האונה המצחית

מיקום

האונה המצחית ממוקמת בקדמת כל המיספרה מוחית, קדמית לאונה הקודקודית (אונה פריטאלית) ומעל האונה הרקתית (אונה טמפוראלית). האונה המצחית משתרעת מקליפת המוח הקדם-מצחית עד החריץ המרכזי והחריץ הצידי.
האונה המצחית מתפתחת ומבשילה במהלך החיים מן הלידה ועד סביבות גיל 25. האונה המצחית היא האונה הגדולה ביותר במוח האנושי והיא תופסת כשליש מכלל נפחו של המוח.

תפקוד

האונה המצחית מאפשרת חופש וגמישות מחשבתיים.
היא עוסקת גם בתנועה ובתכנון של תנועה.
האונה המצחית מתווכת התנהגויות שמיוחדות לבני אדם, מניעה התנהגויות שפועלות על הסביבה ומשנות אותה. היא אחראית לטווח רחב של התנהגויות ואי תפקודה יגרום לבעיות תפקוד בתחומים רבים: תפקוד העצבים הקרניאליים, יכולת התנועה, שפה וזיכרון, התנהגות, מוטיבציה, מצב רוח וקוגניציה.
תפקידיה העיקריים של האונה המצחית קשורים לכישורים חברתיים, שיפוט חברתי, ריגושים, תפקודים ניהוליים, קשב, זיכרון, תכנון, מוטיבציה והפקת שפה (אזור ברוקה).
האונה המצחית חיונית לסלקטיביות של גירויים מהסביבה.
האונה המצחית לוקחת חלק מרכזי בפעולות התכנון כמו התעלמות מגירויים לא רלוונטיים, בחירה מתוך מספר אופציות, מעקב אחרי פעולות שבוצעו והוצאת רעיונות לפועל באופן מוטורי.
קיימים הבדלים בין המיספרה ימנית להמיספרה שמאלית באונה המצחית. האונה המצחית השמאלית אחראית על התקרבות, מצב רוח טוב והרפתקנות כמו כן מומחית בעיבוד סדרות של גירויים. האונה המצחית הימנית אחראית על הימנעות, פחד ופסימיות. בנוסף אחראית על התמצאות במרחב, זיהוי דמויות וצורות גאומטריות, הבנת מפות והבחנה בתכנים מורכבים. פגיעה באונה המצחית בהמיספרה בצד אחד יגביר את הדומיננטיות של ההמיספרה הנגדית.
גרעיני הבסיס פועלים בתיאום עם קליפת המוח הקדמית כדי לסנכרן ולבצע התנהגויות מתוכננות ורצוניות המצריכות את מערכות השליטה הלימביות, הקוגניטיביות והמוטוריות.
האונה המצחית שולחת מידע לסטריאטום אודות תנועות הנמצאות בשלבי תכנון או ביצוע. הסטריאטום מכיל את הגרעין הזנבי אשר יש לו שלוחות לאונה המצחית.
הקלט הדופמינרגי שמגיע אל האונה המצחית הוא מרכיב חיוני עבור מגוון של תפקודים קוגניטיביים וניהוליים, כמו למשל: זיכרון עבודה, גמישות התנהגותית וקבלת החלטות.

התפתחות האונה המצחית

בתקופת גיל ההתבגרות המערך הסינפטי באונות המצחיות עובר "גיזום", המוביל לירידה בהתעבות הסינפסות. תהליך זה מחדד את תפקודי הרקמה המוחית במרכזים במוח ומשפר את התפקוד של המעגלים הסינפטיים. שינויים אלו הם חלק בלתי נפרד מההתפתחות הקוגניטיבית של האדם.

ליקויים באונה המצחית

פגיעה באונה המצחית יכולה להתרחש בעקבות פגיעת ראש או נזק מוחי והיא מאופיינת בשינויים רגשיים וחברתיים.
סינדרום טיפוסי של פגיעה באונה המצחית כולל התנהגויות חברתיות בלתי הולמות, חוסר שיפוט מוסרי, חוסר עכבות, הנמכה בחשיבה המופשטת, חוסר יכולת לתכנן לעתיד וקושי בהתמדה.
נמצאו עדויות על קשרים בין פגיעות באונות המצחיות לבין עבריינות, התנהגות לא אתית, והתנהגות מינית פוגענית.
הנמכה בתפקודים של האונה המצחית מעורבים באטיולוגיה של הפרעת קשב.
למשל התסמינים של הפרעת קשב כוללים פגיעה ביכולת הוויסות מלמעלה-למטה של המערכת הפרונטלית על הקשב וההתנהגות.
הפרעת קשב מתקשרת לשוני מבני באונות המצחיות, בעיקר באונה המצחית הימנית ובמעגל ה- Fronto-Striatal.
בהתאם לכך, חלק מהתסמינים של הפרעות קשב דומים לאלו הנגרמים כתוצאה מליקויים באונה המצחית.
נראה שליקויים עדינים בתפקוד של האונה המצחית תורמים ליכולת היצירתיות. בהתאם לכך, שכיחות התסמינים של הפרעת קשב בקרב אנשים יצירתיים גבוהה באופן משמעותי משכיחותם באוכלוסייה הכללית.

אבחון פגיעה באונה המצחית

Tower of London הוא מבחן המכיל סדרת בעיות הדורשות יכולת תכנון ברמה גבוהה. במהלך מבחן זה נדרש הנבדק לתכנן מהלכים על מנת לפתור בעיה המוצגת בפניו.
מבחן ויסקונסין (WCST) חובר על ידי גרנט וברג הוא מבחן נוסף לבחינה פגיעה מצחית. מבחן זה בוחן תגובות מוטוריות ומילוליות לסדרת גירויים חיצוניים. במבחן על הנבדק למיין קלפים על פי קטגוריה שהנסיין מכוון אליה ויכול לשנותה מבלי להודיע על כך מראש.

שיפור תפקודים הקשורים לאונה המצחית

אימון מוחי נועד לשפר מיומנויות קוגניטיביות. הוא יכול לשמש גם לקישורים הקשורים בתפקוד האונה הקדמית.
מתילפנידאט הוא חומר פעיל שמכילות חלק מהתרופות להפרעת קשב. חומר זה הוא חוסם את הספיגה החוזרת של המוליך העצבי דופמין במסגרת תהליך ההעברה הסינפטית בין תאי עצב במערכת העצבים.

שימוש באונה המצחית לפיצוי על קשיים ממקורות אחרים

במקרים מסוימים האונה המצחית יכולה לשמש לצורך פיצוי על ליקויים או פגיעות בחלקים אחרים של מערכת העצבים.
לדוגמה: בקרב קוראים תקינים המוח הקטן מופעל במהלך למידת רצף מוטורי ובפעילות מוטורית אוטומטית. לעומתם, דיסלקטיים אינם מסוגלים להסתמך על הפעילות האוטומטית של המוח הקטן. לכן הם משתמשים יותר באונה המצחית, המאפשרת שימוש באסטרטגיות מודעות יותר לצורך פעילויות אלו. מסיבה זו הוראה מתקנת שמה דגש רב על הקנייה של אסטרטגיית למידה.

מחקר

בתחילת שנות החמישים נמצא כי פגיעה באונה הפרונטאלית קשורה לירידה ברמת האנרגיה, התלהבות האדם ועלייה ברמות הדיכאון והחרדה. בהמשך, נמצאו עדויות סותרות לגבי הקשר שבין פגיעה באונות המצחיות לקיומן של הפרעות פסיכיאטריות. כמו כן נמצאו קשיים קוגניטיביים-חברתיים שונים כמו: אימפולסיביות, פרשנות מוטעית של מצבי רוח של אנשים, קושי בהבנת התנהגות מופשטת, ירידה במודעות עצמית, חוסר גמישות קוגניטיבית, קושי בפתרון בעיות, במיומנויות ארגוניות, קושי בויסות קשבי וויסות רגשי. לפיכך, עלה הצורך באבחון אילו מן היכולות נפגמות כתוצאה מפגיעה פרונטאלית.