google/wiki40b huggingface dataset:
סלומון ריינאך

ביוגרפיה

נולד בסנט ז'רמן-אן-לייה. אחיו הם ז'וזף ריינאך, שהיה מראשי המגינים על אלפרד דרייפוס, והארכאולוג והיסטוריון פרופסור תיאודור ריינאך.
סלומון ריינבאך התחנך באקדמיה של אקול. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 הוא ערך חפירות ארכאולוגיות חשובות במקומות שונים ובהם קרתגו ולסבוס.
בשנת 1902 התמנה לאוצר המוזיאון הלאומי. בשנת 1903 התמנה לעורך משותף של כתב העת "Revue archéologique". באותה שנה קיבל אות של קצין של לגיון הכבוד.
ריינאך התמחה בחקר הדתות וחקר את תרבות יוון והתרבות הגאלית. עבודתו הראשונה הייתה תרגום של "מסה על הרצון החופשי" של ארתור שופנהאואר (1877). חיבורו הגדול הוא "אורפיאוס: היסטוריה כללית של הדתות (Orpheus; histoire générale des religions). בשנת 1936 פורסמה ביבליוגרפיה שלו, הכוללת למעלה משישים עבודות ולמעלה משבעת אלפים מאמרים.

פעילות יהודית וציונית

ריינאך היה מראשי הארגון היהודי כי"ח וממייסדי יק"א ופיק"א. נמנה עם שלושת נציגי יהודי צרפת במועצת יק"א, לצד הרב הראשי צדוק כהן. כשהועלתה לראשונה באספה של יק"א ההצעה להשקיע כספים בארץ ישראל, היה ריינאך בין המצדדים. הואיל והחוק העות'מאני אסר לרשום מקרקעין על שם גופים ציבוריים, חלק מהקרקעות שנרכשו על ידי פיק"א בסוריה ובלבנון נרשמו על שם ריינאך, כמיופה כוח של החברה.
בדומה לאחיו ז'וזף, בלט גם סלומון ריינאך בין הפעילים הגדולים לזיכויו של דרייפוס.
בשנת 1901 פרסם מאמר בשם "ההשתחררות הפנימית של היהודים", שבו טען כי היהודים צריכים להתנער מחוקי השבת והכשרות שלהם, המגבילים את חופש הפעולה שלהם, גובים מהם מחיר כלכלי ומבדילים אותם מן החברה הכללית. לדבריו, יהודי המערב אינם צריכים להישאר כבולים כמו "אחיהם העניים והחשוכים במזרח". אחד העם הגיב על מאמר זה במאמרו הידוע "עבדות בתוך חירות", שבו טען כי יהודי צרפת, שאיבדו את עצמיותם וכל שאיפתם להידמות לסביבתם התרבותית, הם המשועבדים ברוחם ולא מהם ישאבו יהודי המזרח השראה והדרכה, כי אם להפך, עתידים יהודי המזרח לבוא למערב ולשחרר את היהודים שם מעבדותם הפנימית.
ריינאך מת בשנת 1932 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
פסטיבל התמר

פסטיבל התמר הוא פסטיבל מוזיקה ישראלית ולועזית, המתקיים מדי שנה, החל מ-1999, ברחבי מועצה אזורית תמר, באזור ים המלח.
בפסטיבל מתקיימים מופעים של מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים במשך 4 ימים, במהלך חול המועד סוכות. המופעים מתרחשים במספר אתרים מדבריים פתוחים באזור ים המלח: פסגת המצדה, היכל מצדה (למרגלות הר המצדה), הגן הבוטני בעין גדי, ויישובי כיכר סדום. חלק מהמופעים במצדה מתחילים בלילה ונמשכים עד לזריחת השמש.
חובב חת

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-1967. גדל בשכונת הגבעה הצרפתית. בצבא שרת כאלחוטן בחטיבת שריון.
למד משפטים וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
ביצע סטאז' לעריכת דין במחלקה המשפטית של בנק מזרחי. הוסמך לעריכת דין ב-1996. לאחר מכן עבד ככלכלן בחברת טבע.
בתחילת שנת אלפיים פגש את אשתו קאי בטיול בתאילנד. הם נישאו בשנת 2007 בטקס תאילנדי בכפר הכלה במחוז סיסקט שבתאילנד. בשנת 2008 עברו לגור בארץ, ובאוקטובר 2009 נולד בנם יונתן.
בשנת 2006 פרסם את ספרו הראשון, "היתוש הכתום רוצה שתתחתן" - ספר סיפורים קצרים שיצא בהוצאת ידיעות אחרונות.
בשנת 2010 הוציא את ספרו השני "כדור בלב" - מותחן כדורגל, והוא יצא בהוצאת גוונים.

כדור בלב - מותחן כדורגל

"כדור בלב" הוא ספר מותחן המתאר האת מאחורי הקלעים של עולם הכדורגל. הספר מציג דיוקן של אדם צעיר (שחקן כדורגל) המתלבט בין מוסריות להצלחה, בין חברות לכסף, בין אהבה לפיתויים מיניים. "כדור בלב" הנו ספרו השני של חובב חת, אחרי "היתוש הכתום שרוצה שתתחתן" (ידיעות אחרונות, 2006)

היתוש הכתום רוצה שתתחתן - אוסף סיפורים קצרים

"היתוש הכתום רוצה שתתחתן" הוא אוסף של שנים עשר סיפורים קצרים. הסיפורים שבספר עוסקים בנושאים מגוונים כגון התמכרות למשחקי מחשב ובחיי האהבה של חשפן.

לאן נעלם יוסף השבלול? ספר ילדים

"לאן נעלם יוסף השבלול" הוא ספר בלשי לילדים המלווה באיורים על ידי שחר נבות.

פעם אחת וזהו - רומן היי טק

"פעם אחת וזהו" הוא רומן המתרחש בעולם ההיי-טק ועוסק בנושאים כגון בגידות בחיי הנישואין, סיפוק בעולם ההייטק ועוד. הספר מתרחש בתקופת בועת הדוט קום.
הבית הקטן ביותר באמסטרדם

היסטוריה

עד שנת 1733 שכן במספרים 20 ו-22 בית בשם "king david", על שם דוד המלך. בשנה זו נקנה הבית, ובמהלך חמש השנים הבאות נהרס והוחלף בבניין אחר. עיריית אמסטרדם רכשה שארית של המגרש בשטח של כ-10 מטרים רבועים, ועליו בנתה את הבית הקטן. קיומו של הבית מוזכר לראשונה במסמך רשמי משנת 1738, וב-1742 הושכר הבית ליצרן שעונים בשם ז'אן טנקינג, תמורת 150 פלורינים לשנה. בתחילה כלל הבית קומה אחת בלבד, ורק בין השנים 1768 ו-1787 נוספו לו שתי קומות ועליית גג.
מיכל נגרין

מיכל נֶגְרִין (נולדה ב-7 בדצמבר 1956) היא אמנית, מעצבת תכשיטים ואופנה ישראלית.

ביוגרפיה

נגרין נולדה בקיבוץ נען לעדה ושרוליק גרין, אחיינו של דוד בן גוריון. בת ראשונה, לאחר שני בנים. אמה הציירת אהבה לעצב את ביתם באביזרים שמצאה בשוק הפשפשים דבר שהשפיע רבות על נגרין, שכבר מן הילדות נהגה לצייר על מיניאטורות שהיא ואמה קנו מהשוק. בשנת 1965 נפטר אביה במפתיע מהתקף לב.
הפעם הראשונה בה מכרה תכשיטים באופן מסודר הייתה בגיל 15, עבור חנות תכשיטים ברחובות. כשהייתה בת 22 עברה להתגורר באוטובוס שמילאה אותו ביצירות ועבודות בנביעות שבסיני, לאחר 5 שנים עברה לתל אביב שם גם פגשה את בעלה לעתיד, מאיר, ובשנת 1984 הם נישאו, לימים הוא הפך לשותף ומנהל חברת "מיכל נגרין עיצובים בע"מ". לאחר החתונה, נגרין חזרה לקיבוץ, אך לאחר מספר שנים והולדת בתה יסמין, עברה להתגורר ברחובות.
בשנת 1988 החלה להתפרנס מיצירותיה במכירה בשוק האמנים בנחלת בנימין, ההצלחה לה זכתה הובילה לפתיחת חנות וסטודיו ברח' גורדון בתל אביב. בשנת 1991 נפטרה אמה, קצת לפני שנגרין פרצה לתודעה.
בשנת 1992 נגרין העבירה את חנות הקונספט לרחוב שינקין שעוצבה בצבעונית עזה עם דגש על תכשיטים עם חרוזים, בניגוד לתכשיטי הזהב והכסף שבלטו בשוק התכשיטים. נגרין החלה למכור את יצירותיה לחו"ל, תחילה דרך ישראלים שנתקלו ואהבו את היצירות, ולאחר מכן השתתפה בתערוכת תכשיטים "ביז'ורקה" בפריז שהובילה אותה לתודעה העולמית. בד בבד סוכן יפני שהיה בתערוכה קנה ממנה תכשיטים ואלה החלו להיות משווקים ברשתות גדולות ביפן, דבר שהוביל לפתיחת רשת עולמית.
בשנת 1996 פתחה נגרין סטודיו גדול בבת ים שמאז התרחב בשנת 2009 למפעל ומרכז מבקרים ייחודי עם גלריה ובית קפה, בעלות של מיליון שקל. עיצוביה של נגרין התפתחו מתכשיטים, לאופנה, מוצרי נוי, יודאיקה ובובות.
בשנת 2005 הוציאה ספר בישול משותף עם דנית סלומון בשם "שוקולד ושושנים :עוגות השוקולד הכי טובות" המשלב בין העיצוב הרומנטי של נגרין לעולמה הקולינרי של סלומון, בהוצאת קוראים.
נכון לשנת 2011 ישנן 26 חנויות של נגרין ברחבי העולם. בהן, בטוקיו, סינגפור, מדריד, זגרב, פראג, לאס וגאס, אטלנטיק סיטי, מקסיקו סיטי, בוסטון, ועוד 21 חנויות בישראל.
בספטמבר 2019 הודיעה נגרין ל-120 העובדים כי היא נאלצת לסגור את החברה עקב קשיים כלכליים.
נגרין מתגוררת בנווה צדק בתל אביב. בתה היחידה יסמין, אף היא מעצבת תכשיטים.
פונקציה אנטי-הולומורפית

באנליזה מרוכבת, פונקציה אנטי-הולומורפית הנה פונקציה מרוכבת  אשר גזירה בסביבת הנקודה  לכל z בתחום הגדרת הפונקציה, כאשר  הנו הצמוד המרוכב.
אנטי-הולומורפיות קשורות קשר הדוק לפונקציות הולומורפיות - פונקציה הולומורפית על תחום פתוח  הנה אנטי-הולומורפית בתחום . על כן, כל פונקציה אנטי-הולומורפית ניתן לפתח לטור חזקות לפי המשתנה , בסביבת כל נקודה בתחום ההגדרה.
פונקציה שהיא גם הולומורפית וגם אנטי-הולומורפית הנה קבועה על כל רכיב קשירות בתחומה.
איור עיתונות

איור עיתונות הוא סוגה באיור, שכוללת פרשנות על אירוע חדשותי או על אישיות חדשותית. איורי העיתונות מתאפיינים פעמים רבות בהגזמה ובהומור עוקצני, תוך קריאת תיגר על השלטון והפניית תשומת לבו של המעיין בהם לבעיות חברתיות שונות ולשחיתות.

תולדות התחום

עם האיורים העיתונאיים החשובים בתולדות העיתונות נמנים האיור "הצטרף, או מות" ("Join, or Die";‏ 1754) מאת בנג'מין פרנקלין, שעסק בצורך באחדות במושבות האמריקאיות; האיור "מועדון החושבים" ("Der Denker-Club";‏ 1819), שאויר בתגובה לפיקוח ולצנזורה שהוחלו בעקבות צווי קרלסבד על אוניברסיטאות בגרמניה; ואיורו של המאייר האנגלי ארנסט שפארד "פסיעת האווז" ("The Goose-Step"; ‏1936), שעסק בחימושה של גרמניה מחדש תחת שלטונו של היטלר. "פסיעת האווז" התפרסם לראשונה במגזין הבריטי "פאנץ'", שבו התפרסמו כמה איורים עיתונאיים חשובים נוספים.
ישנם מוסדות המרכזים ומתעדים בארכיונים ייעודיים את איורי העיתונות לדורותיהם, ובהם המרכז ללימוד הגרפיקה הפוליטית (Center for the Study of Political Graphics) בארצות הברית, וארכיון האיורים הבריטי (British Cartoon Archive) של אוניברסיטת קנט בממלכה המאוחדת.
ההכרה הממסדית בתחום האיור העיתונאי, ובעיסוקם של מאיירי העיתונות, מתבטאת בין היתר באמצעות מספר פרסים המוענקים על הצטיינות באמנות איור זו. למשל, מאז 1922 מוענק פרס פוליצר לאיור עיתונאי (למאיירים אמריקאים), ובטקס פרסי העיתונות הבריטי (British Press Awards), שנערך מטעם מגזין התקשורת Press Gazette, מוענק פרס "מאייר השנה". בישראל ניתן מאז שנת 2002 פרס דוש לקריקטורה ל"יוצרים מצטיינים בתחום הקריקטורה בכלל, וזו הפוליטית בפרט, בעיתונות הישראלית".

איורי עיתונות מודרניים

איורי העיתונות מצויים פעמים רבות לצד מאמר המערכת בעיתון, ולעיתים רחוקות יותר הם מצויים בפינת קומיקס קבועה. כיום, עם פיתוח המדיה האינטרנטית, ניתן למצוא איורי עיתונות רבים גם ברשת. במדיה זו נוסף סוג חדש של איור עיתונאי - סרטונים מצוירים פוליטיים, שנערכים בתוכנות כמו פלאש.
איורי העיתונות שונים באופיים, אך ישנו סגנון מסוים הרווח בקרב רובם. מרבית האיורים כוללים מטאפורות חזותיות וקריקטורות, לתיאור של נושאים פוליטיים מורכבים, בצורה המביאה הסתכלות הומוריסטית או רגשית על נושא שבכותרות. לעיתים יציגו האיורים תיאור סטריאוטיפי, מוטה או מכפיש של אישיות או אירוע מסוים.
לעיתים מעוררים איורי העיתונות מחלוקת, ודוגמה לכך היא פרשת קריקטורות מוחמד (2005), שבה פורסמה קריקטורות של נביא האסלאם מוחמד בעיתון הדני "יילנדס פוסטן", ובעקבותיהן נוצר משבר בין דנמרק לעולם המוסלמי.
מים וירטואליים

מים וירטואליים (באנגלית: Virtual water trade) הם מים שנעשה בהם שימוש בעת ייצור של מוצר מסוים, אשר נשלח למכירה במדינה אחרת מזו שבה יוצר. בתחילת השימוש במונח, דובר על מרכיב המים בתהליכי הגידול והשיווק של פירות וירקות, אולם בפועל, ישנה צריכת מים בעת ייצור מוצרים שונים, כולל במוצרי אלקטרוניקה בעלי טכנולוגיה מתקדמת. בכל מוצר העשוי בין היתר ממים, או שבתהליך ייצורו נעשה שימוש במים, ובהמשך מוצר זה נצרך או שווק באזור גאוגרפי אחר מאזור ייצורו, מצויים "מים וירטואליים". את המושג טבע פרופסור ג'ון אנתוני אלן  הבריטי.
דוגמה לנושא היא מצב בו במדינה מסוימת באירופה מייצרים מכשיר אלקטרוני בשם "X". לשם ייצור מכשיר זה דרושים כ-100 ליטר מים. לאחר תהליך הייצור, מדינה באפריקה מייבאת את המכשיר. אם כך, בתהליך זה יובאו כ-100 ליטר מים וירטואליים למדינה האפריקאית.

מסחר וגלובליזציה

לרוב נהוג לייחס שימוש במים וירטואליים לאזורי צריכה עניים במים הצורכים מוצרים עתירי מים, אשר לולא הסחר הבין-לאומי לא היו זוכים לאותו היקף ואופן שימוש בהם, בייחוד למוצרי מזון. באמצעות יבוא מוצרים בעלי מים וירטואליים מתקיימת שמירה על משאבי המים המקומיים במדינה המייבאת וקטן הלחץ הכלכלי עליהם. מנגד, ישנן מדינות המייצאות מים וירטואליים ויוצרות מאזן מים מקומי שלילי בו המדינה מייצאת מים על אף שממילא יש בה מחסור במים. עם הסחר הבין-לאומי הנרחב מתקיימת גלובליזציה של מים שלעיתים רבות יותר משתי מדינות לוקחות חלק בסחר המוצרים המכילים את מים אלו. אף על פי שיבוא מים וירטואליים עשוי להפחית את הצורך במים מקומיים בצורה ניכרת, הצורך במים מקומיים בצורתם המקורית יישאר, מאחר שישנן פעולות בסיסיות כמו שתייה ורחצה שבהן המים הנדרשים לשימוש האדם לא ניתנים להמרה לצורות שונות. גידול טבעי באוכלוסייה מגביר את הצורך במים, אך מאחר שהמים המצויים הם משאב סביבתי מוגבל הצורך במים וירטואליים גובר. כמו כן, שיפורים טכנולוגיים המייעלים את השימוש במים הקיימים עשויים לענות על הצורך הגדל במים וירטואליים ואף להפחית את הצורך בהם.

גאופוליטיקה

באזורים רבים בעולם העניים במשאבי מים, ישנו מתח פוליטי-ביטחוני בין מדינות בנוגע לזכויות השימוש במשאבי המים האזוריים. שימוש במים וירטואליים המיובאים מחוץ לאזורי המחלוקת עשוי להפחית את המתח בין הצדדים מאחר שלממשלות ישנן אפשרויות רבות יותר ומגוונות לספק מים לתושביהן. יבוא מים וירטואליים עשוי להוות מרכיב חשוב בבניית מדיניות במדינות הנדרשות לתכנן את משק המים שלהן. לכן, למים וירטואליים ישנה השפעה ניכרת על מצב הגאופוליטי באזורים רבים בעולם.

בישראל

ישראל היא מדינה מדברית ברובה, הענייה במשאבי מים. מוצרים מיובאים רבים בשוק הצרכנות המקומי מכילים מים וירטואליים. כמו כן, ישראל מייצאת מוצרים רבים העשויים ממים ו/או שהיה נדרש שימוש במים לשם ייצורם, ולכן ישראל היא גם יצואנית של מים וירטואליים. בין המוצרים אותם ישראל מייצאת ישנן סחורות חקלאיות, בהם פירות הדר העשירים במים.
ג'ו אבסולום

ביוגרפיה

אבסולום נולד בעיר רדינג שבמחוז ברקשייר. הוא למד בבית הספר פורסט היל. הופעתו הראשונה הייתה בפרסומות עבור חמאת בוטנים של חברת Sun-Pat. הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה ב-1991 בסרט "אנטוניה וג'יין", ובהמשך הופיע בסדרות טלוויזיה כגון "The Bill", "דיינג'רפילד" ו"עדות אילמת".

חיים אישיים

אבסולום חי עם חברתו ליז ושלושת ילדיהם. מאז 2001 הוא פטרון של הקרן לאוטיסטים "Hill Park Autistic Trust".
מנצ'סטר ארנה

עיצוב האולם

המבנה עוצב על ידי DLA אלרב בקט (DLA Ellerbe Beckett), אוב ארופ ושות' (Ove Arup & Partners) ואוסטין-סמית':לורד (Austin-Smith:Lord), והוא מתואר על ידי קלייר הארטוול כ"מתחם ספורט ובידור ענקי וחסר נשמה, המורכב על גב תחנת ויקטוריה". המתחם ממוקם בשטח זכויות האוויר שמעל תחנת הרכבת ונבנה כך שלא ישבש את פעולת התחנה. התוכניות המקוריות לבניית האולם כללו מגדל עשוי זכוכית, שלא נבנה לבסוף. האולם כלל בשנים 1996–2000 קולנוע בעל שבעה מסכים, אולם רב-תכליתי ואזור חנייה רב-קומות. מה שהיה בעבר בית הקולנוע הוא כיום מוקד שירות.
מִסְבָּך גדול (מאה וחמישה מטרים) משתרע על הגג. בבטון מזוין נעשה שימוש כדי להגדיל את בידוד הקול. החלקים העליונים של המבנה מחופים בזכוכית בצבע אפור-סגלגל וירוק.
האולם היה אחד האולמות הראשונים באירופה שנבנה עם סידור מושבים של 360 מעלות, והוא האולם היחיד בממלכה המאוחדת שכולל את האפשרות הזו (ל-O2 ארנה שבלונדון מושבים ב-360 מעלות רק בקומה התחתונה מבין קומות האולם, בעוד במנצ'סטר ארנה החידוד כלול בשתי הקומות).

היסטוריה

האולם נבנה כחלק מהקמפיין העירוני של מנצ'סטר, שלא הצליח, להביא לכך שהעיר תארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2000. הקמת המבנה עלתה 52 מיליון פאונד, ש-35.5 מיליון מתוכן נתנו על ידי הממשל ו-2.5 מיליון על ידי הקרן האירופית לפיתוח אזורי . אף על פי שהאולם נבנה כאולם אירועי ספורט בסגנון אמריקאי, הוא היה ליותר מצליח בארחו אירועי מוזיקה גדולים.
האולם נפתח ב-15 ביולי 1995. בתחילה מומן על ידי חברת הטלפון NYNEX, ולפיכך נקרא "NYNEX ארנה". ביולי 1998 שונה שמו ל"מנצ'סטר איוונינג ניוז ארנה", ובדצמבר 2011 נגמר החוזה בן 13 השנים בין האולם לעיתון "מנצ'סטר איוונינג ניוז" שמימנו, ושם האולם שונה ל"מנצ'סטר ארנה" בינואר 2012. ביולי 2013 נחתם חוזה חסות על סך מספר מיליוני פאונד עם חברת התקשורת "פונז פור יו" , אך העסקה נגמרה כש"פונז פור יו" התפרקה, והשם שונה חזרה ל"מנצ'סטר ארנה" ב-14 בינואר 2015.
בערב הפתיחה צפו 15,000 צופים בהופעתם של ג'יין טורוויל  וכריסטופר דין , מחליקים על קרח; היה זה שיא למספר צופים באירוע החלקה על הקרח. שיאי נוכחות נשברו פעם נוספת ב-1997, אז צפו 17,425 איש במשחק הוקי קרח בין שפילד סטילרס למנצ'סטר סטורם; היה זה שיא למספר צופים במשחק הוקי קרח באירופה. כש-14,151 איש צפו במשחקן של לונדון לאופרדס ומנצ'סטר ג'יאנטס, היה זה שיא למספר צופים במשחק כדורסל בבריטניה.
האולם, שמארח כל שנה מעל מיליון איש באירועי מוזיקה ובהצגות למשפחות, הוא אחד האולמות העמוסים בעולם. נבחר ל"האולם הבינלאומי הטוב ביותר" בטקס פרסי "פולסטאר" לשנת 2002, והיה מועמד לפרס בשנים 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ו-2009. האולם הוא גם אחד האולמות העמוסים בעולם. בשנת 2016 הגיע ברשימות "פולסטאר" למקום הרביעי ברשימת האולמות העמוסים בעולם, אחרי מדיסון סקוור גארדן, אקור הוטל ארנה ו-O2 ארנה; בשנה שלפני כן הגיע למקום השני.
ב-22 במאי 2017 בוצע באולם פיגוע טרור על ידי מחבל מתאבד, בעת יציאת הקהל לאחר הופעה של הזמרת אריאנה גרנדה. האירוע גבה את חייהם של כ-22 בני אדם ועוד עשרות נפצעו.
ישראל שחורי

קורות חייו

שחורי נולד בחיפה לפסיה ויוסף טשרני, שעלו ארצה ב-1909. בשנת 1922 עיברת האב את שם המשפחה לשחורי. שחורי, בן רביעי מתוך חמישה בנים, גדל בחיפה ולאחר סיום לימודיו בבית הספר היסודי, החל לעבוד כפקיד בגלל קשיים כלכליים, והשלים את לימודיו בערבים.
שחורי הצטרף בגיל צעיר לארגון "ההגנה". שם הכינוי שניתן לו היה "יאיר" ומדריכו הראשון בנשק היה אחיו הבכור אלכסנדר. בפעילותו בחיפה הגיע לדרגת סגן מפקד פלוגה. היה פעיל בהסתדרות וב"בחרות הסוציאליסטית". ב-1938 הועבר על ידי ההגנה לתל אביב, מילא תפקידים שונים במסגרתה ובמלחמת העצמאות פיקד על חזית הדרום – החזית בין תל אביב ליפו. במסגרת תפקידו תכנן את הגנת העיר. אחרי כניעת יפו נתמנה כמפקד העיר והמרחב של צה"ל וסגן מפקד חטיבת קרייתי (החטיבה התל אביבית).
ב"קרבות עשרת הימים" השתתפו לוחמים מגדוד 2 של חטיבת קרייתי. לאחר ש"ההפוגה השנייה" נכנסה לתוקפה, קיבלה חטיבת קרייתי את האחריות להחזקתם של כמה משלטים באזור הכפר הערבי הנטוש ג'ימזו.
בסיור ממונע שערך שחורי עם הקצינים יחזקאל בן דוד ושורה אושרביץ ב-20 ביולי לצורך הקמת משלטים חדשים עלה רכבם על מוקש נגד טנקים. הקצינים בן דוד ואושרביץ נהרגו במקום. שחורי נפצע אנושות ונפטר מפצעיו ביום למחרת.

לאחר מותו

במקום נפילתם, בפאתי הכפר ג'ימזו, הוקמה אנדרטה לזכרם. שביל ישראל עובר למרגלות האנדרטה. ישראל שחורי נטמן בחלקה הצבאית בבית העלמין נחלת יצחק.
על שמו נקרא מחנה ישראל, ששימש כמחנה עולים ומעברה בשנות ה-50 צפונית ללוד, באזור בו נהרג. רחוב השלושה בתל אביב נקרא על שמו ועל שם שני הקצינים הנוספים שנפלו. כמו כן נקראה על שמו קרן ההגנה.
קרן גרירה

קרן גרירה היא מתקן המשמש בספרי ובסרטי מדע בדיוני למשיכת אובייקט אחד על ידי אובייקט אחר מבלי מגע פיזי ביניהם, וכן לדחות אובייקט אחד על ידי אובייקט אחר (מצב המכונה גם "קרן דחיפה" או "קרן דחייה").
קרניים מסוג זה קיימות במציאות ברמה המיקרוסקופית בלבד (מלקחיים אופטיים) מאז שנות השבעים‏.
בסרטי וספרי מדע בדיוני רבים נעשה שימוש בקרן גרירה על ידי חלליות לצורך הובלת מטענים, גרירת חלליות ומניעת בריחתם ואף הרמתם של אנשים מעל הקרקע אל תוך החללית.
השימוש בקרניים מעין אלה נפוץ בסרטי הקולנוע מסדרת מלחמת הכוכבים ובסדרות הטלוויזיה, ספרי וסרטי מסע בין כוכבים.
או באן

אוּ בַּאן (בגרמנית: U-Bahn, קיצור של אונטרגרונד באן - Untergrundbahn - רכבת תחתית) הוא כינוין של מערכות הרכבת התחתית בערי גרמניה ואוסטריה (בדומה לכינוי "מטרו" לרכבת התחתית של פריז ו"טיוב" לרכבת התחתית של לונדון).

היסטוריה של המונח

מקורו של המונח "או באן" בראשית המאה ה-20 בברלין. חברת הדויטשה רייכסבאן (Deutsche Reichsbahn Gesellschaft - "חברת הרכבות של המדינה הגרמנית" אשר חברת ההמשך שלה נקראת דויטשה באן (Deutsche Bahn)) הקימה בברלין מערכת רכבת עירונית ופרוורית אשר קישרה את פרוורי ברלין למרכז העיר. מערכת רכבות זו כללה רכבות חשמליות מהירות להן מספר תחנות במרכז העיר. מערכת זו נקראה "שנלבאן" (בגרמנית: Schnellbahn - "רכבת מהירה") ובקיצור "אס באן".
באותה עת פעלה בברלין חברת ה"הוכבאן-גזלשאפט" (חברת הרכבת העילית) אשר תפעלה את קווי הרכבת העילית של ברלין. חברה זו ראתה כי השם המקוצר שניתן לרכבות הפרווריות היה הצלחה שיווקית ועל כן החליטה לקצר את שם מערכת הרכבות התחתיות והעיליות שהפעילה מ-"אונטרגרונדבאן" (Untergrundbahn - "רכבת תחתית") ל-"או באן".
סמל האו באן הוא האות "U" בלבן על רקע של ריבוע כחול בגרמניה או עיגול כחול באוסטריה.
תוך זמן קצר הועתק השם למערכת החשמליות של המבורג (שם גם פעלה מערכת רכבות עיליות שזכתה לכינוי "אס באן") ובהמשך לנירנברג, מינכן, פרנקפורט ווינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה המערבית מערכות מנהרות עבור חשמליות בשטוטגרט, קלן, בון, דיסלדורף, דיסבורג, בוכום, אסן, דורטמונד, גלזנקירשן, הרן, מילהיים על הרוהר, הנובר ובילפלד, ואף כי לרוב אין מדובר במערכות רכבת תחתית אלא בחשמליות, הן זכו לכינוי "או באן".

מערכות או באן באוסטריה

באוסטריה פועלות מערכות או באן בווינה ובסרפאוס.
השריר פושט האצבעות

תיאור

תחילתו של השריר פושט האצבעות בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע באזור המרפק.
חלקו המרוחק של השריר מתפצל לארבעה גידים הנכנסים לכף היד ונאחזים בחלק האחורי של האצבעות. בין הגידים בכף היד, בעיקר בין התיכונים שבהם (לאצבעות השלישית, הרביעית והחמישית), קיימים חיבורים. חלק הגידים שבאצבעות מהווה חלק ממערכת מורכבת של רצועות ומפרקים שבין העצמות המרכיבות את האצבעות (הגלילים). נקשר גם להשריר פושט הזרת.

עצבוב

השריר פושט האצבעות מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.
אנובה מיוזיק

אמנים

רשימת אמנים המיוצגים באנובה ובמותג BLDG5 Records נכון ל-2014.
Life in Technicolor II

קליפ

הקליפ הופיע בפעם הראשונה ב-20 בינואר 2009 בערוצים "4Music" וב-Channel 4 בבריטניה. הקליפ מתחיל כשילדים יושבים ומחכים לתיאטרון בובות על חוטים מסורתי, אך במקום זאת כל חברי הלהקה מופיעים בתור בובות על חוטים. עם זאת, תיאטרון הבובות הופך לראוותני יותר ויותר כשהווידאו ממשיך, כשלבסוף מופיע סולן הלהקה כריס מרטין בתור בובה, כשהוא "גולש" על קהל הילדים. בסוף הקליפ חברי הלהקה עולים על מסוק קטן שעובר דרך החלון ושובר אותו.
סובאק

רקע

באלי נחצה ממזרח למערב על ידי רכס הרי געש, המשמשים כמקור לאדמת האי הפורייה. נהרות האי הנובעים באגמים שניקוו בלועות הרי הגעש, נוקזו במשך השנים לתעלות המובילות את מימהם אל שדות האורז, המשתרעים הן במישור והן בטרסות.
מוסד הסובאק הופיע בבאלי במאה ה-9, והתפתח משך כ-300 שנים בהנהגתה של מערכת פוליטית מרכזית, אשר הקימה מקדשי אבן מלכותיים הקשורים בתרבות החקלאית ובניצול מקורות המים. מסיבות שאינן ברורות לחלוטין, במאה ה-11 התפצל הכוח הפוליטי המרכזי באי למספר ישויות, שהמשיכו וטיפחו את מוסד הסובאק, והקימו מקדשים משלהן ליד מקורות מים. רוב אגודות הסובאק ניסחו מסמכים משפטיים המגדירים את זכויותיהם וחובותיהם של החקלאים החברים בהן. האורז בבאלי נחשב למתת האל, ומוסד הסובאק הוא חלק מהתרבות הדתית של "מקדשי המים" באי, השוכנים לאורך נתיבי המים ובסמוך למעיינות. ניהול משק המים בידי הסובאק מתבצע במקדשים, ובמשך אלף השנים האחרונות דאגו אגודות הסובאק להקמתן ולתחזוקתן של טרסות האורז. לנזירים במקדשים נודע תפקיד מרכזי בחלוקה המיטבית של המים אל השדות, והפולחן במקדשים מקדם את ההרמוניה ביחסי האדם עם הסביבה, במסגרת התפיסה הפילוסופית ההינדית של "טרי היטה קראנה" ("Tri Hita Karana"); היינו, אחדות הנפש, העולם האנושי והטבע.
בכל אחת מכ-1,200 אגודות הסובאק חברים בין 50 ל-400 חקלאים, המופקדים על ניהול משאבי המים ממקור המים הבודד הנמצא בתחום אחריותם. גבול אחריותו של כל סובאק מוכתב על ידי אגן ההיקוות של שדות האורז שברשות חבריו, וגודלו נע בין הקטארים בודדים במעלה ההר לכמה מאות או אלפי הקטארים במישור. התיאום בין אגודות הסובאק הפועלות במדרונות לבין אלה הפועלות במישור הוא הכרחי לשם חלוקה הוגנת של מי ההשקיה.
נתיב קריטי

נתיב קריטי (באנגלית: Critical Path) הוא מושג בניהול פרויקטים המתייחס לשרשרת פעילויות הקשורות זו בזו, אשר כל שינוי בתאריכים שלהן ישפיע על מועד סיום הפרויקט.
בפרויקט בו כל המשימות תלויות זו בזו ולא מתבצעות פעולות במקביל, הפרויקט כולו נמצא בנתיב קריטי. בפרויקט בו מתבצעות פעולות במקביל, ישנם מספר נתיבים, נוצרים מרווחים (slacks), המאפשרים לדחות פעילויות מסוימות בלי לדחות את סיום הפרויקט. הנתיב הקריטי יוגדר כנתיב הארוך ביותר בפרויקט.
מריה קנבל

חייה

קנבל למדה בסטודיו של מיכאל צ'כוב לפני שהצטרפה ב-1921 לסטודיו השני של התיאטרון האמנותי של מוסקבה בניהולו של קונסטנטין סטניסלבסקי. בשנים 1924–1950 עבדה כשחקנית בתיאטרון האמנותי של מוסקבה וגילמה בו תפקידים רבים. היא החלה לביים ב-1935, בתחילה בתיאטרון ארמולובה. ב-1950 הפסיקה לשחק ובין 1955–1960 שימשה כמנהלת האמנותית של תיאטרון הילדים המרכזי במוסקבה, שם עזרה להזניק את הקריירות של במאים צעירים שאחר כך הפכו להיות בין החשובים ברוסיה, ביניהם אנטולי אפרוס ואולג אפרמוב. היא החלה ללמד ב-1932, עבדה בבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש שפקין (1940-1948) ולאחר מכן לימדה תיאטרון באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס). 
לעיתים קרובות מפחיתים בחשיבותה כמורה ותאורטיקנית של תיאטרון, משום שעבדה בתקופה בה 'גדודים' של במאים הוזמנו להפיק הצגות, ונשים כמעט ולא זכו לקרדיט עבור עבודתן כבמאיות. כך יצא שלעיתים קרובות שמה נדחק מאור הזרקורים. היא השפיעה רבות על במאים שדבקו במסורת סטניסלבסקי אך שאפו להתאים או לפתח אותה לאורך הקווים שהתווה מיכאל צ'כוב, שכתביו לא פורסמו בברית המועצות עד 1986. 
בין תלמידיה שהפכו אחר כך לפורצי דרך בזרמים שונים של תיאטרון נמנים אנטולי וסילייב (מייסד בית הספר לאמנות הדרמה), אוסיף רייחלגאוז (מייסד בית הספר למחזאות מודרנית) ובוריס מורוזוב (תיאטרון מאלי).