המוקפד והשלם ביותר. מאז ראשית המאה ה-20 מוציאה ההוצאה ספרות כללית הממוקדת בעיקר בהוצאה מחדש של ספרות קלאסית, ספרות ילדים, סדרות מדע פופולרי, מילונים ולקסיקונים במגוון תחומי דעת (בין היתר פילוסופיה, ביולוגיה ומוזיקה קלאסית ורבים אחרים, הראשון בהם היה The Oxford Companion to Music), כתבי עת מדעיים, ספרים ללימוד השפה האנגלית וספרות דתית. כל זאת בצד הוצאת ספרי מחקר אקדמאים של אנשי אוניברסיטת אוקספורד ואחרים, הנבחרים על ידי ועדת לקטורים אקדמית המורכבת מחברי סגל האוניברסיטה. 
ב-1896 הקימה ההוצאה בניו יורק שלוחה ראשונה מחוץ לבריטניה ומאז היא פעילה ברחבי העולם (כולל אוסטרליה, הודו, סין, יפן, דרום אמריקה ודרום אפריקה).
איגרת רשות

מבחינה הלכתית

בתלמוד ישנו דיון האם מותר לקרוא באיגרת רשות בשבת, והאם מותר לכתוב איגרת כעין זו בחול המועד. להלכה נפסק שמותר לכתוב איגרת רשות בחול המועד. הראשונים נתנו כמה טעמים להיתר הכתיבה. לדעת הרמב"ם הוא משום שאין אדם מדקדק בתיקון הכתיבה והיא נחשבת כמעשה הדיוט
בנטלי EXP 9 F

בנטלי EXP 9 F

דגם ה- "בנטלי EXP 9 F" מוגדר כ:  Sport utility vehicle (שילוב של מרכב גבוה כשל דגמי קרוסאובר, בתצורת דמוי סטיישן, הנעה 4x4 (רכב שטח), בגימור של מכונית סלון ומנוע רב עוצמה)
לאוניד סובינוב

חייו

לאוניד סובינוב נולד בירוסלבל למשפחת עובד בתחום המסחר. בהיותו לומד בגימנסיה הוא התחיל לשיר. לאחר סיום הלימודים הוא התקבל לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1894. עם קבלת תואר משפטן סובינוב החל לעבוד במשרד עורכי דין.
במקביל ללימודים באוניברסיטה סובינוב היה שר במקהלה ובסתיו 1892 החל ללמוד זימרה. לאחר סיום לימודי זימרה בשנת 1897 סובינוב התקבל לסגל תיאטרון בולשוי. בשנת 1899 הוא שר לצד פיודור שליאפין, אותו העריץ. בשנים 1904-1906 סובינוב הופיע בתיאטרון לה סקאלה במילנו. בהמשך הוא היה שר בבתי אופרה של פריז, לונדון, ברלין, וינה וערים נוספות באירופה.
לקראת עונת שנת 1910 סובינוב חזר לתיאטרון בולשוי. לאחר מהפכת אוקטובר סובינוב נבחר למנהל התיאטרון וכיהן בתפקיד זה פעמיים - בשנים 1917-18 ובשנת 1921.
סובינוב עזב את הבמה בשנת 1933 בגיל שישים. הוא נפטר בריגה מהתקף לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.
לזכרו בעיר סרטוב מתקיים פסטיבל שנתי.
החל מתחילת המאה ה-20 בוצעו הקלטות רבות של סובינוב שרובם הועברו לתקלטורים.

משפחתו

סובינוב היה נשוי פעמיים. בפעם הראשונה הוא התחתן עם שחקנית מריה קורז'בינה. מנישואין אלו היו לו שני בנים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הם התגייסו לצבא הלבן.  הבן הצעיר נהרג במלחמה, השני עזב את רוסיה והתגורר בגרמניה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי נ.ק.ו.ד ונשלח ל-10 שנות מאסר בגולג. לאחר שחרורו הוא התגורר בקרבת מוסקבה ונפטר תוך זמן קצר.
מנישואין השניים (1915) לסובינוב הייתה בת שהתגוררה איתו ועם אשתו השנייה בברית המועצות. נכדתו היא במאית סרטים מצוירים מוצלחת.
פול ון הימסט

קריירה כשחקן

כבר בגיל צעיר ביותר החל לשחק בעיר הולדתו הסמוכה לבריסל. בגיל 8 כבר הצטרף לקבוצת הילדים של אנדרלכט והתקדם במהירות. בעונת 1959/1960, בגיל 16 וחצי, לבש לראשונה את מדי הקבוצה הבוגרת ובאוקטובר 1960, כשהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה במשחק נגד שוודיה.
ב-1960 החל פייר סיניבלדי  לאמן את אנדרלכט והביא לקבוצה סגנון התקפי שהזניח את ההגנה. אנדרלכט, שגם קודם הייתה קבוצת צמרת, רשמה שורת הישגים מרשימה בכדורגל הבלגי והפכה לקבוצה השלטת בו. יחד עם קבוצתו, זכה ון הימסט בשמונה אליפויות הליגה הבלגית ובארבעה גביעי בלגיה. הוא זכה ארבע פעמים בתואר "נעל הזהב הבלגית" שהוא תואר "שחקן השנה" בבלגיה ושלוש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית.
במסגרות הבינלאומיות, הן בגביעי אירופה השונים לקבוצות והן עם הנבחרת הלאומית, לא נחל ון הימסט הצלחה מרובה. אנדרלכט כמעט ולא הצליחה להעפיל לשלבים הגבוהים של הגביעים השונים בשנים 1960-1975 בהן שיחק בשורותיה. היא הגיעה פעמיים לרבע הגמר בגביע אירופה לאלופות והודחה. ב-1970 היא העפילה לשלב הגמר של גביע ערי הירידים ונוצחה על ידי ארסנל לאחר משחק כפול. הנבחרת הבלגית כשלה בנסיונותיה להעפיל לטורנירי הגביע העולמי ב-1962 וב-1966 (אז ניצחה פעמיים את נבחרת ישראל כולל שלושער של ון הימסט באצטדיון רמת גן). לגביע העולמי ב-1970 העפילה בלגיה אך נשרה בשלב הבתים וב-1974 שוב כשלה בניסיונה להעפיל לטורניר הגביע העולמי שנערך בגרמניה. הישגה הבולט בתקופת ון הימסט, היה המקום השלישי באליפות אירופה בכדורגל ב-1972.
הקריירה שלו כשחקן פעיל הסתיימה ב-1977 כתוצאה מפציעה בברך.

קריירה כמאמן

ב-1983 נתמנה ון הימסט כמאמנה של אנדרלכט. הוא היה מאמן הקבוצה עד 1986. בתקופה זו זכתה אנדרלכט פעמיים באליפות בלגיה וב-1983 אף זכתה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במשחק כפול על בנפיקה ליסבון. ב-1984 שוב העפילה אנדרלכט למשחק הגמר בגביע אופ"א אולם נוצחה על ידי טוטנהאם הוטספר לאחר משחק כפול ובעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
ב-1991 החליף ון הימסט את גי תיס כמאמן נבחרתה הלאומית של בלגיה. בהדרכתו העפילה הנבחרת למונדיאל 1994. הוא המשיך לאמן את נבחרת בלגיה עד 1996, אז הוחלף על ידי וילפריד ון מור ופרש מאימון.
יעקב סיקא אהרוני

ביוגרפיה

אהרוני הוא בנו של המקובל רבי יצחק אהרוני. בצעירותו היה חניך בתנועת הנוער בית"ר ובגיל 17 התגייס לאצ"ל, בה היה ממקימי "היחידות המיוחדות" של האצ"ל. אהרוני השתתף בפעולת האצ"ל בעיראק בה נהרג מפקד האצ"ל דוד רזיאל. בפעולה זו השתתפו גם יעקב מרידור, ויעקב תרזי. בתקופת הסזון נחטף, עוּנה ונחקר על ידי ההגנה והוסגר לבריטים שהגלו אותו לסודאן ולקניה.
עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל ושירת כאיש הדרכה בתותחנים.
אהרוני הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בספרות ותנ"ך. הוא עסק בחינוך ושימש כמורה, מחנך ומנהל בתי ספר, ויצא לשליחויות חינוכיות מטעם המדינה במדינות העולם. היה בשליחות בפרס ערב עלית ח'ומייני לשלטון. שימש שנים רבות כחבר מועצת עיריית רמת גן, והוא יקיר העיר רמת גן.
כתב דברי פרוזה, סיפורת, שירים, מאמרים ודברי הגות בבמות שונות, ביניהן מעריב, ידיעות אחרונות, הצופה, ברקאי, מהות, נתיב והאומה.
סיקא אהרוני היה מבין התוקעים בשופר בכותל בתקופת המנדט. המנהג החל בעקבות איסור של השלטון הבריטי לתקוע בשופר בכותל המערבי במוצאי יום כיפור בעקבות מאורעות תרפ"ט. למרות האיסור, בהיותו נער צעיר סיקא היה מבין תוקעי השופר ברחבת הכותל בשנת 1938. בשנת 2010 שוחזר המעשה ברחבת הכותל.

חיים אישיים

אהרוני התחתן עם לוחמת האצ"ל ילידת ירושלים רחל אבישר. לזוג חמישה ילדים, בהם הסופרת מיכל אהרוני רגב, היזמית החברתית ד"ר שלומית ליר והמשפטנית ד"ר שרונה אהרוני גולדנברג.

ספריו

ספריו של סיקא אהרוני חושפים עולם עשיר וצבעוני שמקורותיו רבים ומגוונים. סיפוריו הקצרים כתובים בלשון מזרחית 'ירושלמית' השואבת ממקורות התלמוד וההלכה. אחדים מספרי הפרוזה מומלצים על ידי משרד החינוך לתוכנית הלימודים בסיפרות.

על יצירותיו

...עדיין היא מצלצל באוזני ומנקרת בה טיפין-טיפין. יש והיא נעלמת לזמנה. אך אינה משתכחת כל חיי.
ומה היא שנעלמה לזמנה ואינה משתכחת? - סטירה, סטירה אחת שסטר לי על לחיי כבוד אבא מרי, בימי נערותי. (מתוך "הסטירה").
ספרי הפרוזה של סיקא אהרוני זכו לתשבחות מצד המבקרים, בעיקר על השפה הייחודית שלהם: כך למשל כתב פרופסור הלל וייס על שבע נוצותיו של המלאך גבריאל: "מתיקות עממית בעין בוחנת ומפוקחת הגואלת אוצרות גנוזים ומביאה אותה כסופר מטיב טעם אל תודעת זמננו הפגום".] באופן דומה כתב ד"ר אביב עקרוני: "נפעמתי מן העושר התוכני והלשוני של סיקא. ספק אם מצוי כיום בארץ סופר כמוהו שהצליח להציג בפני קוראיו גלריה כה רחבה של דמויות, מקומות, טעמים וריחות, נופים ומחוזות עלומים."] ואילו חיים באר ראה ב"שבע נוצותיו של המלאך גבריאל" "יד ליהודים צנועים, חכמים ונאמנים."]
ספרו של סיקא אהרוני, עלה מות בחלונינו – והומת, עורר תגובות שהתייחסו בחלקן לחשיפת השואה בהקשר המזרחי שלה. כך כתב על הספר הרצל חקק במאמר בהאומה: "חשיפת פרקים מן ההיסטוריה הקושרים את מוראות השואה ליהודי המזרח, היא דרך להשלים את הידוע לנו על התקופה. יעקב סיקא אהרוני אכן נרתם למשימה זו, בספרו.... מי שקורא את שלל המידע, הפרטים ההיסטוריים, ומתרשם מן החוויה הלירית המובעת בשיריו יודע... כל גזירה של חלק מן הרצף (בין אם זה רצף היסטורי ובין אם זה רצף תרבותי) פוגעת באמת ההיסטורית, בשלמות התרבות...."] ואילו פרופסור נורית גוברין מצאה ש"חשוב מאוד שקול מיוחד זה נשמע ומצטרף למקהלת הקולות המגוונות היהודית והישראלית מכל הגלויות".]
שמואל ליב ציטרון

ביוגרפיה

נולד במינסק שברוסיה (כיום בבלארוס), לחנה וליעקב צירטון, נשיא הקהילה היהודית במינסק. למד בישיבה בוולוז'ין וכבר בגיל 14 החל לכתוב מאמרים לשבועון העברי "המגיד". בהמשך למד זמן מה מדעים כלליים בבית המדרש לרבנים בברסלאו, אך בשנת 1883 שב למינסק, והקדיש עצמו לעיסוק בספרות יהודית ובהוצאה לאור.
ציטרון כתב על בניין ארץ ישראל, ובפרט על סופרים יהודים, ויצא בחיבוריו כנגד ההתבוללות. תרגם לעברית את "אוטואמנציפציה!" ליהודה לייב פינסקר, תחת הכותרת "אם אין אני לי מי לי".
עסק בתרגום יצירות נוספות (בעיקר מיידיש) לעברית, בהן משל אריה ליב לבנדה, קרל אמיל פרנצוז, זליג שכנוביץ וש. אנ-סקי, וכן יצירתו המונומנטלית של צבי גרץ, "דברי ימי ישראל".
בין השנים 1886–1887 היה ממובילי העבודה על הקובץ של יוסף ספיר (מאודסה), "כנסת ישראל". אז כתב על אברהם מאפו ועל פרץ סמולנסקין. בהמשך חיבר ציטרון ספר על הספרות היהודית ברוסיה של המאה ה-19, וחיבורים נוספים על ספרות זמנו ("הספרות והחיים", "המשורר בחייו ובמותו").
לאחר עלייתו של הרצל, נסחף ציטרון אחר הרעיון הציוני ונטל חלק ככתב ביידיש, בעברית וברוסית בעיתוני הקונגרסים הציוניים ה-6, ה-11 וה-12.
בשנת 1916, בעת הכיבוש הגרמני, כיהן ציטרון כמפקח על בתי הספר היהודיים בווילנה.
ב-1920 החל לעבוד בקביעות בעיתון היידי "דער מאָמענט", שבו פרסם מספר מאמרים והיה אחראי למספר סדרות, ובהן הסדרות "משומדים" ו"נשים יהודיות נודעות" (שבהמשך יצאו כספרונים בודדים).
בשנת 1924 השלים ציטרון את מפעלו העיקרי, הלקסיקון הציוני העברי, ובו ביוגרפיות של מרבית הפעילים הציוניים.
שמואל ליב ציטרון נפטר בשנת 1930, בגיל 68.
אחיינו ישראל אבא ציטרון היה רבה של פתח תקווה.
יוסק'ה נחמיאס

יוסף (יוסק'ה) נחמיאס (נולד בי"ז בחשוון תרפ"ו, 4 בנובמבר 1925) הוא מבכירי לוחמי האצ"ל, מניצולי כלא עכו ואלטלנה ומראשי מוזיאון האצ"ל בתש"ח.

ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית-ספרדית בירושלים בי"ז בחשוון תרפ"ו- 4 בנובמבר 1925, הבכור מבין עשרה אחים ואחיות. בשנת 1939 עברה משפחתו להתגורר בתל אביב, בה הצטרף לתנועת הנוער בית"ר.
בתיכון למד בקולג' הצרפתי בביירות ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לארץ והמשיך את לימודיו בתיכון הצרפתי ביפו. עם התקדמות הכוחות הגרמנים לאזור המזרח התיכון, נשמע יוסק'ה לקריאת מוסדות היישוב ומפקדת האצ"ל, זייף את תעודת הלידה והתנדב לצבא הבריטי בהיותו בן 14 וחצי בלבד. שש שנים וחצי שרת בחיל ההנדסה של הצבא הבריטי, תחילה ביחידה ארצישראלית ולאחר מכן ביחידה בריטית. במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה נפצע והוחזר לארץ. עם שובו לקח חלק בפעולות המחתרת, כאשר הוא עדיין חייל בריטי.
בין השנים 1944–1946 השתתף בפעולות מבצעיות רבות של האצ"ל במסגרת ח"ק (חיל קרב), ביניהן הפשיטה למחנה צריפין, פיצוץ המטוסים בשדה התעופה לוד, ועוד. במרץ 1946, במבצע ליל הרכבות שהתבצע במסגרת תנועת המרי העברי, לקח חלק בפיצוץ גשר רכבת ליד אשדוד, בקרבת גשר עד הלום. במהלך הנסיגה נתפס על ידי הבריטים עם קבוצה של 31 לוחמים, נשפט בבית דין צבאי ובהיותו חייל בריטי נידון למוות בפני כיתת יורים, באשמת בגידה וגייס חמישי. גזר הדין לא הוצא אל הפועל ובמשפט חוזר הוחלף בחמש עשרה שנות מאסר. לאחר שלושה עשר חודשי מאסר נמלט  במהלך הפריצה לכלא עכו. במהלך השנים 1947–1948 ועד הקמת המדינה המשיך יוסק'ה להשתתף בפעולות של האצ"ל נגד השלטון הבריטי. היה מאנשי האצ"ל שביצעו את ההתקפה על יפו. כמו כן, היה על סיפונה של אוניית הנשק של האצ"ל אלטלנה, בעת הפגזתה מול חוף תל אביב במהלכה השליך למים את מנחם בגין, שרצה לעזוב את האונייה הבוערת אחרון.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. עם שחרורו שירת את המדינה במשך ארבע שנים וחצי בשליחות באפריקה. בין השנים 1957 -1981 עבד כדייל בחברת התעופה אל-על והיה מנהל שירותים בטיסה. משנת תשמ"ב, תקופה קצרה לאחר פרישתו מאל על, ועד היום, הוא מראשי מוזיאון האצ"ל בתש"ח בתל אביב ותפקידו העיקרי במוזיאון הוא כאיש עדות. נחמיאס הוא אחד ממפיציה הגדולים של מורשת האצ"ל בדור האחרון.
בשנת 2009 צולם סרט הסטודנטים "הפריצה לכלא עכו" בבימויו של בועז ארמוני. בסרט גילם השחקן קובי מאור את יוסק'ה נחמיאס. הסרט יצא בבכורה בשנת 2011.
משפט תבנין

משפט תבנין (Thévenin) למעגלים חשמליים ליניאריים קובע שכל צירוף של מקורות מתח, מקורות זרם ונגדים בעלי שני הדקים שקול חשמלית למקור מתח יחיד ונגד יחיד המחובר אליו בטור. עבור מעגלי AC הפועלים בתדירות יחידה המשפט ניתן ליישום גם לגבי אימפדנסים כלליים, ולא רק לנגדים. המשפט קובע שניתן להפוך מעגל הבנוי ממקורות מתח ונגדים לשקול תבנין, שהוא שיטת פישוט המשמשת לניתוח מעגלים. ניתן להשתמש בשקול תבנין כמודל לאספקת כוח או לסוללה (כאשר הנגד מייצג את ההתנגדות הפנימית והמקור מייצג את הכוח אלקטרו מניע). המעגל מכיל מקור מתח אידיאלי בטור לנגד אידיאלי.
המשפט התגלה לראשונה על ידי המדען הגרמני הרמן פון הלמהולץ בשנת 1853, ונתגלה שוב בשנת 1883 על ידי מהנדס הטלגרף הצרפתי לאון שארל תבנין.
יחסי אוסטרליה–אנדורה

סקירה כללית

אוסטרליה כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם אנדורה בשנת 1998.
כאינדיקציה ליחסים הבילטרליים ההולכים ומתרחבים, נחתם בשנת 2011 הסכם חילופי מידע בנושא המיסים. השר הפרלמנטרי האוסטרלי לענייני חוץ וסגן הפרלמנט האוסטרלי, ריצ'רד מרלס, ביקר באנדורה באפריל 2012. ביקור זה היה הביקור הראשון מדרג גבוה של אדם כלשהו מהמדינה השנייה.
היחסים הכלכליים של אוסטרליה עם אנדורה הן מינימליות וסטטיסטיקות רשמיות לא נרשמות.
יהודית זיו

ביוגרפיה

זיו נולדה בשם יהודית גנז בחולון וגדלה במושב בית יצחק. בילדותה היא התאמנה בשחייה ובשנת 1968 סיימה במקום חמישי באליפות ישראל בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה. בהמשך, היא התאמנה בקבוצת הפועל חדרה באתלטיקה בהדרכת שורה רפפורט ואמנון גור. נוסף לכך, היא שיחקה בקבוצת הכדוריד של בית יצחק בליגה הלאומית.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1969 זכתה זיו ב-3 מדליות ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.24 מטר, אחרי מירה בולבה (11.76 מטר) וליאורית דניאל (11.68 מטר), בזריקת דיסקוס בתוצאה של 30.68 מטר, אחרי ליאורית דניאל (36.97 מטר) ומירה בולבה (35.28 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 28.26 מטר, אחרי קלרה פלום (38.45 מטר) וחווה שחר (31.51 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה זיו במדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.61 מטר, אחרי ליאורית דניאל (41.14 מטר) ולפני מירה בולבה (33.13 מטר).

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.78 מטר, לפני מירה בולבה (35.81 מטר) ומאירה רוטמן (31.68 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.40 מטר, אחרי אסתר שחמורוב (11.78 מטר) ומירה בולבה (11.41 מטר). 
ב-29 באוגוסט 1972 קבעה זיו בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 45.26 מטר, התוצאה השנייה בטיבה של ישראלית באותה העת, 19 ס"מ פחות מהשיא הישראלי של ליאורית דניאל (45.45 מטר). 
בנובמבר אותה שנה עברה זיו, במהלך שרותה הצבאי, תאונת דרכים קשה, שבה שברה את עצם הירך ומספר חוליות בעמוד השדרה. היא אושפזה כ-7 חודשים בבית חולים ולאחר שהשתחררה התברר לה שכתוצאה מהתאונה היא סיימה את הקריירה הספורטיבית שלה.
בשנים 1974–1977 למדה זיו חינוך גופני וחינוך מיוחד במכון וינגייט. כיום, היא נשואה ואמא לשלושה ילדים ומתגוררת בבית יצחק.
באנגאנגטה

גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-40 ק"מ מבירת המחוז באפוסם וכ-175 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה נמצאת כ-170 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה.

תנועה ותחבורה

באנגאנגטה ממקומת ליד הכביש המחוזי P15 והכביש הלאומי N4. בנוסף יש באנגאנגטה מוסך ותחנת דלק.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 19 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (21 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,420 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (264 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).

בריאות, כלכלה ותיירות

בבאנגאנגטה יש מספר רב של בתי מרקחת, בתי מלון, מסעדות, ברים ומרכזי קניות.
מאיר פוזנר (מוזיקאי)

שנים מוקדמות

מאיר פוזנר נולד בפלוצק שבפולין הקונגרסאית (ב"תחום המושב" שבאימפריה הרוסית) בשנת 1890. את השכלתו היהודית המוקדמת רכש בעיר לודז', ובשלב מסוים היגרה משפחתו ללונדון. בסביבות שנת 1910 מונה פוזנר למנצח המקהלה ב"בית הכנסת האורתודוקסי Borough Synagogue שברובע סאת'ק. באותה תקופה חיבר פוזנר נעימה פופולרית לשירו של המשורר מוריס רוזנפלד "הערבסט בלעטלעך" (עלי סתיו). במקביל למד מוזיקה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיים ב-1914. בשנת 1916 מונה למנהל המוזיקלי והמנצח של בית הכנסת הגדול שברחוב דיוקס פלייס (Dukes Place). בלונדון חיבר פוזנר אופרטה בעברית בשם "עזרא ונחמיה" וכן גרנד אופרה בכותרת "שאול". הפרטיטורות של שתי היצירות לא שרדו.

ארצות הברית

בשנת 1919 היגר פוזנר לארצות הברית, והחל לכהן כמנהל מוזיקלי ומנצח של מקהלת "חוג הפועלים" (ארבעטער רינג). בתפקיד זה כיהן עד מותו בשנת 1931. עבור מקהלה זו הלחין, עיבד ותזמר שירים רבים ביידיש למקהלה, לפסנתר ולתזמורת. חלק מעבודות אלו יצאו לאור על ידי חברת מטרו מיוזיק. 
ב"שנות העשרים הסוערות" היה פוזנר לאחת הדמויות הבולטות בסצנת המוזיקה היהודית בניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 1922 הלחין וניצח על מוזיקה למחזות ביידיש "אַ מאָל איז געווען אַ מעשה" (היה היה מעשה), ו"דאָס גרויסע געווינס" (הזכייה הגדולה). בשנת 1923 פרסם סדרת כתבות בנושא מוזיקה בעיתון היהודי "דער טאָג" ("היום"). באותה שנה מונה למנצח המקהלה בבית הכנסת "אוהב צדק" שליוותה את החזן יוסל'ה רוזנבלט. כמו כן ליווה את החזנים מרדכי הרשמן, דוד רויטמן ויוסף שליסקי בקונצרטים. פוזנר אף הלחין מספר לא מבוטל של יצירות חזנות, ברובן עבור החזן יוסל'ה שליסקי. כמו כן ניצח פוזנר על מגוון הפקות, מקהלות ומקהלות ילדים. 
בשנת 1924 הוציא לאור ספר ללימוד מוזיקה ביידיש בשם "האַרמאָניע" (הרמוניה), ובשנת 1928 הוציא לאור ספר נוסף בשם "אלעמענטארער מוזיק לערער" (תאוריה אלמנטרית של המוזיקה).
בשנת 1929, יצירתו "המכונה" ("די מאשין") לטקסט נשכני של מוריס רוזנפלד, עוררה עניין גדול, כשהעניק לה ביצוע גרנדיוזי עם מקהלה בת 200 קולות ותזמורת גדולה. באותה שנה נישא פוזנר, וב-8 בפברואר 1931, כשהיה באמצע הכנות לקראת ביצוע של האורטוריה "אליהו" מאת פליקס מנדלסון, נפטר באופן פתאומי מהתקף לב בגיל צעיר. בהלווייתו, שנערכה בגשם ובקור חודר עצמות, השתתפו כ-700 איש, והחזנים רוזנבלט, רויטמן ושליסקי נשאו תפילות ומזמורי התהילים, מלווים בחברים מהמקהלות השונות עליהן ניצח.
בארכיון בית המדרש לרבנים באמריקה מצוי "אוסף המוזיקה של מאיר פוזנר".
הר יונה

גאוגרפיה

על המפנה המערבי של ההר ממוקמת שכונת הר יונה, שהיא שכונה בנוף הגליל. ממזרח לו הכפר עין מאהל, ומצפונו, למרגלותיו, מצוי כפר כנא. על ההר מצויה שמורת טבע, שבה פורח מדי שנה האירוס הנצרתי. בסמוך להר זורם נחל ציפורי ממזרח למערב. ההר מוקף במעיינות רבים: עין אבינועם, עין רני, עין מהל, עין לפידות ועוד.
ההר נקרא על שם יונה הנביא אשר נולד בגת חפר, המזוהה בין היתר עם משהד הסמוכה. שמו המקורי של ההר בערבית הוא "ג'אבל סיח'".
בהר יונה ישנה שכונת מגורים ותיקה של נוף הגליל, ששמה הר יונה ב'. ממערב לכביש במורדות ההר צפונה נבנית שכונת הר יונה ג', המיועדת לציבור החרדי. באפריל 2015 החל אכלוסה. בשכונה זו תוכניות מאושרות ל-3000 יחידות דיור, וישנן עוד 15,000 יחידות בהליכי תכנון. השכונה עתידה להפוך לעיר.
דוב זינגר

ביוגרפיה

גדל בגבעתיים, למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הכותל, שירת בצה"ל בחיל השריון, והיה תלמיד חבר קרוב של הרב שג"ר. 
בשנת 1984 הקים בירושלים יחד עם הרב עדין שטיינזלץ והרב יצחק מנדלבאום את הישיבה התיכונית מקור חיים. בישיבה הנהיג תפיסה חינוכית הבנויה על אמון ושיתוף פעולה עם התלמידים. בסמוך לישיבה (שעברה בשנת 1997 לכפר עציון), הקים מערך להכשרת מורים בשם "לפני ולפנים" (לפל"פ), בו מתמחי הוראה מישיבות שונות עוברים הכשרה ברוחה החינוכית של הישיבה.
הרב זינגר עוסק רבות בתורת רבי נחמן מברסלב, ומעביר שיעורים בספרים ליקוטי מוהר"ן וסיפורי מעשיות.
בשנת 2004 הקים את בית המדרש להתחדשות במטרה להנחיל תפיסה חינוכית המבוססת בעיקר על תורתו של רבי נחמן מברסלב בשילוב עם פסיכולוגיה ופילוסופיה. בבית המדרש מלמדים פסיכולוגים ואנשי רוח ולומדים בו ראשי ישיבות, אנשי הוראה עוד. 
במאה ה-21 החל הרב זינגר להדריך חבורות בשם "אז נדברו" העוסקות בעבודה עצמית ובתפילה. חבורות אלה שואפות להעתיק את מרכז הלמידה משיעורים פרונטליים ללימוד דיאלוגי. הן נפגשות יחד מדי חודש לתפילת ראש חודש חגיגית. 
הרב זינגר הנחה קורס יחד עם ד"ר רות קלדרון ואודי לאון ב"בית מדרש יוצרים" בעלמא בית לתרבות עברית בתל אביב, שבו לומדים יוצרים, שחקנים, מוזיקאים, תסריטאים ובמאים טקסטים תלמודיים ויצירות ספרותיות.
בתשע"ז הוציא הרב זינגר את ספרו הראשון, "תִּכּוֹן תְּפִלָּתִי: מתכוני תפילה", בהוצאת מגיד.
הרב זינגר מתגורר ביישוב תקוע שבגוש עציון, נשוי ואב לעשרה ילדים.