google/wiki40b huggingface dataset:
רמון וייל

ביוגרפיה


וייל נולד ב-1874 באלבף (Elbeuf) שבצפון צרפת למשפחה יהודית ממוצא אלזסי. למד בתיכון ברואן, ואחרי כן הכין עצמו לגרנד אקול בליסה סן-לואי (Lycée Saint-Louis) הנודע בפריז. ב-1892 התקבל לאקול פוליטכניק, סיים את לימודיו בדרגת סגן-משנה והמשיך בקריירה צבאית. ב-1902 עזב את הצבא ושב לספסל הלימודים: למד במחלקה למדעי ההיסטוריה והפילולוגיה של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École pratique des hautes études), וכעבור שנתיים, ב-1904, קיבל ממנה דיפלומה על עבודה שכותרתה "Recueil des inscriptions égyptiennes du Sinaï", אשר התפרסמה כספר באותה שנה.
בעקבות ניסיונו של מונטגיו פרקר למצוא אוצרות בעיר דוד ובהר הבית בירושלים החליט הנדיב הידוע, הברון אדמונד דה רוטשילד, ליזום פעולה הקשורה לתולדות העם היהודי ולעיר דוד. רוטשילד רכש שטח קרקע בדרום-מזרחה של עיר דוד, בסמוך לשטח שחפר פרקר, ושכנע את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור במקום.
בשנים 1913–1914 חפר וייל בדרומה של 'עיר דוד'. הייתה זו פעם ראשונה שבירושלים נערכה חפירה שבה נחשף שטח-חפירה נרחב ובזה תם השימוש בשיטת הפירים והמנהרות. שתי תגליות חשובות ויוצאות דופן עלו בחפירותיו. האחת היא כתובת יוונית המזכירה את קיומו של בית כנסת יהודי בימי הבית השני, הלא היא כתובת תיאודוטוס. וייל היה הארכאולוג היהודי הראשון שחפר בארץ-ישראל, ואך סמלי הדבר שדווקא בחפירתו נתגלתה כתובת זו שחשיבותה לתולדות בית הכנסת היהודי רבה ביותר.
תגלית אחרת גררה אחריה תגובות, ביקורות ופרשנויות שונות. היו אלה שני החללים הגדולים התת-קרקעיים אותם זיהה עם 'קברי בית דוד', אשר לפי הסיפור המקראי צריכים להימצא ב'עיר דוד'. אולם חפירת חללים אלה כללה ניקוי מהיר ויסודי ולא נותרו מתוכם חרסים ושאר פריטים כדי לקבוע על פיהם את תאריכם. נראים הדברים כי חללים אלה הם מרתפים תת-קרקעיים של מבנים מימי הבית השני, אולי אפילו של בית הכנסת של תאודוטוס, או של המבנים הנספחים אליו לפי הכתובת, אך לא קברים מלכותיים.
קיבוצן של עתיקות שאסף וייל, שהיה מוצב בלבנון המנדטורית כחלק מהכוח הצרפתי, הוליד לימים את הקמת המוזיאון הלאומי של ביירות.
לימים חזר וייל לארץ ישראל כדי לקחת חלק במפעל החפירות הרב-מוסדי שארגנה מחלקת העתיקות המנדטורית ב'עיר דוד', ובשנים 1923–1924 חפר בקצה הדרומי של גבעת 'עיר דוד'.
נפטר בפריז ב-1950.
לרדת בגדול (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)

סקירה כללית

כל עונה של "לרדת בגדול" נפתחת בשקילה של המתמודדים עם הגיעם לחוות האימונים, זאת על מנת להגדיר את המשקל ההתחלתי איתו הם פותחים את התחרות (נתון זה עוזר בהמשך להכריע מיהו המתמודד שהשיל את המשקל הרב ביותר על ידי חישוב המשקל שהושל באחוזים ביחס למשקל הגוף הכולל). לאחר מכן המתמודדים מחולקים לקבוצות כך שלכל קבוצה צבע החולצה שלה ומאמן משלה, אם כי בחלק מהעונות כל הקבוצות התאמנו עם כל המאמנים. יחד עם צוות רפואי מטעם התוכנית, המאמנים אמונים על בניית תוכניות כושר ותזונה המותאמות אישית לכל משתתף, והם אחראים ליידע את המשתתפים עליהן במטרה שילמדו להטמיע את השינויים בחייהם גם לאחר התוכנית.
מדי שבוע המשתתפים מתאמנים בחדר הכושר על בסיס יומיומי, והם בנוסף מתמודדים עם אתגרים ופיתויים אשר חלקם מזכים אותם בפרסי מותרות, כמו כסף, חלקם מקנים להם בונוסים שיכולים לעזור להם או לקבוצתם להתקדם בתוכנית, וחלקם מאלצים אותם לבחור מבין השניים. בסוף כל שבוע הקבוצות נשקלות ומגלות מיהי הקבוצה שהשילה את המשקל הרב ביותר מבחינת אחוז כולל של המשקל שאיבדה. הקבוצה המפסידה נאלצת לבחור מתמודד אחד שיודח מהתחרות, על אף כי בחלק מההדחות גם לחברי הקבוצה המנצחת יש רשות לבחור את מי הם רוצים להדיח. בעונות מסוימות היורד הגדול ביותר של הקבוצה שהפסידה בשקילה מקבל אוטומטית חסינות מהדחה. כאשר כמות המשתתפים מצטמצמת למספר מסוים מתכונת הקבוצות בטלה, והמתמודדים מתחילים להתחרות אחד נגד השני כך שהשקילה הופכת יחידנית.
שלושת המתמודדים ששרדו את כלל השקילות וההדחות במשך שלושה חודשים עולים לגמר הגדול. הפיינליסטים חוזרים הביתה לתקופה של כחודש במהלכה הם מתבקשים ליישם את העצות והכלים שניתנו להם על ידי המאמנים והצוות הרפואי, ובדומה לשגרה בחווה להמשיך לנהל אורח חיים בריא מבחינה גופנית ותזונתית כאחד גם בבית. כלל המודחים התבקשו אף הם לשמר את השינויים לאחר עזיבתם. בתוכנית הגמר כלל המתמודדים בתחרות נשקלים בפעם האחרונה לעונה; מי מהמודחים שהשיל את המשקל הרב ביותר מבחינת אחוז כולל של המשקל זוכה בפרס משני על סך 100,000 דולר, ואילו מי מבין הפיינליסטים שעשה כן זוכה בתואר "היורד בגדול" (The Biggest Loser) ובפרס הגדול של 250,000 דולר.

Losing It with Jillian

הספין-אוף השני של התוכנית "Losing It with Jillian" (בתרגום חופשי: "להוריד את זה עם ג'יליאן") שודר לראשונה ב-1 ביוני 2010 ברשת NBC וכלל 8 פרקים. במסגרת כל פרק מייקלס שוהה בבית משפחה למשך שבוע אשר במהלכו היא משמשת הן כמאמנת כושר והן כמדריכה לחיים; תוך מתן עצות וכלים לקיום אורח חיים בריא יותר, היא חושפת את שורשי הבעיות של בני המשפחה המשפיעים על בריאותם ורגשותיהם, זאת על מנת שאלו לא יעשו שוב בחירות שגויות. לאחר מספר חודשים מייקלס חוזרת אל בתי המשפחות ומגלה עד כמה השינויים השפיעו על חייהם.
50 המסעדות הטובות בעולם

50 המסעדות הטובות בעולם הוא סקר שעורך מגזין המסעדנות הבריטי Restaurant, שתוצאותיו מתפרסמות מדי שנה כרשימה של 50 המסעדות הטובות ביותר בעולם. כן מתפרסמת רשימה נוספת של המסעדות שלא זכו להיכלל ברשימה הראשונה, אך הגיעו למקומות ה-51 עד ה-100. הסקר מבוסס על משאל בינלאומי הנערך בין שפים ומבקרי מסעדות. המשאל נערך מדי שנה בחודש אפריל מאז שנת 2002.
החל משנת 2010 ועד 2012 זכתה במקום הראשון מסעדת נומה מדנמרק, החל משנת 2006 ועד 2009 זכתה במקום הראשון מסעדת "אל בולי", השייכת לשף פראן אדריה וממוקמת בקוסטה בראווה, קטלוניה שבספרד; היא ירשה את מקומה של מסעדת "הברווז השמן" (The Fat Duck), השייכת לשף הסטון בלומנטל כמובילה בתבל. מטבחן של שתי המסעדות האחרונות מבוסס על גסטרונומיה מולקולרית. רוב המסעדות ברשימה מגישות אוכל של מטבח עילי לפי המסורת הצרפתית.
המשאל מורכב מקולות של 'אקדמיית 50 המסעדות הטובות ביותר'.

העולם מחולק לאזורים, על כל אזור ממונה יושב ראש, שהוא מומחה קולינרי לאותו אזור של העולם. היושבי ראש הללו בוחרים בפאנל מצביעים, שכולל בסך הכול 4,030 מצביעים.
אין רשימת מועמדים; כל חבר בפאנל המצביעים הבינלאומי בוחר בחמש מסעדות. הוא יכול להצביע לשתי מסעדות באזור המגורים שלו, יתר הבחירות חייבות להיות לאזורים אחרים. אף מצביע אינו רשאי להצביע עבור המסעדה שלו, והבוחרים חייבים לאכול במסעדות בהן בחרו לא מוקדם מ-18 החודשים שקדמו לסקר.
רשימת המסעדות לא כוללת קריטריון מוקדם כמו זה של מדריך מישלן האדום או מדריכים אחרים. הדבר מאפשר למסעדות עממיות יחסית כמו Momofuku Ssam Bar, אסאדור אטשברי וסנט ג'ון להיכלל ברשימה, לצד מסעדות יוקרה כמו The French Laundry או לז אמבסדור.
כנסת נכבדה

רקע

התוכנית מונחה על ידי בובות, שהם תיכוניסטים בני 12 בשם צ'אקולה והיפסטר המנהלים אולפן חי מכנסת ישראל, אליהם מצטרפים שני כתבים בשם שלום טוקבק (דב נבון) וגולדי (דנה סמו), שם הם מראיינים חברי כנסת ומנסים להמציא חוקים מיוחדים.
יחסי אוסטרליה–פלאו

סקירה כללית

אוסטרליה מסייעת לפלאו בגילוי תחמושת ומוקשים בשטחה שלא התפוצצו מאז מלחמת העולם השנייה, והיא המדינה היחידה שעוזרת לפלאו בכך. אוסטרליה ופלאו משתפות פעולה רבות גם בתחומי החינוך ושירותי הבריאות.
לאוסטרליה ולפלאו יש קשרים צבאיים נרחבים בעיקר בתחום הביטחון האמפיבי (מארינס). אוסטרליה מספקת לפלאו כלי שיט רבים מדי שנה על מנת לעזור לה לשמור על אזור המים הטריטוריאליים שלה ולמנוע דיג בלתי חוקי באזור. לוטננט קומנדר אלן וילמור מהצי האוסטרלי המלכותי פועל כמפקד הצי הפלאואני.
הבעה בכתב

הבעה בכתב היא היכולת להעביר מידע ומסרים רצויים לטקסט כתוב, כך שיהיו ניתנים לפיענוח על ידי אדם אחר בעל יכולת הבנת הנקרא באותה שפה.

היבטים טכנולוגיים

התפתחויות בטכנולוגיות מידע ותקשורת פתחו בפני האדם אפשרויות חדשות להבעה בכתב. אוריינות מדיה נחוצה בין היתר, כדי להשתמש באמצעי תקשורת שונים לצורך מסירת מידע כתוב. אחד השימושים העיקריים נעשה במסגרת תוכנה מסוג מעבד תמלילים הפועלת על גבי מחשב. עם זאת, הבעה בכתב דיגיטלית יכולה להתקיים גם באמצעות מסגרות אחרות כמו מסרים מידיים (צ'אט), או מכשירים אחרים - כמו מסרון שנשלח מטלפון סלולרי.

קשיים בהבעה בכתב

מכיוון שהבעה בכתב היא תהליך מורכב, קושי בתחום זה יכול להיגרם מסיבות רבות, כגון: קשיים מוטוריים, לקות למידה (דיסגרפיה, לקות שפה), הפרעת קשב, קשיי זיכרון, פגיעה בתפקודים ניהוליים ועוד. כל אחד מהמצבים הללו יכול להופיע לבדו או בשילוב עם גורם נוסף היוצר תחלואה נלווית. לכן, כדי להתאים את הטיפול למקור הבעיה הראשי, נדרשת אבחנה מדויקת על ידי אנשי המקצוע המתאימים. הורים לילדים המתקשים בהבנה בכתב יכולים לפנות אל המורה או היועצת של בית הספר, שעשויים להפנות אותם לאבחון דידקטי או הערכה פסיכולוגית וכו', כדי לקבוע את האבחנה ולקבל הצעות לדרכי טיפול מתאימות (כגון ריפוי בעיסוק אם מתגלה קושי במוטוריקה עדינה בגיל צעיר, הוראה מתקנת אם מדובר בלקות למידה, טיפול מותאם בהפרעת קשב אם היא עולה באבחון המתאים, ועוד).

במערכת החינוך

הבעה בכתב נחשבת למיומנות למידה בסיסית. 
מערכת החינוך בישראל שמה דגש רב על פיתוח יכולת ההבעה בכתב של התלמיד כבר מהכיתות הראשונות של בית הספר היסודי, משום שיכולת זו עתידה לשמש אותו ככלי מרכזי לרכישת השכלה ולהשתלבות בחברה אוריינית.
כמו כן, במבחנים רבים המשמשים מורים לקביעת ציונים נדרש הנבחן להביע את ידיעותיו בכתב. בבחינות הבגרות שבסיום לימודי בית הספר התיכון, יש בחינה בהבעה בכתב, שבה על הנבחן לכתוב חיבור הדן בנושא מסוים שנבחר מתוך מספר נושאים המוצעים בבחינה.
האקדמיה עושה שימוש רב בכתיבת עבודות אקדמאיות, תזות ומאמרים מדעיים.
ריינלדו האן

ילד פלא

ריינלדו, יליד, קראקאס, ונצואלה, היה הצעיר בשנים-עשר ילדים. אביו, קרלוס, היה מהנדס, ממציא ואיש עסקים אמיד ממוצא יהודי-גרמני; אמו הייתה ונצואלית ממוצא באסקי. האווירה הפוליטית בוונצואלה, שנעשתה חסרת יציבות והפכפכת יותר ויותר בשנות ה-70' של המאה ה-19, הביאה את אביו להחלטה לפרוש מעסקיו ולהגר לצרפת.
האן היה בן שלוש בסך הכול כשמשפחתו עברה לפריז, ואין ספק באשר לגודל השפעתו של מעבר זה על המלחין לעתיד. אומנם גילה עניין במוזיקה הילידית של קאראקס בנעוריו, אך צרפת היא "שתקבע ותגדיר את זהותו המוזיקלית של האן בהמשך חייו". העיר ומשאביה התרבותיים: האופרה של פריז, בלט האופרה הפריזאי, האופרה קומיק, יחד עם שפעת הציירים והסופרים, הייתה ללא ספק המסגרת האידיאלית לילד, הבוגר מכפי גילו.
ילד הפלא ריינלדו הופיע לראשונה לפני קהל בסלון של הנסיכה דה מטרניך (אחייניתו של נפוליאון). 
האן ליווה את עצמו בפסנתר בשירת אריות של ז'אק אופנבאך; כעבור שנים ספורות, בגיל שמונה, כבר חיבר שירים משלו.
על אף ההתנגדות המסורתית של הקונסרבטואר של פריז לילדי פלא (ידועה דחייתו של פראנץ ליסט שנים קודם לכן), האן התקבל ללימודים בגיל עשר. בין מוריו היו מאסנה, גונו וסאן-סאנס; בין חבריו ללימודים היו אלפרד קורטו ומוריס ראוול.

ראשית הקריירה כמלחין

בשנת 1888 חיבר ריינלדו את Si mes vers avaient des ailes לפואמה של ויקטור הוגו; החיבור נחל הצלחה מיידית כאשר התפרסם ב"לה פיגארו". כתוצאה מן החשיפה והפרסום, יצר האן קשר עם רבים מאמני השורה הראשונה בפריז. זמרת הסופרן סיביל סנדרסון והסופר אלפונס דודה הזמינו את האן לחוג החברתי שלהם.
רבים מסימני ההיכר האופייניים למוזיקה של האן מופיעים כבר ב-Si mes vers avaient des ailes: ליווי הפסנתר הנע בגלים, הקו הווקאלי הלקוח מן הדפוסים ומן האינטימיות שבדיבור, המרווחים והקדנצות המפתיעים, המיקום המחוכם של 'מצו ווצ'ה' (דינמיקה), התחכום ועומק הרגש - כל אלה מרשימים פי כמה לאור העובדה, שהמלחין היה בסך הכול בן שלוש-עשרה כשחיבר את היצירה.
האן חיבר מוזיקה גם לשירים של פול ורלן, שהכתיר בשם "שירים אפורים" (Chansons grises). כתיבת מחזור השירים החלה כשהיה בן שתים-עשרה והסתיימה כעבור שלוש שנים. ורלן, ששמע בהזדמנות אחת את המוזיקה שכתב האן לשיריו, התרגש מאוד. הליווי המפכה, המלודיה הענוגה והמודולציות השנונות של האן תואמים בשלמות את היופי הזך, העצלתני של הטקסט.

קשריו עם מרסל פרוסט

האן התייחס לנשים בידידות ואף בהערצה ליופיין, אך לא נמשך אליהן. במכתביו האישיים מתגלה נימה של ביקורת כלפי הומוסקסואליות והומוסקסואלים, המסגירה חשש מובן, בהתחשב בתקופה שבה חי: הוקעתו של אוסקר ויילד אירעה כעבור שנים ספורות. בשנת 1894 חל מפנה גורלי בחייו, כאשר פגש סופר שאפתן, מבוגר ממנו בשלוש שנים, שעוד לא נודע אז ברבים - מרסל פרוסט. שניהם אהבו ציור, ספרות ואת פורה. הם הרבו לנסוע יחדיו ושיתפו פעולה במיזמים שונים, ביניהם "דיוקנאות ציירים" (1896), יצירה הכוללת טקסט מדובר בליווי פסנתר.
נפטר בשנת 1947 בפריז.
העולם הזה - כוח חדש

היסטוריה

המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת השישית בשנת 1965 על ידי אורי אבנרי ושלום כהן, עורכי השבועון "העולם הזה", בתגובה לחקיקת חוק איסור לשון הרע. בבחירות אלה זכתה המפלגה במנדט יחיד, שהפך את אורי אבנרי לחבר כנסת. אבנרי היה לאחד הח"כים הפעילים והבולטים במשך התקופה שבה היה חבר הכנסת. התנועה הוקמה על מנת להילחם בחוק איסור לשון הרע, אך מצעה היה רדיקלי ואנטי־ממסדי. הקריאה להכרה בעם הפלסטיני נחשבה אז לטאבו. בעיני רבים, היו מסריה של המפלגה אז חידוש.
לקראת הבחירות לכנסת השביעית בשנת 1969 שקלה המפלגה להתמודד ברשימה אחת עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) ורשימת השלום, על אף שלאבנרי הוצע המקום הראשון ברשימה המשותפת בסופו של דבר הוא החליט כנגד ריצה משותפת, מכיוון שהסתייג מחבירה עם מפלגת שמאל כמק"י דבר שיסכן לדעתו את זהותה של המפלגה, שלטענתו היא לא ימין ולא שמאל. בסופו של דבר המפלגה רצה לבד וזכתה בשני מנדטים, ובנוסף לאורי אבנרי נכנס שלום כהן לכנסת. במהלך כהונת הכנסת השביעית נוצר קרע בין שני האישים. שלום כהן, שהיה תמיד מספר שתיים ב"העולם הזה" וחסה בצלו של אורי אבנרי, גילה יזמה עצמאית כחבר כנסת רדיקלי (באחת ההזדמנויות אף קרע את תעודת הזהות שלו מעל דוכן הכנסת), השם דגש על העניין העדתי ועל קיפוחם של עולי ארצות המזרח. יחסי החברות הוותיקים התערערו בין בעיקר סביב שני נושאים - כהן האשים את אבנרי בניהול דיקטטורי וברצונו לרכז בידיו את כל הסמכויות בתנועה, בסיעה ובשבועון, ולהיות הפוסק האחרון בכל שאלה ושאלה, ואבנרי האשים את כהן בסירוב לקיים את הסכם הרוטציה אליו התחייב לפני הבחירות, ולפנות את מקומו בכנסת לטובת עוזרו הפרלמנטרי, מזכיר הסיעה והמועמד מס' 3 ברשימת "העולם הזה", עו"ד אמנון זכרוני, ולבסוף בתחילת שנת 1972 פרש כהן מן הסיעה, והיה למזכ"ל תנועת הפנתרים השחורים יחד עם נעים גלעדי. לאחר מכן שינה אבנרי את שם הסיעה למר"י - מחנה רדיקלי ישראלי.
בשנת 1977, לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, אורי אבנרי, וסיעתו מר"י הצטרפו להקמת מחנה של"י, ואבנרי הוצב במקום השלישי ברשימה. המפלגה זכתה בשני מנדטים ואבנרי לא נכנס לכנסת, אך בינואר 1979 פרש אריה לובה אליאב מהכנסת, ואבנרי נכנס במקומו.
אקטואליה

אקטואליה (לפי האקדמיה ללשון העברית: עִנְיְנֵי דְּיוֹמָא) היא אוסף התהליכים והאירועים המתרחשים בזמן הנוכחי. כאשר התהליך מסתיים או האירוע מתרחק הוא כבר לא נחשב לאקטואליה אלא להיסטוריה. התהליך תלוי במידת המעורבות, כך שאירועים מסוימים עשויים עדיין להיחשב כחלק מהאקטואליה במקום אחד או עבור אנשים מסוימים ואילו עבור אנשים אחרים או מקומות אחרים הם כבר חלק מההיסטוריה. דוגמה לכך היא רעידת האדמה באוקיינוס ההודי שנחשבה לאקטואליה כאשר התרחשה בדצמבר 2004, כחודש לאחר מכן, בסוף ינואר 2005, נחשבה עדיין לאקטואליה מבחינת המדינות בהן היא התרחשה; ובסוף אפריל 2005 האירוע נחשב עדיין לאקטואליה רק בעיני האנשים שנפגעו ממנו.
דיווחי אקטואליה תופסים מקום מרכזי באמצעי התקשורת. בעיתונות היומית ובשבועוני החדשות הם מהווים חלק עיקרי. גם ברדיו הם תופסים מקום נכבד, בדמות משדרי חדשות תמציתיים ויומני חדשות העוסקים באקטואליה בהרחבה. המצב דומה גם בחלק מערוצי הטלוויזיה, ומגיע לשיא בערוצים כדוגמת CNN, המקדישים את כל זמנם לאקטואליה.

שימוש

משמעות המילה "אקטואלי" היא "עכשווי, מציאותי, ממשי, דבר שבעיתו". תחת הכותרת "אקטואליה" ניתן לעסוק במגוון רחב של נושאים, שהמשותף להם הוא שכולם אירועים המתרחשים בהווה ומעסיקים את הציבור. אקטואליה עוסקת בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי הרלוונטיים לזמן הנוכחי, אשר האדם מגיב אליהם ומתייחס אליהם בהקשרים חברתיים. אקטואליה בעיקר כוללת בתוכה אירועים המתרחשים בהווה וחשובים לאוכלוסייה מסוימת, אך יש בתוכה גם אירועים הקשורים לעבר ולעתיד. המושג עצמו מתייחס מצד אחד לזמן ולעיתוי בו הוא מתרחש, ומצד שני מתייחס לרלוונטיות ולמעשיות שלו, במיוחד בהקשרים של התועלת שלו לחברה עצמה. 
תאוריית קביעת סדר היום, מתארת בתוכה את היכולת של כלי התקשורת לעלות נושא אל ראש סדר העדיפויות הציבורי, וכך ביכולתם להפוך אירוע מסוים לאקטואלי. תוכניות אקטואליה עוסקות לרוב בחדשות ולא בתהליכים ארוכי טווח. אקטואליה יכולה להפוך להיסטוריה תוך זמן קצר יחסית.
נמל התעופה לונדון לוטון

היסטוריה

נמל התעופה נפתח ב-16 ביולי 1938 ובמלחמת העולם השנייה שימש את חיל האוויר המלכותי. לאחר המלחמה עבר הנמל לפעילות מסחרית והמשיכו בו הטיסות של חברות התעופה מונרך איירליינס, תומסון איירווייס ואוייטאייר.
בשנת 1972 היה נמל התעופה לוטון לנמל התעופה הריווחי ביותר במדינה, אך ב-1974 ספג פגיעה קשה ברווחיו כאשר אחת מחברות התעופה החזקות שפעלו בו, קלרקסונס (Clarksons Travel Group), פשטה את הרגל.
במשך 15 השנים שלאחר מכן הורחב הנמל, ובשנת 1985 נבנה טרמינל בינלאומי חדש. ב-1990 הוחלף שם הנמל ל"נמל התעופה לונדון לוטון". בשנת 1991 העבירה חברת ריאנאייר את טיסותיה לאירלנד מהנמל, אך מאוחר יותר העבירו אליו חברות תעופה כמו איזיג'ט ומאיי טראבל.
בשנת 1998 החלה בניית טרמינל חדש שעשוי מזכוכית ומאלומיניום בעלות של 40 מיליון פאונד. הטרמינל נפתח בשנת 1999 בטקס חגיגי על ידי המלכה אליזבת השנייה ובנה הנסיך צ'ארלס.

נמל התעופה כיום

נמל התעופה לוטון הוא הרביעי בגודלו מבין חמשת נמלי התעופה המשרתים את אזור לונדון, לאחר נמל התעופה לונדון הית'רו, נמל התעופה לונדון גטוויק, נמל התעופה סטנסטד, ולפני שדה התעופה לונדון סיטי. 
נמל התעופה הוא בעל מסלול אחד, באורך של 2,160 מטר ובגובה של 160 מטר. המסלול מצויד בטכנולוגית נחיתות מסוג IIIB, המאפשרת פעילות גם בתנאי ראות לקויה. כל מתקני הנמל ומבניו ממוקמים מצפון למסלול. בנמל עומדות לרשות הנוסעים 60 עמדות כירטוס.
בשנת 2010 חברת אל על עשתה מעין היסטוריה קטנה בנמל התעופה כשהנחיתה מטוס רחב גוף בואינג 777-200ER. אל על היא היחידה שהטיסה מטוס בסדר גודל כזה ללוטון.
בשנת 2008 עברו בנמל התעופה מעל 10 מיליון נוסעים, אך בשנת 2009 ירד מספר הנוסעים לכ-9,120,000 והנמל דורג במקום החמישי בבריטניה מבחינת היקף תנועת הנוסעים. קווי הטיסה מהנמל ואליו הם לאירופה וישראל.
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות איזיג'ט, מונרך איירליינס, תומאסון איירווייז, ריאנאייר וויז אייר. בנוסף, גם אל על מפעילה טיסות לנמל תעופה זה.
שלושת חוקי הרובוטיקה

שלושת חוקי הרובוטיקה הם חוקים שנוסחו על ידי סופר המדע הבדיוני אייזק אסימוב בסדרת סיפורי מדע בדיוני שכתב החל משנות הארבעים של המאה ה-20, ומאוחר יותר גם בספרים. ב-1950 יצאה לאור אנתולוגיה של תשעה מהסיפורים המוקדמים בהם החוקים מוזכרים בשם "אני, רובוט". 
החוקים נועדו להיות חלק מהתכנות הבסיסי של הרובוטים בעלי המוחות הפוזיטרוניים המתוארים בספריו של אסימוב ואף רובוט לא יכול להפר אותם מבלי לצאת מכלל פעולה, מכיוון שהחוקים מוטבעים באופן פיזי במסלולי המוח של הרובוטים.

רובופסיכולוגיה

רובופסיכולוגיה היא ענף מדעי בדיוני החוקר את אישיותם של רובוטים בעלי בינה מלאכותית. המונח נטבע לראשונה על ידי אייזק אסימוב בסיפורים הקצרים שבספר "אני, רובוט", אשר מציגים את ד"ר סוזן קלווין, אשר ייסדה את הענף, ושעלילותיהם סובבת סביב פתרון בעיות הקשורות להתנהגות של רובוטים.
לפי התיאור של אסימוב, רובופסיכולוגיה היא תערובת של ניתוח מתמטי ושל פסיכולוגיה מסורתית, אשר הוחלה על רובוטים. בחקירת הרובוטים נעשה שימוש גם בפסיכולוגיה אנושית, כדי להתמודד עם "תסביך פרנקנשטיין" - פחד אי רציונלי של אנשים מרובוטים.
בית גידול

בֵּית-גִּידּוּל, ובלועזית הַבִּיטָט (Habitat), הוא סך כל תנאי הסביבה שמשפיעים על התפוצה ועל ההשפעה של אורגניזם במקום מחייתו הטבעי.
בית-גידול כולל את המקום הפיזי (האתר) בו חיים האורגניזמים ואת כל המשתנים (ביוטיים וא-ביוטיים) והגורמים הקבועים שמשפיעים על אורגניזמים במקום חיותם הטבעי. קשה ואף בלתי אפשרי, לבודד כל אחד מהגורמים שמשפיעים על האורגניזם ולכן משתמשים לעיתים קרובות במושג זה כביטוי כללי לתיאור של סביבת החיים. לפעמים מתאר המונח בית-גידול טיפוס מסוים של סביבת חיים, כגון 'סוואנה' או 'חורש ים-תיכוני'.
חלק גדול מבתי הגידול מבודדים ולכן נוצר מטען גנטי מיוחד ליצורים הרבים החיים בתוכם. בעקבות פגיעה בבית גידול טבעי, נפגעים יצורים שצברו מטען גנטי המותאם אליו. ככל שבית הגידול רגיש יותר לאיומים חיצוניים (כמו איתני הטבע) ופגיע יותר, כך עולה רמת הסיכון של מינים המשתייכים לאותו בית גידול. כאשר בית גידול לח, כמו שלולית חורף, נפגע בשל הצטברות רעלים, אין ליצורים החיים בו אפשרות לחמוק מן הזיהום ולעבור למקום אחר כיוון שבית גידול זה הוא סביבה סגורה המוקפת בגבולות ברורים, ולכן, בסופו של דבר, היצורים החיים בו נעלמים. 
בהשאלה, הביטאט נזכר בהקשרים של מגורים מבודדים מתנאי הסביבה החיצונית, למשל באנטארקטיקה, במשימות אנלוגיות, ואף בדיבור על אפשרות לחיים בגרמי שמים אחרים (למשל על הירח או על התיישבות על מאדים).
קסנוקלס

קסנוקלס (ביוונית עתיקה: Ξενοκλής) היה טרגיקן (מחזאי טרגי) ביוון העתיקה שהתפרסם לאחר שמחזהו זכה בפרס ראשון בתחרות הטרגדיות שנערכה במסגרת הדיוניסיה של 415 לפנה"ס באתונה, כשהוא גובר על מחזהו של אוריפידס - "נשות טרויה". אאוליאן בן התקופה טען כי זכיתו לא נבעה מאיכות המחזה שכתב אלא מאחר ש"או שהמושבעים לא היו מסוגלים להחליט החלטה מושכלת, או שהיו משוחדים".
אריסטופנס נהג ללעוג לקסנוקלס במחזותיו ובקומדיות שלו, וכינה אותו, ואת אביו קרקינוס מאגריגנטום ושלושת אחיו - "קערה של סרטנים טרגיים".
איש האפר

תקציר העלילה

חכמי ופאראפת הם שני צעירים שעובדים בעיר ספקס שבתוניסיה. חכמי, שנכפה על ידי המשפחה עומד להתחתן, בעוד שפאראפת מתחיל לחשוב על המעבר מהעיר. שניהם חולקים סוד: שהם היו נערים, הם נאנסו על ידי הנגר אמיר אשר ביצע את החניכות שלהם. חכמי, בניסיון להימלט מהנישואים העתידיים, מוצא מקלט בעבר ובאירועים המרכיבים אותו. ערב אחד, הם הולכים לבית של אמיר, שם פאראפת דוקר את אמיר בסכין, ועוזב את העיר, ואילו חכמי משלים עם גורלו, וחוזר הביתה להתחתן.

הפקה

לדברי נורי בוזיד, במאי וכותב הסרט, הסרט מציג את הזיכרון והעבר האלים בילדים בתוניסיה באמצעות סכסוך הדמויות בסרט. דמותו של אביו של חכמי יצאה בסרט שלילית, אבל על פי הבמאי, היה ניסיון באמצעות הדמות לבסס מחדש את המבנה ההיררכי הנתון בסכנה.

ביקורות

המבקרים והקהל חלקו על הדמות לוי, המוזיקאי היהודי בסרט, ששיחק יעקוב בכרי. במאי הסרט ציין שהוא היה מודע לחלוטין שיהיו חלוקי דעות על הדמות לוי. במאי הסרט, בשל שיוכו הפוליטי למפלגת "GEAS" (מפלגה אשר תמכה בצורך להקים שתי מדינות עצמאיות) היה בכלא במשך חמש שנים, יחד עם ידיד יהודי. הדיאלוג בין תרבויות הוא יסוד, על פי הבמאי, ודמותו של לוי היא חלק בלתי נפרד מהמורשת ההיסטורית התוניסאית, וגם זיכרון אישי של הבמאי.

פרסים

1986: פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו.
מותק של פסטיבל

הופ! מותק של פסטיבל היא סדרת הופעות ישראלית שבה השתתפו כל כוכבי ערוץ הופ החל מ-2008, והיווה מעין "גרסה לקטנטנים" של הפסטיגל. לאור ההצלחה, המופע הפך למופע שנתי בחג חנוכה.
המופע החל בתור מחזמר עם במה רגילה, לאחר ההצלחה החל משנת 2013 החלו להופיע על בימת 360 מעלות שפונה לכל היציעים.
עד היום, למופע "הופ! מותק של פסטיבל" נוצרו 4 שירי נושא מקורים: ב-2010, ב-2014, ב-2016 וב-2017. במהלך השנים המופע שינה את שמותיו: "מותק בממלכת הקרח" (2014), "מותק הטרול הקסום" (2017) ובחנוכה הקרוב "מותק גיבורי החלומות".
ב-2018 ירד המופע מהבמה בגלל כישלון מכירת הכרטיסים בשנה שלפני. והשנה יחזור המופע לבמות. ב-2017 הופסק שיתוף הפעולה עם ערוץ הופ! וכך גם בשנים האחרונות שם המופע משתנה משנה לשנה. ב-22 בספטמבר יצאה לראשונה בתולדות המופע סדרה על שמו בשם "מותק גיבורי החלומות", המשודרת בערוץ הופ! לילדי "yes" בלבד (וגם ב-VOD Kids של yes וב-STINGTV).
מברק (עיתון)

היסטוריה

העיתון החל לצאת לאור בעברית כעיתון ערב מה-20 בדצמבר 1947, לאחר שהכוחות הבריטיים יצאו מאזור תל אביב והלח"י, שעד לאותו הרגע היה מחתרת, הפך לארגון גלוי. לפני כן היה "מברק" שמו של עתון של הלח"י שיצא בתקופת המחתרת. 
העיתון הוקם על מנת להשפיע על הבחירות הקרבות של האספה המכוננת והוצא על ידי הלח"י ומפלגת תנועת העם למדינה עברית בראשותם של יגאל הורוביץ ובנימין לובוצקי, שהיה גם עורכו הראשון לצדו של המשורר אוריאל הלפרין (יונתן רטוש). 
במרץ 1948 התפטר לובוצקי בשל מחלוקת על אופיו הפוליטי של העיתון, והוחלף על ידי אליהו עמיקם.
לעיתון היו שני פורמטים, בימי חול הוצא כדף יחיד בעל שני עמודים, ובימי שישי בפורמט מורחב של שמונה עמודים. מערכת העיתון שכנה ברחוב אחוזת בית 3 בתל אביב ובהמשך עברה לרחוב רענן 23. 
סך הכל הוצאו 234 גליונות של העיתון, למעט גליונות סוף שבוע שלא מוספרו, ובשיא תפוצתו הגיע ל-7,000 עותקים במחיר של 10 מיל.
בעיתון פורסמו ידיעות פוליטיות ומאמרי פרשנות, ובנוסף, שירים אקטואליים מאת מרדכי שלו, כמענה לשיריו של נתן אלתרמן ב"דבר". בנוסף, 
בשל חילוקי דעות פנימיים לא היה קו מערכתי אחיד, ועל אף שהארגון התנגד לתנועת העבודה, במאמר המערכת הראשון התייחסו לברית המועצות כבת בריתו הטבעית של העם העברי. בעיתון נכתבו התבטאויות רבות כנגד השלטון הבריטי וביקורת כלפי הממסד הישראלי לפני ואחרי הכרזת המדינה, ולכן הופעלה עליו צנזורה רבה.
במהלך 1948 נכתבו מאמרים תקיפים כנגד הרוזן פולקה ברנדוט ועיתון "הארץ" שאהד אותו, וב-10 בספטמבר נכלא העורך אליהו עמיקם בכלא שאטה בשל עבירות צנזורה ומאמרי ביקורת נגד ברנדוט על חיפוש שנערך במחנה הלח"י בשיח' מוניס. שבוע לאחר מכן, ב-17 בספטמבר, נרצח ברנדוט על ידי אנשי הלח"י ומועצת המדינה הזמנית הוציאה את "הפקודה למניעת טרור", עצרה פעילי לח"י והחרימה את הציוד במשרדי העיתון ולמעשה סגרה אותו.