פנינה קליין

ביוגרפיה

נולדה בטרנוב שבפולין, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, להורים ניצולי שואה, דב ורחל שטיבל. ב-1949, בהיותה תינוקת, עלתה המשפחה לישראל באוניית העולים "נגבה", והשתקעה בתל אביב. קליין סיימה את לימודי בית הספר התיכון בהצטיינות כבר בגיל 16, ולמדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וביולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. היא מוסמכת בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטה זו. במהלך לימודיה לתואר השני עבדה בשירות הפסיכולוגי החינוכי בתל אביב בשכונת התקווה, נחשפה לקשיים הרבים של ילדים בסיכון, והחלה להתעניין בפיתוח תוכניות להתערבות מוקדמת בקרב ילדים אלו.
קליין סיימה דוקטורט בחינוך באוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק ב-1974. מחקרה עסק בהשפעות תת תזונה בינקות על התפתחות כישורי למידה וחשיבה בבית הספר. בהמשך זכתה במלגת מחקר של קרן המוסד הלאומי לחינוך של ארצות הברית, וממצאי מחקרה הראו כי קיים פוטנציאל רב לשינוי בקרב ילדים עם קשיי קשב, זיכרון מיידי וקשיי שפה, שניתן לשפרו באמצעות תוכנית התערבות חינוכית קצרת מועד.
ב-1978 חזרה קליין לישראל והחלה ללמד ולחקור באוניברסיטת בר-אילן. קליין שימשה כפרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך של אוניברסיטה זו, ראש התוכנית ללימודי התפתחות הילד ומנהלת מרכז בייקר לחקר ילדים עם קשיי התפתחות. קליין הייתה חברת המועצה להשכלה גבוהה מ-2002, ובעבר שימשה יושבת ראש הוועדה לחקר הגיל הרך של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קליין נמנתה עם מדליקי המשואות בטקס יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, שנחגג בסימן ילדי ישראל. בשנת 2011 הוכרזה כזוכת פרס ישראל לחקר החינוך. קליין הייתה חברה בוועדת טרכטנברג.
התגוררה בגבעת שמואל. נפטרה ב-27 בנובמבר 2014, בגיל 69. הובאה למנוחות בבית העלמין "סגולה" בפתח תקווה. הותירה אחריה בעל, ד"ר אברהם קליין, גנטיקאי, ושלושה ילדים. 
על שמה נקרא רחוב בגבעת שמואל.

עבודתה

קליין פיתחה שיטות הערכה שונות ליחסי בוגרים וילדים, בפרט בקרב אנשי הוראה ובדבר השפעה אפשרית על מחוננים או על בעלי קשיי התפתחות. בין השאר, היא פיתחה את גישת MISC להתערבות תיווכית עבור הדמות המטפלת בילד בגיל מוקדם (Mediational Intervention for Sensitizing Caregivers - MISC). 
על פי שיטת MISC, תוכנית הלימודים שנקבעת לילדים היא אישית ונבנית במיוחד על פי צרכיו של כל ילד; היא נקבעת בין השאר בהתאם לממצאי ניתוח שנעשה על צילום וידאו של אינטראקציות בין הילד להורה המטפל בו, כמותן ואיכותן (מעין תהליך של הערכה דיאדית). במחקריה נמצא כי שיפור יכולת התיווך של ההורה לילדו מגביר את ביצועיו הקוגניטיביים, החברתיים והרגשיים של הילד. ההדרכה להורה ניתנת באווירה מקבלת ומכילה, מתמקדת במרכיבים החיוביים שנצפו באינטראקציות, ומדגישה מרכיבים בלתי-מילוליים שבבסיס ההתקשרות (כגון קשר עין, חיוך, מבט) ושלושה מסרים מרכזיים מההורה לילד: "אני אוהב אותך" (מעביר מסר שמגביר הערכה עצמית), "אני איתך" (מסר של ביטחון) ו"כדאי לעשות את זה" (את המטלה / משימה העומדת בפני הילד כרגע). על פי קליין, ובהתבסס גם על תאוריית ההשתנות הקוגניטיבית של ראובן פוירשטיין, המרכיבים העיקריים באינטראקציה איכותית בין הורה או מורה לבין הילד, הם כוונה והדדיות, תיווך של משמעות, תיווך של משמעות רגשית, ויסות או ביקורת ההתנהגות, ותיווך של הרגשת יכולת (טראנסצנדנטיות) והרחבה.
מחקריה של קליין זכו לתמיכת ארגון יוניסף וארגון הבריאות העולמי. גישת MISC יושמה בפועל על ידי המכונים הלאומיים לבריאות למתן סיוע לימודי לילדים נשאי איידס ברחבי אפריקה, על ידי יוניסף בסרי לנקה, ועל ידי אוניברסיטאות שונות בנורווגיה, שוודיה אינדונזיה, אוגנדה ואתיופיה. בארצות הברית השיטה משמשת עבור מורים למוזיקה, ובמדינת דרום קרוליינה היא משמשת ללימוד ילדים עם הפרעת קשב וריכוז. בישראל היא מיושמת במרכזי טיפול בילדים של משרד הבריאות.