google/wiki40b huggingface dataset:
מבצע קוטג'

רקע

היפנים, תחת פיקודו של קפטן טק'גי אונו, נחתו על האי קיסקה, בערך ב-01:00 בלילה ב-7 ביוני 1942, עם כוח של כ-500 נחתים יפנים. מיד לאחר הגעתם, הם הסתערו על תחנת מזג אוויר אמריקאית באי. הם הרגו שני חיילים ששהו שם ושבו שמונה, שנשלחו ליפן כשבויי מלחמה. בספטמבר 1942, 2000 חיילים יפנים נוספים הגיעו לאי. בשלב זה, אדמירל-משנה מונזו אקייאמה  עמד בראש הכוח היפני באי. בדצמבר 1942 ובינואר 1943 הובאו לאי אמצעים נוספים: יחידות נ"מ, מהנדסים ותגבורת של חיילי חי"ר. באביב 1943, השליטה בכוחות באי הועברה לקייצ'ירו היגוצ'י . לאחר ניצחון הכוחות האמריקאיים והקנדים בקרב על האי אטו במאי 1943, האי קיסקה נותר הטריטוריה האמריקאית האחרונה שהייתה בשליטת היפנים.

תוכנית הפלישה וביצועה

ב-11 ביוני 1942, ארבעה ימים לאחר כיבוש האי על ידי היפנים, החלו כוחות אמריקאיים בתקיפה אווירית של האי מכיוון מזרח שנמשכה עד אוגוסט 1943. התקיפות האוויריות הקשו מאוד על פעילות היפנים באי ושהותם באי התמקדה במגננה.
במרץ 1943, החל מצור ימי על האי על מנת להגביל את יכולת האספקה של היפנים לאי. עם סיום כיבוש האי אטו במאי 1943 על ידי בעלות הברית, התחילו הכוחות בתקיפות אוויריות של האי קיסקה משדה התעופה שבאטו. כך, התאפשר לתקוף את האי גם מכיוון מערב. בשל האבדות הכבדות שספגו הכוחות האמריקאיים והקנדים כשכבשו את האי אטו, והצפי שמספר החיילים היפנים שישהו בקיסקה יהיה גדול פי כמה ממספר החיילים באטו, צפו המתכננים של המבצע לכיבוש קיסקה למספר גבוה של אבדות מקרב כוחות בעלות הברית. עם זאת, הם יישמו את הלקחים מהלחימה באי אטו וציידו את כוחותיהם בציוד שמתאים יותר לתנאים באי. מנגד, היפנים, שחשו כי האי כבר לא בר-הגנה, הכינו תוכנית לנטישת האי. ב-28 ביולי 1943, בחסות החשיכה והערפל, הצליחו היפנים לחדור את המצור שהוטל על האי באמצעות צוללות וספינות. תוך שעה, פינו היפנים את כל החיילים מהאי (כ-5000 חיילים) בבטחה, מבלי שאותרו על ידי הכוחות שצרו על האי. בעת עזיבתם, השאירו היפנים מוקשים ומלכודות. כמו כן, הם השאירו פצצות שכוונו כך שפצצה אחת תתפוצץ מדי יום.
למרות חשאיות העזיבה של היפנים, היו סימנים לכך שהאי ננטש. הכוחות האמריקאיים והקנדים לא קלטו תשדורות רדיו מהאי במשך הזמן שבין עזיבת היפנים לנחיתה על האי. כמו כן, מטוסים אמריקאיים לא נתקלו באש נ"מ בגיחות ההפצצה שלהם על האי. למעשה, מטוסים אמריקאיים אף נחתו על המסלול המופצץ באי על מנת לאמת חשדות לכך שהאי ננטש. על אף הסימנים שהאי ננטש, מפקד הכוח בצפון האוקיינוס השקט, אדמירל-משנה תומאס קינקייד, סירב לבטל את המבצע.
ב-15 באוגוסט 1943, נחתו כוחות אמריקאיים וכוחות קנדים בחופים שונים באי. בשל הערפל הכבד ששרר והבלבול, כל אחד מהכוחות זיהה את הכוח השני ככוח יפני וכתוצאה מאש ידידותית נהרגו 28 חיילים אמריקאים ו-4 חיילים קנדים. כמו כן, נפצעו כ-50 חיילים בכל צד.
ב-17 באוגוסט, בזמן שהספינה USS Abner Read  שטה בקרבת האי, היא נפגעה ממוקש יפני שהושאר במקום. 71 חיילים אמריקאים נהרגו בתקרית זו, ו-47 נוספים נפצעו.
במהלך שני ימי הלחימה, נהרגו בסך הכול 313 חיילים אמריקאיים וקנדים. מלבד האש הידידותית והתקרית בספינה, אחת מסיבות המוות המובילות הייתה מחלות שנבעו מהתנאים הקשים ששררו באי, לרבות רגל חפירות, שממנה מתו יותר ממאה חיילים. מלבד הסיבות האמורות, החיילים נפגעו גם ממוקשים, מלכודות, פצצות מתוזמנות, פיצוצי תחמושת מקריים, תאונות דרכים, פיצוצי נפלים ופציעות שונות שנבעו מהתנאים באי.
יעקב אשר גוטרמן

ביוגרפיה

נולד בבני ברק למשפחה מחסידות אלכסנדר. למד בישיבת פוניבז', והוסמך מאוחר יותר לרבנות. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק והיה מבקר רוחני בעיתון יתד נאמן. בשנת 1996 נכנס לפעילות פוליטית בדגל התורה כאיש אמונו של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, וכיהן כעוזרו של ח"כ אברהם רביץ.
בשנת 2000, לאחר סיום כהונתו של יוסף שוינגר, התמנה כמועמד יחיד וללא בחירות לראשות מודיעין עילית. מאז מכהן בתפקיד ברצף ונבחר כמועמד יחיד ללא בחירות בשתי מערכות הבחירות הבאות (2004, 2008).
גוטרמן יזם הקמת שכונות נוספות בעיר. בשנת 2005 יזם הקמת מרכזי תעסוקה לנשים בעיר, אשר תרמו רבות לפיתוחה של העיר ומועסקים בהם כאלף נשים.
בשנת 2005 נחקר גוטרמן על ידי היחידה הארצית לחקירת הונאות במשטרה בחשד לזיוף מסמכים, קבלת שוחד בחירות ואי-סדרים כספיים במועצה שבראשותו. כמו כן נחשד כי היתרי הבנייה לשכונה חדשה במודיעין עילית ניתנו על ידו שלא כחוק. בשנת 2010 המליצה המשטרה להעמידו לדין בחשד לאיומים על מועמדים אחרים במערכת הבחירות המוניציפליות שהתקיימה בשנת 2008 במטרה להסיר את מועמדותם, אך לא הועמד לדין מחוסר ראיות בתיק.
גוטרמן היה מועמד ברשימת יהדות התורה מאז הבחירות לכנסת ה-15. בבחירות לכנסת ה-18 וה-19 הוצב במקום השמיני, אך לא נבחר.
משנת 2004 הוא מכהן כיו"ר דירקטוריון החברה לפיתוח משאבי אנוש - החברה למשק וכלכלה. בשנת 2013 היה חבר דירקטוריון בית החולים מעייני הישועה בבני ברק עד יוני 2014 אז מונה דירקטוריון חדש.
בשנת 2013 (תשע"ד) נערכו לראשונה בחירות לעיריית מודיעין עילית וגוטרמן נבחר לקדנציה רביעית, ברוב של 85.5 אחוזים. מולו התמודד אברהם ברגר, נציג מפלגת בני תורה.
משנת 2015 משמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.

משפחתו

נשוי לבתו של מרדכי זיידל לודמיר מירושלים, מצאצאי שניאור זלמן מליאדי בעל התניא ומייסד חסידות חב"ד.
בתו הבכורה נשואה לבנו של הסופר שלום מאיר ולך.
טיילור לאוטנר

ביוגרפיה

לאוטנר נולד בגרנד ראפידס, מישיגן שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא גרמני, בריטי, צרפתי והולנדי. אמו, דבורה לאוטנר, עובדת בחברה לפיתוח תוכנה. אביו, דניאל לאוטנר, הוא טייס בחברת תעופה מסחרית. יש ללאוטנר אחות צעירה ששמה מקאנה. ללאוטנר ישנה הכשרה באמנויות לחימה, לאחר שלמד קראטה בבית ספר לקראטה בהולנד, מגיל שש.

קריירה

לאוטנר החל לשחק בשנת 2001, כשהופיע בסרט הטלוויזיה "Shadow Fury". לאחר מכן קיבל תפקידים בסדרה "סאמרלנד", "המופע של ברני מק", ו"המשפחה שלי". לאחר כן הופיע גם במספר תוכניות וסרטים נוספים. בנוסף לטלוויזיה, לאוטנר הצליח מאוד בתחום הדיבוב (בין השאר דיבב בתוכניות כמו "צ'רלי בראון" ו"סקובי דו". בשנת 2005, זכה לאוטנר בתפקיד שרקבוי בסרטו של רוברט רודריגז "הרפתקאות שרקבוי ולבהגירל בתלת מימד". הוא בילה שלושה חודשים על הסט באוסטין, טקסס בצילומים. חודשים לאחר מכן, הוא נבחן בהצלחה לתפקיד אליוט בסרט "12 במחיר אחד 2".
באוקטובר 2008, שיחק לאוטנר את בנו של כריסטיאן סלייטר בסדרת הטלוויזיה "My Own Worst Enemy", עד שהתוכנית בוטלה לאחר 9 פרקים. אז שיחק לאוטנר את ג'ייקוב בלאק ב"דמדומים", עיבוד קולנועי לרומן מאת סטפני מאייר. עקב השינויים הגופניים העיקריים המתרחשים בדמותו של ג'ייקוב בלאק לאורך הסאגה, הבמאי של סרט ההמשך "דמדומים 2: ירח חדש" שקל את החלפת לאוטנר בשחקן אחר בסרט השני. בניסיון לשמור על התפקיד, לאוטנר הכניס עצמו למשטר אימונים מפרך והעלה כ-13 ק"ג מסת שרירים, ובעקבות זאת לאוטנר שב לתפקידו כג'ייקוב בסרט השני.
בשנת 2010, שיחק בתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "יום האהבה" כווילי, בן זוגה של טיילור סוויפט ששחקה את פליסיה,
בספטמבר 2009, לאוטנר ושאקירה הגישו את פרס ה"ווידאו הטוב ביותר לזמרת" לטיילור סוויפט בטקס פרסי MTV 2009. לאוטנר הנחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-12 בדצמבר 2009, מה שהפך אותו לאחד המנחים הצעירים ביותר בהיסטוריה של התוכנית.
ב 2011, שיחק לאונטר בסרט "חטיפה" שעלה לאקרנים ב-23 בספטמבר לבתי הקולנוע בארצות הברית, וגם בשחר מפציע, החלק הרביעי בסדרת דמדומים, אשר החלק הראשון- דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1 עלה לאקרנים במהלך השנה.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "לרוץ אל הגאות" (run the tide) שם גילם "ריי" ריימונד, אשר חוטף את אחיו הצעיר במטרה להגשים את החלום הגדול. באותה שנה גילם את ד"ר קסידי בעונה השנייה של הסדרה "מלכות הצעקה", קומדיית אימה בכיכובה של אמה רוברטס.

חיים אישיים

בשנת 2009 לאוטנר יצא עם הזמרת סלינה גומז לתקופה של חודשים ספורים. ב-2010 היה בן זוגה של טיילור סוויפט. מ-2013 עד 2015 יצא עם השחקנית מרי אבג'רופולוס.
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

גיזלה נולדה בלאקסנבורג ב-12 ביולי 1856, לקיסר פרנץ יוזף הראשון ולנסיכה סיסי נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. גיזלה הייתה ביחסים קרובים מאוד עם אחיה רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, והתאבדותו בשנת 1889 הייתה מכה קשה עבורה.
ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה במינכן עם לאופולד, נסיך בוואריה, נכדו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה. נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 4 ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה גיזלה כאחות בבית חולים צבאי, בעוד בעלה שהועלה במהלך המלחמה לדרגת גנרלפלדמרשל, כיהן בתפקידים בכירים בחזית המזרחית.
לאחר המהפכה הגרמנית ברחו בני משפחתה מהעיר, אולם גיזלה שהייתה ידועה בכינוי "המלאכית מווינה" נשארה במינכן, ואף הצביעה בבחירות לרפובליקת ויימאר בשנת 1919. בשנת 1923 חגגו גיזלה ובעלה את חתונת הזהב שלהם, ובשנת 1930 מת בעלה לאופולד. שנתיים מאוחר יותר ב-27 ביולי 1932 מתה גיזלה בגיל 76, ונקברה על יד בעלה במינכן.
מיכאל גורביץ'

ביוגרפיה

גורביץ' נולד בתל אביב לאנטול גורביץ' והילדה קסטן. הוא מספר על המשיכה הראשונית שלו לתיאטרון:
בגיל 9 עשינו הצגה באנגלית בבית הספר, שיחקתי בתפקיד הראשי ואני זוכר משפט אחד מתוכה: "I'm Hungry". אחרי ההצגה הסתכלו עליי כולם, ואז אמרתי לעצמי שזה מקום שנותן לי כוח. הפעם הבאה שאני זוכר בהקשר דומה הייתה כשהלכתי עם אמא שלי ל"חלום ליל קיץ" בתיאטרון חיפה, וכשפוק השתחווה (השחקן לשעבר פופיק ארנון) הקהל מחא כפיים ואני אמרתי לאמא שלי בהתרגשות - "אני אהיה שחקן", והיא אמרה - "על גופתי המתה".
אמא שלי אמרה תמיד - "עדיף שתהיה אינסטלטור ולא תתעסק בתיאטרון", כי היא מאוד סבלה מחיי האמנות. היא הייתה רקדנית והייתי נוסע איתה בגיל מאוד צעיר להופעות שלה, עומד ליד הפסנתרנית ומחליף את דפי התווים, וכשהיה מסך – לא תמיד היה מסך – הייתי פותח וסוגר אותו, וכל ההתרגשות של ההצגה והריח של "מאחורי הקלעים" נכנסו לי לדם בגיל מאוד צעיר. גם אבא שלי היה בתיאטרון. הוא היה אחד מיוצרי תיאטרון הבובות הראשונים בארץ, הוא עבד יחד עם הונזו בגבעת חיים. הוא בנה לי תיאטרון בובות משלי ופנס קסם והייתי עושה הצגות ומקרין סרטים לילדים. כל פעם שהיה בא לבקר (ההורים שלי התגרשו) הייתי עושה לו הצגות, זה היה טקס קבוע. חוץ מזה אמא שלי הייתה לוקחת אותי כל הזמן לתיאטרון, פנטומימה, הופעות מחול.
 
כנער קיבל את התקליט של ההצגה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני והאזין לו עשרות פעמים. בצבא שירת בלהקה צבאית. בגיל עשרים הלך ללמוד בסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב. הוא הרבה לשהות בקיבוץ גבעת חיים, מישהו הציע לו לעשות הצגה. הוא הקריא שירים של לאה גולדברג על רקע מוזיקה, אביו לימד אותו להכין תפאורה מכמה ארגזים ותאורה בסיסית. ההצגה הצליחה מאוד ובעקבותיה ביים הצגות נוספות. ניסן נתיב הגיע לצפות באחת מהצגותיו ובעקבות זאת נתן לגורביץ' לביים את המחזה הראשון שלו מלאכים הם לא לנצח, בשנה השלישית ללימודיו בסטודיו. אחר-כך השתלם בבימוי ובחינוך בלונדון. כשהיה בן 27, כשגורביץ' חזר מהשתלמות בחו"ל וניסן נתיב הציע לו ללמד ולביים בבית הספר. כשגורביץ' רצה להתחיל לביים בתיאטרון הוא פנה לדוד לוין, שהיה אז מנהלו האמנותי של הבימה, ששלח את עמרי ניצן, במאי הבית, לצפות במחזה "מסע לכיוון הים" שביים, ניצן. המחזה הראשון שכתב וביים כמורה בסטודיו למשחק היה סטניסלבסקי! סטניסלבסקי! סטניסלבסקי, שעלה לראשונה ב-1979.
היה במאי בית בתיאטרון "הבימה" במשך שש שנים. משנת 2001 משמש כבמאי וכמנהלו האמנותי של תיאטרון החאן בירושלים. בשנת 2016, פורסמו טענות של שתי שחקניות על מה שהגדירו כהתנהגות בלתי הולמת מצדו; גורביץ דחה את הטענות. ועדת בדיקה שהוקמה בוועד המנהל של החאן מצאה שלא עבר כל עבירה על החוק וכהונתו הוארכה עד 30 בנובמבר 2018 (הארץ. יאיר אשכנזי 14.4.2016). גורביץ הגיב על הטענות נגדו (מיקי גורביץ מגיב- הארץ 14.6.2016 אתר סלונה. ציפי שוחט: מישהו שכח לשאול את השאלות הנכונות 24.4.16)  באוקטובר 2018 פורסמו 4 תלונות נגדו בסטודיו למשחק שבו מלמד גורביץ' מאז 1978, שתיים מהן חוזרות מ-2016. בעקבותיהן הפסיק את עבודתו בהסכמה עם הנהלת בית הספר מפני שלטענתו הרגיש שהן מאורגנות ושבעידן ה ME TOO# אינו יכול לעשות את עבודתו כהלכה. בימים אלה הוא כותב ספר המתאר את תפיסת התיאטרון שלו ואת דרך עבודתו.
בבימוי ההצגות שהוא כותב, פועל גורביץ' בתהליך של שיתוף פעולה מלא עם שחקניו. לדבריו, "הצד של הבמה, של השחקן, הוא זה שתמיד מושך אותי, מעניין ומגרה אותי, וזה הכאן והעכשיו האמיתי של ההצגה". עוד טען כי "כל מה שאני עושה בתיאטרון הוא במהותו אנטיתזה לערוץ 2. הטלוויזיה הצליחה לדלל את הנפש שלנו".
בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש

בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, אחד מסיפוריו המוקדמים, שפורסם בשנת 1909 בעיתון "הפועל הצעיר". הסיפור לא נכלל בקובץ כל סיפוריו של עגנון, אך פורסם שנית בספר "קובץ עגנון" שבעריכת אמונה ירון, רפאל וייזר, דן לאור וראובן מירקין. קטעים מהסיפור שולבו ברומן "תמול שלשום" ומתוך סיפור זה נולד הסיפור "אגדת הסופר", אשר נכלל בכרך "אלו ואלו". 
שם הסיפור נלקח מבארה של מרים שהיא, על פי המסורת, באר מים נסית שלוותה את בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני, בזכותה של מרים הנביאה.
גנות

היסטוריה

היישוב הוקם לראשונה בשנת 1950 על ידי קבוצת חיילים משוחררים, אך ניסיון התיישבות זה נכשל.
היישוב הוקם רשמית ב-י' בחשון תשט"ז, 1955 על ידי חברת רסקו, שקלטה ליישוב תושבים מכל רחבי הארץ. המושב משתרע על פני שטח של כ-500 דונמים ומתגוררים בו כיום כ-450 תושבים. למרות השתייכות המושב לאיחוד החקלאי, ובדומה ליישובים כפריים רבים במרכז הארץ, רוב תושבי גנות עוסקים בעבודות חוץ ובמקצועות חופשיים, וחקלאות אינה ההכנסה העיקרית במקום. במקום נמצאים, בין השאר, אולם אירועים, חווה לרכיבה טיפולית, ועוד. 
שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ירמיהו ("...ונטעו גנות ואכלו את פריהן") (ירמיהו פרק כ"ט, פסוק כ"ח).
בסמוך ליישוב נמצא מחלף גנות הקרוי על שמו, המחבר את כביש 1 (כביש ירושלים - תל אביב) עם כביש 4 (כביש אשדוד - תל אביב) עוד בסביבת המושב פארק אריאל שרון, לשעבר "חירייה".
צמצום (תורת החוגים)

בתורת החוגים, צמצום הוא התכונה המאפשרת לצמצם מודול, כלומר להסיק מאיזומורפיזם  את האיזומורפיזם . צמצום עשוי להתקיים או שלא להתקיים בקטגוריה נתונה של מודולים.

תכונת ההצבה

כל מודול פשוט (ולכן כל סכום ישר של מספר סופי של מודולים פשוטים) הוא בעל תכונת ההצבה. מודול M מקיים את תכונת ההצבה אם ורק אם הטווח היציב של חוג האנדומורפיזמים הוא 1. מכאן אפשר להסיק שמעל חוג בעל טווח יציב 1, כל מודול פרויקטיבי נוצר סופית הוא בעל תכונת ההצבה. מודול אי-פריד המקיים את תכונת ההחלפה הסופית מקיים גם את תכונת ההצבה.
אם R חוג קומוטטיבי נתרי מקומי למחצה, אז לכל מודול נוצר סופית מעליו יש תכונת ההצבה.

צמצום

לכל שני מודולים B,C, אם  אז ; וכמובן אי-אפשר לצמצם את P. דוגמה זו (המכונה "הטריק של איילנברג") מראה שתכונת הצמצום, אם היא מתקיימת, מוגבלת למודולים נוצרים סופית.
מעל תחום דדקינד, כל מודול נוצר סופית אפשר לצמצם. מאידך, יש תחומים קומוטטיביים בעלי ממד קרול 2 עם מודולים פרויקטיביים נוצרים סופית שאינם ניתנים לצמצום.
בחוג אידיאלים חופשיים, החוג ניתן לצמצום (כמודול מעל עצמו).

צמצום פנימי

חוג R מקיים את תכונת הצמצום הפנימי כמודול מעל עצמו, אם ורק אם לכל שני אידפוטנטים , אם  (כמודולים) אז  (תכונה זו סימטרית ביחס להחלפת ימין ושמאל). 
מודול M שחוג האנדומורפיזמים שלו רגולרי פון-נוימן מקיים את תכונת הצמצום הפנימי, אם ורק אם חוג האנדומורפיזמים רגולרי ליחידות (ע"ש).
הבונה החופשי

העיתון הבונה החופשי הוא ביטאונה של הלשכה הגדולה של הבונים החופשים במדינת ישראל. בביטאון מאמרים הקשורים למסדר, דבר הנשיא, תמונות מאירועים ועדכונים מהלשכות במסדר. בעיתון מאמרים בשפות שונות (בעיקר בעברית, באנגלית, בספרדית ובערבית).
הגיליון הראשון הופיע בינואר 1933, תוצר של עבודתם של האחים למסדר חיים הררי ורפאל אבולעפיה (כמוציא לאור) ומאז הוא הופיע ברציפות במשך 5 שנים. בשנים 1938–1948 הייתה הופעתו בלתי סדירה, עקב קשיים כספיים והמצב הפוליטי המעורער.
כך עד לאיחוד הלשכות של הבונים החופשים בישראל, בשנת 1953 ובחסותה של הלשכה הגדולה של סקוטלנד, מאז החל לצאת באופן סדיר, עד היום.
מדד לרנר

מדד לרנר, נוסח בשנת 1934 על ידי הכלכלן היהודי-אמריקאי אבא לרנר. המדד מוגדר L=\frac{P-MC}{P} כאשר P היא המחיר אותו קובעת הפירמה, ו-MC היא העלות השולית של הפירמה. ערכו של המדד תחום בין 0 ל-1, כשערך גבוה יותר מסמל כח שוק חזק יותר. לפירמה בתחרות משוכללת (שבה P=MC), אין שום כח שוק.
ז'ורז' ברסנס

ביוגרפיה

ברסנס נולד בשנת 1921 בעיר סט (Sète) שבדרום צרפת לז'אן-לואי ברסנס ולאלבירה, בת למשפחת דאגרוזה האיטלקית. הסבים מצד האם, מיקלה דאגרוזה ומריה דולצ'ה היו מן היישוב מארסיקו נואובו מחבל בזיליקטה. 
ברסנס התחיל את הקריירה בשנות ה-40. שיריו מתפרשים על קשת של נושאים. מידידות ואהבה ועד מוות וזנות. בשיריו מובעת ביקורת חברתית נוקבת וברבים מהם מוצבת מראה מול החברה, גם אם אינם כוללים מילות תוכחה מפורשות. בשירים אחרים מציב ברסנס מול הקהל את עובדות החיים המשמעותיות ביותר, כגון מוות ובגידה, וקובע שעל אף שאירועים מסוימים הם חשובים ביותר לפרט, הרי שעל החברה בכללותה ואף על הסביבה הקרובה הם אינם מותירים רושם.
בשיריו הרבה ברסנס להדגיש את האדישות של החברה כלפי סבל ואי צדק והתייחס רבות לסטנדרטים הכפולים הנהוגים בה. הוא הופיע מחוץ לצרפת אך לעיתים נדירות וזכורה במיוחד הופעתו בלונדון בשנת 1973.
סגנון שירתו בפני קהל מאופיין בהופעה נקייה של זמר עם גיטרה, כאשר הדגש העיקרי ניתן למילים. לחניו מונוטוניים (חד-גווניים), מעין דיקלום, ומובילים את המאזין לשורה התחתונה של המסר מבלי שהלחן מסגיר את העובדה שהשורה התחתונה מתקרבת. צורת הלחנה זו תורמת להבנת תחושת האפסיות של הסבל מול שגרת העולם.
ברסנס נפטר ב-29 באוקטובר 1981 מסיבוכים של סרטן המעי הגס.
ברסנס פופולרי עד היום בצרפת ובאירופה ותקליטים עם ביצועים משיריו יוצאים בכל תקופה על ידי אמנים צעירים. בין המבצעים: קרלה ברוני ומקסים לפורסטיה בצרפתית ושל פאקו איבנז בספרדית.

השפעת ברסנס בישראל

רבים משיריו של ברסנס תורגמו לשפה העברית בעיקר על ידי יוסי בנאי אך גם על ידי נעמי שמר. בשנת 1969 ובשנת 1974 הקליט יוסי בנאי שני תקליטים משיריו של ברסנס בעברית ובשנות התשעים חזר בנאי והקליט שוב חלק מאותם שירים בעיבוד חדש.
בשנת 1958 הפזמונאי הישראלי דן אלמגור השתמש בלחן של השיר "אשתו של הקטור" (la femme d'Hector) מאותה שנה, וחיבר מילים שונות בעברית עבור להקת הנח"ל - השיר "ויויו גם". השיר הצרפתי המקורי תורגם מאוחר יותר לעברית הן על ידי יוסי בנאי ("אשתו של בנץ"), והן על ידי דן אלמגור עצמו ("אשתו של מר ז'וזו").
דייוויד ילנד

ביוגרפיה

ילנד למד אנגלית במגדלן קולג' באוניברסיטת קיימברידג', ואחר כך החל בקריירת המשחק בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו. מאז הופיע במספר רב של הצגות בתיאטרון ובהפקות טלוויזיוניות. אחד מתפקידיו הידועים הוא בדמות הנסיך אדוארד השמיני בסרט הקולנוע "מרכבות האש".
ב-1974 שיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה "דייוויד קופרפילד" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם. הוא מוכר גם מהופעתו בדמות ניקולס, בנו של הוראס רמפול, בסדרת הטלוויזיה "רמפול". ב-1986 גילם את אביה של הדמות הראשית בסדרה "נסיכה קטנה" ברשת London Weekend Television. עוד גילם את ג'ורג', משרתו האישי של הרקול פוארו (דייוויד סושה) בסדרת הטלוויזיה "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי. בסוף 2007 שיחק בתפקיד ראלף ניקלבי בהפקה מחודשת של המחזה "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי" לצדה של בתו האנה.
ב-2016 גילם ילנד את דמותו של מרטין בל בסרט הטלוויזיה "רג'" של ה-BBC.
אליעזר ראוכברגר

ביוגרפיה

ראוכברגר נולד בחיפה לרב משה וללאה. אימו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בגיל שנה וחצי. בצעירותו למד בישיבת חברון בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
בשנת 1988 היה שותף בהקמת מפלגת דגל התורה ובבחירות לכנסת באותה שנה שימש כמנהל המטה הארצי של המפלגה. בשנים 1990–1992 שימש כדובר סיעת דגל התורה בכנסת.
בשנת 1991 החל לעבוד כעיתונאי בביטאון החרדי-ליטאי יתד נאמן ככתב לענייני ירושלים וככתב פוליטי. במשך שנים רבות כתב את הטור "פוליטיקה". בשנת 1996 נבחר כיושב ראש תא הכתבים של הכנסת, ובשנת 2000 נבחר לקדנציה נוספת בתפקיד בו כיהן עד שנת 2004.
בשנת 1995 התמנה על ידי שר הפנים, אהוד ברק, לחבר במועצה הממונה של העיר אלעד. ראוכברגר כיהן כחבר מועצה בעיר בשנים 1995–1996.
בשנת 2002 נבחר לחבר הנהלת המינהל הקהילתי בשכונת הר-נוף בירושלים ומונה למחזיק תיק הכספים וכוח אדם במינהל הקהילתי. בהמשך נבחר ליושב ראש המינהל הקהילתי. פרש מראשות המינהל הקהילתי עם בחירתו למועצת עיריית ירושלים.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 התמודד למועצת העיר ירושלים מטעם דגל התורה במסגרת סיעת יהדות התורה. ראוכברגר נבחר למועצת העירייה והתמנה ליושב ראש ועדת המכרזים, ומחזיק תיקי נכסים ומבני ציבור. בנוסף, כיהן ראוכברגר כיושב ראש סיעת יהדות התורה, שמנתה שמונה חברים והייתה הסיעה הגדולה ביותר במועצת העיר.
בשנת 2013 מונה על ידי מנהיגי הציבור החרדי-ליטאי לאחראי מטעם מפלגת דגל התורה על נושא בחירת רבנים ודיינים. בתפקידו זה הביא לבחירתו של הרב דוד לאו לתפקיד הרב הראשי לישראל, וכן היה מעורב במינוי עשרות דיינים על ידי הוועדה למינוי דיינים.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2018, התמודדה דגל התורה בנפרד. ראוכברגר הוצב בראש הרשימה ונבחר בשנית למועצת העירייה. מפלגת דגל התורה בראשותו קיבלה 6 מנדטים. ראוכברגר התמנה לסגן וממלא מקום ראש העיר, מחזיק תיק תכנון ובניה ויושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ובניה.
בתפקידו כיושב ראש הוועדה המקומית קבע שיא ארצי חדש בועדות סטטוטוריות עירוניות ומחוזיות, כאשר כינס את הוועדה המקומית לתכנון ובניה לישיבה במשך 15 וחצי שעות.

חיים אישיים

ראוכברגר נשוי לתיקי, אב לחמישה ילדים ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. 
אביו, הרב משה, היה מרבני העיר חיפה, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל במשך 14 שנה ויושב ראש ועד רבני השכונות בעירו.
איוונה שפאנוביץ'

ביוגרפיה

שפאנוביץ' נולדה בזרניאנין שביוגוסלביה. אמה ונסה הייתה אצנית ואלופת יוגוסלביה. כנערה התאמנה בקראטה, כדוריד וכדורעף ומגיל שבע באתלטיקה. 
ביולי 2005 ייצגה את סרביה ומונטנגרו באליפות העולם באתלטיקה לנוער במקצועות ריצת 100 מטר וקפיצה לרוחק. שבועיים לאחר מכן שברה את שיא סרביה לנוער בקפיצה לרוחק לנוער בתוצאה של 6.43 מטר. ב-2006 סיימה שביעית באליפות העולם עד גיל 20 וזכתה באליפות סרביה. ב-2007 ייצגה את סרביה באליפות אירופה באתלטיקה באולם, סיימה חמישי באליפות אירופה עד גיל 20 וזכתה במדליית כסף באליפות העולם לנוער בתוצאה של 6.41 מטר. ב-2008 זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בתוצאה של 6.61 מטר והייתה בכך לסרבית הראשונה המגיעה להישג זה. היא השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג אך לא עברה את שלב המוקדמות כשקבעה תוצאה של 6.30 מטר. ב-2009 זכתה במדליית זהב באוניברסיאדה שהתקיימה בבלגרד שבמולדתה, באליפות אירופה עד גיל 20 זכתה במדליית כסף בשיא סרביה של 6.71 מטר. ב-2010 סיימה שביעית באליפות אירופה, ב-2011 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23, היא סבלה באותה שנה משבר בכף רגלה שמנע ממנה להתחרות באליפות העולם. ב-2012 סיימה במקום ה-11 באולימפיאדת לונדון. 
ב-2013 סיימה חמישית באליפות אירופה באולם, היא זכתה במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה בשיא לאומי של 6.82 מטר, לאחר בריטני ריס ובלסינג אוקגבארה. ב-2014 זכתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין, בתוצאה של 6.77 מטר לאחר אלואז לסה וקתרינה ג'ונסון-תומפסון. באליפות אירופה שהתקיימה בציריך זכתה במדליית כסף לאחר לסה בתוצאה של 6.81 מטר. בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין זכתה במקום הראשון בשיא סרביה של 6.88 מטר.
ב-2015 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באתלטיקה באולם בשיא סרביה של 6.98 מטר. באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג זכתה במדלית ארד בשיא לאומי של 7.01 מטר וסיימה לאחר טיאנה ברטולטה ושארה פרוקטור. 
ב-2016 זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בפורטלנד לאחר בריטני ריס, בשיא לאומי של 7.07 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שהתקיימה באמסטרדם זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6.94 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית ארד בשיא סרביה של 7.08 מטר לאחר המנצחת טיאנה ברטולטה וסגניתה בריטני ריס. הייתה זו המדליה הראשונה בענף האתלטיקה לסרביה במשחקים האולימפיים. חודש לאחר מכן שיפרה את שיאה הלאומי ל-7.10 מטר במהלך תחרות בבלגרד. במהלך השנה זכתה בחמש מתוך שמונה תחרויות ליגת היהלום וזכתה בתואר האלופה הכללית. 
ב-2017 זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במולדתה, בשיא סרביה של 7.24 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 6.96 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6.96 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 6.99 מטר.
דייוויד קוסטוף

ביוגרפיה

קוסטוף נולד וגדל בטנסי, בן למשפחה יהודית. ב-1989 סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת ממפיס וב-1992 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת ממפיס. לאחר הלימודים הקים משרד עורכי דין עצמאי.
הוא חבר המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1995–1999 כיהן כיושב ראש סניף המפלגה במחוז שלבי בטנסי. ב-2002 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה לשמש כנציג המחוז השביעי של טנסי בקונגרס, אך הפסיד למרשה בלקברן. ב-2006 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לתובע פדרלי של מחוז מערב טנסי ובלט במלחמתו בשחיתות הציבורית ובפשיעה באזור ממפיס. ב-2008 התפטר וחזר לעבוד כעורך דין פרטי. 
ב-2016 נבחר לנציג המחוז השמיני של טנסי בבית הנבחרים. ב-2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
קוסטוף מכהן כחבר הנהלת איגוד בוגרי אוניברסיטת ממפיס, חבר דירקטוריון בנק טנסי, סגן נשיא הוועדה להשכלה גבוהה בטנסי.
קוסטוף נשוי ואב לשניים.
יצחק זונדל ריף

הרב יצחק זונדל ריף (ד' בתשרי תרס"ד, ספטמבר 1903 - ט' בתשרי תש"ב, 30 בספטמבר 1941) היה רבה של "זאגר ישן" בליטא. נספה בשואה עם קהילתו.

תולדות חייו

נולד בוולוז'ין לרב ישראל ריף ולמירל, בת הרב רפאל שפירא שהיה חתנו של הנצי"ב מוולוז'ין. נקרא על שם הרב יצחק מוולוז'ין ועל שם הרב מנחם זונדל שפירא שהיה אחי סבו. אחיו הוא הרב נפתלי צבי יהודה ריף.
למד אצל אחיו ולאחר מכן בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. עלה לארץ בתרפ"ג (1923) עם חבריו שלום נתן רענן וצמח גרין, והיה מעשרת התלמידים הראשונים של ישיבת מרכז הרב. ראש הישיבה הראי"ה קוק היה מכבדו בקימה עוד בהיותו צעיר לימים. הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, חברו לספסל הלימודים, אמר עליו שהיה מיחידי הסגולה של הישיבה. היה הכותב העיקרי של שיעורי הרב אברהם אהרן בורשטיין שהוכנסו לאחר פטירתו הפתאומית לספר "נר אהרן" שיצא לאור לזכרו. הרב ריף נהג לציין את יום השנה של רבו זה באמירת דברי תורה.
הרב ריף למד במרכז הרב כשבע שנים. הוא נסמך לרבנות בידי הראי"ה ולאחר מכן שב לליטא. נישא ללאה, בת הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, רבה של זאגר ישן. בתרצ"ו נבחר לרבנות עיירה זו במקום חותנו. כהונתו כרב ב"זאגר ישן" לצד אביו שכיהן כרב ב"זאגר חדש" סיימה את המחלוקת בין שתי הקהילות.
נודע גם כדרשן. רבים היו באים לדרשותיו עוד כשהיה תלמיד ב"מרכז הרב" ודרש מפעם לפעם בבתי כנסת בירושלים.
נספה בשואה יחד עם קהילתו ומשפחתו, בערב יום הכיפורים תש"ב (1941). דברים עליו ודברי תורה שלו הובאו בספר "נר יצחק".