google/wiki40b huggingface dataset:
דוד קשדן

ביוגרפיה

דוד קשדן נולד במוסקבה בשם דימיטרי אלכסנדרוביץ' קשדן. הוא קיבל תואר דוקטור בשנת 1969 בהנחייתו של אלכסנדר קירילוב. לאחר מכן, הוא היה מהתלמידים המובילים בסמינר הידוע של ישראל גלפנד, בין השאר היה חבר בו יוסף ברנשטיין מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2004 עלה קשדן לישראל, ומאז מכהן כפרופסור מן המניין בחוג למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. קשדן זכה במענק מטעם הקרן לעידוד מצוינות: עמית מקארתור בין השנים 1990—1995. משנת 1990 הוא חבר באקדמיה האמריקאית למדעים, ומאז שנת 2006, הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2008 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-6 באוקטובר 2013 נפצע קשה בתאונת פגע וברח. לאחר אשפוז של כתשעה חודשים, שוחרר לביתו.

חזרה בתשובה

עקב התנצרות חברו החל להתעניין ביהדותו, קבע לו זמן ללימוד תורה עם חברותא, ובהדרגה חזר בתשובה. מאז, לאורך כל השנים הוא מקפיד על קביעת עיתים לתורה על אף שעיקר עיסוקו הוא במתמטיקה. בשנת 1975 הוא עבר לארצות הברית, שם לימד באוניברסיטת הרווארד, ואף היה ראש המחלקה למתמטיקה בשנים 1993—1996. במקביל שינה את שמו לדוד.

מחקר

קשדן נודע בעיקר בעקבות תכונת קשדן (T) שפיתח בשנת 1967, הקשורה לתורת ההצגות של חבורות ומהווה תחום מחקר פורה עד היום.
קשדן נודע בשיתופי הפעולה שלו במחקריו עם מתמטיקאים אחרים, בעיקר עם ישראל גלפנד, ג'ורג' לוסטיג וגריגורי מרגוליס. אחד מתלמידיו מהרווארד, ולדימיר וואודסקי קיבל את מדליית פילדס בשנת 2002 בעקבות הוכחתו את השערת מילנור, ושימש כפרופסור מן המניין במכון למחקר מתקדם.
עילי קמחי

ביוגרפיה

עילי נולד וגדל בהוד השרון ובקולורדו, ארצות הברית. נכון ל-2016 לומד לתואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

קריירה

בשנת 2004 עם שחרורו מהצבא כתוכניתן בממר"ם, פתח סטודיו לעריכת וידאו.
בהמשך השתלב קמחי ב-ynet תרבות שם צילם וערך כתבות שטח עם רפי ברבירו וקרן נתנזון עד 2011.
מאז הוא יוצר תוכן רשת, ואחראי למספר הצלחות של כוכבי רשת כמו נועה פילטר, אסף יצחקי, שרון לוקסמבורג וגיא הוכמן.
קמחי עלה לגמר עם סדרת הרשת שכתב וביים, פלוס ♥ מינוס בתחרות יוצרים ברשת 3 אך לא זכה. בשנת 2018 זכה במקום הראשון יחד עם לירן רוזן באותה התחרות עם סדרת הרשת בעיניים רכות העוסקת בזהויות שונות בחברה הישראלית דרך נקודת מבטם של ילדים.
משה גוטרמן

קורות חייו

נולד לרבי דוד גוטרמן מסאווראן. נישא לחיה מלכה בתו של רבי מרדכי דוב מהורניסטייפול. היה תלמידם של אביו ושל חותנו. 
נפטר בא' בניסן תרפ"ג ונטמן בקייב. בנו, יצחק גוטרמן היה נציג הג'וינט בוורשה. נספה בשואה, עם אשתו ובנו.
מערבולת

מְערבולת היא זרימה של חומר במעגל, בדרך כלל נוזל או גז. הזרימה בדרך כלל אינה זרימה למינרית (חלקה) אלא טורבולנטית. מהירות זרימת החומר ומהירותו הזוויתית גבוהות ביותר במרכז המערבולת וקטנות לקראת השוליים.

מערבולת רוטציונית ואי-רוטציונית

שני מצבי קצה של מערבולת אידיאלית הם: מערבולות חופשיות, שבהן הזרימה אינה רוטציונית, כלומר הערבוליות מתאפסת בכל נקודה מלבד במרכז, ומערבולות רוטציוניות או מאולצות, שבהן הערבוליות אינה מתאפסת. מערבולת אמיתית נמצאת באחד משני מצבים אלו או במצב ביניים, כאשר נוספות לה בין היתר תופעות הנובעות מצמיגות החומר ומהקצוות של החומר.

מערבולת אי-רוטציונית (חופשית)

במערבולת חופשית מהירות הזרימה (המהירות המשיקית, ) גבוהה יותר ככל שמתקרבים למרכז, והיא יחסית להיפוך המרחק מהמרכז : 
התנע הזוויתי הוא קבוע, והערבוליות שווה לאפס בכל נקודה פרט למרכז, שם היא מתבדרת (ערכה שואף לאינסוף). הסירקולציה בכל מסלול סביב המערבולת קבועה. במערבולת על פני השטח (כמו בכיור ביתי או מערבולת בים), לקראת מרכז המערבולת פני החומר משתפלים מטה בחדות כמו היפוך ריבוע המרחק מהמרכז.
מרדכי בר מוחא

הרב מרדכי ניסים בר מוחא (מרץ 1936 - אוגוסט 1999) היה רב העיר נשר בשנים 1969–1999. מחנך, רב, מוהל, שוחט וחזן.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1936 בפורים, לרבי יצחק ולאסתר (נקברו בחדרה). צאצא לשושלת רבנים מיוחסת ועניפה בעיר מרקש. אבי סבו, הרב אברהם בר מוחא, היה מקובל וידוע בעיר מרקש כעושה נפלאות. נטמן בהר הזיתים בירושלים. נין לרבי רפאל אבן מוחא (הרמב"ם) המכונה "המלאך רפאל" שהיה אב בית דין בעיר מרקש ומחברם של הספרים "פרדס רימונים" ו"פרפראות לחכמה".
למד בעיר מקנס ובעיר מרקש ובוגר ישיבת חב"ד "תומכי תמימים" בעיר ברינואה שבצרפת. בגיל 18 הוסמך כשוחט על ידי הרבנות הראשית במרוקו והיה מפקח בישיבות מרוקו. קיבל הסמכה לרבנות מהרב שלום משאש מהעיר מקנס במרוקו ששימש כרב הראשי של ירושלים.
בשנת 1956 עלה לישראל עם רעייתו שושנה לבית משפחת קדוש ניסים וחסיבה. בתחילת דרכו בישראל התמסר לעניין החינוך. היה מחנך ומנהל בבית הספר ממלכתי דתי "ישורון" בשכונת תל חנן בנשר וחינך את ותיקי נשר.
בשנת 1960 סיים את לימודי ההוראה בגבעת וושינגטון. עם סיום לימודיו, החל בעבודתו כמורה ומחנך בבית הספר "ישורון" בנשר ובתיכון מקיף במגדל העמק ובינתיים החל לשמש גם מוהל ומהל אלפי ילדים.
בשנת 1967 מונה לחבר לשכת הרבנות בנשר וקיבל את הכושר מהרבנים הראשים דאז הרב יצחק ניסים והרב איסר יהודה אונטרמן.
היה יו"ר המועצה הדתית נשר, יו"ר ארגון הרבנים הספרדים בישראל, יו"ר חבר הרבנים בארץ ישראל וסגן יו"ר חבר המועצות הדתיות בישראל. היה פעיל בסיעת "ליכוד ותמורה" של המפד"ל.
היה עוסק בש"ס ובתורת הקבלה. היה נותן במשך שנים רבות שיעור גמרא כל שבוע בתל חנן ובבן דור.
בי"ח באלול ה'תשנ"ט (1999) נפטר הרב בר מוחא לאחר מחלה שנמשכה אחד עשר חודשים. הוא נפטר בעודו צעיר בן 63 שנים. הותיר אחריו תשעה ילדים. בין בניו יוסי בר מוחא, עיתונאי, והרב דניאל בר מוחא שהיה רבה של מצפה רמון.
ללווייתו הגיעו הרבנים הראשיים דאז הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו; הרב שאר ישוב הכהן, רב עיר חיפה; הרב שלמה שלוש רב העיר חיפה; וכן בעלי תפקידים ובהם שרים וחברי כנסת.
על שמו רחוב וגן ציבורי בעיר נשר.
קטאר (פגיון)

הקטאר הוא פגיון בעל להב אנכית לידית במקום המשך שלה, אורך הלהב הוא בין 30 – 90 ס"מ. לסוגים מסוימים של הקטאר ישנם להבים עם צורה גלית שנועדה להקנות להם עמידות. בגרסאות מאוחרות ומודרניות שלו מצויים גם רובים משני צדיו, על רבים מהקטארים חרוטים עיטורים שונים על הידית, הלהב, או שניהם.

היסטוריה

מוצאו של הקטאר בהודו והוא אחד מהכלים בשימוש בתרבות הלחימה ההודית עיקר השימוש בו היה בין המאה ה-14 עד המאה ה-19.
הקטאר נחשב ל"פגיון אגרופן", העדויות הקדומות ביותר לקיומו הן בדרום מזרח אסיה, אזור הודו, במאה ה-14 באימפריית ויג'איאנגר.
עם הזמן בשל השימוש הרחב בקטאר ותכונותיו הייחודיות הוא הפך לאמצעי הלחימה הסימבולי ביותר בהודו המייצג את התרבות ההודית, עם זאת השימוש בו הלך ודעך בסביבות המאה ה-19, וכיום הוא נפוץ בעיקר כפריט אספנים.

אופני ייצור ושימוש

בהכנת הקטאר בהרבה מקרים המתכת של הלהב קופלה או שניתנה לה צורה גלית על מנת להקנות לה עמידות גבוהה יותר. הקצה של הלהב עבה יותר על מנת לאפשר לו לחדור שריון שרשראות, שהיה בשימוש נרחב באותו הזמן. הידית מורכבת משני מוטות אשר מחוברים לשתי קורות רוחב לפחות ומקנה לקטאר את הצורה ואת התכונות הייחודיות שלה. בניגוד לרוב הפגיונות הלהב של הקטאר מאונכת לידית ולא מהווה המשך של הידית על מנת לאפשר כוח רב יותר בעת הפגיעה.
הקטאר היה בשימוש לעיתים קרובות על ידי בני המעמדות הגבוהים והאצולה בעיקר לצורכי ציד, בספרות אף מופיע תיעוד של שימוש בקטאר לציד טיגרסים ולצורך תחרויות והפגנת כוח.

סוגים נוספים

במרוצת השנים השתכלל הדגם המקורי של הקטאר ונוצרו צורות חדשות ומפותחות שלו. בין סוגים אלו ניתן למנות פגיוני קטאר בעלות שלושה להבים אשר שניים מהם מכסים את הלהב השלישי ונפתחים בעת החדירה. קטאר מסוג זה נראית כבעלת להב אחד אך הלהבים יכולים להיפתח בעזרת קפיץ שמופעל בידי משיכה של המוטות שמחזיקים בהן. לא ידוע אם כלי זה אכן הפיק תוצאות טובות יותר בקרב או נועד בעיקר למטרות הפחדה או איום. סוג נוסף ומודרני יותר של קטאר כולל שני אקדחים משני צידי הלהב, קטאר מסוג זה נמצא במוזיאון ארמון העיר בג'איפור.
פיטר לוגר

פיטר לוגר (באנגלית: Peter Luger Steak House) היא מסעדת סטייקים הממוקמת בשכונת ויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק, שנוסדה בשנת 1887 ולה סניף נוסף בגרייט נק (Great Neck), ניו יורק, בלונג איילנד.
סקר זאגאט בחר בפיטר לוגר למסעדת הסטייקים הטובה ביותר בעיר ניו יורק זה 26 שנים ברציפות.
למסעדה בברוקלין יש בר עץ ארוך, וחדר האוכל בסגנון טווטוני.
ב-2002 הכניס אותה ארגון ג'יימס בירד לרשימת ה"קלאסיקות של אמריקה".
המסעדה בברוקלין זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום.

היסטוריה

המסעדה בברוקלין נוסדה ב-1887 בשם "Carl Luger's Café, Billiards and Bowling Alley" בשכונה הגרמנית שבסמוך לה נבנה תשע שנים אחרי כן גשר ויליאמסבורג.

ב-1950 העמידו צאצאיו של הבעלים המקורים את המסעדה למכירה פומבית וסול פורמן רכש אותה בשל היות "המכרז נמוך באופן שערורייתי". נכדתו, ג'ודי סטורץ', ממונה כיום על קניית הבשר עבור המסעדה. ב-1984 נסגר הסניף בגרייט נק אחרי שריפה קשה שהרסה את המסעדה. היא נפתחה מחדש שנה וחצי אחרי כן ב-1986. כיום, אחת מבעלי המסעדה היא איימי רובינשטיין, אשתו של הווארד רובינשטיין, איש יחסי הציבור הידוע שלקוחותיו כוללים את ג'ורג' שטיינברנר, רופרט מרדוק ודונלד טראמפ.

התפריט

האומצות המוגשות בפיטר לוגר עוברות תחילה תהליך ממושך של יישון יבש, המקנה לבשר טעם אופייני.
התפריט מצומצם, ומתמקד בעיקר באומצות פורטרהאוס המיועדות לאחד עד ארבעה סועדים.
מנות עיקריות יכולות לכלול גם אומצות אנטרקוט, כבש, דגים טריים בעונתם, ומבחר משתנה של מנות בצהרים. מנות נוספות כוללות קוקטייל חסילונים, עגבניות ביפסטייק, סלט בצל (מוגש עם רוטב סטייק), תפוחי אדמה, טוגנים, תרד מוקרם, ברוקולי, טבעות בצל, קותל חזיר שמן, ומגוון קינוחים. המסעדה מגישה גם המבורגרים, בארוחת הצהרים בלבד.
הסטייקים מוגשים כשהם פרוסים על צלחת משופעת כך שהמיצים ניגרים.
המסעדה גם מגישה רוטב סטייק משלה שמורכב מתמהיל רוטב קוקטייל עם רוטב סטייק מסורתי.

פיטר לוגר גם משווקת את רוטב הסטייק שלה בהזמנת דרך הדואר ובאמצעות קמעונאים ברחבי המדינה.
ג'יימס גנדולפיני

ביוגרפיה

גנדולפיני נולד בניו ג'רזי למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל בקריירת המשחק בקולנוע ב-1987 והופיע במספר סרטים. בתחילת שנות ה-90 עיקר הופעותיו היו כדמויות משניות בסרטים מצליחים, כמו "רומן על אמת", "כוננות מיידית", "המושבעת", "תפוס את שורטי", "סחרור בשחקים", "נקודת מגע", "עולם חדש" של הבמאי אלן קורנו ועוד. הופעתו הבולטת הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "8 מילימטר" בתור צלם פורנוגרפיה.
גנדולפיני התפרסם בזכות הופעתו בדמות הראשית בסדרה "הסופרנוס" בערוץ HBO. בסדרה הוא גילם את טוני סופרנו, בוס מאפיה בניו ג'רזי המתמודד עם קשיי החיים המודרניים. גנדולפיני שיחק בכל עונות הסדרה, אשר הסתיימה ב-10 ביוני 2007.
בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "לשרוד את חג המולד".
עם הצלחת הסדרה הוא זכה לתפקידים ראשיים בקולנוע. במהלך השנים בהן כיכב בסדרה בלט בהופעותיו בסרטים "האיש שלא היה שם" של האחים כהן ו"המקסיקני" של גור ורבינסקי. ב-2011 שיחק לצד פמקה ינסן בסרט "במורד החוף", ובסרט הפשע "יפות רצח". 
בתחילת 2013 יצא הסרט ברט וונדרסטון המופלא" בכיכובו. לאחר מותו יצא לאקרנים הסרט בכיכובו "דיברנו מספיק".
גנדולפיני הופיע גם במספר הצגות תיאטרון, בהן "חשמלית ושמה תשוקה" ו"חופי הכרך".
מנישואיו הראשונים נולד לגנדולפיני בן, ומנישואיו השניים לדוגמנית דבורה לין נולדה לו בת.
בסרט החדש שהוא מהווה ספין אוף לסופרנוס, the many saints of newark הבן של ג'יימס, מייקל יגלם את טוני סופרנו הצעיר.

מותו

ב-19 ביוני 2013, בעת חופשה ברומא נמצא גנדולפיני על ידי בנו מוטל על ריצפת השירותים בבית המלון בו שהו, בנו הזעיק עזרה וכעבור 40 דקות הובא גנדולפיני לבית החולים וכשעה לאחר שנמצא על ידי בנו הוכרז מותו, נתיחה שלאחר המוות הראתה כי גורם המוות היה התקף לב.
ב-23 ביוני 2013 הובאה גופתו של ג'יימס לארצות הברית וכארבעה ימים לאחר מכן נערכה הלוויתו בכנסיית סיינט ג'ון שבניו יורק.
בעקבות מותו, ב-24 ביוני, הורה מושל מדינת ניו ג'רזי, כריס כריסטי, להוריד את כל הדגלים בבניינים ציבוריים בניו ג'רזי לחצי התורן וב-26 ביוני עומעמו האורות בברודוויי שבמנהטן לכבודו של גנדולפיני.
שלושה ימים לאחר פטירתו היה מיועד גנדולפיני לקבל פרס על עבודתו בפסטיבל הסרטים שבטאורמינה, איטליה.
אווה מריה

עיבודים מוזיקליים

תפילת אווה מריה הולחנה פעמים רבות על ידי מלחינים שונים. בין הגרסאות השונות, גרסתו של שארל גונו (1859) שהוסיף מנגינה ומילים לפרלוד הראשון מתוך יצירתו של יוהאן סבסטיאן באך, "הפסנתר המושווה". גם אנטונין דבוז'אק הלחין את התפילה ב-1877, וג'וזפה ורדי הלחין את התפילה מספר פעמים, אחת מהן כחלק מהאופרה "אותלו" (1887).
ניתן למצוא במקומות שונים את יצירתו של פרנץ שוברט, (Ellens dritter Gesang 1825), תחת השם "אווה מריה". זוהי טעות הנובעת ממילות הפתיחה של היצירה, שלמעשה חוברה לתרגום גרמני לשיר של וולטר סקוט. בלבול נוסף נוצר מהעובדה כי לעיתים התפילה אווה מריה מבוצעת למנגינת יצירה זו של שוברט. התפילה אף נאמרת בפיה של מאדאם פלורה ברגע משבר באופרה "המדיום" מאת ג'אן קרלו מנוטי.
הטקסט הולחן לעיתים קרובות גם בתקופת הרנסאנס, יצירותיהם של ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה, אורלנדו די לאסו וז'וסקן דה פרה. מילות התפילה מופיעות לעיתים בגרסאות שונות אצל מלחיני הרנסאנס.
גם אחינועם ניני ביצעה את אווה מריה בגרסה משלה, למוזיקה של באך.
במנזר דיר ראפאת ליד בית שמש נמצאת כנסיית גבירתנו מלכת פלשתינה, ועל קירותיה כתוב הטקסט "אווה מריה" במאתיים ושמונים שפות שונות כולל עברית ("שלום לך מרים").
סיסלי טייסון

ביוגרפיה

טייסון נולדה וגדלה בשכונת הארלם, ניו יורק. בתם של תאודיסה וויליאם טייסון, זוג שהיגר לארצות הברית מהאי נוויס.
אחייניתה היא השחקנית האנגלייה קת'י טייסון.
התגלתה לראשונה בתור דוגמנית.
טייסון התחתנה עם מוזיקאי הג'אז המפורסם מיילס דייוויס בטקס אותו ניהל ראש עיריית אטלנטה אנדרו יאנג בביתו של השחקן ביל קוסבי.
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.

קולנוע

החלה את דרכה בקולנוע בדרמה "צייד בודד הוא הלב" ופרצה לתודעה בזכות תפקידה הראשי בתור רבקה מורגן אם המשפחה השחורה קשת היום בדרמת הגזענות של מרטין ריט "סאונדר".
זכתה על הופעתה בפרסי מבקרים והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב .
לאחר מספר שנים שהתבלטה בעיקר בתפקידי טלוויזיה חזרה טייסון להתפרסם בקולנוע בשנות ה-90 בדרמה הקומית "עגבניות ירוקות מטוגנות" בתור הטבחית סייפסיי ובדרמת הפשע "כבודו של גנגסטר" בתור סטפני סיינט קלייר סוכנת ההימורים שעבדה עם הגנגסטר האפרו אמריקאי באמפי ג'ונסון (לורנס פישבורן).
שיחקה בדרמת הילדים "ווין-דיקסי", בקומדיות "יומנה של שחורה מטורפת" "יומנה של שחורה מטורפת 2" ובדרמה המוזיקלית "בקצב פראי".
לאחרונה השתתפה בקומדיה "למה הייתי צריך להתחתן?".

טלוויזיה

טייסון נחשפה לראשונה לציבור האמריקאי בסדרת הדרמה "צד מזרח\צד מערב" בדמותה של ג'יין פוסטר מזכירתו של העובד הסוציאלי ניל ברוק (ג'ורג' סי. סקוט).
טייסון היא השחקנית האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בשנת 1974, על תפקידה בתור ג'יין פיטמן בסרט הטלוויזיה "האוטוביוגרפיה של ג'יין פיטמן" עליו גם קטפה את פרס אמי בקטגוריית שחקנית השנה והייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
הועמדה לאחר מכן לפרסי אמי על הופעותיה בסדרות "שורשים" בתור בינטה אמו של גיבור העלילה קונטה קינטה ו"קינג" בתור קורטה סקוט קינג אשתו של מרתין לותר קינג (פול וינפילד).
ב-1994 זכתה בפרס אמי השני שלה על הופעתה לצידם של דיאן ליין ודונלד סאת'רלנד בסרט האוסטרלי ""Oldest Living Confederate Widow Tells All".
שיחקה לצידו של דון צ'ידל בהפקת HBO "שיעור לאחר המוות" וגילמה את אמה של פעילת זכויות האזרח המפורסמת רוזה פארקס (אנג'לה באסט) בסרט "סיפורה של רוזה פארקס".
המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון)

המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) ("מל"ג יו"ש") היא הגוף שהיה אחראי על מוסדות אקדמיים ישראליים שהוקמו בשטחי יהודה ושומרון. ביחס למוסדות אלה, היו למל"ג יו"ש סמכויות מקבילות לסמכויות של המועצה להשכלה גבוהה ("מל"ג") כלפי המוסדות האקדמיים בישראל. ב-15 בפברואר 2019 עברה סמכות זו למועצה להשכלה גבוהה.

הרכב מל"ג יו"ש

עם הקמתה של מל"ג יו"ש, ההרכב הפרסונלי שלה היה זהה להרכב של מל"ג. עם זאת, כאשר מנימוקים אידאולוגיים, ובהתבסס על חוק המל"ג, חלק מהחברים של מל"ג סירבו להשתתף בישיבות של מל"ג יו"ש, ולמעשה גרמו להקפאת עבודתה, שינה אלוף פיקוד המרכז את ההרכב הפרסונלי של מל"ג יו"ש. נכון להיום, מל"ג יו"ש מורכבת בחלקה מחברים בהווה במל"ג, ובחלקה מחברים לשעבר במל"ג. 
ב-30 במאי 2006 החליטה מל"ג לפנות למפקד כוחות צה"ל באזור יו"ש, כדי שיקבע כי כל חברי מל"ג (למעט שר החינוך) יכהנו כחברי מל"ג יו"ש.
בראש מל"ג יו"ש עומד פרופ' עמוס אלטשולר מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. באפריל 2008 מינה מפקד כוחות צה"ל באזור יו"ש, אלוף גדי שמני, את פרופ' מאיר חת, פרופ' עמוס רולידר, פרופ' זאב דרוקמן, עו"ד אריה הרמלין, איתי שונשיין ותומר עובד לחברי מל"ג יו"ש. ברבות השנים צורפו למל"ג יו"ש פרופ' אליעזר גלעדי, פרופ' יהודה פרידלנדר, ד"ר אברהם רוכלי, פרופ' ברכה רגר, פרופ' מינה טייכר, פרופ' מרדכי פרל, פרופ' יוסף ישורון, פרופ' אריה מלניק, ד"ר אופיר העברי, ד"ר לאה בם, פרופ' חיים טייטלבאום ופרופ' אלי פולק.
אורי אסף (משורר בהונגרית)

אורי אסף (נולד ב-1942) הוא משורר וצייר ישראלי הכותב הונגרית.

חייו

אורי אסף (Uri Asaf) נולד בחיפה ובגיל 5 הוריו היגרו להונגריה וילדותו, נעוריו ובגרותו עברו עליו שם. הוא חזר לישראל בשנת 1969, לאחר שקיבל תואר דוקטור בכימיה באוניברסיטת בודפשט. בשנים 1969–2002 עבד במחקר מדעי באוניברסיטה העברית בירושלים.
אורי פרסם עד כה, בין השאר, את הספרים הבאים בהונגרית: "קול אבן" (2001), "איטיות מכוונת" (2002), "כוכב לכת עדין" (2003), "שירי צייר" (2006), "היער הירושלמי" (2012), "ביחד ולחוד" (2013), "שמש זוהרת אחת ויחידה" (2015) ו"קפקא בתמונות" (2019). הספר "קפקא בתמונות" ראה אור בעברית בשנת 2019 בתרגומו של רמי סערי ובהוצאת כרמל.
אורי אסף תרגם להונגרית את ספר הזוהר (2014) ואת האוטוביוגרפיה של שלמה מיימון (2015), וערך את הספר "היידי טריאן 2008-1932" (2011). אחדים משיריו תורגמו לעברית וראו אור, בין השאר, במוסף תרבות וספרות של העיתון "הארץ".
כיום מחלק אורי את זמנו בין בודפשט לירושלים ומקדיש חלק ניכר מעתותיו לציור ולהוראת עברית בהונגריה.
יצירותיו הוצגו בתערוכת יחיד בשנת 2006 בבית האמנים בירושלים, בשתי תערוכות בגלריית הגג של מנזר פאנונהאלמה בהונגריה (2003, 2005)‏ ובתערוכה משותפת בשנת 2007 בבראטיסלבה.
אגם גרנד (קולורדו)

מיזם קולורדו-ביג תומסון

כחלק ממיזם קולורדו-ביג תומפסון (Colorado-Big Thompson Project, בראשי תיבות C-BT) יוצר אגם גרנד גוף מים רציף עם מאגר המים אגם שדואו מאונטיין (Shadow Mountain Lake), שבמצב טבעי זורם לתוך מאגר מים נוסף, אגם גרנבי (Lake Granby). גובה פני אגם גרנד נשמר בין 2,549.8 מטרים ל-2,550 מטרים מעל פני הים. כאשר מיזם קולורדו-ביג תומסון מטה מים לצפון-מזרח קולורדו, מים שנאגרו באגם גרנבי יכולים להישאב בחזרה לאגם שדואו מאונטיין וממנו בחזרה לאגם גרנד, ואז דרך הפארק הלאומי הרי הרוקי וקו פרשת המים של אמריקה דרך מנהרת אלווה ב. אדמס (Alva B. Adams Tunnel) לתוך הנהר ביג תומסון (Big Thompson River) במורדות המזרחיים של הרי הרוקי. משם המים זורמים לתוך הנהר סאות פלאט (South Platte River) ומשמשים לחקלאות, לתעשייה ולמי שתייה עבור המרכזים העירוניים שלמרגלות הרכס המזרחיים. המים המוטים משמשים גם להפעלת שש תחנות כוח הידרואלקטריות במורדות המזרחיים של הרי הרוקי של מדינת קולורדו.
מיזם C-BT הוא הראשון מבין מיזמים של הטיית מים מאגן הניקוז של הקולורדו בין קולורדו למפרץ קליפורניה. משום שמיזם C-BT מוביל מים מאגן הקולורדו לאגן סאות פלאט, או בקנה מידה גדול יותר מנהר הקולורדו, הנשפך למפרץ קליפורניה אל נהר המיסיסיפי, הנשפך למפרץ מקסיקו, המיזם מוגדר כהטיה בין אגני ניקוז (transbasin diversion).
פליציה בלומנטל

חייה

בלומנטל נולדה בשנת 1908 בוורשה שבפולין, למשפחה חובבת מוזיקה ולאב כנר. היא החלה ללמוד פסנתר בגיל חמש והופיעה לראשונה בנגינה בגיל עשר. בקונסרבטוריון הלאומי בוורשה למדה פסנתר אצל זביגנייב דְזֶ'בְיֶיצקי (Drzewiecki), ממייסדי תחרות שופן הבינלאומית לפסנתר, למדה קומפוזיציה אצל המלחין קרול שימנובסקי. אחר-כך למדה בשווייץ אצל הפסנתרן יוזף טורצ'ינסקי (Turczyński), שנודע במחקריו על שופן ובביצועיו את יצירות שופן.
בשנת 1938, בעקבות התגברות האנטישמיות באירופה ערב מלחמת העולם השנייה, עזבו בלומנטל ובעלה מרקוס מיזנה את פולין לניס, אחר-כך מצאו מקלט בברזיל. בלומנטל קיבלה אזרחות ברזילאית, והפכה לחסידה של מוזיקה ברזילאית ושל מלחינים ברזילאים. בהמשך דרכה עברה להתגורר במילאנו משנת 1962, ובלונדון משנת 1973.
הרפרטואר של בלומנטל היה מגוון ואף הרפתקני, והשתרע מהבארוק הפורטוגזי ועד ליצירות דרום אמריקאיות בנות-זמנה. בין הקלטותיה נכללו יצירות נשכחות רבות מאת מלחינים כגון קארל צ'רני, פרדיננד ריס וג'ון פילד. המלחין הברזילאי וילה לובוס כתב עבורה את הקונצ'רטו החמישי שלו, לאחר ששמע והתרשם מביצועהּ את ה"בכיינה ברזיליירה" מספר שלוש לפסנתר שלו. המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי הקדיש לה את יצירתו "פרטיטה לצ'מבלו ולתזמורת", והקלטה של יצירה זו בביצוע בלומנטל זכתה בפרס אקדמיית שארל קרו (L'Académie Charles Cros) הצרפתית בשנת 1975.
בלומנטל זכורה בעיקר בזכות ביצועיה את יצירות שופן, והקלטותיה את המזורקות שלו נחשבות לפרשנויות מופת שלהן.
בלומנטל נפטרה בשנת 1991 בתל אביב, במהלך אחד מסיבובי ההופעות הרבים שלה בישראל, ונקברה בבית העלמין קריית שאול שבעיר. מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב אשר בו נמצאת הספרייה למוזיקה של העיר נקרא על שמה, ובו נשמרים גם התווים וההקלטות שהיו ברשותה. בתהּ, הזמרת אנט סלין, הייתה בין המארגנים של הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה על שם פליציה בלומנטל, המתקיים כל שנה מאז שנת 1999.
פג'ה

היסטוריה

מקור השם "פג'ה" הוא בשיבוש המילה היוונית "פגאי", שמשמעותה "מעיינות". שם זה מופיע במקורות חיצוניים מהתקופה ההלניסטית, כמו גם במקורות יהודיים. בתקופת המשנה התקיים במקום יישוב יהודי הנושא שם דומה לזה היווני, "פוגה". הכפר הוקם בשנות השלושים או הארבעים של המאה ה-19 בידי מהגרים ממצרים, באתר שבו היה קיים בתקופת השלטון העות'מאני כפר הנושא שם זהה. הכפר היה בנוי על אתר ארכאולוגי ובו שאריות עמודים, מסדי בניינים ובאר.
תושבי פג'ה היו מוסלמים, וכלכלתם התבססה על חקלאות.
בתחילת המאה ה-20 נרכשו חלקים שונים משטחי הכפר על ידי יהודים, לצורך הקמת עין גנים, כפר אברהם ושכונת העובדים בילינסון, שלימים סופחו כולם לעיר פתח תקווה. בשני היישובים התגוררו בשנת 1945 כ-370 איש, ושטחם עמד על כ-1,600 דונם (כ-30% מסך שטחי הכפר).
עם תום מלחמת העולם הראשונה ובמיוחד מאז מאורעות תרפ"א אירעו באזור תקריות אלימות רבות, על רקע המתיחות שבין היהודים לערבים ועל רקע פלילי. בתקופת המרד הערבי הגדול נורו יריות מהכפר לכיוון פתח תקווה.
ערב הקמת המדינה שימש הכפר בסיס להתקפות על פתח תקווה. במאי 1947 נרצחו שני יהודים בפתח תקווה ועקבות הרוצחים הובילו לפג'ה. ב-21 במאי פרצה יחידה בפיקודו של שלמה מילר (מפקד מחלקת הטיס של הפלמ"ח לשעבר) לבית קפה בפג'ה במסווה של שודדים כדי לזהות את הרוצחים בעזרת אנשי הש"י (שירות המודיעין של "ההגנה"), אולם יושבי בית הקפה השיבו באש ומפקד הכח נהרג. חבלנים של הפלמ"ח פוצצו את מבנה בית הקפה כשכבר היה ריק מיושביו. יגאל אלון דיווח שגם שלושה ערבים מאנשי הכנופיות נהרגו בפעולה.
ב-30 בנובמבר 1947, הותקפו בירי שני אוטובוסים של "אגד" כשני קילומטרים מדרום לפג'ה בידי כנופיה בראשות סייף א-דין אבו כישכ, ושבעה בני אדם נהרגו. האירוע התרחש יום לאחר החלטת החלוקה של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, ולכן רואים את האירוע כיריית הפתיחה של מלחמת העצמאות.
ב-17 בפברואר 1948 תקף האצ"ל את פג'ה, ובעקבות זאת נמלטו חלק מהתושבים ליישוב הסמוך אל-מזירעה. מוכתר הכפר, עבדאללה אל-חאג, סיפק לשירות המודיעיני של ה"הגנה" ידיעות על פעילות הלוחמים בכפר, וכן ביקש לערוך שלום בין הכפר לבין היישובים היהודיים השכנים, למרות עמדת "צבא ההצלה" (שכוחותיו תפסו לאחר מכן את המוכתר ועינוהו).] בחודש אפריל של אותה שנה תושבים נוספים עזבו את הכפר וב-9 במאי, בישיבה של אנשי מודיעין, הוחלט לדרוש מן ההגנה לגרש את עשרות התושבים שנותרו שם. ב-15 במאי הביאו אנשי "ההגנה" לפינוי אחרוני התושבים, וביוני הרסו אנשי הקרן הקיימת לישראל את בתי הכפר.
לאחר הקמת מדינת ישראל נבנו על אדמות הכפר שכונות של העיר פתח תקווה שבהן שוכנו עולים חדשים (השכונות קריית אלון, קריית דוד אלעזר, "עמישב", קריית חזני וקריית ספיר). מהכפר לא נותר כיום שריד, מלבד קבר שייח' בשכונת קריית אלון ומבנה ששימש כמסעדה בתקופת הכפר וכיום משמש כמרכז תרבות שכונתי.
היום הבינלאומי לתמיכה בקורבנות עינויים

היום הבינלאומי לתמיכה בקורבנות עינויים שחל ב-26 ביוני, הוא יום זיכרון שהוכרז על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות למען הסולידריות עם אלו שנפגעו פיזית או נפשית מעינויים. העצרת הכללית של האומות המאוחדות בחרה לציין דווקא ב-26 ביוני את יום זה לזכר ה-26 ביוני 1987, היום בו אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים נכנסה לתוקף.
המועד צוין לראשונה בשנת 1998, וכיום כמעט 100 ארגונים בעשרות מדינות מציינים אותו. המועד מצוין בישראל על ידי הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.