אנדריי יריומנקו

תקופת מלחמת העולם השנייה

זמן קצר לאחר פתיחת מבצע ברברוסה הוזעק יריומנקו למוסקבה ומונה למפקד החזית המערבית, שהגנה על נתיב ההתקדמות הקצר ביותר של הגרמנים למוסקבה (כביש מינסק-מוסקבה). הוא הצליח לארגן מחדש את שרידי היחידות שבפיקודו ולבלום את התקדמות הצבא הגרמני באזור סמולנסק בסיוע כוחות עתודה גדולים שהוטלו למערכה. באוגוסט 1941, לאחר שנפצע בקרב, הועבר יריומנקו לפיקוד על חזית בריאנסק החדשה, שהוקמה כדי להגן על מוסקבה מפני התקפה מכיוון דרום-מערב. במהלך מבצע טייפון בראשית אוקטובר 1941 הצליחו הגרמנים לכתר ולהשמיד חלק גדול מכוחות החזית, ושרידיה נאלצו לסגת לכיוון מוסקבה. ירומנקו נפצע שוב, הפעם קשה, ופונה לטיפול ממושך בבית חולים במוסקבה. בינואר 1942 הוא חזר לשירות, מונה כמפקד ארמיית ההלם הרביעית, שהשתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה כחלק מכוחות החזית הצפון-מערבית, ונפצע בפעם השלישית.
בראשית אוגוסט 1942, לאחר תקופת החלמה ממושכת, מונה יריומנקו על ידי הסטאבקה למפקד החזית הדרום-מזרחית, שהוקמה במטרה לבלום את התקדמות הגרמנים לסטלינגרד מכיוון דרום. כוחות החזית לא הצליחו לעצור לחלוטין את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לכיוון העיר, אך האטו אותה במידה ניכרת. רק ב-10 בספטמבר 1942 הצליחו הגרמנים לפרוץ אל הוולגה מדרום לסטלינגרד, ולנתק את הארמייה ה-62, שהגנה על העיר, מהכוחות העיקריים של החזית. במהלך המערכה על סטלינגרד פיקד יריומנקו על הכוחות הסוביטיים בתוך העיר ומדרום לה. החזית שלו, שב-28 בספטמבר שונה שמה לחזית סטלינגרד, הנחיתה שורת התקפות נגד האגף הימני של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד, וריתקה כוחות גרמניים חזקים. כמפקד החזית, היה יריומנקו אחראי על העברת אספקה ותגבורות לארמייה ה-62 מעבר לנהר הוולגה, ועל הענקת סיוע ארטילרי ואווירי לכוחות הלוחמים בתוך העיר, ומילא תפקיד חשוב בהכשלת המאמץ הגרמני לכבוש את סטלינגרד. 
ב-20 בנובמבר פתחו כוחות חזית סטלינגרד במתקפה מדרום לסטלינגרד במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע "אורנוס"), וב-23 בחודש התחברו עם כוחות החזית הדרום-מערבית והשלימו את כיתור הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד. במחצית השנייה של דצמבר 1942, בלמו כוחות החזית מדרום לסטלינגרד מתקפה גרמנית גדולה, שנועדה לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית מסביב לארמייה השישית (מבצע "סערת חורף"), ולאחר מכן עברו להתקפת נגד והדפו את כוחות הציר הרחק דרומה. במהלך החודשיים הבאים השתתפו כוחות החזית (ששמה שונה שוב לחזית הדרומית) במתקפה הסובייטית מערבה באזור הדון, אך לא הצליחו לסגור בזמן את "פיתחת רוסטוב" ולמנוע את נסיגת הכוחות הגרמניים מאזור הקווקז.
בראשית מרץ 1943 הועבר יריומנקו צפונה לאזור מוסקבה, ומונה כמפקד חזית קלינין. לאחר שהחזית ביצעה מתקפה מוצלחת נשלח יריומנקו בדצמבר שוב דרומה כמפקד ארמיית הים השחור המיוחדת. הארמייה הצליחה במהלך חורף 1943/44 לכבוש ראשי גשר בחלקו המזרחי של חצי האי קרים, ובאביב 1944 השתתפה במתקפה הסובייטית, שהביאה לשיחרור קרים מידי כוחות הציר. לאחר השלמת המבצע בחצי האי קרים נשלח יריומנקו צפונה לפקד על החזית הבלטית השנייה. החזית השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית, שיחררה את העיר ריגה, וסייעה בכיתור 30 דיווזיות גרמניות בקורלנד שבלטביה. לקראת סוף המלחמה נשלח יריומנקו לפקד על החזית האוקראינית הרביעית במזרח הונגריה. החזית שלו השלימה את כיבוש הונגריה והשתתפה בשחרור צ'כוסלובקיה מידי הגרמנים במאי 1945.

לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר תום מלחמת העולם השנייה מילא יריומנקו שורת תפקידים במסגרת הצבא הסובייטי - מפקד המחוז הצבאי הקרפטי בשנים 1945‏-1946, מפקד המחוז הצבאי של סיביר המערבית בשנים 1946‏-1952, ומפקד המחוז הצבאי של צפון הקווקז בשנים 1953‏-1955. ב-1955 הוא קיבל דרגת מרשל ברית המועצות יחד עם עוד 5 מפקדים בולטים של הצבא הסובייטי, ולקראת פרישתו מהצבא ב-1958 מונה למשרת המפקח הכללי של משרד ההגנה הסובייטי (תפקיד כבוד ללא אחריות מיוחדת). יריומנקו נפטר ב-1970 ועפרו הוטמן בחומת הקרמלין כאות כבוד לתרומתו הגדולה לברית המועצות.