google/wiki40b huggingface dataset:
הנוער

תקציר העלילה

יקי ושאול הם שני אחים, נערים מתבגרים, שחולקים ביניהם קשר עמוק, כמעט טלפתי. לאחר שאביהם איבד את עבודתו, משפחתם נקלעת לקשיים כלכליים וחובות כבדים. יקי ושאול מרגישים שאינם יכולים לעמוד מן הצד ולראות את משפחתם מתפרקת. העובדה שיקי התגייס לאחרונה לצבא ומחזיק בידיו נשק, מאפשרת להם לקחת את גורלם בידם.

אודות ההפקה

שובל החל לעבוד על הסרט בתום לימודיו, בשנת 2008. גל גרינשפן, חברו לספסל הלימודים, שהפיק את "פתח תקווה", סרט הגמר שלו, היה לאחד ממפיקי הסרט עם חברת ההפקות שלו, גרין הפקות. שובל וגרינשפן סיירו ברחבי אירופה עם טיוטה של התסריט והציגו אותו בפרזנטציות של פיצ'ינג והוא אף זכה בפרסים שונים. קרן רבינוביץ - פרויקט קולנוע, החליטה לתמוך בסרט וכן סרטי יונייטד קינג, משה ולאון אדרי נכנסו כמפיקים שותפים ומפיצים. להפקה הצטרפה חברת one two הגרמנית. ערוץ הטלוויזיה ARTE', רשת מדיה, קרן מדיינבורד הגרמנית וחברת המכירות הגרמנית MATCH FACTORY שותפים גם כן.
לתפקידים הראשיים שובל חיפש שני אחים צעירים, בעלי קשר הדוק ביניהם, שגם יהיו דומים פיזית וגם בעלי יכולת משחק. הליהוק ארך כשנה, בעזרת המלהקת אורית אזולאי. הם בחרו בדוד ואיתן קוניו, שני אחים, שזהו תפקידם הראשון על המסך ואלה התמסרו לתהליך ארוך של סדנאות, חזרות ואימונים כדי להתכונן לתפקידים המאתגרים.
לתפקיד הנערה דפנה נבחרה גיטה אמלי, שחקנית בתחילת דרכה.
בנוסף להם לוהקו לסרט שחקנים ידועים כמו משה איבגי, שירילי דשא, אורי הוכמן, גלעד קלטר, אלכס פלג, נועה קולר ועוד.
הסרט צולם על ידי ירון שרף (הערת שוליים, שבעה) ונערך על ידי ז'ואל אלכסיס (שתיקת הארכיון, פלסטלינה). הסרט כולל מוזיקה של עילם וולמן ורועי חן וכן מוזיקה נוספת של לירן רייטר, השיר "Tu Te Reconnaitras" של אן-מארי דוד ו-insomnicide של להקת these immortal souls.

פרסים

פרס חג'ג' לסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר (הפרס הגדול)
וכן פרס המשחק לאיתן ודויד קוניו ופרס העריכה לז'ואל אלכסיס
בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2013.
הנוער זכה בפרס הראשון בפסטיבל טאיפיי.
הסרט זכה בפרסים ראשונים בפורום פיצ'ינג סלוניקי וסופיה וכן בפסטיבל ברלין, שוק הקופרודוקציה. במרץ 2013 השתתף בפסטיבל CPH: PIX 2013 בקופנהגן. ביוני 2013 השתתף בפסטיבל קרולבי וארי, צ'כיה. וכן כמו כן השתתף בפסטיבלים בדורבן (דרום אפריקה), בפריז סינמה ובפסטיבל קולנוע דרום בשדרות.
איתן ודויד קוניו זכו בפרס המשחק בפסטיבל דורבן בדרום אפריקה 2013.
שגיא הרטוב

שגיא הרְטוֹב (באנגלית: Sagi Hartov) הוא צ'לן ישראלי-בריטי. הוא מייסד התחרות לנגינת יצירות של ארנסט בלוך.
מאז 2010, הרטוב חבר בטריו מוצרט הלונדוני. בשנת 2011, התמנה לדקן ומנהל לונדון קולג' לאמנויות בנות-זמננו.

לימודים

שגיא הרטוב התחיל ללמוד נגינה בצ'לו בגיל 10. מקור ההשראה העיקרית שלו היה הצ'לן והמנצח הרוסי מסטיסלב רוסטרופוביץ', שעמו הופיע בהמשך. הוא למד בקונסרבטוריון רובין בחיפה, ובגיל 15 הופיע עם התזמורת הסימפונית חיפה.
בין 1995 ל-1999 למד הרטוב אצל עוזי ויזל, תחילה באוניברסיטת תל אביב ואחר בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני. כמו כן למד אצל אלדו פאריזוט, יאנוש סטארקר ומאטס לידסטרם.
בספטמבר 2000 עבר הרטוב לבריטניה ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה. והיה  למוסמך להוראה מטעם האקדמיה (LRAM).
הרטוב לימד באקדמיה המלכותית למוזיקה והיה למרצה בכיר.
הרטוב לימד תלמידים לתואר מוסמך וכיתות אמן בקונסרבטוריון של ברמינגהאם, בבית הספר ע"ש יהודי מנוחין ובאוניברסיטת קיימברידג'. מאז ספטמבר 2010 מלמד הרטוב בקולורסטרינגס סנטר וקונסרבטוריון בצפון לונדון.

פרסים והופעות

שגיא הרטוב הופיע ביותר מ-12 ארצות. הוא ניגן ברסיטל סולו עם בנג'מין פרית' בויגמור הול ובקונצרט עם הפסנתרן הארגנטינאי אלברטו פורטוחאיס ברג'נט הול.
הרטוב השתתף בפסטיבלי מוזיקה שונים. בשנים 2007 ו-2008 ייסד את תחרות המוזיקה הישראלית ואת תחרות ארנסט בלוך. בשנת 2010, נרשמו לתחרות המוזיקה הישראלית 500 מועמדים מ-60 מדינות שונות.
בשנת 2010 הצטרף הרטוב לטריו מוצרט הלונדוני, שייסד הפסנתרן קולין סטון בשנת 1989. הטריו הוציא שני אלבומים; החבר השלישי בטריו הוא קשישטוף סמיאטאנה.
גאליס - הכוכבים של יולי

עלילה

הספר מספר על המסע של יולי להשתנות ולהפוך "ליולי אחרת". בשנה שעברה במחנה יולי לא קיבלה את אחותה החורגת רונה, והתייחסה אליה בזלזול. בנוסף לכך יולי פגעה בדורי בן הזוג לשעבר שלה כשהשתמשה בו לצורכי פרסום בעצתה של חברה הטובה שרון. יולי קיבלה המון "על הראש" דחו אותה מהמון פרויקטים ומבחינה חברתית אף אחד לא התקרב אליה. יולי גם עזרה לאויב של חניכי גאליס סיימון אבל אחר כך עזרה לחניכים והתוודתה והתנצלה בפני החניכים ובעיקר בפני רונה ודורי. יולי כעת מנסה לשנות את תדמיתה ובעזרת דורי, רונה, שרון, נינה, אבא של רונה ואמא שלה עופרה היא משתנה. יולי לא ידעה איך להשתנות היא חשבה לגזור את שיערה אך זה לא עזר להשתנות שלה בעקבות שיחה עם נינה יולי פתחה בלוג ברשת הנקרא "סערת רגשות" בו היא מייעצת לנערים ונערות שזקוקים לעזרה בכל רחבי הארץ. רונה מייעצת לה שבשביל יזרמו לבלוג שאלות היא צריכה לעשות תחרות ושהייה נער או נערה ברות המזל אשר תזכה בפרס ויולי מקשיבה לעצת רונה והפרס שיולי בחרה הוא סוף שבוע במחנה "גאליס". בעקבות הפנייה של יולי לקוראים המון נערים ונערות פנו אליה לעזרה ו"סערת רגשות" זכה להמון פופולריות ברשת, אך משהו היה חסר ליולי אבל היה לה משהו חסר בלב, אמא שלה כבר לא תמיד משוחחת איתה ולא דואגת לה כמו פעם.
Sierra Entertainment

שנים ראשונות

חברת Sierra נוסדה בשנת 1979 על ידי קן ורוברטה ויליאמס בביתם בפרבר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
את השראתם קיבלו ממשחק טקסט באותה התקופה שנקרא "הרפתקאה" (Adventure) וחשבו כיצד ניתן לפתח את הרעיון הזה. תוך זמן קצר מצאו עצמם הזוג ויליאמס עם מחשב ה-TRS-80 מחפשים ומשחקים ברוב משחקי המחשב של אותה תקופה שניתנים היו להשגה.
רבים מהמשחקים היו טובים, אך כולם הציעו ממשק של טקסט המתאר את המצב במשחק כשהשחקן נדרש לכתוב למחשב מה לעשות בעזרת המקלדת.
רוברטה החלה לחשוב על משחק שישלב תמונה במקום תיאור המצב במילים ושורת טקסט כדי שהשחקן יתן הוראות לדמות במשחק. רעיון זה היה חדשני מאוד באותה תקופה. רוברטה יצרה עלילה למשחק וקן תרגם את הרעיון והעלילה מכתב יד לשפת מחשב במשך חודש. כך נוצר המשחק הגרפי/טקסטואלי "הבית המסתורי" ("Mystery House") ששילב תמונה ב-4 צבעים ושורת טקסט. היה זה אירוע חדשני ולראשונה על מסך המחשב נראתה תמונה בז'אנר ההרפתקאה. המשחק השני של הזוג ויליאמס נקרא "המכשף והנסיכה" ("The Wizard and the Princess"); משחק זה שונה מהמשחק הראשון בכך שהיה בצבע ורק המסכים הטובים ביותר של אותה תקופה הצליחו להריץ את המשחק. ההפצה של המשחק "המכשף והנסיכה" נעשתה על ידי הזוג ויליאמס בלבד. ייצור המחשב האישי באותה תקופה היה בחיתוליו ולכן ההפצה הייתה ללקוחות יחידים ולחנויות קטנות של חובבי מחשבים. הביקוש למשחק החל לעלות בעיקר בזכות הפופולריות של המחשב "Apple II". בתוך שנה פתחו הזוג ויליאמס את העסק מחוץ לבית ואימצו את השם "סיירה און-ליין" ("Sierra On-Line"). בסוף שנת 1981 מכר המשחק "המכשף והנסיכה" כ-60,000 עותקים.

מסע המלך

בשנת 1983 פנתה חברה י.ב.מ ("IBM") לקן ורוברטה שיפתחו משחק (במימונה של י.ב.מ) שיציג את יכולתיו החדשות של המחשב שי.ב.מ פיתחה באותה השנה ("IBM PCjr"). השותפות הסודית הזו בין הזוג לחברה יצרה את המשחק האגדי "מסע המלך 1: המסע אל הכתר" ("King's Quest I: Quest for the Crown").
במשחק זה שלט השחקן לראשונה בשלושה ממדים שהדמות יכולה ללכת בהם (על הקרקע ובנוסף לגובה על ידי טיפוס על קירות) והכל בצבע.
מסע המלך 1 הוא משחק שבו השחקן משחק את גראהם במסע למען השבת שלושת האוצרות הקסומים של ממלכת דבנטרי (Daventry).
ההצלחה של המשחק (לאחר מכן הושק גם לפלטפורמות אחרות) דירבנה את הזוג לפתח סדרות נוספות תחת ביסוס על השם קווסט (Quest).
בשנים אלו שלטה ללא ספק סיירה בשוק עיצוב משחקי המחשב ופיתחה משחקים רבים שחלקם נחשבו להצלחה אדירה ואילו אחרים לניסיונות כושלים. סיירה יצאה בהצהרה כי היריב העיקרי שלה היא הטלוויזיה ומטרתה היא להציל את בני הנוער מלהיות "בטטות כורסא".

שנות ה-2000

בשנת 2002 השתנה השם של סיירה ל-Sierra Entertainment אך אין היא מפיצה או יוצרת משחקים אלא מפיצה את כותריה או כותרי חברות הבת שלה דרך חברת בת להפצה בשם ויואנדי אוניברסל (Vivandi Universal).
בשנת 2008, חברת ויואנדי יוניברסל, שבשנת 2006 התאחדה עם החברה אקטיוויז'ן (Activision) כדי ליצור את החברה אקטיוויז'ן בליזרד (Activision Blizzard). חברת ויואנדי נסגרה והבעלות של חברת סיירה עברה לאקטיוויז'ן.

פרויקטי מעריצים

כיום קיימת קבוצה של חובבי משחקי סיירה הידועה בשם AGD Interactive והיא משחזרת את משחקיה של סיירה
משנות ה-80 עד שנות ה-90, בעיקר מבחינה גרפית.
קבוצה נוספת היא Hero6 שהוקמה בגלל ההודעה על ביטול סדרת "מסע לתהילה" (Quest For Glory) והיא ידועה כקבוצת המעריצים הראשונה של סיירה.
יחסי אינדונזיה–נפאל

היסטוריה

אינדונזיה ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בדצמבר 1960. אינדונזיה פתחה את שגרירותה בקטמנדו ב-1965, אך השגרירות נסגרה בשנת 1967 ממניעי צנע. באפריל 2010 פתחה אינדונזיה קונסוליית כבוד בקטמנדו.
שתי המדינות הן חברות מייסדות בארגון המדינות הבלתי מזדהות (NAM). אינדונזיה ונפאל השתתפו בכנס בנדונג ב-1955, אשר היווה סלילת דרך להיווסדו של ארגון NAM.
היחסים ארוכי הטווח בין אינדונזיה לנפאל מתוארכים לתקופה של הוועידה האפרו-אסיאתית בבנדונג ב-1955.
בשנת 1981 ביקר שר החוץ האינדונזי מוטצ'ר קוסומאטדג'ה בנפאל כדי ליטול חלק באירוע ההכתרה של המלך בירנדרה בתור נציג של נשיא אינדונזיה.
ב-1992 ביקר ראש ממשלת נפאל גיריג'ה פראסד קוירילה באינדונזיה כדי להשתתף בפסגת NAM ה-10. בין ה-20 ל-23 בספטמבר 2005 ביקרו מלך ומלכת נפאל – גיינדרה וקומאל, באינדונזיה כדי להשתתף בפסגת אסיה-אפריקה בג'קרטה.
סגן ראש הממשלה ושר החוץ של נפאל – נראיאן קאג'י שרסטה 'פראקש' - ביקר באינדונזיה מ-6 עד ה-10 בנובמבר 2012, כדי להשתתף בפורום הדמוקרטי ה-5 בבאלי.

חינוך

אינדונזיה מעניקה מלגות לסטודנטים נפאלים בתחומים שונים. בשל הדמיון התיירותי והתרבותי, אינדונזיה הציעה בעבר שהערים באלי וקטמנדו תהיינה ערים תאומות.
זווית ברוסטר

הסבר התופעה

באופן כללי, כאשר קרינה אלקטרומגנטית עוברת בין שני תווכים (חומרים) בעלי מקדמי שבירה שונים, חלק מהקרינה מוחזר וחלקו עובר. אך אם האור מקוטב בכיוון מסוים, ישנה זווית שבה ההחזרה היא אפס. זווית זו נקראת זווית ברוסטר, . תופעה זו מתרחשת כאשר הקיטוב הוא כזה שהשדה החשמלי של הקרינה נמצא במישור הפגיעה (המישור המכיל את הקרן הפוגעת ואת האנך למשטח בנקודת הפגיעה). כאשר מאירים משטח בזווית ברוסטר בקרינה לא מקוטבת, הקרינה שתוחזר תהיה מקוטבת, בקיטוב מאונך לקיטוב הקרן הנזכרת, והקרן המועברת תהיה בקיטוב המאונך לו.
המנגנון הפיזיקלי מאחורי תופעה זו קשור לאופן התנודה של דיפולים חשמליים במשטח המגע בין שני התווכים. באופן כללי, הקרינה הפוגעת במשטח המגע נבלעת, ודיפולים חשמליים המתנודדים באטומים הבולעים פולטים את הקרינה מחדש. כל דיפול מקיים אינטראקציה עם קרינה המקוטבת בכיוון התנודות שלו, ולעולם אינו פולט אנרגיה בכיוון זה. הואיל והשדה האלקטרומגנטי מתנודד תמיד במאונך לכיוון ההתקדמות שלו, הרי שאם הקרינה הפוגעת מתנודדת במישור הפגיעה, בזווית שעבורה הקרן הנשברת ניצבת לכיוון שבו אמורה להיות קרן מוחזרת, הקרן המוחזרת אמורה להיפלט בכיוון התנודות של הדיפולים. מכיוון שדיפול אינו יכול לפלוט פוטונים בכיוון זה, שום קרינה לא תוחזר.

דרך החישוב

בעזרת טריגונומטריה פשוטה ניתן למצוא את הקשר בין זווית ברוסטר למקדם השבירה של שני התווכים. הזווית בין הקרן הנשברת לכיוון שבו אמורה להיות הקרן המוחזרת היא זווית ישרה:
, כאשר  היא זווית הפגיעה ו- היא זווית השבירה. לכן .
לפי חוק סנל, , כאשר  הוא מקדם השבירה של התווך שבו מתקדמת הקרן הפוגעת ו- הוא מקדם השבירה של התווך שבו מתקדמת הקרן הנשברת. 
כאשר הפגיעה היא בזווית ברוסטר, . מציבים
 ומקבלים
. משוואה זו ידועה כחוק ברוסטר.

ערכים של זווית ברוסטר

במעבר אור מאוויר לזכוכית, זווית ברוסטר היא בערך 56 מעלות, בעוד שבמעבר מאוויר למים היא בערך 53 מעלות. בגלל שמקדמי השבירה תלויים באורך הגל של האור, גם זווית ברוסטר תלויה באורך הגל.
לומאזי

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15 ככפר על הדרך הראשית שבין ליטא ופולין גדול. בשנת 1568 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך בעקבות מרד ינואר.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי לומאזי

בין רבני העיר היו רבי שאול מחבר הספר "גבעת שאול", רבי דוד הורוביץ נכדו של החוזה מלובלין וחסידו של רבי מנחם מנדל מקוצק, רבי זאב וולף בן רבי אריה לייב הכהן, רבי אליקים גצל סמברג, מחבר הספר "ימי נח", רבי יעקב רבינוביץ ורבי יצחק בן רבי אברהם גרינברג מחבר הספר "בית יצחק" שכיהן מתרפ"ד עד הירצחו בשואה.
בעיר כיהן באדמו"רות רבי צבי הירש מורגנשטרן נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-850 יהודים, כמחצית מתושביו, ופעל בו בית ספר מרשת בית יעקב. בשנת 1934 נערך פוגרום ביהודי הכפר, בו הושחת רכוש יהודי והוכו יהודים רבים.
ב-13 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו במעשי שוד של רכוש היהודים בו, תוך חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בתחילת 1940 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-1,700 איש. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.
ב-17 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה נרצחו מספר יהודים במקום, וכל היתר, כמו גם שוהי מחנה העבודה שהוקם בסמוך לכפר, הובלו ליער סמוך, ושם נרצחו בשלושה בורות ירי בידי שוטרים גרמנים ופולנים. בשעת הרצח השליכו הפולנים והגרמנים את התינוקות היהודים בחיים לבורות הירי, וכיסו את הבורות.
מקהילת לומאזי שרד את השואה יהודי אחד.
נמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני

תכנון ובנייה

עבודות בניית נמל התעופה החלו בתקופת טרום המהפכה האיראנית ב-1979. מעצבת הפרויקט המקורית הייתה חברת TAMS, שותפות אמריקנית להנדסה ולעיצוב אדריכלי. מיזם מקומי משותף נוצר בין חברת TAMS לחברה איראנית מקומית, על מנת לבצע פרויקט זה של הקמת נמל התעופה. אולם, בעקבות המהפכה האיראנית, ננטש הפרויקט עד שהחליטה ממשלת איראן להשיב את התוכנית ולבנות את נמל התעופה בידי מומחים מקומיים.
החברה הצרפתית ADP נבחרה לעמוד בראש המעצבים וחברות ההנדסה המקומיים. חוזה בנייה הוענק לחברה הקבלנית האיראנית - קייסון בע"מ לבצע ולנהל את הבנייה, אך לאחר שנתיים, ננטש החוזה והוענק לקרן מוסטפאן .

פתיחה ראשונה

לאחר השלמת בנייתו של טרמינל 1 בידי קרן מוסטפאן, החליט הארגון האיראני לתעופה אזרחית על הסבת החברה המתפעלת למאגד TAV עם הקמתו של טרמינל (שדה תעופה) נוסף. פתיחת נמל התעופה תוכננה במקור ל-11 בפברואר 2004, אך עקב כמה בעיות שנוצרו, כולל בעיות באספקת דלק לשדה התעופה החדש ועיכוב בחתימה על עסקה עם משרד הנפט האיראני, פתיחת נמל התעופה התעכבה עד 8 במאי 2004.
זמן מה לפני הפתיחה המתוכננת ב-8 במאי הודיעו 2 חברות תעופה מקומיות על סירובן להסבת טיסותיהן לנמל התעופה החדש. שעות ספורות לאחר פתיחת נמל התעופה, סגרו משמרות המהפכה האסלאמית את הנמל בשל חששות ביטחוניים. טיסה אחת בלבד מדובאי, הורשתה לנחות בנמל. נמל התעופה נפתח מחדש ב-13 במאי.

פתיחה שנייה

באפריל 2005, נפתח מחדש נמל התעופה בהנהלתן המאגדית של 4 חברות תעופה מקומיות, מהאן אייר, איראן אסמאן איירליינס, ספיאן איירליינס וקיש אייר, אם כי לא הוענק חוזה רשמי.

פתיחה סופית

ב-8 באוקטובר 2007, הוכרז כי לעת חצות הלילה של 28 באוקטובר 2007, יוסבו כל טיסות הבינלאומיות לנמל התעופה, למעט טיסות מ- ולדמשק, ג'דה ומדינה.
ב-2016, בשל מתחים פוליטיים בין איראן וערב הסעודית, הופסקו כל טיסות החאג' מאיראן.
אנטואן-ז'אן גרו

חייו

את הכשרתו הראשונית קיבל גרו בביתו מהוריו הציירים. לאחר מכן התקבל ללימודים אצל הצייר ז'אק לואי דויד, בתמיכתו נסע לאיטליה, ושב לפריז עם תחילת עידן הטרור ב-1793. הוא צייר את הקהילה הצרפתית בנאפולי, פירנצה וג'נובה, היה למתעד הראשי של המערכה של נפוליאון בצפון איטליה, ונבחר לאחר מכן לשמש כמתעד הרשמי של הקמפיין למצרים, למרות שלא הצטרף אליו ולא ביקר מעולם במזרח התיכון. תמונות הקרב שלו תרמו להאדרת שמו של נפוליאון.
גרו גילה כושר עמידות מרשים נוכח התהפוכות הפוליטיות של תקופתו. ב-1814 הפך לצייר הרשמי של לואי ה-18 וב-1824 קיבל את התואר "ברון" על ידי המלך שארל העשירי. 
ב-20 השנים האחרונות לחייו הכשיר הסטודיו שלו יותר ממאה ציירים.
ב-25 ביוני 1835, מיואש, הטביע עצמו בסן, קרוב לסבר.
שארית ריבועית

בתורת המספרים, מספר a נקרא שארית ריבועית מודולו מספר n אם קיים פתרון שלם למשוואה המודולרית . זהו מושג קלאסי, שנחקר על ידי מתמטיקאים מן המאה ה-17 ואילך.
אם  ראשוני, אז למעט השארית 0, יש בדיוק  שאריות ריבועיות, ו-  שאריות שאינן ריבועיות. לדוגמה, השאריות הריבועיות מודולו 11 הן 1,3,4,5,9, בעוד ש- 2,6,7,8,10 אינן שאריות ריבועיות. בזכות הפיזור האקראי-לכאורה של השאריות, יש למושג זה שימושים רבים בתחומים שונים של הקומבינטוריקה, וגם מחוץ למתמטיקה. 
כדי להכריע האם a הוא שארית ריבועית מודולו מספר נתון n, יש לפרק את n לגורמים ראשוניים, . ממשפט השאריות הסיני נובע שמספר הוא שארית ריבועית מודולו n אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו כל אחד מן הגורמים הזרים שלו (החזקות ). 
כאשר p ראשוני אי-זוגי ו- a זר ל-p, אז a הוא שארית ריבועית מודולו חזקות של p אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו p עצמו. עבור חזקות של 2, מספר איזוגי הוא שארית ריבועית מודולו חזקות גבוהות של 2 אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו 8. לדוגמה, 5 הוא שארית ריבועית מודולו 2 או 4, אבל לא מודולו 8. לגבי הבעיה החישובית של מציאת השורש כאשר a הוא שארית ריבועית, ראו הוצאת שורש ריבועי. 
את הבעיה של זיהוי שאריות ריבועיות מודולו p ראשוני, מקודדים בסימן לז'נדר. הסימן מוגדר לפי  אם a זר ל- p והוא שארית ריבועית,  אם a אינו שארית ריבועית, ו-  אם a מתחלק ב- p. סימן יעקובי מוגדר באופן כללי יותר, גם כאשר p אינו ראשוני, אבל הקשר שלו לשאריות ריבועיות פחות מיידי. מצד שני את סימן יעקובי קל יחסית לחשב, בעזרת משפט ההדדיות הריבועית.
יזהר ערמוני

קורות חייו

יזהר ערמוני נולד בירושלים ליהודית ולגדליה, חלוצים מהעיר קובל שבפולין, ולמד במגמה ריאלית בגימנסיה רחביה. בצעירותו, כתב שירים והלחין אותם ובחגיגות בר המצווה חיבר מנגינה להפטרה. בנוסף היה פעיל ומדריך בתנועת הצופים בשבט "מצדה" ועסק בעבודות יד לבניית דגמי מטוסים והרכבת מכשור, דוגמת טלסקופ וטורבינת קיטור. באחד מחיבוריו לבית הספר כתב: "לא תהיה לנו מדינה אם העם לא יידע להקריב את מבחר בניו".
בגיל 15 הצטרף ערמוני לארגון ההגנה, ובסיום לימודיו יצא להכשרה בקיבוץ דפנה מטעם הפלמ"ח ועבד בבריכות הדגים ובסלילת הכביש ללהבות הבשן. עם פרוץ מלחמת העצמאות, יצא לחופשה לבית הוריו, אך הדרך לירושלים נחסמה והוא חזר לצפון ישראל והצטרף ללוחמי חטיבת יפתח כמפעיל מרגמה. ב-20 באפריל 1948 השתתף בהתקפה השנייה על נבי יושע ולאחר שספגו הלוחמים אבדות גדולות והחלו בנסיגה, המשיך לעמוד על המשמר ולחפות על יציאתם ועל איסוף הנפגעים. בשלב זה נפצע ונהרג.

לאחר מותו

חודש לאחר מותו הובא לקבורה בקבר אחים בנבי יושע וביום העצמאות הראשון למדינה העניקו לו ראשי המדינה את אות גיבור ישראל, בו נכתב: 
ביום ה-20 באפריל 1948, בנבי יושע, כאשר משלושת המקלענים אשר הופקדו לחפות על התקפות היחידה נפלו שנים, נשאר טור' יזהר ערמוני יחידי. באומץ לב ובלי הפוגות הוסיף לחפות על חבריו. ע"י כך עלה בידי היחידה לאסוף משדה הקרב את מרבית פצועיה. גם לאחר זאת לא נסוג, אלא הוסיף להגן בנשקו על שארית הפצועים, במנעו את האויב מהתקרב אליהם, עד אשר נפגע ונפל חלל בשדה הקרב.
— עיטור הגבורה ליזהר ערמוני
סמוך לבית הוריו בירושלים, בשכונת נחלת צדוק, נקרא על שמו רחוב, מבוא יזהר. בשנת 1955 הדליקה אמו יהודית את משואת הזיכרון בהר ציון.
דוד בנבנשתי

ביוגרפיה

דוד בנבנשתי נולד בסלוניקי ב-1897, נצר למשפחת רבנים ידועה בסלוניקי. סבו הרב בנבנשתי שמואל יוסף היה אב בית דין בסלוניקי. בילדותו הקים עם חבריו, נתן שלם ויצחק רפאל מלכו, את "אגודת דורשי עברית" 1910. עלה לארץ ישראל ב-1913. בשנת 1918 סיים את לימודיו בבית המדרש למורים העברי בירושלים והתגייס לגדוד העברי בצבא הבריטי ושירת בו שנתיים. בשנים 1920–1926 לימד בזכרון יעקב, במאיר שפיה ובכפר הילדים גבעת המורה שליד עפולה. היה חבר בארגון "ההגנה" ונפצע בהגנת ירושלים במלחמת השחרור. בשנים 1926–1963 היה מורה ומנהל בית הספר העממי "בית הכרם" בירושלים. ב-1927 הקים ביחד עם חבריו נתן שלם ופנחס כהן את אמא"י (אגודת משוטטים ארץ ישראלית), שהייתה הקבוצה המאורגנת הראשונה שאירגנה סיורי עומק ברכב וברגל בארץ ישראל ובארצות השכנות. בעל תואר MA מן האוניברסיטה העברית בירושלים (1935) בתחום ידיעת א"י. ב-1964 שימש מנהלו הראשון של יד יצחק בן צבי, וכן היה בין יוזמי וראשי אגודת אכסניות הנוער, יושב ראש מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל ויושב ראש וועדת שמות הרחובות של עיריית ירושלים.
בנבנשתי פרסם סדרה של ספרי לימוד על ארץ ישראל שהיו מיועדים לתלמידי בתי הספר, אשר נהפכו לספרי הלימוד הסטנדרטיים ללימוד המולדת. שרטט והוציא ביחד עם בן-ציון לוריא מפות קיר גדולות שהיו תלויות בכיתות בתי הספר ברחבי מדינת ישראל. ספרו החשוב ביותר ביחד עם פנחס כהן הוא "מורה דרך בארץ-ישראל", שהיה מורה הדרך הראשון לסיורים ברגל בארץ-ישראל (1937), ושמש את סיירי הפלמ"ח. כתב מאמרים רבים בנושאי מסורתה התרבותית והלשונית של קהילת סלוניקי ויהדות ספרד. נשלח פעמים אחדות להציל אוספים ארכיוניים של קהילות יוון שנכחדו בשואה. בנבנשתי כתב מספר ספרים אוטוביוגרפיים על חייו: "זכרונות נעורים: לקט", "משאלוניקי לירושלים: פרקי חיים", "הגדוד העברי בימי מלחמת העולם הראשונה: יומן", "דרכו של מורה: פרקי חיים בהוראה".
דוד בנבנשתי היה נשוי ללאה לבית פרידמן, שעלתה לארץ-ישראל מסובאלק שבליטא ב-1924 ועבדה כאחות ציבורית בקליניקות לאם ולילד של הדסה במשך כששים שנה. בנו, ד"ר מירון בנבנשתי, הוא סופר ועתונאי לשעבר בעתון "הארץ" והיה סגן ראש עיריית ירושלים, בנו השני, ד"ר רפאל (רפי) בנבנשתי, הוא היסטוריון כלכלי, יועץ לשיתוף פעולה אזורי והיה יועץ כלכלי לבנק העולמי, לשר האוצר ולשר לשיתוף פעולה אזורי, ונכדו, איל בנבנשתי, הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטאות קיימברידג', תל אביב וניו יורק.
פרידריך שלגל

חייו ועבודתו

קרל פרידריך פון שלגל נולד בהנובר. אביו יוהאן אדולף שלגל היה כומר ומשורר. הוא למד משפטים בגטינגן ולייפציג אבל, בסופו של דבר, הקדיש עצמו למחקרי ספרות. הוא פרסם ב-1797 את הספר היוונים והרומאים (Die Griechen und Römer) ואחריו היסטוריה של שירת היוונים והרומאים (Geschichte der Poesie der Griechen und Römer) (1798). בינה, בהיותו פרופסור שלא מן המניין (Privatdozent), היה יחד עם אחיו בין מייסדי כתב העת "אתנאום" (Athenaeum) ‏ 1798–1800). הוא תרם לכתב העת פתגמים ומאמרים שבהם מובעת בצורה הברורה ביותר העמדה של האסכולה הרומנטית. ביֶנה גם כתב את הרומן, אותו לא סיים, לוסינדה (1799) שהוא מעניין כניסיון להעביר לתורת מוסר מעשית את הדרישה הרומנטית לחירות אישית מלאה. כמו כן כתב את אלארקוס (Alarcos) (1802), טרגדיה שבה שילב, בלי הצלחה רבה, יסודות קלאסיים ורומנטיים. הרומן לוסינדה שבו הלל את האיחוד בין אהבה חושנית ורוחנית כאלגוריה של הארוס הקוסמי האלוהי עורר שערורייה גדולה בשל האופי האוטוביוגרפי הברור שלו. דבר זה תרם לכישלון הקריירה האקדמית בינה.
ב-1802 הוא נסע לפריז שם היה לו חוג מכרים, ביניהם היינריך כריסטוף קולבה (Heinrich Christoph Kolbe) והוא ערך שם את כתב העת "אירופה" (Europa). הוא הרצה על פילוסופיה והמשיך בלימודי המזרח. תוצאות למחקריו אלה כלולות בספרו על השפה וחכמת ההודים (Über die Sprache und Weisheit der Indier) (1808). באותה שנה המירו הוא ואשתו דורותיאה, בתו של משה מנדלסון, את דתם מפרוטסטנטיות לקתוליות. מאז התנגד יותר ויותר לעקרונות של חירות פוליטית ודתית. הוא עבר לווינה ב-1809 ומונה למזכיר חצר המלכות במטה של הארכידוכס קרל.
בתקופה מאוחרת יותר היה יועץ לשכת הציר בשגרירות האוסטרית בפרנקפורט אבל ב-1818 הוא חזר לווינה.
בינתיים פרסם את אוסף ההיסטוריות (Geschichte) שלו ושתי סדרות של הרצאות: על ההיסטוריה החדשה (Über die neuere Geschichte) (1811) והיסטוריה של הספרות העתיקה והחדשה (Geschichte der alten und neuen Literatur) (1815). אחרי שחזר לווינה מפרנקפורט הוא ערך כתב עת בשם "קונקורדיה" והתחיל באיסוף כל כתביו (Sämtliche Werke). הוא נשא גם הרצאות שפורסמו מחדש בספרו פילוסופיה של החיים (Philosophie des Lebens) (1829). הוא נפטר ב-12 בינואר 1829 בדרזדן.

הערכה

לפרידריך שלגל מקום מכובד בהיסטוריה של הספרות הגרמנית. הוא ואחיו היו מנהיגי האסכולה הרומנטית שנבעו ממנה רוב הדעות הקובעות על תכונותיהם של ימי הביניים ועל השיטות לביטוי ספרותי. מבין שני האחים היה פרידריך, ללא ספק, הגאון המקורי יותר. הוא היה המייסד המקורי של האסכולה הרומנטית. לו, יותר מכל חבר אחר באסכולה, אנחנו חייבים את הרעיונות המהפכניים והמתפתחים שהשפיעו, בצורה כל כך עמוקה, על התפתחות הספרות הגרמנית בראשית המאה ה-19.
יעקב סמסונוב

קורות חייו

יעקב סמסונוב נולד ב-1882 בגומל, האימפריה הרוסית (כיום הומל בשטח בלארוס), לאריה לייב ומלכה סמסונוב. יעקב היה האח החמישי מתוך שישה ילדים. אב המשפחה, אריה לייב, עבד במפעל נייר משפחתי והמשפחה הייתה מן המכובדות בעיר. על אף מעמדה הרם, נמשך אב המשפחה אחר תנועת חובבי ציון והחל בהכנות לעליה לארץ. במסגרת ההכנות רכשה המשפחה שטח אדמה בחדרה. 
ב-1893 עלתה המשפחה ארצה. עליה זו לוותה בקשיים רבים ובתשלומי "בקשיש" גבוהים על מנת לאפשר את ירידת בני המשפחה לחוף יפו. לאחר מספר ימים ביפו הגיעה המשפחה לחדרה והתיישבה בחאן. 6 שנים חלפו עד שהשלטונות הטורקים התירו בניית בתי מגורים. בעקבות קבלת האישור התיישבה המשפחה ברחוב הגיבורים בחדרה בבית שבנה אב המשפחה. בהמשך הפך את בית זה לביתו של יעקב. יעקב למד במקווה ישראל.
עיסוקה העיקרי של המשפחה היה בחקלאות. יעקב עצמו ניהל את המחלבה הקואופרטיבית בחדרה.
המשפחה התמודדה עם קשיי הסתגלות רבים ובניהם קדחת הביצות שבמשך כ-20 שנה הפילה חללים רבים מבני חדרה וביניהם מספר בני משפחת סמסונוב (בסה"כ נפטרו בחדרה 214 איש מהמחלה). רק לאחר גילוי יתוש האנופלס והכינין למדו התושבים להתמודד עם המחלה.
בנוסף התמודדו התושבים עם סביבה ערבית עוינת. יחסים מתוחים אלו הגיעו לשיאם במאורעות תרפ"א (1921) כשחדרה הותקפה על ידי המון ערבי. התוקפים נהדפו אך הספיקו להבעיר מספר בתי מתיישבים וביניהם את ביתו של נחום סמסונוב אחיו של יעקב.
יעקב מונה לתפקיד מוכתר חדרה ושימש איש הקשר בין היישוב היהודי באזור לבין השלטונות הטורקיים ששלטו בארץ (ב-1918 עם הגעת הבריטים לארץ החליפו בתפקיד אחיו נחום). יעקב הוערך על ידי התושבים היהודים והערבים ופעל רבות לגישור ופישור יריבויות בין יהודים, ערבים והשלטונות הטורקים. בנוסף סייע יעקב ברכישת קרקעות (חדרה, כרכור ועוד). בין שאר פעולותיו הצליח יעקב להביא לשחרור אחיו אהרון מהכלא הטורקי בעכו לאחר שנאסר (עם קבוצה של חדרתים צעירים) באשמת בגידה.
יעקב נשא לאישה את רחל לבית רבינוביץ מיפו. נולדו להם שלוש בנות (שולמית, אופירה ופנינה) ובן (אריה).
דרדרת

דרדרת (בלועזית Talus או Scree) היא אוסף של שברי סלע בבסיס צוקים, מדרונות הרים תלולים, הרי געש או שולי עמקים, שהצטברו עקב מפולת סלעים תקופתית מפני הצוקים הסמוכים. תצורות נוף הקשורות לחומרים אלו מכונות לעיתים קרובות "מרבצי דרדרת" (Talus deposits). למרבצי דרדרת יש צורה קעורה כלפי מעלה, שהנטייה המקסימלית מקבילה לזווית השיפוע הטבעי של גודל החומר המפורר הממוצע, ונעה לכן בין 26 ל-42 מעלות.
דרדרת יכולה להיווצר גם מתחת למים, למשל התפוררות של שונית (למשל של אלמוגים) שמקורה ביולוגי. השטח המכוסה בשברי השונית מכונה "אזור הדרדרת".
המקור של המונח בלועזית טאלוס (Talus) הוא מצרפתית ופירושו מדרון או מתלול, מקורו של המונח סקרי (Scree) מנורדית עתיקה ופירושו מפולת אדמה (skriða).