google/wiki40b huggingface dataset:
אנוצויו אנגל

אנגל ט. אנוצויו (ברומנית: Anghel T. Anuțoiu; ‏ 1914 - 28 בדצמבר 2003) היה חסיד אומות העולם. פעל להצלתם של יהודים ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

אנגל אנוצויו נולד בחבל ניסטורשט (Nistorești) במחוז ורינציה (Vrancea) שברומניה, לאב יהודי בשם מנדל וינר ולאם רומניה בשם יואנה ט. אנוצויו. הוא גדל וחי בחבל נרוז'יה (Năruja) שבאותו המחוז.
בין השנים 1938–1940 אנגל כיהן כמזכיר וכנציג של ארגון "ותיקי המלחמה" על שם הנסיך מיכאיל, שנוהל על ידי משרד הצבא והכתר הרומני. במסגרת ארגון זה, גויס אנגל בקיץ 1940 לפעילות במפלגה הקומוניסטית. את שירותו הצבאי הוא ביצע כמזכיר במטה הכללי של "יחידה 5" בצבא הרומני. במסגרת תפקידו ביחידה, נחשף אנגל לחומרים צבאיים מסווגים וביניהם תוכניות לשיתוף פעולה בין הצבא הרומני והנאצים בביצוע "ראציות" (סריקות) לאיתור ולכליאת יהודים. אנגל התריע בפני יהודים שהכיר על התוכניות הללו וכן סייע במציאת מקומות לינה זמניים ליהודים בביתו ובבתי מכריו, לעיתים תמורת תשלום ששילם מכיסו שלו. באופן זה הציל אנגל יהודים רבים.
על מנת שיוכל להמשיך לקחת חלק ב"יחידה 5" מבלי להשתתף בפעולות נגד יהודים, אנגל פגע בעצמו ויצר מום באחת מידיו. באופן זה שוחרר מפעולות חיפוש וכליאת היהודים שביצעה היחידה בה הוא שירת.
עקב פעולותיו האנטי פשיסטיות והצלת היהודים, הועמד אנגל למשפט צבאי וגורש בסופו של דבר מהיחידה ומארגון "ותיקי המלחמה" בהם שירת ועבד. בעקבות כך עבר אנגל להתגורר בבוקרשט.
באוקטובר 1941 הגיע לביקור במזנון לפועלים בו סעד אנגל יון אנטונסקו, ראש ממשלת רומניה. אנגל החליט להסתכן בכך שהוא התלונן בפניו על סבלם של היהודים במדינה, אנגל ביקש מאנטונסקו לפעול להפסקת הרדיפות אחר יהודים והפסקת כליאתם במחנות. בעקבות המקרה נאסר אנגל, אך הוא שוחרר זמן לא רב לאחר מכן.

לאחר המלחמה

ב-כ"ג בסיוון התשל"ט, 18 ביוני 1978, הוכר אנצויו ט' אנגל כחסיד אומות העולם על ידי הוועדה לציון חסידי אומות העולם של רשות הזיכרון יד-ושם. אנגל גם הגיש בקשה לקבלת התואר אזרח כבוד במדינת ישראל ולעלייה לארץ ישראל.
סמל קזחסטן

סמל קזחסטן משמש כסמל רשמי של המדינה מאז התפרקותה של ברית המועצות ב-26 בדצמבר 1991.

תיאור הסמל

הסמל מעגלי בצורתו. רקע הסמל כחול ועליו כיתוב בצהוב. הכחול מסמל את השמיים, והצהוב מסמל את החקלאות שהיוותה מרכיב חשוב בכלכלת המדינה במהלך התקופה הסובייטית. 
הסמל כולל שני חדי קרן מכונפים, המביטים לכיוונים מנוגדים. בחלקו העליון של הסמל מופיע כוכב. בתחתית הסמל מופיע שם המדינה בשפה הקזחית באותיות קיריליות: "ҚАЗАҚСТАН".
במרכז הסמל מופיע השאנגרק - הכתר הקזחי, המסמל את המסורת, עושר וכן תקווה לעתיד טוב יותר.
ג'יימס דיקינסון

ביוגרפיה

דיקינסון בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת המדינה של קולורדו. ב-1985 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת במערך ההגנה האווירית. 
פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט ההגנה האווירית השביעי והשתתף עמו בלחימה בעיראק ובאפגניסטן. פיקד על חטיבת ההגנה האווירית 35 של הארמייה השמינית המוצבת בקוריאה הדרומית. 
תפקידי מטה אותם מילא כוללים קצין מבצעים של הגדוד החמישי ברגימנט ההגנה האווירית 52, בתפקיד זה הוצב בערב הסעודית במסגרת משימת השמירה על אזור אסור לטיסה בעיראק. שימש קצין מבצעים של חטיבת ההגנה האווירית 11,, שימש קצין פעולות חירום וקצין אג"ם במרכז הצבאי הלאומי של המטות המשולבים. שימש קצין אג"ם ועוזר ראש מטה של פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-32. שירת במטה פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. 
באוגוסט 2011 מונה למפקד פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-94, המשתייך לכוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט. ביולי 2012 מונה למפקד פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-32, פיקוד הפריסה העולמית המהירה של הצבא. 
שימש סגן המפקח הכללי של הצבא במשרד מזכיר הצבא של ארצות הברית. שימש ראש מחלקת ניסויים בסוכנות להגנה מפני טילים, ושירת כראש מטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
בינואר 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל מונה למפקד פיקוד החלל וההגנה מפני טילים של צבא ארצות הברית וראש אגף התכנון בפיקוד האסטרטגי. 
דיקינסון בעל תואר שני בניתוח מערכות וחקר ביצועים מבית הספר למכרות של קולורדו ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
תחנת הכוח הגרעינית מצאמור

תחנת הכוח הגרעינית מצאמור (בארמנית: Մեծամորի ատոմային էլեկտրակայան) היא תחנת כוח גרעינית היחידה שנבנתה בשטח ארמניה הסובייטית, 35 ק"מ מירוואן. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, מצאמור. תחנת הכוח הייתה מורכבת מזוג כורים גרעיניים בהספק של 400 מגוו"ט כ"א אך נכון לשנת 2014 פועל רק כור גרעיני בודד.

היסטוריה

החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה באוגוסט 1967. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של המשרד לתכנון תחנות כוח גרעיניות שבגורקי. כבסיס לתכנון נלקח תכנון כור מס' 3 של תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז'. אחד הבעיות התכנוניות המרכזיות היה בהתאמת התכנון לאזור בעל רגישות סיסמית גבוהה. בסופו של דבר הוחלט שתכנון התחנה תבטיח את עמידתה ברעידת האדמה בחוזק של 8 לפי סולם ריכטר.
הבנייה באתר התחילה בשנת 1970. הכור הראשון הופעל בדצמבר 1976 והשני בינואר 1980. ב-15 באוקטובר 1982 התרחשה שריפה גדולה שכובתה רק לאחר 7 שעות.
בשנת 1983 החלו עבודות בהקמת השלב השני של תחנת הכוח שהיה צריך לכלול כור מס' 3 וכור מס' 4 מאותו דגם כמו הכורים הקיימים. אומנם בעקבות אסון צ'רנוביל העבודות הוקפאו ולא חודשו. ב-7 בדצמבר 1988 בארמניה  התרחשה רעידת אדמה חזקה בחוזק של מעל 7 בסולם ריכטר. מתקני התחנה עמדו ברעידה, אך לאור החשש לרעידות משנה פעילות תחנת הכוח הופסקה באופן הדרגתי והיא עברה לעתודה. לאחר הפסקת פעילות תחנת הכוח במתקני הכור מס' 1 בוצעו קידוחים בקוטר של מ' לבדיקת מצב הפנימי. בעקבות הקידוחים לא ניתן לחדש פעילות הכור ללא הכנסת ציוד להחלפת הציוד שנקדח.
ב-7 באפריל 1993 הממשל הארמני החליט על חידוש פעילות כור מס' 2. זאת לאור חוסר ביכולת ייצור אנרגיה חשמלית במדינה בעקבות המצב גאו-פוליטי באזור. ב-5 בנובמבר 1995 פעילות כור מס' 2 חודשה. נכון לשנת 2014 התחנה מייצרת כ-20% מהאנרגיה חשמלית הנצרכת בארמניה.
החל משנת 2003 אחריות על פעילות תחנת הכוח הועברה לחברה רוסית המתמחה בתחום. בהתאם לחוות דעת מומחים תחנת הכוח יכולה לפעול עד לשנת 2016. הקהילה האירופית מעוניינת בסגירת התחנה ואף הייתה מוכנה להקצות לכך סכום משמועתי. במקביל לסגירת המתקן נדרש להקים תחנת כוח בהספק דומה לייצור החשמל לצורכי המשק הארמני. בשנת 2010 נחתם חוזה עם חברה רוסית להקמת תחנת הכוח הגרעינית החדשה. בשנת 2013, בעקבות תקלה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1, הפעולות להקמת תחנת הכוח החדשה הופסקו.
ביוני 2011 מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בדקו את מתקני תחנת הכוח והגיעו מסקנה שהיא עונה לדרישות בטיחות של הארגון וניתן להמשיך ולתפעל אותה עד לשנת 2017.
AIG ישראל

היסטוריה

AIG ישראל הוקמה ב-1996 כחברה פרטית בשותפות בין AIG העולמית (50.01%) לבין קבוצת עורק הישראלית (49.99%) שבשליטת מוריס קאהן והאחים שמואל וצבי מיתר. ב-1997 החלה החברה למכור את מוצרי הביטוח הראשונים שלה. 
המנכ"ל הראשון של החברה היה ברוס ווטרס הניו זילנדי שהוחלף בתוך זמן קצר על ידי אד שניידר האמריקאי. בשנים הראשונות החברה התקשתה להגיע לחדירה משמעותית לשוק הביטוח הישראלי, אך בסוף 2001 מונתה לתפקיד חוה פרידמן-שפירא, שייצבה את החברה והובילה אותה לרווחיות ולנתח שוק של 3% מסך דמי הביטוח השנתיים. היא כיהנה בתפקידה 11 שנים. 
בינואר 2013 רכש תאגיד AIG העולמי את אחזקותיה של קבוצת עורק והפך לבעלים היחיד בחברה, באמצעות שרשרת של שש חברות בנות. עלות הרכישה לא נחשפה. בשנה זו גם מונה למנכ"ל החברה שי פלדמן, ש-15 שנה לפני כן החל את דרכו בענף הביטוח במוקד המכירות של החברה. לפני מינויו למנכ"ל היה פלדמן סמנכ"ל שיווק בכיר במטה האזורי בלונדון של AIG העולמית וסמנכ"ל שיווק ומכירות ב-AIG ישראל.
החברה מעסיקה יותר מ-800 עובדים. באפריל 2015 נחתם הסכם קיבוצי בחברה.
מטה החברה נמצא בפתח תקווה. 

תחומי פעילות, שיווק ושירות

המוצרים הנמכרים על ידי AIG ישראל נחלקים לשלוש קטגוריות: אגף ביטוחי רכב ודירה עוסק בביטוחי רכב (רכוש וחובה) וביטוח מקיף לבתי מגורים (מבנה ותכולה). אגף ביטוח חיים ובריאות עוסק בביטוח מחלות ואשפוז, ביטוח תאונות אישיות, ביטוחי נסיעות לחו"ל וביטוח חיים. אגפים אלה משווקים את מוצרי הביטוח בעיקר באופן ישיר ללקוחות פרטיים באמצעות מוקדי מכירות טלפוניים וללא סוכנים. 
אגף הביטוחים המסחריים פועל באמצעות סוכנים וכולל ביטוחים לחברות, יצרנים, משרדים ובתי עסק, בהם ביטוח אחריות מקצועית, ביטוח הנדסי, ביטוחי סייבר, ביטוח אחריות מעבידים, ביטוח אחריות כלפי צד שלישי וביטוח מטענים בהובלה.

AIG Safe Drive

מערכת ממוחשבת העוקבת אחרי נתוני הנהיגה של לקוחות החברה, כאשר נהיגה המוגדרת טובה, מזכה בהנחה בדמי הביטוח. אפליקציה שפותחה בשיתוף חברת איתוראן ונשענת על מערכת זו, מספקת לנהג משוב על הנהיגה שלו כשהיא מתריאה בזמן אמת על אירועי נהיגה חריגים כמו בלימות פתאומיות, סטייה מהנתיב או תאוצה חריפה.

ביטוח סייבר

הביטוח מכסה נזקים שנגרמים למותקף, פיצוי על כספים ששולמו בסחיטת סייבר, כיסוי מקרי טרור סייבר, ביטוח למאגרי המידע מפני פריצה וגניבה, וכיסוי לאובדן רווחים בשל אירוע סייבר מתמשך.
ביטוח הסייבר הוא אחד ממנועי הצמיחה של החברה, וב-2015 הוכפלו דמי הביטוח ששילמו לקוחות עבור ביטוחים אלה. 34% מדמי הביטוח בתחום הגיעו ממגזר הקמעונאות ו-29% ממקצועות חופשיים.

נתח שוק ומאזן כספי

בשנת 2015 החזיקה AIG ישראל 12% משוק תאונות אישיות, 6.9% משוק ביטוח אחריות המוצר, 6.3% משוק ביטוח המקיף לדירות, 5.3% משוק ביטוח האחריות המקצועית ו-4% משוק ביטוח הרכב-רכוש (שאינו ביטוח חובה). החברה רשמה ב-2015 רווח של 90 מיליון שקל.
רייצ'ל קמפסון

ביוגרפיה

קמפסון נולדה בעיר דארטמות' שבאנגליה בתם של ביאטריס המילטון ואריק ויליאם אדוארד קמפסון שהיה מנהל בית ספר.
היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) ואחר כך הצטרפה לרויאל שייקספיר קומפני. ב-1935 התחתנה עם מייקל רדגרייב ושיחקה לצידו פעמים רבות על בימת התיאטרון. היא השתתפה במספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה, הבולטים שבהם היו "The Captive Heart" משנת 1946, "טום ג'ונס" (1963), "זיכרונות מאפריקה" (1985), "הדוד וניה" (1991) וסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "היהלום שבכתר" (1984). ב-1986 כתבה אוטוביוגרפיה בשם "החיים בקרב משפחת רדגרייב" שיצא לאור על ידי דאטון. 
קמפסון נשאה למייקל רדגרייב ב-1935 והייתה לכלתם של השחקנים רוי רדגרייב ומרגרט סקאדמור. היא הייתה אמם של ונסה, לין וקורין רדגרייב. נכדיה הם השחקנים ג'ואלי ונטשה ריצ'רדסון (שנהרגה בתאונת סקי ב-2009), ג'מה רדגרייב וקרלו נרו. 
ב-1959 קיבל בעלה תואר אבירות, והיא נקראה באופן רשמי ליידי רדגרייב, אך לא השתמשה בתואר זה בקריירה שלה. היא נפטרה משבץ מוחי ב-2003 ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-93. היא שהתה באותה עת אצל נכדתה, נטשה ריצ'רדסון, במילברוק שבניו יורק.
שחמט השתלות

שחמט השתלות (Crazyjouse) הוא וריאציית שחמט שבה שחקן שמכה כלי יריב, יכול בתורו "להשתיל" אותו בלוח בצבע שלו במקום להזיז כלי. המשחק קיים גם בגרסת זוגות (שם הוא נקרא שחמט זוגות) ודומה למשחק היפני שוגי.

אסטרטגיה

בשחמט השתלות לכל כלי שמוכה יש משמעות כפולה: גם חיסרון בחומר וגם יתרון ליריב, ולכן יש להיזהר שבעתיים מהכאות (הקרבות, לדוגמה, נפוצות הרבה פחות). הפרש מתחזק בהרבה, כיוון שהוא מתעלם מהשתלות. גם הרגלים מתחזקים, כיוון שהם יכולים להיות מוצבים כמעט בכל משבצת ולתקוע טריז, או לשמש לביצורים. כלי ה"טווח ארוך": מלכה, צריח ורץ מאבדים הרבה מכוחם כיוון שאפשר לחסום את דרכם באמצעות השתלה.
בנוסף, מוגנות המלך היא הדבר הכי חשוב בשחמט השתלות, לכן מלך הנגדי פתוח (רגלים לא מגנים עליו, ניתן לתת לו הרבה שחים וכו'..)  הוא יתרון משמעותי, וכדאי לנסות לשמור על הרגלים שבדרך כלל שומרים על המלך (ו2, ז2..) ולמנוע הקרבות פוטנציאליות של היריב על חיילים אלו.
זבה

חלות הטומאה

המקור לדינה של הזבה הוא בספר ויקרא, בפרשת מצורע:
וְאִשָּׁה כִּי יָזוּב זוֹב דָּמָהּ יָמִים רַבִּים בְּלֹא עֶת נִדָּתָהּ אוֹ כִי תָזוּב עַל נִדָּתָהּ כָּל יְמֵי זוֹב טֻמְאָתָהּ כִּימֵי נִדָּתָהּ תִּהְיֶה טְמֵאָה הִוא... וְאִם טָהֲרָה מִזּוֹבָהּ וְסָפְרָה לָּהּ שִׁבְעַת יָמִים וְאַחַר תִּטְהָר.
— ספר ויקרא, פרק ט"ו, פסוקים כ"ה-כ"ח

על פי פרשנות חז"ל, מדובר בימים השמיני עד השמונה עשר מאז תחילת הווסת החודשית, ואם מבין אחד עשר ימים אלו דיממה שלושה ימים רצופים - הרי היא זבה גדולה, שזקוקה ל"שבעה נקיים". לעומת זאת, אם דיממה רק יום אחד או יומיים מבין הימים הללו, היא נקראת זבה קטנה או שומרת יום כנגד יום: היא טמאה כנידה ביום הדימום ויום נוסף לאחריו, ובו היא טובלת, ונטהרת לערב.

קורבנות הזבה

זבה גדולה צריכה להביא למחרת יום טבילתה קרבן להשלמת טהרתה: זוג עופות, תורים או בני יונה, אחד לקרבן חטאת והשני לקרבן עולה. עד שתביא קורבנות אלו היא נחשבת "מחוסרת כיפורים", ומנועה מלהיכנס לבית המקדש או לאכול מקרבן.
הרברט לוך

קריירה מוקדמת

לוך נולד ב-5 באוגוסט 1886 באידר-אוברשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-5 (אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-17 ביוני 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף לוך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1927 מונה למפקד סוללה 1 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1929 עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, וב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לוך לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-33, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-32. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה לוך מפקד הדיוויזיה ה-17, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני במסגרת הארמייה ה-12, וב-16 ביוני 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. במהלך הקרב על מוסקבה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין, במסגרת הארמייה השנייה.
ב-27 באוקטובר 1941 מונה לוך למפקד הקורפוס ה-28, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-25 במאי 1943 פרש לוך לחופשה קצרה, וב-30 ביוני חזר לתפקידו. ב-28 במרץ מונה לוך למפקד הארמייה ה-18, וב-2 בספטמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בפברואר 1945 מונה לוך למפקד מפקדת הכוחות בהרי אייפל, ובאפריל 1945 נפל בשבי האמריקני.

לאחר המלחמה

לוך שוחרר מהשבי באביב 1948. לאחר שחרורו התגורר לוך בלנדאו, וב-28 באוקטובר 1976 מת, והוא בן 90 שנים.
טדסה גטהון

ביוגרפיה

גטהון נולד בכפר ליד גונדר להוריו, טגרו  וטאריק, ועלה מאתיופיה בשנת 2012. הוא למד בפנימיית "חרב לאת", שם התחיל להתאמן בריצה. בשנת 2016 זכה בשלוש מדליות זהב באליפות ישראל לנוער ובשנת 2017 החל להתאמן אצל זוהר זימרו. הוא משרת בצבא כמד"ס בכושר קרבי.

2017

בחודש פברואר, באליפות ישראל במרוצי שדה, סיים גטהון במקום השמיני. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל בריצת 10000 מטר, סיים במקום השמיני בתוצאה 29:46.05 דקות. באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי, סיים במקום השמיני בריצת 5000 מטר בתוצאה 15:11.19 דקות.
באליפות אירופה עד גיל 23, סיים במקום ה-15 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:37.49 דקות.

מדליה ראשונה באליפות ישראל

באליפות ישראל בריצת 10000 מטר, זכה גטהון במדליית ארד בשיא אישי חדש של 28:57.35 דקות, אחרי איימרו עלמיה (28:55.89 דקות) וגירמה אמרה (28:56.75 דקות).
באליפות ישראל זכה גטהון בשתי מדליות. בריצת 5000 מטר זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 13:57.14 דקות, אחרי גירמה אמרה (13:56.91 דקות), ולפני איימרו עלמיה (13:57.56 דקות). בריצת 1500 מטר זכה במדליית ארד, לאחר שקבע תוצאה של 3:47.30 דקות, אחרי דוד טאייצ'או (3:44.41 דקות) וימר גטהון (3:44.57 דקות), שניהם ממכבי תל אביב.
באליפות אירופה במרוצי שדה מתחת לגיל 23, שנערכה בחודש דצמבר בהולנד, סיים במקום ה-16 מתוך 85, ועזר לנבחרת ישראל שכללה גם את גשאו איילה, שמואל אבוהאי, גודאדו בלאצ'או ובוקיאו מלדה, לסיים במקום השמיני.

אלוף ישראל

באליפות ישראל במרוצי שדה שנערכה בינואר, גטהון זכה במדליית זהב, לפני גירמה אמרה ותחלואני מלקה.
חודש לאחר מכן, ניצח במקצה חצי המרתון במרתון תל אביב, בתוצאה של 1:03:37 שעות, המהווה שיא ישראל חדש מתחת לגיל 23.
באליפות ישראל בריצת 10000 מטר שנערכה בחודש אפריל, גטהון זכה במדליית הזהב בשיא ישראל חדש מתחת לגיל 23 של 28:21.88 דקות, לפני גודאדו בלאצ'או (28:36.95 דקות) ואיימרו עלמיה (28:43.16 דקות).

מדליה אירופאית ראשונה

באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בחודש יולי, זכה גטהון במדליית כסף בריצת 10000 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 28:46.97 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:17.43 דקות, עשרים מאיות השנייה ממדליית ארד.

חיים אישיים

גטהון גר עם הוריו בחולון.
פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-19 בנובמבר 1413, לפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של פרידריך, דוכס בוואריה ומדאלנה ויסקונטי. בשנת 1421 התארס פרידריך עם ידוויגה יגלו, בתו של ולדיסלב השני, מלך פולין, אולם היא מתה בשנת 1431 קודם שהתקיימו הנישואים.
בשנת 1440 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין הבנים, ופרידריך ירש את נסיכות הבוחר מברנדנבורג. בניגוד לאביו פרידריך התעלם מהפוליטיקה הקיסרית, והתרכז במאמציו להשלים עם תושבי הנסיכות. בשנת 1448 התמרדו תושבי ברלין  נגד בניית הארמון המלכותי החדש על ידי פרידריך השני. התנגדות זו לא הצליחה, וציבור האזרחים איבד רבות מן הפריבילגיות הפוליטיות והכלכליות שלו. מלבד זאת פרידריך הפריד את ברלין וקלן מחדש לשתי ערים (מדיניות של הפרד ומשול). קיימת סברה שפרידריך עצמו שיסה מתחילה את האזרחים באצילים, ולאחר מכן דיכא בכוח את המרד שנגרם מתככיו. בשנת 1451 הפך פרידריך את ברלין לבית המגורים המלכותי של נסיכי ברנדנבורג, וברלין ויתרה על מעמדה כעיר הנזאטית חופשית. בשנת 1470 התפטר פרידריך לאחר מאבק ארוך עם דוכסי פומרניה, ואחיו אלברכט עלה במקומו לשלטון. לאחר מכן התיישב פרידריך בעיר נוישטאדט על האייש, שהייתה חלק ממרקיזות ברנדנבורג-קולמבאך, וב-10 בפברואר 1471 מת פרידריך.
מקוללים

תיאור העלילה

רב"ט אביב קציר (עמית רהב), צלם צבאי מיחידת דובר צה"ל, נשלח לצלם סרט תדמית על יחידת גבעתי, היוצאים לניווט בשטח חדש בלב המדבר.
מפקד היחידה מחלק את החיילים לצוותים. אביב מצטרף לתומר אבוטבול (דניאל גד), שנחוש להגיע לקצונה, וליובל אריאלי המכונה ברחש (נמרוד הוכנברג), שחולם לאבד את בתוליו. 
הניווט השגרתי הופך לסיוט עבור השלושה, שהולכים לאיבוד בלב המדבר ומאבדים כל קשר עם היחידה. השלושה נאבקים על חייהם ועל שפיותם ומנסים להילחם במדבר האימתני שמתעתע בהם, ולנסות למצוא את הדרך לצאת ממבוך המוות אליו נכנסו.
מיכאל זיניגרד

ביוגרפיה

מיכאל זיניגרד נולד בביסטרי איסטוק, בשנת 1945, וגדל בעיירה ירקי (בזְבֵנִיגוֹרוֹדְקָה, מחוז צ'רקאסי, אוקראינה). אביו, יוסף אהרון זיניגרד, היה מנהל רכבת בתחנת הרכבת זבניגורודקה. אימו, רוזה סולומיאניק, עבדה כספרנית.
זיניגרד סיים את לימודי בית הספר בהצטיינות בשנת 1963. בשנת 1968 קיבל תואר שני בהצטיינות בהנדסת מטלורגיה, במקצוע "חקר פיזיקלי-כימי של תהליכים מטלורגיים" באוניברסיטה המטלורגית של דנייפרופטרובסק. ב-1972 סיים את לימודי הדוקטורט במדעי ההנדסה (Candidate of Engineering Sciences); ב-1982 קיבל תואר .D.Sc במדעי הכימיה, שניהם מטעם האקדמיה הרוסית למדעים.
פרופ' זיניגרד התחיל את עבודתו באוניברסיטה הפוליטכנית של אורל (כיום, האוניברסיטה הפדרלית של אורל) ביקטרינבורג, רוסיה. בין השנים 1972–1976 כמרצה, בין השנים 1976–1983 כפרופסור חבר ובין השנים 1983–1992 כפרופסור מן המניין. כמו כן, כיהן כראש המחלקה למטלורגיית ריתוך בין השנים 1988–1991.
בשנת 1992 עלה פרופ' זיניגרד עם משפחתו לישראל.
מ-1994 הוא פרופסור מן המניין; בשנים 1995–2008 היה דיקן הפקולטה למדעי הטבע; משנת 2008 הוא רקטור אוניברסיטת אריאל בשומרון (עד 2005 – מכללת יהודה ושומרון; 2005-2012 – מרכז אוניברסיטאי אריאל בשומרון; משנת 2012 – אוניברסיטת אריאל בשומרון).
בשנת 1999 הקים את "המרכז לחקר חומרים" ועומד בראשו מאז. משנת 2000, מארגן ומנהל כנס דו-שנתי למודלים מתמטיים בהנדסת חומרים (MMT) באוניברסיטת אריאל; משנת 2002, מארגן ומנהל כנס שנתי דו-לאומי ישראל-רוסיה בתחום ננו-חומרים.
בין השנים 2007–2013 כיהן פרופ' זיניגרד כחבר בוועדה הארצית לחממות טכנולוגיות, במסגרת המדען הראשי במשרד התמ"ת.
לפרופ' מיכאל זיניגרד מעל 200 פרסומים מדעיים (ביניהם מונוגרפיות, מאמרים ופטנטים). הוא זכה במספר מענקים מחקריים ממקורות שונים, ביניהם, התעשייה האווירית, משרד המדע, משרד המסחר והתעשייה, חברת ג'נרל מוטורס ועוד.
במהלך השנים קיבל פרופ' זיניגרד פרסי הצטיינות בהוראה. כמו כן, הוא מנחה סטודנטים לתואר שני ושלישי (עד היום סיימו את הלימודים בהנחייתו 17 דוקטורנטים, 38 תלמידים לתואר שני וחמישה פוסט דוקטורנטים).
צמח מלכודת

צמחי מלכודת הם צמחים המשמשים חלק ממערכת אקולוגית בחקלאות, במטרה לטפל במזיקים. השימוש בצמחי מלכודת היה נפוץ לפני השימוש בחומרי הדברה סינתטיים. 
להבדיל מצמחים טורפים אשר תופסים והורגים חרקים, צמחי מלכודת משמשים כחלק מאסטרטגיה של חקלאים וגננים, שמגינים על הגידול העיקרי שלהם הן מפני חרקים ומזיקים, והן מפני צמחים טפילים באמצעות עיצוב המערכת האקולוגית, כך שהגידול העיקרי יהיה פחות אטרקטיבי וצמח המלכודת יהיה יותר מושך, או שהגידול העיקרי לא יהיה נגיש, בגלל דחייה מצמחי המלכודת שנמצאים בקרבת הגידול העיקרי.
אחת ההגדרות המקצועיות לצמחי המלכודת היא "צמחים אשר מגדלים במטרה למשוך חרקים או מזיקים אחרים על מנת למנוע פגיעה בגידול העיקרי שנובעת ממתקפת המזיקים. זאת על ידי מניעת הגעתם לגידול העיקרי או על ידי ריכוזם בחלק מסוים של השדה בו ניתן לטפל בהם". 
בימינו חוזר השימוש בצמחי המלכודת ומתגבר עקב החשש מחומרי הדברה המזיקים לאדם ולסביבה, מקרים של פיתוח עמידות ושיקולים כלכליים וחקלאיים.

שיטת ה-Push-pull

אחת הדרכים לשימוש בצמחי המלכודת היא שיטת ה-Push-pull. שיטה זו משתמשת בהתנהגות החרקים המזיקים ואויביהם הטבעיים דרך יצירת גירוי הגורם לגידול העיקרי להיות פחות מושך, ובלתי מתאים למזיק (Push) תוך כדי פיתויים למקור משיכה (pull), אשר ממנו יוסרו המזיקים. שיטה זו אינה משתמשת ברעלים, ולכן היא משמשת כשיטה לצמצום אוכלוסיות, בעיקר בהדברה ביולוגית, ומורידה את הצורך להסתמך על מדבירי חרקים. כל אחד מחלקי השיטה אינו יעיל לגמרי כמדביר מזיקים, אולם שימוש מקביל במשיכה ובדחייה מגביר את היעילות. בשיטה זו יש להבין את הביולוגיה של  ההתנהגות והאינטראקציה עם כל מזיק
.
דחייה ומשיכה של המזיקים הרחק מהגידול העיקרי ואל המלכודת, מתבצע בין השאר, באמצעות סימנים ויזואליים, חומרים נדיפים של הפונדקאי, פרומוני התקבצות ומין, גירויים להטלה או אי-הטלת ביצים וחומרים המסמנים את מקור ההאכלה.

שתילה היקפית

בשיטה זו נשתלים צמחי המלכודת סביב גידול המטרה ומשמשים כגבול אשר מעכב את הגעת המזיק אליו.
כף מדידה

כף מדידה היא כף המשמשת להעברת מזון בכמות מדידה, בהתאם לגודל הכף, מכלי אחד לכלי אחר.
סוגים מסוימים של כף המדידה משמשים לנטילת מזון בתפזורת, לדוגמה אורז, קמח ותבלינים. סוגים אחרים משמשים למדידה של כמויות מזון בעת בישול. סוג אחר של כף מדידה היא כף הגלידה הקעורה, המשמשת ליצירת "כדורי" גלידה. קיימים גדלים רבים של כפות מדידה, החל ממשקל של 20 גרם ועד לגודל של כוס. צורות כף המדידה הן שונות, החל בצורה של את חפירה וכלה בצורת כף אכילה.
יחסי ג'יבוטי–סומליה

היסטוריה

ג'יבוטי וסומליה מקיימות קשרים הדוקים בשל ההיסטוריה המשותפת וההרכב הדמוגרפי הדומיננטי שלהן. הקבוצה האתנית הסומלית, מהווה את רוב האוכלוסייה בשתי המדינות.
במהלך מלחמת אוגדן בין סומליה לאתיופיה, העבירו השלטונות הג'יבוטיים מודיעין צבאי לשלטונות של סומליה.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסומליה בתחילת שנות התשעים, הפכה ג'יבוטי, למשתתפת פעילה בתהליך השלום הסומלי. בשנת 2000 אירחה ג'יבוטי את ועידת ארטה, וכן את השיחות שהתקיימו בין הממשלה הפדרלית לבין הברית למען שחרור סומליה בשנים 2008–2009, שהובילו להקמת ממשלה קואליציונית. ג'יבוטי הצטרפה מאוחר יותר למשלחת האיחוד האפריקאי לסומליה בשנת 2011.
בעקבות הקמת הממשלה הפדרלית של סומליה ב-2012, השתתפה גם משלחת ג'יבוטי בטקס חנוכת הנשיא החדש של סומליה.

יחסים דיפלומטים

ג'יבוטי מחזיקה בשגרירות במוגדישו. מאידך, סומליה מחזיקה בשגרירות בג'יבוטי העיר.
שקע מריאנה

שקע מריאנה (באנגלית: Mariana Trench), המכונה גם "תהום מריאנה", הוא שקע אוקיאני והנקודה העמוקה ביותר הידועה והנגישה בקרום כדור הארץ.
השקע ממוקם במערב האוקיינוס השקט ממזרח לאיי מריאנה. אורכו כ-2,550 ק"מ ורוחבו הממוצע כ-69 ק"מ בלבד. העומק המקסימלי של השקע הוא כ- 11,034 מטר מתחת לפני הים, בנקודה המכונה "תהום צ'לנג'ר", בחלקו הדרומי של השקע. בעומק זה יוצר עמוד המים לחץ של 1,086 בר, שהם כ-1,071.8 אטמוספירות.

היווצרות השקע

שקע מריאנה נמצא בגבול שבין שני לוחות טקטוניים, ולאורכו מתרחשת הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח מריאנה הקטן ממנו. מכיוון שהלוח הפסיפי הוא הגדול והעתיק מבין הלוחות הטקטונים המרכיבים את קרום כדור הארץ, הרי שהחומר ממנו הוא עשוי הוא גם הצפוף ביותר והכבד ביותר, ולכן בתנועתו בכיוון מטה מתחת ללוח מריאנה, הוא יוצר לחץ חזק יותר על קליפת הכדור ובכך יוצר שקע עמוק במיוחד. תנועה זו גורמת גם לתנועה בכיוון מעלה וליצירת איי מריאנה.

מדידות

שקע מריאנה מופה ונמדד לראשונה בשנים 1872–1876 על ידי משלחת המחקר של הספינה צ'לנג'ר.
המדידות הראשונות שבוצעו בעזרת כבלים ומשקולות הראו עומק מקסימלי של 9636 מטר מתחת לפני הים.
מדידה מודרנית יותר, שהתבססה על סריקת סונאר בשנת 1951, גילתה כי "תהום צ'לנג'ר" הוא המקום העמוק ביותר בשקע, בעומק 10,900 מטר. בשנת 1957 פורסם כי ספינת מחקר סובייטית מדדה עומק מקסימלי של 11,034 מטר. בשנים הבאות נעשו מספר מדידות עומק נוספות באמצעות ציוד משוכלל ומדויק יותר. כולן מורות על עומק מקסימלי של כ-11,000 מטר מתחת לפני הים ובסטיית מדידה של עשרות מטרים בודדים.
בשנת 2003 פורסם כי קבוצת מחקר מהוואי איתרה נקודה נוספת, עמוקה אף יותר מאשר תהום צ'לנג'ר, אך לא נמסר מידע אודות מיקומה ועומקה.

צלילות

הצלילה המאוישת הראשונה אל שקע מריאנה בוצעה באמצעות הבתיסקף טריאסטה של צי ארצות הברית ב-23 בינואר 1960. הצוללנים היו הקצין דון וולש וחוקר המעמקים המפורסם ז'אק פיקאר.
להפתעתם, גם בעומק העצום התגלו להם יצורים חיים ובהם דגים וחסילונים וכן אצות פולטות אור.
צלילות בלתי מאוישות בוצעו ב-1995 וב-2009, אך לא פורסמו ממצאים נוספים מהן.
ב-26 במרץ 2012 ביצע הבמאי ג'יימס קמרון צלילה באמצעות צוללת אנכית במשקל 12 טון ובאורך שבעה מטרים. צלילה זו היא חלק מהפקתו של סרט דוקומנטרי מדעי על המקום. בצלילה זו אספה הצוללת דגימות מן הקרקעית וכן תמונות.