google/wiki40b huggingface dataset:
מג'לי והבה

ביוגרפיה

והבה הוא בן העדה הדרוזית, יליד הכפר בית ג'ן. הוא שירת כקצין בצה"ל והתקדם עד לדרגת סגן-אלוף; בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כסגן מפקד חטיבת חירם. סיים תואר ראשון במדע המדינה והיסטוריה של מדינות האסלאם באוניברסיטה העברית, ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה מאוניברסיטת חיפה. 
והבה פעל לקידום יחסי ישראל ומדינות ערב, במיוחד בזכות קשריו עם בית המלוכה הירדני. הוא מונה על ידי אריאל שרון בסוף שנות ה-90 לעוזר בכיר במשרד התשתיות הלאומיות ולאחר מכן ליועצו המדיני במשרד החוץ בין השנים 1998-1999. הוא היה שותף למגעים עם חוסיין, מלך ירדן ולמאמץ להחזרת היחסים עם ירדן לכנם לאחר ההתנקשות בח'אלד משעל שאירעה שם.
והבה מונה למנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי בזמן כהונתה של ציפי לבני כשרה במשרד זה (2001), ובכך היה לדרוזי הראשון שמונה למנכ"ל משרד ממשלתי. ב-2003 הפך לחבר בכנסת ה-16 מטעם סיעת הליכוד. נבחר ליו"ר ועדת המשנה לחקיקה של ועדת החוץ והביטחון, ובכך היה ליושב ראש הלא-יהודי הראשון המכהן בראשות ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון. 
בכנסת השש עשרה (משנת 2003) היה והבה חבר בוועדת החוץ והביטחון; חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט; וחבר בוועדה משותפת לתקציב הביטחון. במסגרת סבב מינוי סגני השרים לאחר אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת, מונה ב-30 במרץ 2005 לסגן שר במשרד ראש הממשלה. ב-20 ביוני באותה שנה החליף בתפקידים עם ח"כ מיכאל מלכיאור ומונה לסגן שרת החינוך דאז, לימור לבנת. עם הקמת מפלגת "קדימה" בראשות אריאל שרון ב-2005, פרש והבה מ"הליכוד" והצטרף לשורותיה.
בכנסת השבע עשרה (מ-2006) שימש כסגן יושבת ראש הכנסת, עד מינויו לתפקיד סגן שרת החוץ ציפי לבני ב-29 באוקטובר 2007. והבה היה שותף לפעילותה לקידום תהליך השלום. במהלך כנסת זו כיהן והבה כממלא מקום נשיא המדינה במשך שלושה ימים, החל מ-8 ביולי 2007, זאת לאחר שלרגל נסיעתה לחו"ל, מילא את מקומה של יושבת ראש הכנסת דליה איציק, שמילאה באותה העת את מקומו של הנשיא הנבצר משה קצב. בכך היה והבה לזמן קצר ממלא מקום נשיא המדינה הלא-יהודי הראשון של מדינת ישראל. עם זאת, במהלך תקופה זו והבה לא ביצע כל פעולה הנגזרת מתפקידו כנשיא.
בכנסת השמונה עשרה (מ-2009) ועד לפיזורה כחבר האופוזיציה, כיהן והבה כסגן יו"ר הכנסת וחבר בוועדת הכספים של הכנסת. בנוסף הוא סגן נשיא האספה הפרלמנטרית למען הים התיכון (PAM). היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא קליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי, וחבר בשדולה למען השלטון המקומי ובשדולה לקידום היחסים בין ישראל לאירופה. מכהן כסגן יושב ראש הוועדה המדינית-ביטחונית וזכויות אדם Euromed. בנוסף כיהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית של ישראל והולנד, וכיום מכהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-ספרד. בנובמבר 2012 פרש מקדימה והצטרף לתנועת התנועה. במהלך כהונתו יזם תיקון לחוק חופשה שנתית המעגן את זכותו של כל עובד לצאת לחופשה ביום בחירה ביום שהוא חג או מועד, ויחד עם חברי כנסת נוספים היה בין יוזמי החוק לביטול איחוד הרשויות המקומיות באקה-ג'ת.
ב-2013 מונה לשגריר נודד מטעם האספה הפרלמנטרית של מדינות הים התיכון.
ב-2018 ראתה אור האוטוביוגרפיה שחיבר, "הדרוזי הראשון", בהוצאת ידיעות ספרים.
והבה הוא תושב בית ג'ן, נשוי ואב לארבעה.
אורקש

ארכאולוגיה

האתר משתרע על פני כ-1350 דונם, כשרוב השטח מהווה את העיר התחתית. העיר העליונה תופסת כ-180 דונם, ומתנשאת לגובה של 25 מטר. יש בה 5 תלוליות והגבוהה בהן מוקפת חומת לבני בוץ שהייתה בערך 8 מטר רוחב ו-7 מטר גובה. באזור בו שוכן התל נמצאים אתרים נוספים מתקופה דומה למשל תל שאע'ר בזאר השוכנת 22 ק"מ דרומית לתל מוזאן, תל ארביד 45 ק"מ דרומית, ותל ברק 50 ק"מ דרומית לתל מוזאן.
מבנים חשובים שנחפרו כוללים את ארמון המלוכה של Tupkish, מבנה תת-קרקעי נקרומנטי, מקדש מונומנטלי עם רחבה בחזיתו, אזורי מגורים, שטחי קבורה, ואת חומות העיר הפנימית והחיצונית.
בדיקה ראשונית באתר נעשתה על ידי מקס מלוואן. אשתו, אגאתה כריסטי, כתבה כי הם בחרו שלא להמשיך באתר משום שהוא נראה כאתר רומאי. עם זאת, בחפירות מאוחרות יותר, לא נמצא זכר לשרידים רומאיים. מלוואן המשיך לחפור בתל שאע'ר בזאר, אתר נוסף דרומית לאורקש/תל מוזן. החפירות בתל מוזן החלו בשנת 1984 ונערכו במשך 17 עונות עד כה. העבודה נוהלה על ידי ג'ורג'יו בוצ'לטי (Giorgio Buccellati) מ-UCLA ומרילין קלי-בוצ'לטי (Marilyn Kelly-Buccellati) מאוניברסיטת קליפורניה. עונת 2007 הוקדשה בעיקר לעבודה על פרסום הממצאים. החפירות נעזרו בגופים שונים ובהם המכון הארכאולוגי הגרמני.
החפירות בתל מוזן משלבות טכנולוגיה בהקשר ארכאולוגי, גם בתיעוד הממצאים וגם בשימור האתר עצמו.
הממצאים מוצגים במוזיאון דיר א-זור כ-200 קילומטרים דרומית מערבית לאתר. המוזיאון מכיל ממצאים רבים ובהם את רוב לוחות החרסית בכתב יתדות שנמצאו במארי.
הצייד: מלחמת החורף

תקציר עלילת הסרט

זמן רב לפני שהמלכה רוונה הרעה נוצחה מלהב חרבה של שלגיה, היא צפתה בדממה באחותה, פריה, שסבלה משברון לב עקב בגידה ולכן ברחה מממלכתם. עם היכולת של פריה להקפיא כל אויב, מלכת הקרח הצעירה מבלה עשרות שנים בארמון חורף מרוחק, בעודה מתגוננת מפני ציידים קטלניים ובהם הצייד אריק והלוחמת שרה, רק כדי לגלות שהשניים מבקשים דבר אחד: להקשיח את לבה לנצח מלאהוב.
כאשר פרייה מגלה כי אחותה רוונה נפטרה, היא מזמנת את החיילים שנותרו לה כדי להביא את מראת הקסמים בחזרה לבית אל המכשפה היחידה שיכולה לשחזר את כוח המראה. אך ברגע שהיא מגלה שהיא יכולה להקים לתחייה את רוונה ממעמקי הזהב שלה, האחיות המרושעות מאיימות על הארץ הקסומה עם הכוח האפל ביותר שאי פעם נראה. כעת, עם צבאם הבלתי מנוצח לא נראה שאויב כלשהו יוכל להתייצב מולם, אלא אם כן הציידים שגורשו יוכלו לשוב ולהיאבק את דרכם חזרה אל הממלכה.

פיתוח

סרט המשך לסרט "שלגייה והצייד" תוכנן כבר בשנת 2012 ובמאי הסרט רופרט סנדרס הביע התעניינות בכך. אולם, באוגוסט 2012 הוכרז כי יופק סרט ספין-אוף על הצייד בלי השתתפותה של קריסטן סטיוארט, זאת לאחר שהתפרסמה שערוריית בגידה לפיה רופרט סנדרס בגד ברעייתו עם סטיוארט. אומנם סרטי יוניברסל הצהירו על הפקת סרט המשך בכיכובה של קריסטן סטיוארט ללא רופרט אך לבסוף ביולי 2014 דווח על הפקת סרט ספין-אוף בכיכובו של כריס המסוורת' בתפקיד הצייד.
בינואר 2015 דווח שכריס המסוורת' ושרליז ת'רון יגלמו את הצייד והמלכה רוונה בהתאמה. באותו חודש נשכר מומחה האפקטים הוויזואליים סדריק ניקולס טרויאן לתפקיד במאי הסרט, כאשר פרנק דראבונט, קרייג מייזין, ואוון ספיליוטופולוס הצטרפו כתסריטאים.
בנובמבר 2015 נודע ששם הסרט הוא "The Huntsman: Winter’s War" ונחשפו כרזות ראשונות לסרט.

ליהוק

בפברואר 2015 הצטרפה ג'סיקה צ'סטיין לסרט, עם ניק פרוסט ואמילי בלאנט. במרץ 2015, דווח ששרידן סמית' ואלכסנדרה רואץ' הצטרפו לצוות השחקנים לגלם את הגמדים.

צילומים

צילומי הסרט החלו ב-6 באפריל 2015.

בכורת הסרט

ב-31 ביולי 2014 סרטי יוניברסל הצהירו כי הסרט ייצא לאקרנים ב-22 באפריל 2016.
(How Would You Feel (Paean

רקע ושחרור

שירן הודה כי "(How Would You Feel (Paean" כמעט ולא נכנס לאלבום כי שכח שהוא קיים. בראיון ב-"באוויר עם ריאן סיקרסט", הוא אמר, "סיימתי את האלבום, עברתי על ההערות ואז אמרתי לחברה שלי, 'מה השיר האהוב עלייך באלבום?' היא אמרה, "אתה שוכח שהוא קיים, והוא נמצא באימייל שלי כי אני היחידה ששלחת לו אותו". אז היא בחרה בו לפני כשנה וחצי ובסופו של דבר הקלטתי אותו".
שירן פרסם את השיר כדי להנציח את יום הולדתו ה-26, על אף שהתעקש שלא יפורסם כסינגל רשמי. סולו הגיטרה נוגן על ידי ג'ון מאייר.
סולומון בנדרנאיקה

חייו

בנדרנאיקה נולד בקולומבו בירת ציילון, בשנת 1899. הוא רכש השכלה משפטית באוניברסיטת אוקספורד בממלכה המאוחדת והוסמך כעורך דין בשנת 1925.
בנדרנאיקה נכנס לחיים הפוליטיים בציילון בגיל צעיר. בשנת 1931 נבחר למועצת המדינה שתחת חסות הבריטים. בשנת 1947, כאשר ציילון זכתה לעצמאות, נבחר לבית הנבחרים. בשנת 1951 הקים את מפלגת החופש של ציילון.
בנדרנאיקה נבחר לראש ממשלה בשנת 1956, על בסיס מצע סוציאליסטי ומדיניות נייטרלית במאבק הבין גושי. ממשלתו התבססה על קואליציה של מפלגות השמאל. שלטונו ניצב בפני בעיות כלכליות קשות ובפני מאבק לשוני שהתחולל בין החלקים האתניים השונים של אוכלוסיית ציילון.
במדיניות החוץ כוננה ממשלת בנדרנאיקה יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי ודרשה מבריטניה לפנות את בסיסי הצבא שלה מציילון.
בנדרנאיקה הגביר את מעמדה של הדת הבודהיסטית במדינה והחליף את השפה האנגלית בשפה הסינהלזית כשפה הרשמית במדינה. כל זה לא היה די בו כדי להשביע את רצונם של כוהני הדת הבודהיסטית וב-19 בספטמבר 1959, נזיר בודהיסטי שביקש ראיון עם ראש הממשלה, נתקבל בארמון, שלף אקדח וירה בראש הממשלה בבטנו. בנדרנאיקה מת למחרת מפצעיו.
בבחירות שנערכו בציילון לאחר הרצח, נבחרה אלמנתו סירימאבו בנדרנאיקה כראש ממשלת ציילון, והייתה בזאת לאשה הראשונה בהיסטוריה שמילאה תפקיד של ראש ממשלה.
קורי ברואר

תיכון ומכללות

ברואר נולד וגדל בפורטלנד שבטנסי, והצטיין בשנותיו בתיכון המקומי. בסיום לימודיו, בעונת 2003/2004, הוזמן ברואר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף נבחר לשחקן התיכונים המצטיין של ליגת התיכונים השנייה בטנסי ("Tennessee Mr. Basketball").
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ברואר לשחק עבור אוניברסיטת פלורידה, ובכך השלים רביעיית פרשמנים מבטיחה שהצטרפה לפלורידה באותה עונה, בנוסף לג'ואקים נואה, אל הורפורד וטאורין גרין. רביעיית הפרשמנים, יחד עם שחקן השנה השנייה לי האמפרי, הרכיבה חמישייה דומיננטית שהובילה את הקבוצה לשתי אליפות מכללות בעונות 2006 ו-2007, כאשר ברואר מוכתר כשחקן המצטיין של טורניר הפיינל פור ב-2007. לאחר הזכייה השנייה בתואר ברואר העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, יחד עם ארבעת חבריו לחמישייה הפותחת באוניברסיטת פלורידה.

מינסוטה טימברוולבס

ברואר נבחר בבחירה השביעית בדראפט 2007 על ידי מינסוטה טימברוולבס. בתחילת עונתו השנייה בקבוצה, ב-1 בדצמבר 2008, סבל ברואר מקרע ברצועה הצולבת הקדמית שהשבית אותו עד סיום העונה.

דאלאס מאבריקס

ב-22 בפברואר 2011 נשלח ברואר לניו יורק ניקס כחלק מטרייד ענק שכלל ארבע קבוצות ו-13 שחקנים, ושלח לניקס, בין היתר, גם את כרמלו אנתוני וצ'אנסי בילאפס. ברואר נחתך מהקבוצה שבוע לאחר מכן, מבלי ששיחק אף משחק במדיה. יומיים לאחר שהפך לשחקן חופשי, ב-3 במרץ 2011, חתם ברואר בדאלאס מאבריקס על חוזה לשלוש עונות עבור 8 מיליון דולר. בעונה זו עזר ברואר לדאלאס מאבריקס לזכות באליפות היחידה שלה בליגת ה-NBA.

דנוור נאגטס

ב-31 בדצמבר 2011 הועבר ברואר לדנוור נאגטס, יחד עם רודי פרננדס, בתמורה לבחירת סיבוב שני בדראפט.

חזרה למינסוטה טימברוולבס

עם סיום חוזהו בדנוור נאגטס חזר ברואר למינסוטה טימברוולבס, כשחתם בקבוצה כשחקן חופשי על חוזה לשלוש עונות עבור 15 מיליון דולר. ב-11 באפריל 2013 קלע ברואר שיא קריירה של 51 נקודות בניצחון קבוצתו על יוסטון רוקטס ובכך גם השווה את שיא המועדון לנקודות במשחק (בעונת 2014/2015 שבר מו ויליאמס את שיאו של ברואר כשקלע 52 נקודות במדי טימברוולבס). ברואר גם חטף באותו משחק שישה כדורים ובכך הפך לשחקן הרביעי בלבד בתולדות ה-NBA, אחרי מייקל ג'ורדן, אלן אייברסון וריק בארי, שרושם לפחות 50 נקודות ושש חטיפות באותו משחק.

יוסטון רוקטס

ב-19 בדצמבר 2014 נשלח ברואר ליוסטון רוקטס כחלק מטרייד משולש עם פילדלפיה 76'. בסיום עונת 2014/2015 חתם על הארכת חוזה ביוסטון לשלוש עונות נוספות עבור כ-23.4 מיליון דולר.

לוס אנג'לס לייקרס

ב-22 בפברואר 2017 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה ללואיס ויליאמס.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

בפברואר 2018, לאחר 54 משחקים במדי הלייקרס, שוחרר ברואר מהקבוצה, ושלושה ימים לאחר מכן חתם בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר על חוזה עד סיום עונת 2017/2018.

פילדלפיה 76'

ב-15 בינואר 2019 חתם ברואר על חוזה בן עשרה ימים בקבוצת פילדלפיה 76'.

סקרמנטו קינגס

בפברואר 2019 חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים בסקרמנטו קינגס, ולאחר מכן על חוזה עד לסיום עונת 2018/2019.
יוהאן גדולין

תולדות חייו והישגיו

נולד בטורקו (בשוודית: אוֹבּוּ) באיחוד פינלנד-שוודיה, בנו של פרופסור לפיזיקה ותאולוגיה. בגיל חמש-עשרה החל ללמוד מתמטיקה באקדמיה המלכותית (שלימים התפתחה לאוניברסיטת הלסינקי) ולאחר מכן שינה את תחום לימודיו למינרולוגיה וכימיה. ב-1779 עבר לאוניברסיטת אופסלה. ב-1781 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא אנליזה של ברזל. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו יוהאן גוטליב גאהן וקרל וילהלם שלה, מחשובי הכימאים המודרניים.
ב-1785 התמנה למרצה באקדמיה המלכותית בטורקו. ב-1786 יצא למסע מחקר גדול באירופה, במסגרתו ביקר באוניברסיטאות ובמכרות. ב-1790 נבחר לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. ב-1797 התמנה למופקד הקתדרה לכימיה באקדמיה המלכותית בטורקו. במסגרת זו הדגיש את חשיבות החקר המעשי ובראשו תרגילי מעבדה לסטודנטים. ב-1798 פרסם את ספרו Inledning till Chemien על תפקיד החמצן בתהליכי בעירה, תוצאת התכתבותו המדעית עם אנטואן לבואזיה, ספר הלימוד הראשון בכימיה שראה אור במדינות סקנדינביה.
במאמר מ-1788 הראה שתגובת חמצון-חיזור עם אותו יסוד כימי יכולה להתבטא בשתי תצורות שונות ותיאר לראשונה תגובה כימית של דיספרופורציונציה.
בין מחקריו, מחקרים על קיבול חום סגולי וחום כמוס, בכללם מאמר על החום הכמוס של מים (1791) ומדידות מדויקות שעמדו בבסיס טבלאות קיבול חום סגולי של חומרים שונים אותן פרסם.
גדולין תרם לכימיה אנליטית תהליכים להפקת כחול פרוסי ואלפקה (תחליף זו לכסף).
הוא גם שיפר את המצאתו של אביו לפיתוח מעבים למעבדה הכימית, בהמשך ישמשו פיתוחיו את יוסטוס פון ליביג לפיתוח המעבה שלו.

גילוי הגדוליניט והאיטריום

ב-1792 קיבל לידי גוש מינרל כהה ממחצבה ליד הכפר איטרבי שליד סטוקהולם. לאחר שבחן את החומר, קבע גדולין ש-38% ממנו הם "עפר" מסוג בלתי-נודע - תחמוצת שנקראה לאחר מכן אייטריה (Y₂O₃). היסוד איטריום בודד על ידי פרידריך ולר ב-1828. המינרל אותו בחן גדולין, ושאודותיו פרסם ב-1794, נקרא על שמו, גדוליניט.
ב-1880 גילה הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גאליסר (Jean Charles Galissard) לנתניד (מתכת מעבר) שזוהה כיסוד כימי חדש ונקרא על שמו של גדולין לכבודו - גדוליניום, כיוון שהוא מוצה מתוך גדוליניט.

חייו האישיים

בגיל 35 נשא לאשה את הדוויג טילמן. לזוג נולדו תשעה ילדים. בגיל 59, לאחר מות אשתו, נשא לאשה את אבה פלנדר. בגל 62 פרש ממשרתו באוניברסיטה לכפר Mynämäki, שם חי עד מותו כ-30 שנים מאוחר יותר.
סרגיי בונדרצ'וק

ביוגרפיה

סרגיי בונדרצ'וק נולד בכפר בסביבת חרסון (אוקראינה) למשפחת איכרים. לאחר מספר שנים המשפחה עברה לטגנרוג בה סרגיי למד בבית הספר והחל להתעניין בתיאטרון. בשנת 1937 הוא התחיל להופיע בתיאטרון העירוני ובשנת 1938 עבר לרוסטוב על דון בו למד משחק. בתחילת מלחמת העולם השנייה סרגיי בונדרצ'וק גויס לצבא. בשנת 1946 הוא התקבל לVGIK לשנת לימודים השלישית אצל סרגיי גרסימוב וסיים את לימודיו בשנת 1948. בתקופה זו הוא התחתן בפעם הראשונה.
בשנת 1948 בונדרצ'וק החל להצטלם בקולנוע, תחילה בסרט של מורו סרגיי גרסימוב "הגוורדיה הצעירה". באותה שנה הוא התחתן עם שחקנית אינה מקרובה שגם השתתפה בסרט. בשנת 1951 בונדרצ'וק הצטלם בסרט "טאראס שבצ'נקו", יוסיף סטלין אהב את הסרט ולבונדרצ'וק הוענק תואר האמן העממי בגיל צעיר וללא קבלת תארים קודמים כמקובל. בשנת 1955 בונדרצ'וק הצטלם בסרט "אוטלו" של סרגיי יוטקביץ' והכיר את אירינה סקובצבה, אשתו השלישית. איתה בונדרצ'וק התגורר עד סוף חייו.
בשנת 1959 בונדרצ'וק החל לביים. את סרטו הראשון "גודל של בן אדם" הוא צילם על פי ספרו של מיכאיל שולוחוב. בונדרצ'וק גילם גם את התפקיד הראשי. סרט זה זכה בפרס ראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
בשנות ה-60 בונדרצ'וק צילם סרט מלחמה ושלום ב-4 פרקים. בסרט זה הוא גילם אחד התפקידים הראשים ליד אשתו. הסרט זכה להכרה בעולם וזכה לפרס אוסקר. לאור הכרה בינלאומית, בונדרצ'וק היה בין במאים סובייטים בודדים שהותר לו לביים ולהצטלם מחוץ לגבולות ברית המועצות.
בשנת 1971 בונדרצ'וק ואשתו החלו ללמד בVGIK ובשנת 1974 הוא מונה לפרופסור.
בשנות ה-70 הוא המשיך לביים סרטים, כאשר בדרך כלל הוא עצמו שיחק את התפקיד הראשי ושיתף בסרט את אשתו וילדיו.
בונדרצ'וק היה מקורב לממסד הסובייטי והחל משנת 1971 היה מזכיר של איגוד עובדי הקולנוע. בשנת 1986, עם תחילת הפרסטרויקה הוא ספג ביקורת קשה ונאלץ לעזוב את התפקיד.
עוד בשנות ה-60 בונדרצ'וק רצה לצלם סרט על פי ספרו של מיכאיל שולוחוב "הדון השקט". בשנת 1990 הוא חתם על חוזה עם חברה אנגלית בהשתתפות מפיקים איטלקים. תקציב שהוקצב לסרט הסתיים עוד בטרם עבודה הסתיימה. הפרויקט הסתיים, כסדרת טלוויזיה בשם זה רק בשנת 2006 על ידי בנו של הבמאי.
סרגיי בונדרצ'וק נפטר בשנת 1994 ממחלת לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
אז'ני בראזייה

קורות חיים

אז'ני בראזייה נולדה ב-12 ביוני 1895 באזור ההיסטורי "ברֶס" שבדרום מזרח צרפת, ביישוב לה טרנקלייר (la Tranclière) שעל יד העיר בּוּר-אן-ברֶס. הוריה היו איכרים פשוטים וכשהתייתמה מאמה נשלחה לאחת מהחוות בסביבה, שם למדה את עקרונות המטבח המקומי, ה"ברֶסאני".
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, רבות ממסעדותיה של ליון נוהלו על ידי טבחיות שנקראו "אמהות" - mères ("מֶר").
בהתבגרותה הגיעה בראזייה להיות מועסקת כאחראית על המטבח בבית משפחתי בורגני. מגיל 20 בשלה אצלה ההחלטה לבחור במקצוע הטבחות ובתום מלחמת העולם הראשונה נכנסה כחניכה אצל "אמה פילוּ", בעלת מסעדה בעיר ליון. תחנתה הבאה בליון הייתה בראסרי בשם "בראסרי דו דרגון" שם כבר קנתה לעצמה שם.

מסעדת "לה מֶר בראזייה" Mère Brazier בליון

בשנת 1921 בראזייה ייסדה מסעדה משלה, "בוּשון של ליון" טיפוסי ברחוב רויאל 12 ברובע 1 של העיר, קרוב לגדות הרון. אט אט הפך המקום לפופולרי ביותר בליון.
השפית נהגה באותה תקופה לנפוש בקול דה לה ליאר ביישוב פוליונה, 17 ק"מ מערב מליון, שם בלחץ לקחותיה פתחה מסעדה נוספת.
בשנת 1932 שתי מסעדות אלה הביאו לה שני כוכבים במדריך מישלן.

הצלחות

בשנה הבאה, ב-1933, יחד עם פרנאן פואן ומרי בורז'ואה, אז'ני בראזייה הייתה במחזור הראשון של שפים שקיבלו שלושה כוכבים במדריך מישלן ואף פעמיים על כל אחת ממסעדותיה. אלן דיקאס בשנת 1998, מארק ורה בשנת 2001, תומאס קלר וז'ואל רובישון היו היחידים שהגיעו להישג דומה.
"אמא בראזייה" הפכה לסמל לעיר ליון ולמטבח הליוני ברמה בינלאומית וזכתה לשבחיו של ראש העיר האגדי, אדואר אֶריו (לימים ראש הממשלה ויו"ר האספה הלאומית) שאמר עליה: "היא מביאה לעירנו יותר פרסום ממני".
בשנת 1943, אחרי ריב עם בנה, גסטון, מסרה לו את ניהול המסעדה בעיר ליון, והיא המשיכה לעבוד במסעדה השנייה, בפוליונה.
בשנת 1946 צעיר בשם פול בוקיז, חייל משוחרר שהשתתף ונפצע במלחמת העולם השנייה, התקבל אצל אמא בראזייה להשתלמות בסודות המטבח הליוני. בנוסף לעבודות מטבח התבקש לטפל גם בגן הירקות, ברפת, בכביסה, בגיהוץ ובעבודות במשק הבית. לימים היה לאחד השפים הגדולים של צרפת.

סיום הקריירה ומורשתה

בשנת 1968 בגיל 72 העבירה אז'ני לבנה את כל עסקיה. נפטרה בגיל 81 בשנת 1977.
אחרי מות הבן, בתו ז'אקוט בראזייה, נכדתה של אז'ני, ירשה בשנת 1974 את ניהול המסעדה ברחוב רויאל בליון, בה עבדה זה שלוש שנים. היא ניהלה את המקום במשך שלושים שנה. בשנת 2004 ז'אקוט בראזייה העבירה את מסעדת "לה מר בראזייה" בליון לידידיה, פיליפ ברטראן ובוב טוש. הבעלים החדשים שמרו את שם המסעדה וגם את רוח האמנות הקולינרית של מייסדותיה - התפריטים המסורתיים "אז'ני בראזייה" ו"ז'אקוט בראזייה" כאשר השף החדש יאניק דסל תרם למודרניזציה של המוסד ושל מנותיו.
באוקטובר 2008 המסעדה עברה לידי השף הידוע מטייה ויאנה, בעל התואר "עובד מצטיין של צרפת" משנת 2004.

הנצחה

בשנת 2001 לרגל 80 שנה למסעדה בליון, רחוב סמוך ברובע 1, קיבל את שמה של אז'ני בראזייה.
שפיק אסעד

ביוגרפיה

נולד ב-10 באפריל 1937 בבית ג'ן. למד בבית ספר תיכון רמה.
אסעד היה מזכיר ההסתדרות בבית ג'ן בשנים 1967-1961 ולאחר מכן כיהן כראש המועצה המקומית בית ג'ן בשנים 1969-1967. בשנת 1976 הוא הפסיד בבחירות לראשות המועצה, לרג'א קבלן.
הצטרף לתנועת ד"ש (התנועה הדמוקרטית לשינוי) ופקד יותר מ-1000 דרוזים לתנועה. בבחירות הפנימיות הצביעו החברים אותם פקד עבור יגאל ידין, מאיר עמית ועבורו, מבלי להצביע עבור מועמדים נוספים, וכך הצליח אסעד להתברג במקום ריאלי ונבחר מטעם ד"ש לכנסת התשיעית. לאחר התפוררותה של ד"ש השתייך לתנועה הדמוקרטית יחד עם יגאל ידין ואחרים. במחצית הראשונה של 1980 ניהל יחד עם שלמה אליהו מגעים על חבירה לליכוד ולעבודה, וביוני 1980 השניים פרשו מהתנועה הדמוקרטית והקימו את סיעת אחווה. המגעים עם מפלגות שונות נמשכו ולבסוף חבר לתנועה להתחדשות ממלכתית. בשנים 2003-1998 כיהן פעם נוספת כראש המועצה המקומית בית ג'ן.
שפיק אסעד נהרג בתאונת דרכים ביום ראשון ה-6 ביוני 2004, בגיל 67.
אולגה גיארמטי

ביוגרפיה

גיארמטי נולדה בדברצן.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה גיארמטי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.695 מטר, לפני  נאומי סימונטו דה פורטלה מארגנטינה (5.60 מטר) ואן-בריט ליימן משוודיה (5.575 מטר) והייתה לאלופה האולימפית הראשונה במקצוע זה. נוסף לכך היא סיימה במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה גיארמטי במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.67 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה, המנצחת הייתה איווט ויליאמס מניו זילנד (6.24 מטר). נוסף לכך היא סיימה במקום 31 בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות והשתתפה בריצת שליחות 4x100 מטר שפסלה. 
בשנת 1953 קבעה גיארמטי בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.23 מטר, 2 ס"מ פחות משיא העולם של פאני בלנקרס-קואן מהולנד (6.25 מטר) שנקבע בשנת 1943.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיימה גיארמטי במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.66 מטר, המנצחת הייתה אלזביטה קשסינסקה מפולין שקבעה שיא עולם חדש של 6.35 מטר.
נפטרה במסצ'וסטס שבארצות הברית בגיל 89.
מחלת קראבה

תסמינים

תינוקות הנולדים עם מחלת קראבה נראים בריאים בזמן הלידה. התסמינים הראשונים מופיעים בגיל שלושה עד שישה חודשים, וכוללים רגזנות, בכי ללא סיבה, חום גבוה, קשיות בגפיים, קושי באכילה, הקאות והאטה בהתפתחות המנטלית והמוטורית. תסמינים נוספים הם חולשה בשרירים, חרשות, עיוורון, שיתוק וקושי בבליעה. איבוד דרסטי במשקל עשוי להופיע גם כן. כאשר המחלה מופיעה בינקות, התינוק לרוב לא שורד מעל גיל שנתיים. ידועים מקרים שבהם המחלה מופיעה בגיל מאוחר יותר ואף בבגרות ומתפתחות בקצב מואט. במקרים אלה תוחלת החיים ארוכה הרבה יותר.

פתופיזיולוגיה וגנטיקה

מחלת קראבה נגרמת כתוצאה ממוטציה בגן המקודד לאנזים גלקטוזילצראמידאז (galactosylceramidase) שתפקידו לפרק את הליפידים גלקטוזילצראמיד. בכך המחלה דומה למחלת גושה שבה הבעיה היא בפירוק גלוקוצרברוזיד. כתוצאה מפגיעה זו, מצטברות מולקולות שומן אשר פוגעות שכבת המיאלין המכסה את הנוירונים במערכת העצבים בגוף. שינוי זה מביא לפגיעה מנטלית ומוטורית קשה. למעשה מחלת קראב היא אחת משורה של מחלות הנקראות  לויקודיסטרופיות (leukodystrophies) שמתבטאות בפגיעה בייצור המיאלין. מבחינה גנטית ידועות גם מוטציות דומיננטיות וגם רצסיביות. כיום ידועות יותר מ-40 מוטציות בגן המקודד לגלקטוזילצראמידאז.

טיפול

על אף שלא ידועה כיום תרופה למחלה, מחקרים הראו שהשתלת מח עצם יכולה להועיל במקרים קלים יחסית ואם הטיפול נעשה בתחילת הופעת התסמינים. פיזיותרפיה יכולה להקל על בעיות השרירים. מחקרים נוספים הראו שהשתלת דם טבורי יכולה להועיל אם היא מתרחשת לפני תחילת התסמינים העיקריים.
נול

נוּל הוא מכשיר לאריגה, שיכול להיות ידני או ממוכן. הוא משמש לאריגת בד, כשעליו מתוחים חוטי השתי כדי להקל בשזירת חוטי הערב.
יש מגוון של נולים, נולים שעומדים על השולחן או על רגליים כלשהן, נולים שעומדים על הרצפה. חלקם מופעלים בעזרת פדלים שעליהם דורך האורג, ובעזרתם מרים את בתי הנירים. חלקם מופעלים רק בידיים. חוטי השתי מושחלים לתוך נירים, שתלויים על בתי הנירים. לנולים יכולים להיות החל משני בתי נירים ועד למעלה מ-30. ככל שיש יותר בתי נירים, כך ניתן לארוג דוגמאות יותר מורכבות.
שמואל איס

ביוגרפיה

איס גדל בראשון לציון והתאמן במועדון האתלטיקה של הפועל תל אביב, בהדרכתו של דוד איפרמשווילי.

1980

באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה ברמת גן ביוני 1980 זכה איס במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 15.47 שניות, אחרי צפריר מינצר שקבע שיא ישראלי חדש של 15.45 שניות, שניהם שיפרו את השיא הישראלי הוותיק בן ה-6 שנים של יובל אור (15.50 שניות).

1981

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכה איס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 15.77 שניות לפני צפריר מינצר מהפועל עמק חפר (15.94 שניות). שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכו ביולי 1981 הוא זכה בשתי מדליות ארד, בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 15.64 שניות, אחרי ויליאם לופסיי מארצות הברית (15.09 שניות) וגורדון אורליקו מקנדה (15.14 שניות) ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.81 שניות, אחרי בריאן מונדשיין מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 52.07 שניות ובוריס קריצשטיין שקבע שיא ישראלי חדש של 52.70 שניות. בתחרות בין נבחרת הנוער של ישראל לנבחרת הנוער של יוון שנערכה באוגוסט הוא קבע בריצת 400 מטר משוכות, שיא ישראלי חדש לנוער של 53.76 שניות.

1983

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-2 באפריל 1983 זכה איס במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 15.0 שניות (ידני), שיפור לשיא הישראלי בן השנה של בוריס קריצשטיין (15.25 שניות). חודש לאחר מכן, בכינוס הפועל ה-12 שנערך תל אביב בתחילת מאי, הוא סיים במקום רביעי (ראשון בין הישראלים) בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 15.39 שניות (אלקטרוני) וקבע בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 48.98 שניות, לאחר שניצח את המקצה החלש. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדולמן ב-5 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות, בשיא ישראלי חדש של 51.8 שניות (ידנית). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בתל אביב הוא קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אלון אלייקים, עוז כץ ומארק הנדלסמן שיא ישראלי חדש של 3:10.74 דקות, שיא שהחזיק 19 שנים.

1984

בתחרות שנערכה בברחלו שבנורווגיה ב-1 ביולי 1984 קבע איס בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 52.49 שניות, שיפור לשיא הישראלי בן ה-3 שנים של קירצשטיין (52.70 שניות).  שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ב-7 ביולי הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 51.97 שניות. מדליית ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.10 שניות, אחרי יואב מקל שקבע שיא ישראלי חדש של 48.13 שניות ואלון אלייקים (48.49 שניות).
הסחוס הקיתוני

חלקי הסחוס הקיתוני

הקודקוד העליון של הסחוס הקיתוני בצורת הפירמידה הוא החוד (Apex cartilaginis arytenoideae), הקצה הקדמי הוא זיז הקול (Processus vocalis cartilaginis arytendideae) והקצה הצידי הוא הזיז השרירי (Processus muscularis artilaginis arytenoideae). לפירמידה יש 3 פאות: פאה תיכונה, פאה אחורית, ופאה קדמית-צידית.

מפרקי הסחוס הקיתוני, תנועתו ומיקומו בגרון

הסחוסים הקיתוניים ממוקמים על הסחוס הטבעתי, אליו הם מחוברים במפרק סינוביאלי דמוי אוכף אשר נקרא מפרק הסחוס הטבעתי קיתוני (Articulatio cricoarytenoidea). מפרק זה מאפשר את תנועת הסחוסים הקיתוניים על פני השוליים העליונים של הסחוס הטבעתי בשלושה מישורים: החלקה זה לעבר זה וזה מזה (תנועה תיכונית ותנועה צידית), החלקה פנימה והחוצה (תנועה אחורית ותנועה קדמית) וסיבוב פנימי וחצוני. תנועתם מזיזה את מיתרי הקול המחוברים אל זיז הקול של הסחוסים האלו באמצעות רצועות הקול.
רצועות הקול מתחברות בצידן השני אל סחוס התריס (Thyroid cartilage). הסחוסים הקיתוניים נמצאים בחלל שבתוך סחוס התריס, שכאמור, נמצא מעל הסחוס הטבעתי.