יוהאן פרנץ קסאבר שטרקל

התחלת הקריירה הכנסייתית והמוזיקלית

יוהאן פרנץ קסאבר שטרקל נולד בעיר וירצבורג בבוואריה. שטרקל התייתם מאביו בגיל שנתיים. הוא גילה כישרון מוזיקלי בולט ולמרות התנגדות אביו החורג, למד נגינה בפסנתר ובעוגב אצל א. קטה, נגן עוגב של החצר המקומית. משנת 1764 למד תאולוגיה באוניברסיטת וירצבורג וב-1768 מונה לנגן עוגב בכנסיית נוימינסטר בוירצבורג. בשנת 1774 הוסמך לכומר קתולי ובשנת 1778 היה לעוזר הבישוף בכנסיית נוימינסטר. במקביל להתחיבויותיו ככלי קודש המשיך לעסוק במוזיקה. אחרי שניגן בחצר בוירצבורג, הופיע גם במנהיים. המוניטין שיצא לו כמלחין, הודות לאריה מצליחה מאוד שחיבר בשביל הזמרת סבינה היצלברגר (1755- 1810), זיכו אותו בהערכת הבישוף אדם פרידריך פון זיינסהיים מוירצבורג, שהשווה אותו לג'ובני פאיזיילו, ובתשומת לבו של השר הרוזן פרידריך פון זיקינגן (שנתן השראה לדמות של "פרנץ מור" מהמחזה של שילר "השודדים" ). אלה הביאו בשנת 1778 למינויו לכומר המשפחתי ולמוזיקאי של חצר הארכיבישוף והנסיך הבוחר של מיינץ, פרידריך קרל יוזף פון ארטאל Von Erthal. 
בסוף שנת 1779 נשלח על ידי הנסיך לאיטליה שבה ביקר במהלך שלוש שנים בערים ליבורנו, פירנצה, ונציה, רומא ואחרות והופיע כנגן פסנתרן ועוגב, על יד חברו, הכנר לֵריטר. ביקורו באיטליה תרם להתגבשות אמנותו המוזיקלית. בעת שהותו בעיר נאפולי נהנה שטרקל מהערצת המלכה מריה קרולינה וכתב בעידודה את האופרה סריה "פרנאצ'ה", שהוצגה בינואר 1782 על במת תיאטרו סן קרלו בעיר, לרגל יום הולדתו של המלך. לאחר מכן ביקר במילנו ובבולוניה, שם שהה כמה שבועות במחיצתו של המוזיקאי הנודע פאדרה מרטיני לפני שחזר למיינץ באותה שנה ,1782.

שנות בגרותו

אחרי חזרתו מאיטליה, בשנת 1785 התמנה שטרקל לפקיד בקתדרלה של מיינץ. אחרי הפלישה הצרפתית באוקטובר 1792, נאלץ לעבור זמנית עם קפלת הנסיך לאשאפנבורג. בשובו למיינץ כעבור שנה קיבל את משרת הקפלמייסטר במקום המלחין האיטלקי וינצ'נצו ריגיני, שהוזמן למשרה בברלין. שטרקל החזיק במשרה זו עד שנת 1797, כשהצרפתים פלשו שנית למיינץ. אחרי הפינוי החוזר לאשאפנבורג, בשל ההפסקה בפעילות הקפלה, שב שטרקל לוירצבורג והקדיש עצמו שוב להלחנה. בתקופה זו חיבר את ארבע המיסות שלו. אחרי מות מיטיבו, הנסיך פון ארטאל, ב-1802, התגורר שוב בוירצבורג לפרק זמן קצר ובין השנים 1802–1810 התיישב ברגנסבורג. שם ניהל בית ספר לזמרי מקהלה. 
ב-1810 התמנה שטרקל למנהל המוזיקה בחצר וקפלמייסטר של רגנסבורג; הוא חזר לאשאפנבורג כדי לקבל עליו את משרת מנהל מוזיקת החצר אצל הנסיך-הארכיבישוף קרל תאודור פון דאלברג. כשהפטרון החדש שלו איבד בשנת 1814 את התואר דוכס גדול של פרנקפורט, נאלץ שטרקל לעזוב. הוא ביקר במינכן ובשנת 1815 חזר לגור בעיר הולדתו. שם נפטר בשנת 1817 בגיל 66 בגלל דלקת האדר.

פעילותו המוזיקלית

שטרקל זכה לפרסום בחייו כמלחין, כפסנתרן וכמורה בתחום המוזיקה. הקדיש חלק מזמנו להכשרת זמרים ומוזיקאים צעירים.
מבקרים התרשמו שהסונאטות שלו מזכירות בליריות ובמבנה את סגנונו של שוברט. בטהובן התוודע אל שטרקל בשנת 1791 כשביקר באשאפנבורג, מושב הקיץ של הנסיך הבוחר של מיינץ, אחרי שהופיע עם תזמורת הנסיך הבוחר של קלן בבאד מרגנטהיים. אחרי שניגן, שטרקל הזמין גם את בטהובן לנגן בפני הקהל. כשבטהובן סרב, שטרקל התגרה בו באומרו, שהווריאציות שבטהובן הלחין על נושא הארייטה "וייני אמורה" ("בואי, אהבה") של וינצ'נצו ריגיני (מלחין החצר הקודם באשאפנבורג) קשות כל כך לביצוע, שספק אם מחברן עצמו יוכל לנגנן כראוי. בתגובה לכך התיישב בטהובן אל הפסנתר וניגן מזיכרון לא רק את כל 24 הווריאציות שלו, אלא גם יצירות נוספות. בין הנוכחים היו שהבחינו, שהפסנתרן והמלחין הצעיר ניגן בווירטואוזיות בסגנון שחיקה את נגינתו המעודנת של שטרקל. השפעתו של שטרקל ניכרה כנראה גם בכמה מיצירותיו המוקדמות של בטהובן לפסנתר.
מוצרט בן ה-21 דווקא מתח בקורת על נגינתו של שטרקל במכתב שכתב ב-26 בנובמבר 1777: "בא שטרקל. הוא ניגן... חמש סונאטות לכינור, אבל כה מהר שלא יכולת להבין; זה היה גם לא ברור וגם לא בתזמון נכון".
ב-1811 המלחין קרל מריה פון ובר ביקר אצלו באשאפנבורג.