google/wiki40b huggingface dataset:
תיבה של איש מת

תיבה של איש מת (ידוע גם בשם יו הו הו  ובקבוק של רום) הוא שיר ימאים בדיוני, ומקורו בספר אי המטמון. מאוחר יותר השיר הורחב ושומש ביצירות שונות שהתייחסו לחיי הים ולפיראטים.
המילים המקוריות של השיר נכתבו בחלקן בספר אי המטמון, שנכתב על ידי רוברט לואיס סטיבנסון. סטיבנסון רשם רק את הפזמון בספר, והותיר את שאר המילים לדמיון הקורא:
תריסר גברים על ארון המת,
יוֹ־הוֹ־הוֹ, ובקבוק מלא רוּם!
שתו והפליגו אל עולם האמת,
יוֹ־הוֹ־הוֹ ובקבוק של רוּם...
גרסאות אחרות של השיר הודפסו במהלך המאה התשע עשרה והמאה העשרים, ולמרות שנטען בהתחלה כי מדובר בשירי עם ידועים, היו אלו למעשה סיומות חדשות לשיר המקורי של סטיבנסון. בשנת 1901 השיר הולחן עבור הביצוע של אי המטמון בברודוויי. בסרט "בחזרה אל אי המטמון" משנת 1954 השיר הושר במהלך כתוביות הפתיחה, והוא הופיע בסדרת הטלוויזיה משנת 1959 "הרפתקאותיו של ג'ון סילבר הארוך". גרסה של השיר בשם "יו הו (חיי פיראט בשבילי)" נוצרה עבור מתקן שודדי הקאריביים של חברת וולט דיסני. הסרט השני של סדרת שודדי הקאריביים נקרא על שם השיר (תיבה של איש מת), ובתחילת הסרט מר גיבס שר את המילים המקוריות מאי המטמון.
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות

ביוגרפיה

פרננדו נולד ב-12 בינואר 1751 בנאפולי, להוריו קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. על כס המלוכה עלה כילד קטן, לאחר שאביו, קרלוס השלישי, מלך ספרד, שהיה מלך נאפולי, ירש את כס המלוכה הספרדי, ועל פי הסכמים בינלאומיים לא יכול היה לשלוט עוד באופן ישיר בממלכת נאפולי. התחתן עם מריה קרולינה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, קיסרית אוסטריה. בתקופתו ראה את אירועי המהפכה הצרפתית בהם הודח בן דודנו מדרגה שלישית לואי ה-16 וראשו נערף, את אירועי המלחמות הנפוליאוניות בהם יצא לגלות והוחלף במלכים נפוליאוניים, ז'וזף בונפרטה וז'ואקים מירא, את השבתו לכס המלוכה של ממלכת שתי הסיציליות בחסות הסדר הבינלאומי החדש של קונגרס וינה ב-1816, וניסיון מרד ב-1820 שהיה אחד האירועים המקדימים לאיחוד איטליה. הוא מת על כסאו, שׂבע ימים, ב-1825. את בנותיו השיא לחשובים שבמלכי אירופה כלואי פיליפ, מלך צרפת ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יוסף סנדל

יוסף סַנדֶל (ביידיש: סאנדעל; בפולנית: Józef Sandel; כ"ח באלול תרנ"ד, 29 בספטמבר 1894, קולומיאה, גליציה – ה' בכסלו תשכ"ג, 1 בדצמבר 1962, ורשה) היה מבקר וחוקר אמנות יהודית ועיתונאי יהודי פולני, יו"ר האגודה היהודית לקידום האמנויות היפות בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה, היסטוריון של האמנות הפלסטית היהודית בפולין.

ביוגרפיה


יוסף בן אביגדור סנדל נולד בסתיו 1894 בקולומיאה שבגליציה, אוסטריה, במשפחה יהודית ענייה. על אף שלא רכש השכלה גבוהה, עסק באמנות כתחביב ובמקצוע. בשנים 1930–1933 ניהל את הגלריה לאמנות צעירה (Galerie Junge Kunst) בדרזדן. בסוף שנות ה-30 עבר לעיר וילנה שבפולין, ושם ארגן את המחלקה לאמנות בייווא (המכון המדעי היהודי). כתב ביקורות אמנות בעיתוני וילנה "צייט" ו"טאָג" ובכתבי עת נוספים (בעיקר ביידיש, שכן הפולנית שבפיו הייתה דלה). בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בברית המועצות, ולאחריה שב לפולין עם הגל הראשון של השבים למולדת, באמצע שנת 1946, והתיישב בוורשה. כיהן כיו"ר האגודה היהודית לקידום האמנויות היפות (Żydowskie Towarzystwo Krzewienia Sztuk Pięknych), שהתארגנה מחדש לאחר המלחמה, והיה הרוח החיה בה. האגודה פעלה לרכוש ולהציל יצירות אמנות יהודיות, ארגנה תערוכות של אמנות יהודית, ושאפה לייסד מוזיאון לאמנות יהודית. לאחר התפרקות האגודה, הוקמה ב-1950 גלריה לאמנות יהודית במסגרת המכון ההיסטורי היהודי בוורשה, וסנדל כיהן כמנהלהּ, עד סגירתה ב-1953.
יוזמה נוספת של סנדל במסגרת האגודה הייתה קיבוץ רשימה של האמנים היהודים הנספים והנעדרים במלחמה, שלימים שימשה אותו בספרו על האמנים היהודים בפולין שנספו בשואה.
סנדל הרבה לפרסם בעיתונות היידית והפולנית ביקורות, מחקר וסקירות היסטוריות של האמנות הפלסטית היהודית בפולין. פרסם ביידיש בהוצאת "יידיש בוך" בוורשה את הספרים "מוטיבים יהודיים באמנות הפולנית" (1954) – קובץ רשימות על האמנים היהודים הנודעים בפולין מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד השואה – ואת אלבום הביוגרפיות והרפרודוקציות "אמנים יהודים בפולין שנספו" (1957), שניהם בעריכת דוד ספארד. לאחר מותו ראה אור הספר והאלבום "אמנות פלסטית של יהודים בפולין" (1964), גם הוא בעריכת ספארד.
עבודתו הספרותית נעשתה יחד עם אשתו, ארנסטינה (אֶרנָה) (אסתר) פּוֹדהוֹרצֶר-סנדל (ערנא פּאָדהאָריצער-סאנדעל; Erna Podhorizer-Sandel;‏ 1903–1984).
סנדל נפטר בוורשה בדצמבר 1962, בן 64 במותו. נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.
יורי ארטיוכין

חייו

יורי ארטיוכין נולד בכפר במחוז מוסקבה למשפחת טייס קרב בחיל האוויר הסובייטי. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. בשנת 1948 יורי ארטיוכין החל ללמוד בבית הספר לטכנאי חיל האוויר ובשנת 1951 החל לשרת בתפיקד טכני. בשנים 1958-1952 הוא למד באקדמיה טכנית וסיים אותה עם תואר מהנדס חשמל. הוא המשיך לעבוד באקדמיה בה למד במעבדות שונות.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. הוא היה חבר בצוות משנה של מספר משימות והיה חבר צוות שליטת קרקע. בשנת 1974 יורי ארטיוכין השתתף בטיסת חללית סויוז 14 לצד פאבל פופוביץ'.
בשנת 1982 הוא הוצא מיחידת הקוסמונאוטים בעקבות העברה לתפקיד ניהולי. בשנת 1980 יורי ארטיוכין סיים את עבודת הדוקטורט בתחום מודיעין חלל. בשנת 1988 הוא עזב את חיל האוויר הסובייטי בדרגת קולונל.
לאחר סיום השרות הצבאי, יורי ארטיוכין עבד בתעשיית החלל וכיהן במספר תפקידים ציבוריים.
יורי ארטיוכין התגורר בעיר הכוכבים ונטמן בבית עלמין מקומי.
נאסר שאדלי

קריירת מועדונים

שאדלי (הנקרא בטעות "צ'אדלי" באנגלית) התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של AGOVV אפלדורן מליגת המשנה בהולנד, בשנת 2007 עלה לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2010 עבר לטוונטה. את שער הבכורה שלו בליגה הבקיע נגד פ.ס.ו. איינדהובן. ב-14 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בתיקו 2-2 נגד אינטר מילאנו בשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-29 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בהפסד 4-1 לטוטנהאם הוטספר. ב-7 בדצמבר הבקיע את שער השוויון בכדור חופשי בתיקו 3-3 נגד טוטנהאם.
ב-21 ביולי 2013 חתם שאדלי בטוטנהאם הוטספר תמורת 7 מיליון לירות שטרלינג. ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 1-0 על קריסטל פאלאס.
ב-29 באוגוסט 2016 חתם שאדלי בווסט ברומיץ' אלביון עבור 13 מיליון אירו. ב-30 באוגוסט 2018 חתם שאולי במונקו תמורת 12 מיליון אירו. ב-11 באוגוסט 2019 הושאל שאדלי לאנדרלכט לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

שאדלי בן להורים בלגים אשר הגרו ממרוקו, משום כך הוא בעל אזרחות כפולה. בשנת 2010 השתייך שאדלי לסגל נבחרת מרוקו אך לא רשם הופעות, ומשום כך היה יכול על פי חוקי פיפ"א לשחק בנבחרת אחרת. ב-28 בינואר 2011 רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה. ב-29 במרץ 2011 הבקיע שאדלי את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 1-4 על אזרבייג'ן, כאשר כבש את השער השלישי. בשני ביולי 2018 הוא כבש את שער הניצחון בדקה ה-94 במשחק של בלגיה נגד יפן (שהסתיים בניצחון 3-2 לטובת בלגיה), בשמינית גמר מונדיאל 2018.
יוסף (יוסקה) שפירא

ביוגרפיה

יוסף שפירא נולד בירושלים לחיה שרה ולרב ישעיהו שפירא, אשר נודע בציבור בתור "האדמו"ר החלוץ", ממייסדי "הפועל המזרחי", ואחיו של האדמו"ר מפיאסצ'נה - קלונימוס קלמיש שפירא.
מנעוריו היה פעיל בתנועת הנוער "בני עקיבא", היה חבר בקיבוץ עין צורים. בשנת ה'תשי"ד (1954) היה בין מקימי המזכירות העולמית של בני עקיבא, ועמד בראשה כיושב ראש המזכירות במשך למעלה משני עשורים (ה'תשט"ו-ה'תשל"ז 1955–1977).
כיהן גם כראש מחלקת העלייה והנוער ("עליית הנוער") בסוכנות היהודית (בין השנים ה'תשל"ח-ה'תשמ"ג 1978–1983), ובתקופתו נפתחו תוכניות ללימודים תיכוניים בישראל לצעירים יהודיים מהגולה, לקידום מנהיגים צעירים ולקליטתם. בשנת 1983 הוחלף בתפקיד על ידי אורי גורדון, כדי לפנות מקום למינוי אליעזר שפר לתפקיד בכיר בהנהלה הציונית מטעם המפד"ל.
בתחילת 1980 נמנה עם הרב חיים דרוקמן בין הפעילים המרכזיים שהקימו את חוג איתנים במפד"ל, שחרתו על דגלם את עידוד ההתנחלות בכל ארץ ישראל, חינוך וצמצום פערים, עלייה ואורחות חיים צנועים. במרץ 1983 החליטו לפרוש מהמפד"ל ולהקים את "מצ"ד- מחנה הציונות הדתית", אשר התמודדה במסגרת סיעת "מורשה" לכנסת האחת-עשרה. יוסף שפירא כיהן כשר בלי תיק מטעם מצ"ד (מבלי להיות חבר כנסת) בממשלת האחדות הלאומית בראשות שמעון פרס ולאחריו יצחק שמיר (ט"ז באלול ה'תשמ"ד 13 בספטמבר 1984 - י"ד בטבת ה'תשמ"ט 22 בדצמבר 1988).
בטקס השבעתו כשר שינה מן הנוסח הרשמי והתחייב לשמור אמונים "למדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, ולחוקיה". לאחר מספר דקות התבקש לשוב ולהצהיר מחדש.
בין השנים ה'תשמ"ט-ה'תשנ"ג (1989–1993) כיהן כיושב ראש הראשון של קרן "גרוס" לקידום חיילים משוחררים.
בכ"ה בטבת תשע"ד, 28 בדצמבר 2013, נפטר בבית חולים תל השומר, בגיל 87. הותיר אשה, ברכה, בתו של המחנך והסופר יצחק אריגור וארבעה ילדים:ישעיהו, נירית (מוזס) אשתו של צבי מוזס, חגית (סדן) ואייל (טייס אל על וטייס במיל' בחיל האוויר). נקבר בבית העלמין סגולה בפתח-תקוה.
יצחק מאיר לוין

תקופת פולין

נולד בעיירה גורה קלוואריה שליד העיר ורשה שבפולין (שנכללה באימפריה הרוסית), לרב חנוך צבי הכהן לוין רבה של בענדין, ולפייגא, בתו של האדמו"ר מגור בעל השפת אמת. הוא נישא לדבורה מאטיל אלתר, בת דודו (אחי אמו), האדמו"ר מגור הרב אברהם מרדכי אלתר. ב-1930 נבחר לתפקיד יו"ר אגודת ישראל בפולין. נלווה לחותנו במספר ביקורים שערך בארץ ישראל. ב־1933 נעצר על ידי המשטרה הפולנית בחשד לאחזקת סמים, בעקבות זיהוי שגוי של שקית עפר שהביא מסביבת קבר רחל ומערת המכפלה, כסמים. בכנסייה הגדולה במארינבאנד ב-1937 נבחר להנהלה המצומצמת של אגודת ישראל ולאחד משני היושבי ראש של הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל וב-1939 נבחר ליו"ר הוועד הפועל העולמי.
היה ממקימי רשת החינוך יסודי התורה לבנים ובית יעקב לבנות.
בין השנים 1937–1939 כיהן כציר הסיים הפולני כנציג אגודת ישראל, ממחוז הבחירה ורשה].
לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה מינה אדם צ'רניאקוב את לוין לחבר ביודנראט. לאחר כחודש נמלט לוין מפולין.

בארץ ישראל

בשנת 1940 עלה לארץ ישראל שבועיים לאחר עליית חותנו, האמרי אמת, והמשיך את פעילותו באגודת ישראל. בתקופת השואה היה לוין מהפעילים הבולטים בוועדת ההצלה. יו"ר הסוכנות, יצחק גרינבוים, הזכיר בנאום כי לוין טוען שצריך להפנות את כספי קרן היסוד למאמצים עבור הצלת הגולה. ב־1941 הואשם בעבירה על תקנות ההגנה בשל העברת כספים מחוץ לגוש השטרלינג, אך זוכה. היה חבר מנהלת העם ומחותמי מגילת העצמאות. לא השתתף במעמד הכרזת העצמאות בשל שהותו אז בארצות הברית ולכן חתם על מגילת העצמאות רק לאחר ששב ארצה.
לוין כיהן כשר הסעד (כיום משרד הרווחה) הראשון של מדינת ישראל, בממשלה הזמנית ובשלוש הממשלות הראשונות, עד ל-18 בספטמבר 1952, אז התפטר מן הממשלה, על רקע התנגדות אגודת ישראל לשירות לאומי לבנות והדיון על שירות נשים בצה"ל.
לפני קום המדינה עמד במגעים עם ראשי הסוכנות בראשות בן-גוריון בדבר מכתב הסטטוס קוו הכולל הבטחות בדבר היחס ליהדות במדינת ישראל לכשתקום, בתחומים של דיני אישות, כשרות, חינוך ושבת. פעל גם למען שחרור בחורי הישיבות מגיוס לצה"ל. פעל למען הקמת העיתון 'המודיע'. פעל למען הכרת המדינה ב"זרם הרביעי" - זרם החינוך של אגודת ישראל. בשנת 1953, עם ביטול הזרמים, היה ממקימי החינוך העצמאי - רשת החינוך של אגודת ישראל. בראשית 1950 פעל למען הכרת המדינה בתלמודי התורה של היישוב הישן.
היה חבר כנסת מטעם אגודת ישראל מן הכנסת הראשונה ועד לכנסת השביעית. לוין פתח את הישיבה הראשונה של הכנסת השביעית מתוקף היותו זקן חברי הכנסת. אולם השתתפותו בפעילות כנסת זו הייתה מצומצמת בגלל מחלתו.
היה חבר בוועדת החקירה הראשונה בישראל שהוקמה לבדיקת אירועי אלטלנה.
כאשר התמנתה גולדה מאיר לראשות הממשלה, הביע את התנגדות אגו"י להעמדת אשה בראשות המדינה. באופן כללי נחשב למתון בהתנהגותו ובסגנונו.
נפטר בט"ז באב תשל"א ונטמן סמוך ל"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים. לצדו קבורים גם בני משפחתו.
רחובה המרכזי של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים "מעגלי הרי"ם לוין" קרויה על שמו.

עמדותיו

לוין הוביל קו של שיתוף פעולה עם התנועה הציונית ואהדה לבניית ארץ ישראל. באוקטובר 1938 הוא השתתף בכינוס של יהדות פולין והביע תמיכה מלאה של אגודת ישראל במלחמה המאוחדת של העם היהודי על ביתו הלאומי בארץ ישראל. בוועידה של אגודת ישראל ביוני 1944 הביע תמיכה בהקמת מדינה יהודית ואגודת ישראל בהנהגתו השתתפה במאבק המדיני למען פתיחת שערי הארץ לעלייה חופשית.

משפחתו

בנו, יהודה אריה לייב לוין, היה העורך הראשון של המודיע. בן אחר, פישל, הפך לחילוני. בן אחר, פנחס יעקב לוין נפטר בצעירותו בשנת 1941. חתנו, משה שינפלד, הוא מפעילי אגודת ישראל.
דוכס קלרנס

דוכסי קלרנס

תואר "דוכס קלרנס" הוענק לראשונה לליונל מאנטוורפן, בנו השלישי של מלך אנגליה אדוארד השלישי, בשנת 1362. לאחר מותו של ליונל בלא בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה עבור תומאס מלנקסטר, בני השני של המלך הנרי הרביעי בשנת 1412. לאחר מותו בלי בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השלישית עבור ג'ורג' פלנטג'נט, אחיו של אדוארד הרביעי, בשנת 1461. ג'ורג' איבד את התואר בשנת 1478 לאחר שהורשע בבגידה ובקשירת קשר נגד אחיו.
התואר היה אמור להיות מוענק בפעם הרביעית עבור גילפורד דדלי, בעלה של ליידי ג'יין גריי, לאחר הכתרתה, אולם היא הודחה והוצאה להורג יחד עם בעלה לפני מתן התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך ויליאם (לימים המלך ויליאם הרביעי), בשנת 1789. ויליאם היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' השלישי. לאחר הכתרתו בשנת 1830 שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר.
התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך אלברט ויקטור, נסיך ויילס - בנו הבכור של אלברט אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי). אלברט ויקטור נפטר מדלקת ריאות בשנת 1892 והדוכסות שבה להיות רכוש הכתר.
תואר משני הכפוף לתואר זה הוענק על ידי המלכה ויקטוריה לבנה, לאופולד, דוכס אולבני ולבנו, הנסיך צ'ארלס אדוארד.

דוכסות קלרנס

מקור שם הדוכסות בעיר קלייר שבסאפוק, שהייתה בבעלותו של ליונל מאנטוורפן, הדוכס הראשון מקלרנס. רעייתו של ליונל, אליזבת דה בורג, רוזנת אלסטר הייתה יורשת של משפחת דה קלייר, והייתה הבעלים של אחוזת קלייר ואדמותה האחוזה, בה התגוררה עם בעלה.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603 החל הנוהג להעניק את התואר המושלב - "דוכס קלרנס ואבונדייל" או "דוכס קלרנס וסנט אנדרוז", וזאת מאחר שאבונדייל וסנט אנדרוז הן עיירות בסקוטלנד.
CLS Group

CLS (קיצור של Continuous Linked Settlement) הוא מסלקת מטבע חוץ בינלאומית הפועלת משנת 2002. החל משנת 2008 המסלקה פועלת גם בישראל.
CLS הוא בנק לסליקת עסקאות במטבע חוץ של שני צדדים המעוניינים להימנע ככל הניתן מסיכוני סליקה ואשראי. הייחוד של CLS הוא בהיותו נקודת אמצע, מתווך, של שני צדדים, ניטראלי ובעל מנגנוני סליקה המפחיתים סיכונים באופן מרבי. שני צדדים המעוניינים להשתמש בשירותי CLS מעבירים אליו את תשלומיהם. רק ברגע ש-CLS מקבל את תשלומי שני הצדדים במטבע אחד הוא מעביר הלאה את הכספים במטבע השני אליהם. חוסר יכולת של אחד הצדדים להעביר את מחויבותו בעסקה מאפשרת ל-CLS לבטל את העסקה ולהשיב למי מהצדדים שכן ביצע, חזרה את כספו.
לדוגמה בנק א' סיכם כי יעביר לבנק ב' 100 דולר תמורת 200 שקלים ביום T. בנק CLS מקבל את המידע על העסקה משני הצדדים וממתין ליום T. ביום T בנק א' מעביר ל- CLS את 100 הדולרים. בנק ב' מעביר ל- CLS את 200 השקלים. מנגנון CLS עודכן כי שני הצדדים העבירו אליו את הכספים (דבר המוכיח כי אין להם בעיות נזילות או כל קושי לעשות כן). ברגע זה CLS מעביר הלאה לבנק א' 200 שקלים ולבנק ב' 100 דולר. ללא CLS, בנק א' או בנק ב' עלולים היו להעביר כספים לבנק כושל שקיבל את כספם אך אינו מסוגל להעביר אליהם את מחויבותו.
אירועי כשל אלו מתרחשים במקרה של שווקים מעורערים (ראו המשבר הכלכלי העולמי (2008)) כאשר בנקים נפלו בין לילה.
אבן אל-בוואב

אבּן אל-בַּוַואבּ הוא כינויו של אבו אל-חסן עלי בן הלאל (ערבית: أبو الحسن علي بن هلال) (נפטר בשנת 1022 לערך), קליגרף פרסי מתקופת השושלת הבויהית בפרס אשר נודע באיורי הקוראן שלו.
אבן אל-בַּוואבּ פיתח את סוג הכתב הנקרא אל-ח'ט אל-מנסוב, כתיבה קליגרפית איסלמית שנודעה בדיוקה וביחסי הפרופורציה המושלמים שלה.

קורות חיים

אבן אל-בַּוואבּ נולד למשפחה ענייה. ככל הנראה אביו היה שוער (זו משמעות שם משפחתו). הוא למד משפט מוסלמי, ומסופר עליו כי ידע את כל הקוראן בעל פה.
את אמנות הקליגרפיה למד מתלמידיו של אבן מוקלה. אבן אל-בַּוואבּ יצר 64 העתקים של הקוראן בכתב ידו. אחד מהעותקים אלה מצוי כיום במסגד לאללי שבאיסטנבול (כתב היד הוענק למסגד במתנה על ידי הסולטאן סלים הראשון).
ימק"א

היסטוריה

תנועת ימק"א נוסדה בלונדון ב-6 ביוני 1844 על ידי סר ג'ורג' ויליאמס וקבוצה של כמרים אוונגליסטיים.
ויליאמס היה אחד מהצעירים הרבים שנמשכו לערים הגדולות כמו לונדון
בעקבות המהפכה התעשייתית.
שותפיו היו צעירים כמוהו אשר היו מודאגים בשל חוסר מודעות לבריאות הגופנית בקרב הציבור הרחב. בהיעדר מוסדות תרבות ובריאות, הציבור נהג לפנות לבתי מרזח, בתי בושת ופיתויים אחרים.
בשנת 1850 הארגון הרחיב פעילותו לאוסטרליה. בית ימק"א הראשון בצפון אמריקה נפתח במונטריאול, קוויבק, קנדה ב-25 בנובמבר 1851, על ידי קבוצת כמרים מכנסיית סנט ג'יימס. בית ימק"א הראשון בארצות הברית נפתח ב-29 בדצמבר 1851 בבוסטון, מסצ'וסטס.
ב-1855 הכריזו נציגים של ימק"א בכנס פריז, שהמחלוקות בין הארגונים במדינות השונות לא יצליחו לחבל במאמצי ימק"א להשריש את הערכים הנוצריים.

מעורבות פוליטית

בסוף שנות ה-60 סניף ימק"א בעיר מונטגומרי' אלבמה הואשם על ידי המרכז המשפטי לדרום העני, שממוקם באותה עיר, בכך שהסניף אינו מאפשר לאפרו-אמריקאים להשתתף בפעילות הארגון. לאחר מספר שנים של מאבק משפטי הותרה השתתפות של אפרו-אמריקאיים.  ראש ימק"א במונטגומרי אף הודה שללא פרסום הנושא הסניף לא היה יכול להגיע לפתרון הנושא ולהבטיח פעילות תוך ייצוג שווה לבני כל הגזעים.]
בכמה מדינות היה ימק"א הארגון הראשון שאימץ את התפיסה של ייצוג שווה לכל המינים, לדוגמה, ימק"א נורווגיה.
ב-1973 אומצו עקרונות קמפלה, שעיקרם מתן אפשרויות שוות לכל, ללא הבדל דת, גזע ומין. לאחר אימוץ העקרונות היה ברור לכול, שימק"א תיאלץ לנקוט עמדות פוליטיות ולהתייחס לשינויים המתחוללים בעולם.
בכנס בגרמניה ב-1997 אומצו העקרונות של "תמורות המאה העשרים", שהתמקדו ביתר שאת בשינויים העולמיים כמו שוויון המינים, מלחמה ושלום, ההתפתחויות בגלובליזציה והגזענות.
ימק"א נקטה עמדה במאבק העולמי נגד הפרדה גזעית וגם קראה למציאת פתרון למשבר במזרח התיכון.
ארגוני ימק"א בצפון אמריקה ובמערב אירופה השקיעו משאבים עצומים בהקמת בתי ימק"א במזרח אירופה, יוזמה שהוכתרה כמוצלחת ביותר.
בשנת 2003 נערך בפראג כנס חגיגי במסגרתו ציינו נציגים צעירים מרוב מדינות אירופה את ההתאוששות מפגעי מסך הברזל.

ימק"א בישראל

בניין ימק"א ירושלים הוא מן המהודרים בבנייני הארגון. סניף האגודה בירושלים נוסד ב-8 בינואר 1878, ומבנה הקבע הוקם בין השנים 1928 ו-1933. ימק"א ירושלים משך אליו צעירים רבים אך גם עורר התנגדות מצד גורמים יהודים שחששו מפעולות מיסיונריות בקרב הנוער. כיום סניף זה מונה כ-3,500 חברים מכחמישים מדינות.
עד שנת 1991 שימש אצטדיון ימק"א הצמוד למגדל ימק"א ירושלים, כמגרשה הביתי של קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות, נותר בשטחי מדינת ישראל סניף ימק"א הבינלאומי. במזרח ירושלים, שהפכה לחלק מממלכת ירדן, הוקם סניף ימק"א מזרח ירושלים הפעיל עד היום. מאז 1967 גם סניף זה נמצא בשטחה של מדינת ישראל. סניפים נוספים של ימק"א בישראל הם סניף ימק"א נצרת וסניף ימק"א פניאל ליד טבריה.
בשנת 2018 שופצה הפעמוניה של ימק"א והותקן הפעמון האחרון שהיה חסר בה (מי במול). הפעמון לא הותקן כאשר נבנתה הפעמוניה במקור עקב קיצוצים בתקציב.
לורה פריפון

ביוגרפיה

פריפון נולדה וגדלה בוואצ'נג, ניו ג'רזי שבארצות הברית, הצעירה מבין חמישה ילדים למארג'ורי, מורה בבית ספר תיכון, ולמייקל, מנתח אורתופדי. אביה ממשפחה יהודית ממוצא רוסי, בעוד אמה ממשפחה נוצרית ממוצא אירי וגרמני. ב-1993, נפטר אביה בגיל 49, במהלך ניתוח לב. באותה עת פריפון הייתה בת 13.

קריירה

פריצתה הראשונה למסך הייתה בפרסומת לטלוויזיה ב-1995 עבור חברת התקשורת MCI. ב-1996 למדה פריפון דרמה עם המורה למשחק קרוליין תומאס ב"מעבדת התיאטרון" של תומאס. בספטמבר 1997 היא הופיעה כקלואי באופרת סבון אינטרנטית בשם They Go On. היא דגמנה בפריז, מילאנו וברזיל. ב-1998, החלה לשחק את דונה במופע שנות ה-70 עד לירידת הסדרה מהמסכים ב-2006.
פריפון הופיעה פעמיים על שער המגזין MAXIM בינואר 2001 ובנובמבר 2004.
בשנת 2004 השתתפה פריפון בסרט האימה "גחלילית" ואף שימשה כמפיקה בפועל, ובאותה שנה שיחקה בסרט "הצלם: סיפור אהבה" לצד מגי ג'ילנהול. היא תרמה את קולה למשחק המחשב Halo 2. והתארחה בפרק בסדרה "המלך היל". בשנת 2006 כיכבה במותחן הפסיכולוגי "קרלה" בבימויו של ג'ואל בנדר.
בשנים 2007–2008 שיחקה דמות ראשית בסדרה חזרה לשורשים (October Road).
בשנת 2009, פריפון הופיעה בסדרת הקומדיה איך פגשתי את אמא בתפקיד אורח כקארן, חברתו המתנשאת של טד בתקופות שונות בחייו. ב-2010, התארחה בסדרות מדיום והאוס.
בשנת 2011 שיחקה תפקיד אורח בסדרה קאסל בתור השחקנית שמשחקת בסרט המבוסס על ספר מתוך הסדרה.
בשנת 2012 הופיעה בתפקיד הראשי בסיטקום "איפה את, צ'לסי?", שבוטל לאחר עונה אחת. בנוסף, שיחקה בסרט להמר בגדול לצידם של ברוס ויליס וקתרין זיטה-ג'ונס.
בשנים 2013–2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית כתום זה השחור החדש בתפקיד אלכס ווס, בת זוגה לשעבר של פייפר צ'פמן, הדמות הראשית.
בשנת 2016 שיחקה במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, היילי בנט, לוק אוונס, אליסון ג'ני ואדגר רמירס. בשנת 2017 שיחקה בדרמה הקומית "הגיבור" בכיכובו של סם אליוט.

חיים אישיים

פריפון יצאה בעבר עם השחקנים טופר גרייס, כריסטופר מסטרסון (אח של דני מסטרסון) וסקוט מייקל פוסטר.
ביוני 2017 פרפון אישרה שהיא מאורסת לשחקן בן פוסטר ושהם מצפים לתינוקת. בתם נולדה באוגוסט 2017 ושנה לאחר מכן באוגוסט 2018 הם התחתנו. השניים מתגוררים בניו יורק. 
פריפון חברה בכנסייה הסיינטולוגית.
אלברט גוסטב בדיין

קורות חייו

בדיין נולד באנז'ה (Angers) בצרפת ב-1893 ומשפחתו עברה לג'רזי (Jersey) ב - 1894.
בדיין שירת בצבא האנגלי ב-1/9 גדוד המפשייר (1/9th Hampshire Regiment). 
לאחר סיום לימודיו, היה פיזיותרפיסט וייסד מרפאה בביתו, ברחוב רוזוויל סנט הלייר (Roseville Street, Saint Helier), שם נולדה בתו ולרי (Valerie)
לאחר מלחמת העולם הראשונה בדיין נישא לאשתו קלרה (Clara).
בדיין נהפך לאזרח בריטי ב-1921.

בזמן מלחמת העולם השנייה

רוב האוכלוסייה היהודית בג'רזי ברחה מהאזור לפני פלישת הגרמנים ב-1940, אבל 12 מתושבי האי שזוהו כיהודים, נשלחו למחנות השמדה. בדיין סייע לאישה יהודיה ממוצא הולנדי בשם מארי אריקה ריצ'רדסון (Mary Erica Richardson) החל מ-25 ביוני 1943. מארי גרה עם בעלה קפטן אדמונד ריצ'רדסון, שלא היה יהודי, בסיינט הלייר. לפי דברי בדיין, יום אחד תוחקרה ריצ'רדסון על ידי הFeldkommandantur (יחידת העניינים האזרחיים הגרמנית) והורשתה ללכת לביתה על מנת לאסוף את חפציה עמם תשלח ל"מחנה נחמד ומיוחד". בדיין לקח את ריצ'רדסון לביתו, שם התחבאה חודשים במרתף אבן קטן לפני שהועברה לחדר עם ווילונות בקומה העליונה של הבית. היא שהתה בביתו במשך כשנתיים וחצי למרות הסכנה בדבר. בדיין האכילה בזכות אוכל שקבל מלקוחותיו החוואים בתמורה לטפולי הפיזיותרפיה שהעניק להם.
במהלך המלחמה, בדיין החביא בביתו גם עובדי כפייה רוסיים, אסיר מלחמה צרפתי שברח, ופרנסיס לה סאור (Francis Le Sueur), איש מג'רזי שברח מהגרמנים. 
ספרו של פרנסיס לה סאור "Shadow of the Swastika" שפורסם ב-1990 הוא עדות למעשיו של בדיין

לאחר המלחמה

בראיון לעיתון עם "Jersey Evening Post" ב-1970 סיפר בדיין כי גברת ריצ'רדסון שינתה במהלך השנים ששהתה בביתו את סגנון שערה, כי היא נהגה להרכיב משקפיים כהים וכי לעיתים היא ישבה בחוץ בגינה. בכל פעם שהגרמנים חיפשו את הבית, היא חזרה להתסתתר במרתף הסודי.
לאחר המלחמה, בדיין אושפז ואובחן עם ההשפעות מאוחרת של לחץ כרוני. הזוג ריצ'דרסון עזבו את האי מיד לאחר המלחמה.

הנצחות

פרדריק כהן, נשיא הקהילה היהודית בג'רזי כתב על סיפורו של בדיין בספרו "The Jews in the Channel Islands during the German Occupation 1940- 1945"
בדיין הוזכר בספרה של מדליין באנטינג " The Model Occupation – The Channel Islands under German Rule 1940-1945" שפורסם ב-1996.
בדיין הוכר בקבוצה של 20 אזרחי האי על ידי האיחוד הסובייטי ב-1965 על זה שהחביא וסייע לעובדי כפייה רוסיים.
ב-21 בדצמבר 1999, אלברט בדיין הוכר כחסיד אומות העולם. המדליה ניתנה לנכדו בלונדון וכיום נמצאת בתצוגת קבע במוזיאון הימי בסיינט הלייר. 
לוחית אשר מסמנת את ביתו ברחוב רוזוויל 45 הוקמה על ידי Vingtaine de la Ville.
ב-2010, בדיין קיבל את אות גיבור השואה הבריטי מהממשלה הבריטית
תוכנית עסקית

תוכנית עסקית היא מסמך ניהולי המספק תמונה עתידית כוללת של העסק או המיזם מכל הבחינות - מבחינה שיווקית, טכנולוגית, תפעולית, כלכלית ועוד. הסיבה העיקרית להכנת תוכנית עסקית היא ניתוח שיטתי ומסודר של העסק, לשם גיוס הון ושיתוף פעולה, בדיקת כדאיות מעמיקה ותכנון אסטרטגיה עסקית לעסק.

תהליך כתיבת התוכנית העסקית

בשל הדיסציפלינות הרבות הנדרשות לצורך הכנת תוכנית עסקית טובה (שיווק, פיננסים, אסטרטגיה, ניתוח שוק, מוצר, וכו') ובשל ריבוי המודלים הפיננסיים והתחזיות הנלוות אל התוכנית העסקית, היא נערכת על פי רוב בעזרת כלכלנים מנוסים שזהו תחום התמחותם.
התוכנית העסקית מתמקדת במוצר או השירות המוצעים, פוטנציאל השוק שלו והתחזיות הפיננסיות. במיוחד במיזמים חדשים ובחברות הזנק, ידוע כי תוכנית עסקית שמשאירה רושם חובבני עשויה להקטין את הסיכוי של המיזם לגייס כסף ממשקיעים פרטיים או מקרנות הון סיכון ולהתפתח, אף שבשלב ראשוני של חיי החברה אין לרוב צורך בפירוט רב של עתיד המיזם, מעבר לשנה או השנתיים הקרובות.
קלינצי

תולדות היישוב

קלינצי נוסדה בשנת 1707, ובמהלך המאה ה-18 נפתחו בה מספר בתי דפוס. במאה ה-19 הפך היישוב למרכז טקסטיל אזורי, ובשנת 1925 הוענק לו מעמד של עיר.

יהודי קלינצי

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-6,500 יהודים, כ-16% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר ארבעה בתי ספר יידיים.
טרם כיבוש בעיר בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, הספיקו להימלט ממנה כמחצית מיהודיה. לאחר כיבושה, ב-20 באוגוסט 1941, ערכו הגרמנים רישום של יהודיה, ובספטמבר שלאחר מכן הוציאו בה להורג 165 יהודים. בהמשך, רוכזו כ-3,000 יהודי העיר הנותרים ויהודי יישובי הסביבה בגטו שהוקם בכפר באני (Banniy) הסמוך לעיר. על יושבי הגטו הוטלו גזירות שונות, והוא נשמר בידי המשטרה הרוסית.
באקציה המונית שביצעו הגרמנים בגטו ב-6 עד 7 בדצמבר 1941, רצחו אלו בין 2,500 ל-3,000 מיושביו. כ-100 יהודים בעלי מקצוע מהגטו שהושארו בחיים נרצחו באביב 1942.
סאלי סאר

קריירת מועדונים

סאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לה הבר, אך מעולם לא זכה לשחק עבור הקבוצה הבוגרת.
בשנת 2007 הצטרף לתרסיוולוס היוונית בה שיחק עונה אחת.
בשנת 2009 חתם בויל הליגת השווייצרית השנייה בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2011 הצטרף ללוצרן מליגת העל השווייצרית. ב-20 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד גראסהופרס ציריך. בשתי עונותיו הראשונות במועדון הפך לשחקן הרכב בקבוצה, אך בשלוש העונות שלאחר מכן מעמדו התערער.
בקיץ 2017 חזר לליגה השנייה בשווייץ וחתם בסרבט ז'נבה.

קריירה בינלאומית

סאר נולד בצרפת ובשנת 2016 החליט לייצג את נבחרת מאוריטניה. ב-2 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד דרום אפריקה.
פסגת פייפ

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי חברי משלחת המחקר הגאולוגית של אוניברסיטת מינסוטה אשר חקרו את האזור בין השנים 1964–1963. 
הפסגה נקראת בשם זה כי מצאו עליה צינור (באנגלית: "pipe" - "פייפ") שנשכח על ידי חוקרים של הפסגה.

לקריאה נוספת

• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, Geological Evolution of Antarctica, PP 257-258