google/wiki40b huggingface dataset:
חגורת צניעות

חגורת צניעות היא מתקן או פריט לבוש המיועד למנוע מהלובש את האפשרות לקיים יחסי מין. לבישת חגורת צניעות יכולה להגן על הלובש מפני אונס או כניעה לפיתויים מיניים בעתיד או אף למנוע מהלובש יכולת להגיע לאורגזמה בעזרת אוננות. חגורות צניעות מיוצרות לגברים ונשים.
לפי האמונה חגורות הצניעות נבנו לראשונה בתקופת מסעות הצלב, כאשר האבירים היו יוצאים למסעות ומשאירים נשותיהן אזוקות בחגורות צניעות כדי להבטיח את נאמנותן ולמנוע מהן להתפתות ולבגוד בבעל. למרות אמונה זו, מעולם לא נמצאו עדויות מהימנות מספיק שיוכיחו טענה זו ולמעשה העדות הראשונה לחגורת צניעות היא מהמאה ה-15, כ-100 שנה לאחר מסע הצלב האחרון.

היסטוריה

העדות הראשונה לשימוש בחגורת הצניעות נמצאה בספרו של Konrad Kyeser מהנדס צבאי שכתב את ה-Bellifortis. ספר המתאר את הטכנולוגיות הצבאיות של התקופה. תחת האיור כתוב "מכנסי ברזל של אישה מפירנצה הסגורים מקדימה".
ב-1889 נמצאה חגורת צניעות עשויה ברזל ועור על שלד אישה צעירה שנקברה במאה ה-16. לא נמצאו רישומים לגבי הקבר או האישה.
במאה ה-17 יש עדויות רבות לשימוש בחגורה. שתי חגורות מפורסמות מוצגות במוזיאון קלוני שבפריז אחת של קטרינה דה מדיצ'י והשנייה של אן מאוסטריה. חגורות נוספות מוצגות במוזיאונים בגרמניה ואנגליה.
במאה ה-18 החלה הרפואה המערבית להאמין כי אוננות מזיקה לבריאות.
בתקופה זו אפשר למצוא עדויות רבות לחגורות צניעות מיוחדות שנועדו לילדים ומתבגרים ומנעו מהם את האפשרות לאונן. עיצובים רבים של חגורות אילו ניתן למצוא כפטנטים רשומים.

שימוש מודרני

במאה ה-21, השימוש הנפוץ ביותר לחגורות צניעות הוא במשחקי BDSM ובהסכמת שני הצדדים. לובש החגורה מאפשר למחזיק המפתח לשלוט בהתנהגותו המינית ולקבוע מתי יוכל לקיים יחסי מין או להגיע לפורקן. פעמים רבות מחזיק המפתח נוהג למנוע מהכנוע פורקן במשך זמן רב כאמצעי עונש או לצורך ההנאה שבשליטה על יצרו המיני של הכנוע בעוד הוא אינו מחויב לזאת. ביחסים מסוג זה נהוג לרוב להשתמש בחגורות צניעות לזמן ממושך ולכן מתוכננות כך שאין צורך להסירן לצורך עשיית צרכים או רחצה. המבנה האנטומי האנושי משתנה מאדם לאדם ולכן חגורות צניעות לטווח הארוך מיוצרות לרוב בהזמנה אישית לפי מידה. אם כי אין נתונים סטטיסטיים רשמיים, יצרני חגורות הצניעות מדווחים שרוב החגורות נמכרות באירופה וארצות הברית ומיוצרות לגברים.
אחוז קטן מהחגורות שנמכרות לנשים הן חגורות שמיועדות למניעת אונס. ב-2008 כל המעסות בבאטו, אינדונזיה חויבו ללבוש חגורות צניעות בזמן העבודה, כדי למנוע זנות.
ב-2002 יצרן תכשיטים מקייפטאון סיפק את חגורת הצניעות היקרה ביותר לאישה בשווי של כ-15,000 דולר. החגורה משובצת פנינים ויהלומים נועדה לכלה שענדה אותה בזמן הנישואים.
שלום מאיר

ביוגרפיה

נולד בסאנוק שבגליציה לישראל ולוולקה רייזל מאיר. נקרא על שם רבי שלום שכנא, אביו של רבי ישראל מרוז'ין. רכש השכלה תורנית נרחבת, הוסמך לרבנות, ונחשב עילוי בתורה. שניאור זלמן שכטר, תלמיד חכם ותעשיין עשיר מהעיר פולטיצ'ני שבמולדובה, נסע במיוחד לגליציה כדי לקחתו כחתן לבתו, כנה.
לאחר נישואיו נכנס לעסקי חותנו. נבחר לוועד הציוני המקומי ולאחר מכן ליו"ר ההסתדרות הציונית במולדובה. נסע בערי רומניה והלהיב את ההמון בנאומים ודרשות למען ציון.
בשנת 1921 עלה עם משפחתו לארץ ישראל כראש הפירמה "רומפַּאל" (רומניה-פלשתינה), והשתקע בתל אביב. הוא היה מעסקני היישוב ונבחר למועצה הראשונה של עיריית תל אביב. פעל במישורים ציבוריים רבים, בין השאר היה גזבר ההגנה, שופט עירוני, חבר ועד הלשון העברית, חבר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה וחבר ועד בית הכנסת הגדול בתל אביב. ביתו שימש מרכז לפעילות לטובת תל אביב והיישוב בארץ ישראל. פרסם מאמרים ב"הארץ".
עסק בגאולת אדמות בארץ ישראל, היה ממנהלי חברת "גאולה" וחברת "רענניה". השתתף בגאולת האדמות שעליהן נוסדה רמת גן והיה ממייסדיה ויו"ר הוועד הראשון שלה. כמו כן היה ממתכנני ומייסדי מרכז מסחרי בתל אביב.
בשנת 1929 חלה במחלה ממארת. נסע לווינה לצורכי ריפוי, ושם נפטר.
בניו, מנהלי חברת האחים מאיר, הקימו על שמו את היישוב "תל שלום", בין פרדס חנה לכרכור, ואת מגדל שלום מאיר בתל אביב.
טומי מסיאס

קריירה

ביולי 2016, מסיאס זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כשזכה במדליית ארד בגראנד סלאם טיומן. באוקטובר 2016 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את סגן האלוף האולימפי רוסטם אורוג'וב האזרי. באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה הוא זכה במדליית ארד לאחר שניצח את טוהר בוטבול הישראלי בקרב על המדליה. בדצמבר 2017, הוא זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג. באפריל 2018 מסיאס זכה בגראנד פרי אנטליה לאחר שגבר על אן צ'אנג-רים הקוריאני בגמר. באוקטובר 2018 הוא זכה בגראנד פרי קנקון לאחר שניצח בגמר את דניס איארצב הרוסי באיפון.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, מסיאס זכה שוב במדליית הארד. בקרב הראשון הוא ניצח את לוקאס ונקולד הגרמני, בשמינית הגמר הוא ניצח את דירק ואן טיכלט הבלגי וברבע הגמר הוא גבר על בילאל ג'ילוגלו הטורקי. בחצי הגמר הוא הפסיד לפרדיננד קראפטיאן הארמני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על ארסן גזריאן הארמני. באליפות אירופה בשנת 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה מסיאס במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר ניצח בניקוד ווזארי את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי ובגמר ניצח באיפון את רוסטם אורוג'וב האזרי.
וורונוב

תולדות היישוב

וורונוב נזכרת לראשונה בשנת 1536. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית (פלך וילנה), ובשנת 1921 נכללה במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי וורונוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ושל ארגון הבונד. כמו כן, פעלו בעיירה מוסדות תרבות יהודיים ובית ספר עברי.
ב-23 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. כעבור זמן קצר רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו בוצעו מעת לעת הוצאות להורג של קבוצות יהודים. כ-250 פליטים יהודים שהגיעו לגטו מוילנה נרצחו ביער סמוך לעיירה. עד ינואר 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים, ומספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
ב-11 במאי 1942 ערכו גרמנים וליטאים אקציה בגטו, בה ירו למוות ב-1,834 יהודים מהגטו מחוץ לעיירה, תוך רצח יהודים נוספים בדרך לאתר ההרג. יתר יהודי הגטו הועברו כעבור 12 יום לגטו לידא, ומשם שולחו בספטמבר 1943 למיידנק.
אלון חברת הדלק לישראל

היסטוריה

"אלון חברת הדלק לישראל" הוקמה ב-1990 על ידי התנועה הקיבוצית על מנת לייעל את אספקת הדלק ולהוזיל את עלותו לקיבוצים. חברת "דור אנרגיה" הוקמה ב-1988 והייתה לחברה הראשונה שפרסה תחנות תדלוק באופן נרחב לאחר שבמשך שנים שווק הדלק רק באמצעות שלוש החברות פז, סונול ודלק. ב-1993 רכשה חברת "ביילסול" את השליטה ב"אלון". ב-1999 רכשה "אלון" 65% מ"דור אנרגיה", וכעבור שנתיים הושלמה הרכישה. במסגרת הרכישה צורפה לחברה החדשה גם חברת "דורגז", העוסקת באספקת גז פחמימני מעובה.
בשנת 2000 הרחיבה החברה את פעילותה לארצות הברית עם רכישתה של חברת "טוטאל פינה" האמריקאית והקמת "אלון USA". החברה מפעילה בתי זיקוק בדרום ארצות הברית וכן חנויות רשת סבן אילבן בטקסס ובניו מקסיקו.
בשנת 2003 רכשה החברה, בשיתוף אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושולם פישר, 78% ממניות רשת "הריבוע הכחול", אחת משתי רשתות הסופרמרקטים הגדולות בישראל, תמורת 1.368 מיליארד ש"ח. כשנתיים מאוחר יותר השלים ויסמן את ההשתלטות על הרשת, כשרכש כמחצית מחלקם של ברונפמן ופישר בשותפות.
ב-2006 רכשה קבוצת אלון את רשת AM:PM ב-143 מיליון ש"ח ונקלעה ללב הוויכוח הציבורי סביב המסחר בשבת. לאחר הרכישה הורה ויסמן להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך נאלץ ויסמן להתמודד עם חרם צרכנים חרדי על עסקיו, ובהם רשת "שפע שוק" הפונה למגזר החרדי. בסופו של דבר נאלץ ויסמן לסגור את רשת "שפע שוק" ובמקומה הוא פתח את רשת "זול בשפע", אך גם היא נחלה כישלון והציבור החרדי הדיר את רגליו מהרשת.
חברת דור אלון, המרכזת החל מינואר 2005 את כל פעילות האנרגיה בישראל של קבוצת אלון, עברה במאי 2010 לשליטת החברה האחות אלון רבוע כחול ישראל.
ביולי 2009 הייתה הבעלות בקבוצה בידי ביילסול (39%), ארגוני הקניות של הקיבוצים (34%) ואפריקה ישראל להשקעות (26%). בספטמבר 2009 יצאה אפריקה ישראל להשקעות מהבעלות על קבוצת אלון, בתמורה למניות ב"אלון USA" ואופציות לרכישת מניות חברת הדלק דור אלון. בעקבות זאת השתנה נותרה הבעלות על קבוצת אלון בידי ביילסול (53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (47%).
איגרות חוב פרטיות של הקבוצה, בסכום של 2.4 מיליארד ש"ח, הונפקו למשקיעים מוסדיים. באפריל 2015 אישרו מחזיקי איגרות החוב של הקבוצה שינוי בתנאי איגרות החוב, בהיקף של 2.2 מיליארד ש"ח.

הסדר חוב

ב-29 בינואר 2016 הודיעה קבוצת אלון על מכירת 72.71% מאחזקותיה ב"אלון רבוע כחול ישראל" לחברת "גינדי ישראל 2010" שבשליטת גינדי החזקות, תמורת 115 מיליון ש"ח. להשלמת העסקה נדרשת קבוצת אלון לעמוד בתנאים אחדים, ובהם הסדר חוב עם בעלי האג"ח של "אלון רבוע כחול ישראל" והבנקים. ב-15 בפברואר 2016 הכריעו מחזיקי האג"ח של החברה בהצבעה שקיימו, לקבל את הצעתו של מוטי בן משה לרכישת החברה, ולדחות את הצעתה של גינדי.
ביוני 2017, השלימה קבוצת אלון את הסדר החוב שלה, בהיקף של כ-2 מיליארד שקל, עם נושי אגרות החוב. זאת לאחר שבית המשפט המחוזי מרכז-לוד אישר את תנאי ההסדר, ונתן לו תוקף של פסק דין. הסדר החוב קובע כי עד 1 באוקטובר 2017, תגייס קבוצת אלון לפחות 120 מיליון שקל ממשקיע אחד או יותר, באמצעות הנפקת מניות (אחרת תעבור השליטה למחזיקי אגרות החוב). לאחר הסדר חוב מכרה קבוצת אלון את מלוא אחזקותיה בדור אלון ו"אלון USA".

בעלי עניין

החברה הייתה בבעלות משותפת של חברת "ביילסול" (52%-53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (48%-47%). הבעלות על "ביילסול" נמצאת בידי שרגא בירן ובניו (80%) ודודי וייסמן (20%). באוקטובר 2017 עברה השליטה ב"אלון חברת הדלק לישראל" לידי מחזיקי אגרות החוב של החברה.
שותפים בעם

מטרת האלבום

"האלבום הזה זה אלבום של שיתופי פעולה", אומר שאנן, ומוסיף: "תמיד אנחנו מבצעים, ועכשיו שמנו את עצמנו בצד בקטע של הביצועים והתמקדנו יותר בכתיבת השירים ובהפקה". ואכן, בשמיעה ראשונית של האלבום, ניתן לשים לב כי שומעים פחות את זמרי הדג נחש, ויותר את הזמר האורח, מה גם שכל שיר שונה מאוד בסגנונו. הסיבה לכך, היא שכאשר החלו לעבוד על האלבום, הדג נחש החליטו כי שיטת העבודה שלהם תהיה פיצול הלהקה לקבוצות קטנות יותר של עד 3 איש, כאשר כל קבוצה עובדת על שיר אחר, ובשלב מאוחר יותר יתר הלהקה מצטרפת כדי לסיים.
במילים אחרות, חברי הדג נחש הם המלחינים, המעבדים, והמפיקים של כל שירי האלבום (חוץ מ"Legal Eyes", אותו הפיקו הצמד אינפקטד מאשרום, והשיר "שותפים סמויים" אותו הפיק יוסי מזרחי יחד עם דודוש קלמס), בניגוד לאלבומים קודמים אותם הפיקו יוסי פיין וגם קובי אוז.
בכל שיר באלבום ישנה חותמת של אותו זמר שמשתתף בשיר, בין אם זה בטקסט והן בסגנון השירה. השיר "מרבדים" שמבוצע על ידי ארקדי יעקובסון, שמוצאו רוסי, כולל בתוכו מן שיר אהבה ליופיה של מדינת ישראל מנקודת מבט של עולה חדש: "מרבדים לא נגמרים של דשא עד האופק, פריחה בצבע עז עד שנעתקת הנשימה" שמתארים את מכלול הנופים הרב של ארץ ישראל. בנוסף, בשיר "עד הסוף" שמבוצע על ידי יהודית רביץ, ניתן לראות בבירור את סגנונה של רביץ שמתבטא בשיר, עם התוספות הידועות של הדג נחש לשיר.
פרנסואה השני, מלך צרפת

חייו

פרנסואה היה בנם הבכור של אנרי השני וקטרינה דה מדיצ'י, וירש את הכתר אחרי מותו של אביו ביולי 1559. הסכם הנישואין של פרנסואה למרי מלכת הסקוטים נעשה בידי אביו, המלך אנרי השני ב-1548 כאשר פרנסואה היה בן ארבע שנים בלבד. מרי סטוארט הוכתרה למלכת סקוטלנד ב-14 בדצמבר 1542, כשהייתה בת שישה ימים בלבד. לאחר שאושר הסכם הנישואין, המלכה בת השש מרי סטיוארט נשלחה לצרפת כדי לקבל את חינוכה בחצר המלכות הצרפתי. הנישואין נערכו ב-24 באפריל 1558, כאשר פרנסואה היה בן 14 ומרי סטיוארט בת 15.
שנה מאוחר יותר מת אנרי השני ופרנסואה הוכתר בשם פרנסואה השני. היות שנישא למלכת סקוטלנד, פרנסואה השני היה מלך צרפת וסקוטלנד. אך מכיוון שהיה בן 15 בלבד, אמו, קטרינה דה מדיצ'י, שמשה כעוצרת בשמו. בתקופה זו נמשכו רדיפות ההוגנוטים (הפרוטסטנטים הצרפתיים) ורבים מהם נידונו למוות, אם כי קטרינה דה מדיצ'י עשתה ניסיונות להגיע עמם לפשרה.
פרנסואה היה ילד חולני, ומת ב-5 בדצמבר 1560 בשל קדחת במוח. אחיו שארל ירש את הכתר בשם שארל התשיעי, אבל היות שהיה בן עשר בלבד, המשיכה אמו של שארל, קטרינה דה מדיצ'י לשמש כעוצרת בשמו.
פלורה שושן

קורות חייה

פלורה שושן נולדה בבוז'עד שבמרוקו לדוד ורחמה פרץ ועלתה לישראל ב-1956.
שושן כיהנה בתפקיד ראש מועצת מצפה רמון, החל מ-2006, לאחר שכיהן בו בעלה, סמי שושן. היא נבחרה ברוב של 50.8% מקולות הבוחרים, לאחר מערכת בחירות שעוררה עניין יחסי, לאור היותה אחותו של חבר הכנסת עמיר פרץ, שהיה אז מנהיג מפלגת העבודה ושר הביטחון.
לאחר הבחירות לא הצליחה שושן למצוא רוב בקרב חברי המועצה להעברת התקציב לשנת 2007, ומשרד הפנים שקל להדיחה ולמנות ועדה קרואה. אולם, לאחר שימוע הוחלט להשאירה בתפקיד, ולפזר רק את מליאת המועצה.
בשנת 2008 זכתה בבחירות המקומיות שוב. ושוב זה היה ברוב דחוק. בבחירות שנערכו באוקטובר 2013 התמודדה שושן בבחירות המקומיות מול אל"ם (מיל') רוני מרום, והפסידה.
שושן היא פעילה פמיניסטית חברתית וחברה בתנועת אחותי - למען נשים בישראל. בעבודת התזה] היא חקרה את המעבר של נשים למצפה רמון, כפי שהוא נתפס בעיניהן, מתוך חוויותיהן האישיות. היא בחנה את תחושת האובדן החברתית והתרבותית הקשורה לפריפריאליות של העיירה ולריחוק המשמעותי ממרכזים עירוניים, ואת קשיי ההסתגלות ביחס לשירותים, כגון השכלה וקניות שהיו עבורן בעבר ברורים מאליהם, והפכו עם המעבר והריחוק קשים להשגה.
אבי בסר

אָבִי בֵּסֶר (נולד ב-1967) הוא ראש החוג להפרעות בתקשורת במכללה אקדמית הדסה ירושלים, משנת 2013 ועד 2019 כהן כמשנה לנשיא המכללה האקדמית ספיר.פרופסור מן המניין, חוקר בעל שם בינלאומי בתחום הפסיכולוגיה ופסיכולוג חינוכי מומחה. בסר הוא מייסד ויו"ר "הקתדרה לחקר האישיות, מעברי חיים ואירועי לחץ" במכללת ספיר.

ביוגרפיה

בסר נולד, גדל והתחנך בדימונה. בוגר בית הספר התיכון ליהמן בעיר. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, במערך ההגנה האווירית. בשנות האלפיים, הוא משמש קב"ן בשירות מילואים פעיל.
בסר הוא בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות, תואר שני בפסיכולוגיה ובעל דוקטורט מאוניברסיטת בן-גוריון. נושא המחקר בעבודת התיזה שלו בפסיכולוגיה קוגניטיבית היה "פיצוי בתפיסה מראייה תלת ממדית המוצגת מזוויות צפייה שונות". עבודת הדוקטורט, אותה השלים בסר בשנת 2000, עסקה בתלותיות וביקורתיות עצמית ודיכאון: מודל של שינוי במצב הרוח במעבר לאימהות.
בשנת 2002 עסק בפוסט-דוקטורט במעבדה של פרופסור גורדין פלאט מהמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
מחקריו עוסקים בחקר האישיות והפסיכולוגיה החברתית, בדגש על גורמי פגיעות וחוסן לדיכאון במהלך החיים ותפקוד בין אישי. נושאים נוספים אותם חקר בסר היו גורמי פגיעות בדיכאון שלאחר לידה, התקשרות והסתגלות פסיכולוגית בקרב ילדים, מתבגרים ואימהות, פרפקציוניזם, הערכה עצמית, מצוקה ודיכאון, אובדנות, הערכה עצמית, סגנונות הומור והפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בין השנים 2005–2007 קיבל בסר מענק מחקר מטעם המדען הראשי של משרד החינוך בישראל למחקר בנושא מגבלות המיומנות החברותית של ילדים עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, והשלכותיהן על תפקוד רגשי.
בסר זכה בפרס מטעם ארגון "הפסיכולוגיה מעבר לגבולות" על מחקרו בנושא: השלכות החשיפה של אירועי טרור על הנפגעים ובני זוגם: גורמי פגיעות וגורמי חוסן.
בשנת 2014 אישר הוועד המנהל של המכללה האקדמית ספיר את מינויו כמשנה לנשיא לעניינים אקדמיים. הוא החליף את אורי רגב, אשר כיהן בתפקיד במשך שלוש שנים. בשנת 2015 מונה בסר לעורך כתב העת הבינלאומי BMC Psychology העוסק בחקר האישיות וההבדלים הבין אישיים בתחום הפסיכולוגיה. כתב העת הוא חלק מסדרת כתבי העת הבינלאומיים BMC.
בשנת 2019 מונה בסר לראש חוג הפרעות בתקשורת במכללת הדסה. 
בסר חבר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, חבר האיגוד הבינלאומי לאישיות ופסיכולוגיה חברתית, חבר האיגוד הבינלאומי לפסיכולוגיה חברתית וקלינית וחבר האיגוד הישראלי לחקר ההומור. הוא משמש כעורך וחבר מערכת במספר כתבי עת בינלאומיים. הוא שותף לקבוצות מחקר בעולם ביניהן שותפים חוקרים מקנדה, ארצות הברית, פורטוגל, בלגיה ועוד. מאמריו פורסמו בכתבי עת מובילים בתחומם.
בסר יזם את פרויקט ההתנדבות "ספיר בעיר" - מיזם שבמסגרתו מרצי המכללה האקדמית ספיר יוצאים להרצאות בתחומים מגוונים ביישובי עוטף עזה. ההרצאות פתוחות לקהל, כחלק מהפעילות התרבותית והקהילתית של המכללה בסביבה.
בסר נשוי ואב לשניים. מתגורר בדימונה.
תקדים

מקורותיה של שיטת התקדים

מקורה של שיטת התקדים הוא באנגליה, ובשיטת המשפט המקובל. שופט אנגלי הרוצה לדעת את הדין החל על שאלה מסוימת יחפש אותו בראש ובראשונה בדברי קודמיו, ולאחר מכן בדבר חקיקה של הפרלמנט. לעומת זאת, בארצות המשפט הקונטיננטלי (במיוחד מדינות אירופה) עקרון זה נהוג במידה פחותה. ארצות אלו נוהגות לחוקק קובצי חוקים ארוכים ומפורטים, (בתהליך המכונה "קודיפיקציה") שהם האמורים לספק את המקור הראשוני לחיפוש הדין החל בכל שאלה משפטית.

היכן מתפרסמים התקדימים

פסקי דין חשובים של הערכאות השונות מתפרסמים בקבצים המיוחדים לכך. על מנת שכל החפץ בכך יוכל למצוא את התקדים המחייב בנקודה מסוימת. פסקי הדין של בית המשפט העליון מכונים "פ"ד" או "פד"י", ושל בתי המשפט המחוזיים "פ"מ" (פסקים מחוזיים). כן ישנם קבצים נוספים של בתי הדין לעבודה, בתי דין אחרים, וכן פסקי דין בנושאים שונים. 
חשיבותם של ספרים אלו כמקור למציאת התקדים פחתה, בזכות המחשוב. כיום קיימים מאגרי מידע משפטיים, שבהם ניתן למצוא גם פסיקה שאינה מפורסמת בספרים אלו, וכן לחפש באמצעות מנועי חיפוש ממוחשבים (באתרי אינטרנט משפטיים הפתוחים למנויים), דבר המקל מאוד על מציאת התקדים הרלוונטי בסוגיה מסוימת על פי מילות מפתח. אתר הרשות השופטת מפרסם אף הוא פסקי דין שוטפים (החל משנת 2000), אך אין בו פסקי דין ישנים. אם בעבר היה צורך לחכות שבועות מספר עד לפרסומו של פסק דין תקדימי בשאלה מסוימת, כיום תוך שעות ניתן לקבל את נוסחו המלא באמצעות המחשב.

בדרך לקודיפיקציה של המשפט

על אף ששיטת המשפט הישראלית מושפעת מאוד משיטת המשפט האנגלית, בשנת 1968 החלו צעדים ליצירת קובץ דיני ממונות, ברוח הקודיפיקציה הקונטיננטלית, מהלך שיביא להפחתת חשיבות התקדים בשיטת המשפט בישראל, וירחיק אותה מן המסורת של המשפט המקובל. חקיקה זו היא אך בשלב מקדמי ורחוקה מהשלמה.

תקדים במשפט העברי

במשפט העברי, ישבה בבית המקדש הסנהדרין הגדולה, סנהדרין של 71 דיינים, אשר הייתה מקבלת אליה את כל המקרים שבהם בתי הדין האזוריים לא הצליחו להגיע להכרעה (במערכת המשפט העברי הקדום לא היה ערעור). ההכרעה של בית משפט זה חייבה את כולם - דיין שהיה ממשיך להחזיק בדעתו כנגד הסנהדרין הגדולה היה מוכרז כ"זקן ממרא", כלומר אדם שלא מוכן לקבל את הכרעת הסנהדרין. אירוע חריג, אם כי לא ברמה של "זקן ממרא", התרחש בין רבי אליעזר בן הורקנוס לחכמים בסיפור על תנורו של עכנאי. בסיפור זה רבי אליעזר לא היה מוכן לקבל את דעת החכמים למרות הפסיקה ולבסוף נגזר עליו נידוי.
כיום, כאשר לא קיימת סנהדרין, בית דין בערכאה ראשונה אינו מחויב לפסיקת ערכאה גבוהה כלשהי.
נחושת דו-כלורית

מבנה

הנחושת נמצאת במרכז אוקטאדר מעוות בשל אפקט יאן טלר. גם בצורה הממויימת (CuCl₂•2H₂O) הנחושת בקואורדינציה אוקטאדרית, מוקפת בשתי מולקולות מים ו4 יונים מגשרים של כלוריד. התרכובת פרהמגנטית ונחושת כלורית הייתה החומר הראשון שנבדק בתהודה מגנטית אלקטרונית בשנת 1944.
תיאטרון המפתח

תיאטרון המפתח הוא תיאטרון ילדים שנוסד בשנת 1998 על ידי השחקן אבי זליכה, בוגר המסלול למשחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, והיוצרת דקלה כץ, בוגרת החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.

אודות התיאטרון

תיאטרון המפתח הוא תיאטרון חזותי היוצר הצגות ילדים המשלבות בובנאות, חפצים ומסיכות, ושם דגש על מחזאות ילדים. בין הצגות התיאטרון ניתן למצוא עיבודים לקלאסיקות ספרותיות ויצירות מקור.
התיאטרון נודד ברחבי הארץ והעולם. הוא משתתף בפסטיבלים, אירועי תרבות ושבוע הספר, ומופיע במוזיאונים, מתנ"סים, ספריות ומוסדות חינוך. התיאטרון חבר בארגונים הבינלאומיים אסיטז' ואונימ"ה, והצגות התיאטרון מאושרות על ידי תרבות לישראל וסל תרבות ארצי.
במהלך השנים יזם התיאטרון פרויקטים ושיתופי פעולה עם מוסדות תרבות, בהם: "הלפת הענקית מתארחת בחדר המיניאטורות" במוזיאון תל אביב לאמנות, "תיבת הצלילים" - קונצרט לכל המשפחה עם התזמורת הקאמרית הישראלית והצגת "אי המטמון" בתוך חלל תערוכת הפירטים במוזיאון הימי הלאומי. ההצגה "הברון מינכהאוזן" נבחרה לפרויקט "הצגות איכות בצפון", נבחרה ונתמכה על ידי "מועצת הפיס לתרבות ואמנות" לצורך הופעותיה בפריפריה.
בשנת 2012 רשמה ההצגה "הברון מינכהאוזן" הופעות בפסטיבלים הבינלאומיים לתיאטרון בובות בוייטנאם וקזחסטן. בפסטיבל הבינלאומי בהאנוי שימשה דקלה כץ כחברה בוועדת השיפוט של התחרות.
בשנים 2015-2013 השתתף התיאטרון עם ההצגה "כשהכל היה ירוק" בפסטיבלים בטורקיה, הונגריה וסנגל (2013); קוריאה הדרומית, מקדוניה ובולגריה (2014); ארמניה, איטליה (בתערוכת אקספו), טאיוואן, סלובניה, יפן, קוסובו, נורווגיה ופולין (2015); בלארוס, סלובקיה, תאילנד, מיאנמר, הודו, מונטנגרו, קרואטיה ורומניה (2016).
בשנת 2015 מונתה דקלה כץ לנציגה הרשמית של אונימ"ה בישראל.
יון סיגורדסון

תולדות חייו

נולד בכפר קטן באזור הפיורדים המערביים של איסלנד (וסטפיורדס; Westfjords) והיה בנו של כומר. ב-1833 עבר לקופנהגן על מנת ללמוד היסטוריה באוניברסיטת קופנהגן, שם נחשף לכתבי היד של הסאגות האיסלנדיות, החל לחקור אותן והיה למומחה להן. בשנת 1845 שב לאיסלנד והחל לכהן כציר באלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי, שפעל בחסות דנית) כנציג אזור איסאפיירד'ור. מבחינה פוליטית וכלכלית היה ליברל קלאסי והתרחק מהרומנטיקה של הלאומנות בסגנון הגרמני. הוא ביקש לקדם מודרניזציה, דמוקרטיזציה, זכויות אדם וקידמה כלכלית רציונליסטית. 
בעקבות אביב העמים של 1848 גיבשה דנמרק ב-1849 חוקה שהעניקה לאיסלנדים מספר זכויות. השלטון הדני ביקש שהאלת'ינגי האיסלנדי יאשרר את החוקה. אולם סיגורדסון הוביל תנועת סירוב, כיוון שהחוקה החדשה לא כללה אוטונומיה וזכויות אזרח מלאות לאיסלנדים. סיגורדסון וליברלים אחרים גיבשו הצעת החלטה חליפית שתהפוך את איסלנד למדינה עצמאית, כאשר יחסיה עם דנמרק יהיו במסגרת של אוניה פרסונלית (כלומר מערכת יחסים בין שתי ישויות הנחשבות למדינות שונות וריבוניות, אשר אותו האדם (מלך דנמרק) עומד בראשן, בעוד גבולותיהן, חוקיהן והאינטרסים שלהן נותרים שונים). ההצעה נידונה בכינוס לאומי מיוחד של הנציגים שהתכנס ב-1851 במטרה לאשרר את החוקה החדשה (Þjóðfundurinn 1851). מושל האי מטעם דנמרק הכריז על ההתכנסות כבלתי חוקית וביקש לפזרה. אז הוביל סיגורדסון את המתכנסים לקום ולהצהיר שהם מוחים על החלטת המושל ויתלוננו בפני המלך. מנקודה זו ועד הגדרת האוניה הפרסונלית בין איסלנד לדנמרק ב-1918, נותרה מצבה החוקתי של איסלנד לא פתור.
על אף היותו איש התנועה הלאומית האיסלנדית, חי סיגורדסון ופעל רוב זמנו בקופנהגן. את דבריו לעם האיסלנדי פרסם בכתב העת שייסד,  Ný félagsrit (כתב עת לחברה חדשה), שראה אור מדי שנה בין 1841 ל-1873 במימונו של סיגורדסון, שהיה גם תורם התוכן העיקרי. מ-1851 כיהן כנשיא האגוד הספרותית האיסלנדית (Hið íslenska bókmenntafélag) ונשיא (יו"ר) האלת'ינגי ולפיכך זכה לכינוי "הנשיא יון" (Jón forseti).

חייו האישיים

ב-1845 נשא לאשה את בת-דודו, אינגיביורג איינארדוטיר (Ingibjörg Einarsdóttir). לזוג לא היו ילדים, אך הם גידלו את אחד מאחייניהם שהתייתם כבן מאומץ. ביתם בקופנהגן היה פתוח לכל איסלנדי שביקר בעיר, כך נפוצה האמרה ש"כל האיסלנדים הם ילדיו של יון סיגורדסון".

מורשתו

יום הולדתו נקבע כיום החג הלאומי של איסלנד. כאשר איסלנד הכריזה על יציאתה לעצמאות ב-1944 נעשה הדבר ב-17 ביוני, כך שיום העצמאות של איסלנד מתלכד עם יומו של יון סיגורדסון.
דמותו מתנוססת על שטר 500 קרונות ובעבר עיטרה את שטר 10 קרונות. 
בשנת 1967 העניקה עיריית קופנהגן את הבית בו התגוררו יון סיגורדסון ואשתו לממשלת איסלנד ומאד הבית, שנקרא Jónshús, הוא נכס של ממשלת איסלנד ומשמש כמרכז תרבות ומרכז אקדמי.
סוכה (מבנה)

סוכה (משורש סכך) היא מבנה ארעי וזמני, שהוקם בימי קדם כדי להגן על בני אדם בעיקר מהשמש ומהגשם ואף כמקום מחסה לבהמות. יתרונה היה בקלות ההקמה והפירוק. הסוכה הייתה עשויה מעצים, ענפים ועלים של צמחים שהיו בשטח, ולא הצריכה חומרים מיוחדים ויקרים.
סוכות בדרך כלל נבנו באזורים של שטחים חקלאיים כדי שהשומרים יוכלו לשבת בהן ולתצפת על השטח, או כדי שהעובדים יוכלו לנוח בזמן הפוגה מעבודה. מכיוון שלסוכה היו דפנות חלשות (או שלא היו דפנות כלל), היא בדרך כלל לא היוותה הגנה מבעלי חיים מסוכנים ובני אדם עוינים, ולכן היה מסוכן לישון בה בלילה. לצורך כך הוקמה מלונה, (מלשון 'לינה').
הסוכה הייתה כנראה גם בשימוש אצל נוודים, בצורה דומה לאוהל. למשל אצל יונה הנביא מסופר כי לא רצה להתגורר בנינוה ולכן הוא בנה לו סוכה מחוץ לעיר. על פי התנ"ך היא הייתה גם בשימוש אצל צבאות שצרו על ערים, למשל ישראל שצרו על רבת בני עמון ובן הדד כשצר על העיר שומרון.
על בני ישראל מסופר במקרא כי כשעזבו את ארץ מצרים ונעו במדבר סיני הם שכנו בסוכות ולכן הצטוו לחוג את חג סוכות, כזכר לאותם סוכות בהם שכנו ביציאתם ממצרים.
הסוכה הפכה להיות סמל של הגנה, כפי הפסוק בתהילים: "כִּי יִצְפְּנֵנִי בְּסֻכֹּה בְּיוֹם רָעָה יַסְתִּרֵנִי בְּסֵתֶר אָהֳלוֹ בְּצוּר יְרוֹמְמֵנִי:" (ספר תהילים כ"ז ה'), וזו אחת הסיבות שקיימת ביהדות מצווה לבנות סוכה בחג הסוכות.
אוניברסיטת פלורידה

היסטוריה

האוניברסיטה החלה את דרכה כסמינר לכמרים שהוקם ב-1853 באוקלה שבפלורידה. המוסד הפסיק לפעול בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הלימודים חודשו בעיר גיינסוויל ב-1866. ב-1905 הקצתה עיריית גיינסוויל אדמות, תקציבים והקצאות מים ללא עלות למטרת הקמת אוניברסיטה חדשה בפלורידה. האוניברסיטה פתחה את שעריה בספטמבר 1906 ולמדו בה בתחילה 102 סטודנטים. לאחר מלחמת העולם השנייה זכתה האוניברסיטה לפריחה בזכות הגידול באוכלוסיית פלורידה בה היו מחנות אימון של הצבא, מתקני תוכנית החלל האמריקאית ותשתית מפותחת. ממוסד בו למדו כ-5,000 סטודנטים, כולם גברים לבנים, הפכה בתוך מספר שנים לאוניברסיטה עם קהל סטודנטים מגוון שמונה עשרות אלפים. ב-1986 הצטרפה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.

בוגרים

לאוניברסיטת פלורידה יש יותר מ-330,000 בוגרים. שניים מבוגרי האוניברסיטה זכו בפרס נובל, עשרה נבחרו לסנאט של ארצות הברית ארבעים ושניים נבחרו לבית הנבחרים של ארצות הברית, אחד עשר נבחרו למושלים, אחד עשר כיהנו בבית המשפט העליון של פלורידה, וכמה עשרות כיהנו כשופטים בערכאות פדרליות. בין בוגרי האוניברסיטה נמנים גם תשעה אסטרונאוטים, שמונה שגרירים, ושישה עשר גנרלים ואדמירלים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.

ספורט

האוניברסיטה מתגאה בתוכנית ספורט משופעת בתקציבים שהיא אחת הגדולות והמצליחות בארצות הברית. נבחרות הספורט של האוניברסיטה נקראות ה-"Gators", שם חיבה לאליגטור. נבחרת כדורסל הגברים הופיעה חמש פעמים בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות וזכתה באליפות פעמיים. נבחרת הפוטבול זכתה שלוש פעמיים באליפות הארצית ומשחקת באצטדיון בן היל גריפין (הידוע בכינויו ה"ביצה").