google/wiki40b huggingface dataset:
מילפורד סאונד

מילפורד סאונד (באנגלית: Milford Sound, במאורית: Piopiotahi) הוא פיורד בדרום מערב האי הדרומי של ניו זילנד, בתוך הפארק הלאומי פיורדלנד ואתר המורשת העולמית טה ואהיפוונמו. מילפורד סאונד הוא אחד מאתרי התיירות הבולטים בניו זילנד, ומגיעים אליו למעלה מחצי מיליון תיירים מדי שנה. 
הפיורד נקרא על שם נמל Milford Haven שבוויילס, בתחילה זוהה כמצר ים (באנגלית - sound), ולא כפיורד, ועל כן דבק בו השם מילפורד סאונד. השם המאורי, Piopiotahi, מתייחס ככל הנראה לציפור קטנה בשם Piopio שמוצאה מאזור הפיורד ונכחדה זה מכבר.

גאוגרפיה

מילפורד סאונד הוא הצפוני ביותר מבין הפיורדים בפארק הלאומי פיורדלנד. אורכו, ממעגן הסירות שנמצא בפנים היבשת ועד לים טסמן, הוא כ-15 ק"מ, עומקו מגיע ל-450 מטרים והמצוקים וההרים המתנשאים מעליו מגיעים לגובה של מעל 1500 מטרים. מילפורד סאונד הוא אחד האתרים הגשומים ביותר בניו זילנד, ואף בעולם כולו. ממוצע המשקעים באזור הוא 6813 מ"מ בשנה ומספר ימי הגשם בשנה ממוצעת הוא 182. כמות המשקעים הגדולה מאפשרת את קיומם של יערות גשם צפופים על ההרים והצוקים התוחמים את הפיורד, ויוצרים אלפי מפלים בגדלים שונים הזורמים אל מימיו. הזרימה הקבועה של מים מתוקים אל מימי הפיורד יוצרת שכבת מים מתוקים בעומק של כ-2.5 מטרים מעל מי המלח של הים.

תיירות

בקצהו המזרחי של הפיורד, בפנים היבשת, ממוקם מרכז המבקרים של מילפורד סאונד. במרכז המבקרים קיים נמל תעופה קטן - המשמש מטוסים קלים לצפייה בנוף, מעגן סירות - המספק שירותים למספר חברות המציעות שיט נופי במימי הפיורד, מלון, אכסניה ומסעדה לשירות התיירים הרבים שפוקדים את האתר מדי יום. על אף המרחק הגדול מנקודות יישוב או מוקדי תיירות אחרים פוקדים את מרכז המבקרים אלפי תיירים מדי יום ומעל 550,000 תיירים בשנה. רובם מגיעים באוטובוסים מאורגנים מקווינסטאון, אך גם העיירה טה אנאו, הקרובה יותר אל הפיורד, מהווה תחנת יציאה מרכזית.
רוב התיירים המגיעים למילפורד סאונד יוצאים לשיט נופי של מספר שעות במימיו. שכבת המים המתוקים שמעל מי המלח של הים מסננת את רוב קרינת השמש ויוצרת במימי הפיורד סביבה תת-מימית ייחודית בה ניתן לצפות קרוב לפני המים ביצורים דוגמת ה-Black coral השוכנים בדרך כלל בעומק רב. אטרקציות תיירותיות נוספות כוללות טיסה לצפייה בנוף ושיט בקיאק ים. לאורך הדרך המובילה אל מילפורד סאונד פזורים מסלולי הליכה רבים ומגוונים, וכן מסלול ההליכה המפורסם ביותר בניו זילנד טרק המילפורד (Milford track) מתחיל מאגם טה אנאו ומסתיים במילפורד סאונד עצמו, מרחק הפלגה קצרה ממרכז המבקרים.
אביאסף ברנע

חייו

ברנע נולד בשם אביאסף ברנשטיין בעיר וילנה שבאימפריה הרוסית (ליטא), רביעי מבין שישה אחים ואחיות. אביו, אברהם משה ברנשטיין (1866–1932), היה חזן, מנצח מקהלות ומלחין וילנאי מפורסם, חניך הקונסרבטוריון בווינה, מחבר ה"מוזיקלישער פנקס" ('הפנקס המוזיקלי') – אוסף ניגונים וטקסטים מוערים מן האוצר העממי היהודי (וילנה, המכון האתנוגרפי ע"ש ש. אנסקי, 1927). ברנשטיין הקנה לבנו את יסודות החינוך המוזיקלי והיהודי והנגינה בפסנתר. בהיותו בן תשע נשלח ברנע לברלין ללמוד בקונסרבטוריון, אך נאלץ לחזור לווילנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. אחרי המלחמה חזר לברלין ומשנת 1922 עד 1927 למד בבית הספר הגבוה הלאומי למוזיקה (Staatliche Hochschule für Musik; כיום במסגרת האוניברסיטה לאמנויות של ברלין, Universität der Künste Berlin‏ (UdK Berlin)). במהלך לימודיו שם זכה בפרס מנדלסון.
הוא נישא לשרה אדונסקי, ובשנת 1935 בני הזוג ובתם עלו לארץ ישראל, התגוררו תחילה בתל אביב וכעבור שנה התיישבו בחיפה. במשך השנים עשה לו שם כפסנתרן, מורה למוזיקה ומלחין פורה בתחום המוזיקה הקלאסית הישראלית.
באחרית ימיו החל לאסוף ולערוך לחנים שכתב אביו והגיע לרשימה של כמאתיים פריטים, בהם לחנים חילוניים ודתיים, שירי מקהלה, אופרה לילדים ויצירות ליטורגיות. מטרתו הייתה לשקם את העיזבון שאבד עם חורבן הקהילה היהודית בווילנה, אך מותו שם קץ למשימה.
נפטר בחיפה ב-1957 בתום מחלה ממושכת, בן 54 במותו. הותיר אחריו אישה, ד"ר שרה ברנע, ושתי בנות.
ארכיונו, הכולל יצירות, שמור בספרייה הלאומית.

יצירתו

אביאסף ברנע התמקד בדרך כלל במוזיקה אבסולוטית, אך עסק גם בנושאים מן הפולקלור היהודי ומן הניגונים המסורתיים שאסף אביו, וכן שילב ביצירותיו רשמים מנופי הארץ ומענייני היישוב.
נטאפ

היסטוריה

נטאפ נוסדה בשנת 1992 על ידי דוד היץ, ג'יימס לאו ומיכאל מלקולם. באותו זמן, המתחרה העיקרי של החברה הייתה חברת Auspex.
בשנת 1994 קיבלה נטאפ מימון הון סיכון מחברת סקויה קפיטל. בשנת 1995 החברה הונפקה לראשונה לציבור.
החברה פרחה בשנות בועת האינטרנט של השנים 1990 עד אמצע 2001, במהלכה גדלה ההכנסה השנתית של החברה לכמיליארד דולר.
לאחר התפוצצות הבועה, הכנסות החברה ירדו ל-800 מיליון דולר בשנת 2002. מאז, הכנסות החברה עלו בהתמדה. בשנת 2006 מכרה החברה את קו המוצרים NetCache לחברת Blue Coat. ב־19 באוגוסט 2009 פרש דן וורמנהובן מתפקיד המנכ"ל והוחלף על ידי טום ג'ורגנס.
בראד גוזאן

קריירה

לאחר שנתיים בשיקגו פייר פרמייר מליגת הפיתוח USL, החליט גוזאן לחתום במועדון ה-MLS האמריקאי מועדון דפורטיבו צ'יבאס ארצות הברית לאחר שנבחר בדראפט 2005.
גוזאן שיחק בנבחרת ארצות הברית עד גיל 18 (נבחרת הנוער). ב-19 בפברואר 2006, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד נבחרת גואטמלה בכדורגל. ב-7 בנובמבר 2007, גוזאן נבחר לשוער השנה בליגת ה-MLS.
ב-11 ביולי 2008, אסטון וילה סיכמה על דמי העברה של מיליון דולר עבור שוער צ'יבאס ארצות הברית. גוזאן היה השוער האמריקאי השני בשם בראד שחתם באסטון באותו קיץ אחרי בראד פרידל. גוזאן ערך את הופעת הבכורה שלו באסטון בספטמבר 2008 במסגרת גביע הפוטבול ליג, במשחק בית נגד ק.פ.ר. בטורניר גביע השלום 2009, אסטון ניצחה בכל משחק שגוזאן שיחק, כולל המשחקים נגד פורטו, יובנטוס ואטלנטה. בגמר נגד יובנטוס, הוא עזר לקבוצתו לנצח את האיטלקים לאחר שעצר שני פנדלים של וינצ'נצו יאקווינטה ואלסנדרו דל פיירו בקרב בעיטות העונשין.
ב-27 באוקטובר 2007, גוזאן הציל 4 פנדלים במשחק אחד, הראשון בזמן המשחק הרגיל, ושלושה נוספים בקרב בעיטות עונשין נגד סנדרלנד באצטדיון האור בשלב 16 האחרונות בגביע הליגה. למרות ההופעה המרשימה, בראד פרידל החליף אותו בשער במשחק הגמר נגד מנצ'סטר יונייטד.
ב-31 בדצמבר 2010, גוזאן הושאל להאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ למשך חודש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהאל ביום הראשון של שנת 2011 בהפסד 1-0 ללסטר סיטי. ב-25 בינואר 2011, הוא האריך את ההשאלה עד לסוף פברואר. בסך הכל, גוזאן ערך 11 הופעות במדי האל. ב-28 בפברואר, חזר גוזאן לאסטון וילה.
ב-3 בדצמבר 2011, גוזאן ערך את הופעתו השנייה בפרמייר ליג במדי אסטון נגד מנצ'סטר יונייטד במקומו של שי גיבן הפצוע. בסוף עונת הפרמייר ליג 2012-13, גוזאן נבחר לשחקן המצטיין באותה עונה באסטון לאור תרומתו לקבוצה בהישארות בליגה הראשונה. ב-6 ביולי 2013, הוא חתם על חוזה לארבע שנים נוספות במועדון.
ב-29 ביולי 2016 חתם לשנתיים במידלסברו.
ב-26 בינואר 2017 חתם באטלנטה יונייטד מה-MLS.
ונילין

הפקה

הסינתזה המסחרית הראשונה ליצור ונילין סינתטי כללה שינוי כימי של החומר היותר נפוץ יוגינול (חומצה יוגינית, Eugenol). סינתזה אחרת נעשית על ידי תהליך איזומריזציה של איזויוגינול, ולאחר מכן מבוצע תהליך חמצון. כיום, התהליכים הפופולריים ביותר לייצור ונילין הם פרומילציה של גואיאקול ופרמנטציה של לינין - תוצר לוואי של תעשיית הנייר.
פלאש (קומיקס)

כוחות ויכולות

כל גלגוליו של הפלאש יכולים לנוע, לחשוב ולהגיב במהירות על-אנושית. כמה מהם, בעיקר המאוחרים יותר, מסוגלים לרטוט כה מהר עד שהם יכולים לעבור דרך קירות, לנסוע בזמן ומסוגלים להשאיל ולשאול מהירות מאחרים.
במקרים מסוימים, הפלאש וסופרמן ערכו ביניהם תחרות כדי לבדוק מי מהם הוא המהיר ביותר או כדי לעצור איום משותף, אם כי מירוצים אלה נגמרו בשוויון, לרוב בגלל גורם חיצוני. אולם, הפלאש אכן מנצח את סופרמן בחוברת Adventures of Superman #463 שלאחר המשבר.
הפלאשים מהתקופות השונות מסוגלים לקרוא במהירות עצומה, ובכך להשיג כמויות אדירות של מידע. יכולתם לחשוב מהר מאפשרת להם להיות חסינים בפני קריאת מחשבות, משום שמחשבותיהם רצות במהירות כה גבוהה, שאינה מאפשרת לקוראי מחשבות כהצייד ממאדים לקרוא או להשפיע על מוחם. פלאשים מסוגלים לדבר ביניהם גם במהירות-על, דבר יעיל אם אין הם רוצים שהצד השני ידע את תוכניותיהם.

נבלי-העל של הפלאש

כמו דמותו של באטמן, גם הפלאש ידוע בגלריית נבלי-העל הרחבה שלו. במקרה של הפלאש, כמה מנבלי-העל הקימו אף קבוצה בשם הנבלים, שחבריה השתנו במשך השנים. הם ידועים בסגנון חייהם השיתופי, התחברותם לעיתים תכופות ופעילות לפי קוד מוסרי נוקשה שנאכף ביד קפטן קור, מנהיג "הנבלים". גלריית נבלי-העל של פלאש כוללת בין היתר את קפטן קור, מאסטר המראות, קפטן בומרנג, טריקסטר, אשף האוויר, החלילן, טופ, גל חום, אברה קדברה, גורילה גרוד ודוקטור אלכימיה בנוסף לפלאשים ההפוכים פרופסור זום, זום וקיד זום.
כיוון שטבעם של קבוצת הנבלים היה שמרני יחסית, היה להם קשה לצרף את פרופסור זום ואת אברה קדברה לשורותיהם מפאת טבעם הפסיכוטי והרצחני.

עיבודים למדיות אחרות

במשך שישים שנות ההיסטוריה של הדמות, הפלאש עובד למגוון מדיות - סרטים וסדרות אנימציה, סדרת טלוויזיה לייב אקשן, הופעות אורח בסדרה "סמולוויל", כמו גם משחקי מחשב בה מופיעה הדמות, לרוב אלה העוסקים בקבוצת גיבורי-העל ליגת הצדק.

סרטי קולנוע ואנימציה

נסיונות לעבד את דמותו של הפלאש למסך הגדול היו עוד מדצמבר 2004, כאשר התסריטאי דייוויד ס. גויר (שכתב גם את "העורב: עיר המלאכים", סרטי "בלייד", "באטמן מתחיל") הציע לעמוד בראש הכתיבה ובימוי סרט קולנוע על פלאש. גויר הביע התעניינות בריאן ריינולדס ("בלייד טריניטי", הרימייק ל"אימה באמיטוויל") כמועמד מתאים לתפקיד הראשי של וולי וסט. אולם, בפברואר 2007, גויר עזב את הפרויקט בטענה לחילוקי דעות עם האולפנים. תסריטו של גויר נחשב אפל מידי וכלל גם את בארי אלן וגם את וולי וסט. בפברואר 2007, נודע כי הבמאי שון לוי יעמוד בראש הפרויקט ובכתיבת תסריט חדש שיכלול אלמנטים שונים מתסריטו של גויר. ריאן ריינולדס הביע שוב התעניינות לשחק בתפקיד אם דמות הפלאש תהיה מבוססת על וולי וסט. ב-28 באוקטובר 2007 הביע הבמאי דייוויד דובקין ("לדפוק חתונה") נכונות לעמוד בראש הסרט החדש, וכי הסרט יתרחש באותו יקום שבו מתקיימת עלילת הסרט ליגת הצדק החדש.
ב-9 ביוני 2010 נודע, כי התסריטאים של הסרט גרין לנטרן יעמדו על מלאכת הכתיבה לסרט על הפלאש, בדמותו של בארי אלן.
דמותו של בארי אלן הופיעה בסרטי האנימציה של DC קומיקס "ליגת הצדק: הגבול החדש", "ליגת הצדק: אבדון" ו-"ליגת הצדק פארדוקס פלאשפוינט" ווולי וסט הופיע ב"ליגת הצדק: משבר בשני העולמות".
באוקטובר 2014, אולפני האחים וורנר ליהקו את השחקן עזרא מילר לגלם את דמותו של בארי אלן/הפלאש בסרטים "ליגת הצדק" ו"הברק". ביוני 2015, פורסם כי מילר עתיד לגלם את הדמות לראשונה ביקום הקולנועי של DC בהופעת קמע בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", הוא לבסוף גילם את הדמות גם בסרטים יחידת המתאבדים ובליגת הצדק.
מחמוד יזבק

ביוגרפיה

יזבק סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1978, תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1992 מאוניברסיטת חיפה ותואר דוקטור בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1998. אחר כך הוא השלים מחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בשנת 1999. כיום הוא מלמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה; בעבר שימש כראש החוג. מתמחה בהיסטוריה הפוליטית והחברתית של הפלסטינים במאות התשע עשרה והעשרים; בתולדות השלטון העות'מאני על ארץ-ישראל במאות התשע-עשרה והעשרים; בהיסטוריה מקומית של חיפה; בדרך פעולתם של בתי הדין השרעיים ובהיסטוריוגרפיה ישראלית ופלסטינית.
יזבק שימש כדובר ועד המשפחות השכולות של הרוגי אירועי אוקטובר 2000 (אחיינו, ויסאם יזבק, נהרג בהם). הוא חבר הנהלת עדאלה משנת 2004 ובעבר שימש כיושב ראש הארגון.
מתגורר בנצרת. בתו היא הפעילה הפוליטית והחוקרת היבא יזבק.
מוסר השכל

מוסר השכל הוא משפט, מפורש או משתמע, שממצה את המשמעות הרצויה והרעיון המוסרי של סיפור מעשה. ברבים מהסיפורים הנושאים מוסר השכל, המטרה העיקרית היא העברת מוסר ההשכל, וסיפור העלילה הוא רק אמצעי.
את מוסר ההשכל מוצאים כיום בעיקר בסיפורי ילדים. הוא גם מצוי בסיפורי עם ומהווה אחד מהמאפיינים שלהם. משל הוא סוג אחר של יצירה שאף היא ניתנת לתמצות במוסר השכל קצר. ניתן למצוא אותו גם בפואמות, בשירי עם ובשירי ילדים. יצירות ספרותיות אמנותיות יותר כגון הרומן ומרבית השירים נמנעות בדרך כלל מהכללת מוסר השכל במובן של סיפור שכל תכליתו היא להעביר מסר. רומנים שכן נועדו להעביר מוסר השכל מוקעים מאוד בתרבות המודרנית. ניתן למצוא יצירות כאלו בעיקר לפני המאה העשרים. דוגמה טובה ומפורסמת לעניין הוא השלטון בצרפת שנחרד לאור הפופולריות הרבה שרכש הספר מאדאם בובארי שנכתב בעקבות סיפורה של אישה נואפת, פרשייה עיתונאית מאותם ימים. הספר לא הוקיע באופן חד משמעי את מעשיה של מאדאם בובארי שנגדו את מוסכמות הצניעות וההתנהגות באותם הימים. תוך זמן קצר נכתב רומן על אותה פרשייה בדיוק רק שהפעם הוא נכתב למטרה אחת - להעביר את המסר שמעשיה של מאדאם בובארי אינם מקובלים.

מסרי השכל בספרות ילדים

מוסרי השכל היו חלק מסיפורי ילדים במשך מאות שנים, כי לסיפורי הילדים הייתה אז בעיקר תכלית חינוכית ולימודית; הם לא היו לשם בידור או הנאה. במקרים רבים מוסר ההשכל הובלט במיוחד ובמילים מפורשות, והסיפור הסתיים במשפט כגון "ומוסר ההשכל של זה הוא...". כך הובהר לשומע מה בעצם מלמד הסיפור. לדוגמה, בתום הסיפור כיפה אדומה יכול המספר להוסיף "ומוסר ההשכל, ילדים, הוא שאסור לדבר עם זרים!".
בספרות הילדים המודרנית מוסרי השכל הפכו למיושנים, וכשכבר מוצאים אותם בסיפור הכוונה היא בדרך כלל אירונית. לואיס קרול העביר ביקורת חריפה על מנהג זה, וכמה מהדמויות בספריו טרודות מאוד במוסרי השכל, מה שמראה כמה הם היו מקובלים באמצע המאה ה-19.

מוסר השכל - פרמיס

פרמיס - מוסר השכל, מעין אמירת יסוד: אמירת היסוד, מוסר ההשכל עליו מתבסס סיפור. המפתח התמתי (מרכזי) של הסיפור. בכל סיפור קיים פרמיס, מוסר השכל המבסס את הציר העלילתי כולו. רואים בפרמיס תמרור ראשון המראה את הכיוון של העלילה. האמירה יכולה להיות כללית ביותר אך חייבת להיות מאוד מדויקת כי היא מהווה את מהות הסיפור - התוכן שרצה הכותב להעביר ומלווה את הצופים לאורך כל אורכו.
הפארק הלאומי סגרמאטהה

גאוגרפיה ואקלים

הפארק שוכן בנפת סולו קהומבו שבמחוז סגרמאטהה בצפון-מזרחה של נפאל. הוא משתרע באגן הניקוז העליון של נהר דוד קוסי (נהר החלב), ויובליו של הנהר מתפרסים מגבולו הדרומי של הפארק בצורת מניפה המסתעפת מזרחה, צפונה ומערבה. על כן הוא מוקף משלושת צדדיו אלה בפסגות הרים גבוהות, ואילו בצידו הדרומי הוא גובל במורדות הדרומיים הנמוכים יותר של רכס ההימלאיה, אם כי גם בצד זה שוכנות פסגות המגיעות לגובה של יותר מ-7,000 מטר. גבולו הצפוני של הפארק עובר לאורך קו פרשת המים הראשי של רכס ההימלאיה והמהווה גם את גבולה הצפוני של נפאל עם סין. 
בתחומי הפארק 63 נקודות יישוב, אם כי מבחינה מנהלית הן מוכרות כמובלעות שאינן שייכות לפארק. 
נופו של הפארק הוא נופו של רכס ההימלאיה הצעיר מבחינה גאולוגית, של העמקים העמוקים המבתרים אותו ושל הקרחונים המכסים אותו. הקרחונים השוכנים בארבעת העמקים הגדולים בפארק, מזינים את הנהרות החותכים בסלעי המשקע ובשכבות הגרניט שמתחתיהם, ומתנקזים אל נהר דוד קוסי, המהווה בתורו חלק מאגן הניקוז של הגנגס. מספר אגמים שוכנים במעלה נהרות אלה. בתחומי הפארק שבע פסגות המגיעות לגובה של יותר מ-7,000 מטר מעל פני הים. פסגות ההימלאיה התרוממו לגובהן בעקבות שני אירועי קימוט, שהחשוב שבהם אירע לפני 500,000 עד 800,000 שנים. תהליכי התרוממות הרכס נמשכים גם בהווה, אך בקצב איטי, ותהליכי בליה מנוגדים מביאים לשימורו של המצב הקיים. 
80% מהמשקעים יורדים בעונת המונסון בין יוני לספטמבר, ויתר חודשי השנה יבשים למדי. עם זאת, כמויות המשקעים נמוכות יחסית, שכן שטח הפארק שוכן במדבר צל הגשם הנוצר על ידי ההרים שמדרום לו. כמויות אלה נעות בין כ-700 ל-1050 מ"מ בשנה.

תושבים ומבקרים

כ-3,500 בני שרפה מתגוררים בתחומי הפארק מאז עזבו את ארץ מוצאם בטיבט במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16. בני השרפה הם בודהיסטים וברחבי הפארק מספר מנזרים בהם הם מקיימים מפגשים וטקסים. המנזר החשוב והידוע שבהם הוא מנזר טנגפוצ'ה, שנשרף עד היסוד ב-19 בינואר 1989 אך שוקם. השרפה נחלקים לשני שבטים עיקריים, הממשיכים ומתחלקים בתורם לתת-שבטים. הם עוסקים בחקלאות, בעיקר גידול שעורה ותפוחי אדמה, גידול ורעיית עדרי יאק הבית וכבשים וכן מסחר. מאז שנות ה-50 עוסקים התושבים גם בתיירות ובליווי משלחות טיפוס, וחלקם משכירים חדרים בבתיהם ללינת תיירים. היישוב העיקרי בתחומי הפארק הוא נמצ'ה בזאר השוכן בגובה של 3,440 מטר. המקום משמש כשער הכניסה העיקרי אל הפארק ושוכן בו מרכז מבקרים.
אלפי מבקרים פוקדים את הפארק מדי שנה, ומספרם עלה מכ-1,400 בשנים 1972-1973 ל-7,492 ב-1989. טיסות סדירות מקטמנדו נוחתות על מסלול הטיסה שמדרום לפארק, ובתחומי הפארק, מצפון לנמצ'ה בזאר, שוכן מסלול טיסה קטן נוסף. אין כבישים המגיעים אל הפארק, ולמען מסלול הנחיתה השוכן בתחומו, ניתן להגיע אליו רק ברגל, מסע הנמשך בין יומיים לעשרה ימים, בהתאם לנקודת המוצא.
חרבת קושט

חרבת קושט הוא שמו של אתר ארכאולוגי במערב הגליל התחתון, בו נתגלו שרידי עיירה יהודית מתקופת התלמוד.
החורבה ממוקמת על רכס ביער אלונים, כקילומטר מדרום ליישוב נופית ומדרום לנחל ציפורי.
בשנת 1969 נתגלו בחורבה שברי לוח שיש עם תבליט מנורת שבעת הקנים, המתוארך למאה החמישית או השישית לספירה. בסקר ארכאולוגי שנערך לאחר מכן אותר בחורבה מבנה ציבור גדול, ייתכן בית כנסת, וכן אותרו מערות קבורה מדרום לו. עיקר הממצאים בחורבה הם מהתקופה הרומית והביזנטית.
בחפירות שנערכו באתר בשנת 2008 בידי רשות העתיקות נמצאו בו מספר מחצבות קירטון ובורות מים, ובהם אותרו עשרות כלי חרס שלמים, האופייניים ליישובים היהודיים בגליל בתקופה הרומית, מטבעות, וכן ריכוז גבוה של שברי כלי זכוכית.
חולצת רכיבה

חולצת רכיבה (ג'רזי) היא חולצה המשמשת לרכיבת אופניים. על אף שמרבית רוכבי האופניים משתמשים בבגדיהם הרגילים בעת רכיבה על אופניים, חובבים ומקצוענים עושים שימוש בחולצות ייעודיות לרכיבת אופניים, כיוון שהיא מספקת יתרונות רבים.
בראשית המאה ה-20 היו חולצות הרכיבה סרוגות מצמר, אך כיום הן עשויות מבדים מתקדמים המאפשרים נידוף זיעה, הגנה מפני קור ורוח ויוצרים מעטפת אווירודינמית. בבגדי רכיבה משתמשים כיום בסיבים מתקדמים כדוגמת לייקרה, קולמקס ופוליאסטר.
לחולצת הרכיבה כיסים בחלקה האחורי על מנת לאפשר נשיאה של חפצים ללא שבירת האווירודינמיות של הרוכב. לחלק מחולצות הרכיבה יש רוכסן לכל אורכן (על מנת שניתן יהיה לפתוח אותן במזג אוויר חם), לחלק רוכסן חלקי ויש חולצות ללא רוכסן כלל. חלקה האחורי של החולצה ארוך יותר על מנת לכסות את הגב התחתון של הרוכב בעת שהוא כפוף.
חולצות הרכיבה המודרניות מודפסות בשלל גוונים ולכל קבוצת אופניים מדים משלה. מדי קבוצות מקצועיות, שעליהן מודפס לוגו הספונסר, נמכרים בחנויות בדומה למדי קבוצות כדורסל או כדורגל.

במרוצים

חולצות רכיבה נחשבות פרס במספר מרוצים: למנצח באליפות העולם מוענקת חולצת הקשת בענן על מנת להבדילו משאר הרוכבים. חולצות מיוחדות ניתנות לרוכבים שהם אלופי מדינתם. במרוצי קטעים מוענקת מדי יום חולצה לרוכב המוביל בדירוג הכללי, ולעיתים בדירוגים נוספים. החולצה המפורסמת ביותר היא החולצה הצהובה של מוביל הטור דה פראנס. זמן הופעתה אינו ברור, אך צבעה נובע מצבע דפיו של עיתון הצרפתי ל'אקיפ, שנתן את חסותו למרוץ. חולצה מפורסמת נוספת היא החולצה הוורודה של הג'ירו ד'איטליה. גם צבעה שלה נובע מצבע דפיו של נותן החסות, העיתון לה גזטה דלו ספורט.
קרבון פנסילבני

קרבון פנסילבני הוא פרק זמן בתור הקרבון אשר בעידן הפלאוזואיקון. הוא קרוי על שם מדינת פנסילבניה שם מצויים סלעים רבים מתקופה זו.
משך תקופתו: כ-33 מיליוני שנים, מלפני כ-323 מיליוני שנים עד לפני כ-290 מיליוני שנים.
ניל הצבעים

מאפיינים

ניל הצבעים הוא שיח בגובה מטר עד שניים, שעשוי להיות חד-שנתי או רב-שנתי בהתאם לאקלים בו הוא צומח. לצמח עלים אליפטיים המסודרים בצורת נוצה, עם עלה בקצה. הפרחים פרפרניים בגוון ורוד.

הפקת צבע האינדיגו

עלי הצמח נקטפים ומותססים במים, עד שהגליקוזיד המצוי בהם, אינדיקן, הופך לאינדיגוטין. לאחר מכן התוצר מעורבב עם בסיס חזק כגון נתרן הידרוקסידי והופך למוצק. את גושי הצבע דוחסים לקעריות ומשם הם עוברים לפס הייצור.

מרד האינדיגו

קטיפת פרח האינדיגו מהצמח, חייבה  מלאכה ידנית קשה וסיזיפית, שחייבה כוח אדם רב וזול, על מנת שהגידול ישתלם. בארצות הברית עד מלחמת האזרחים, גודל הצמח במטעים, באמצעות עבודת עבדים, בדומה לקטיף הכותנה. באזורים אחרים בעולם, בעיקר בקולוניות בריטיות ביבשת אסיה, נעשתה קטיפת הפרח באמצעות עובדים קשי יום בשכר זעום. 
מלחמת העצמאות האמריקאית הפחיתה משמעותית את כמות האינדיגו המיובא מאמריקה ופגעה בבעלות הבריטית עליו. לכן, החל מ-1777 פעלו משתלות ניל בריטיות באזורים רבים בהודו ובנגל. ככל שעלה ערך האינדיגו כצבע בדים כך התפשטו שדות הניל. האיכרים המקומיים נאלצו לשתול ניל במקום גידולי מזון, ולעבוד בעבור בעלי המשתלות. את יבול הניל האיכרים מכרו לבעלי המשתלות בעבור 2.5% מערך השוק של היבול. כל איכר נאלץ לקחת הלוואה, ובזכות ההכנסות הזעומות שקיבל לא יכל להחזיר אותה והעביר אותה ליורשיו. בעלי המשתלות היו מוגנים על ידי חוק, ויכלו להרוס את בתי האיכרים אילו אלו התקוממו. בשנת 1833 חוקק חוק שהתיר לבעלי המשתלות "יד חופשית" בכל הנוגע לניהול משק הניל. 
בשנת 1859 הכריזו האיכרים בבנגל על מרד בפני האימפריה הבריטית, וסירבו לשתול ולטפח את מטעי הניל. המרד היה לא-אלים, אך דוכא ביד קשה ומספר איכרים נטבחו כעונש על פשעם בידי הבריטים. עם זאת, המרד זכה לתמיכה עממית והתפשט ברחבי הודו. בעקבות פרסומי העיתונות, ידעו הלקוחות באירופה כי "אף תיבת אינדיגו לא הגיעה לאירופה ללא שפיכת דמים" - דבר שתרם לשינוי דעת הקהל לטובת האיכרים. הצלחתו היחסית של המרד הלא-אלים השפיעה רבות על התנהגות ההודים בעתיד כנגד הבריטים - במיוחד על הפילוסופיה של גנדי.
קידושין

דעת החתן והכלה

על-מנת שהקידושין יחולו, לא די במעשה הפיזי אלא דרושה גמירות דעת של המקדש והמתקדשת, כלומר ששניהם ירצו בכך ויהיו מודעים לתכליתו של המעשה. האיש נדרש להבהיר את מטרת המתנה שנתן וכן את מטרת הביאה כך שכוונתו תהיה ברורה, וגם שתיקת האישה תוכל להחשב להסכמה לקידושין. מבחינה הלכתית אין הבדל בלשון ההצהרה כל עוד היא ברורה, ואמירה כמו "התקדשי לי" תקפה. כיום נהוג לומר "הרי את מקודשת לי", ולפרט "בטבעת זו" ולהוסיף "כדת משה וישראל".
בשטר אין צורך בכל אמירה, אלא הבעל כותב לאשתו "הרי את מקודשת לי", ונותנו לה. בשונה מכל השטרות בהם המקנה כותב את השטר ונותנו לקונה, כאן הבעל הקונה את האשה בקניין אישות, כותב את השטר, כאמור בפסוק "כי יקח איש אשה", שעל הבעל לעשות את קניין האישות ולא על האשה. כמו גט, על השטר להכתב לשמה.
נחלקו האמוראים אם כבר בעת כתיבת השטר על השטר להכתב מדעתה של האשה, או שמספיק שהיא מביעה הסכמה בעת קבלת השטר. לפי רבא ורבינא, אין צורך ששטר הקידושין יכתב מדעתה כמו שאין הגט נכתב מדעתה, והבעל יכול לכתוב את השטר בלי שהיא יודעת ורק אחרי זה לתת לה אותו. לפי דעתו של רב פפא ורב שרביא, על השטר להכתב מדעתה, מכיוון שתמיד נדרשת בשטר דעתו של המקנה, וכאן האשה מקנה את עצמה לבעל, ואם לא נכתב מדעתה הוא פסול, וכך נפסק להלכה.

קידושין באמצעות שליח

ניתן לבצע קידושי כסף ושטר באמצעות שליח. האיש יכול למנות שליח לקדש, והאישה יכולה למנות שליח לקבל את הקידושין. (משנה קידושין, פרק ב משנה א). כך שתאורטית שליחו של הבעל יכול לקדש את האישה באמצעות שלוחה, ללא נוכחות שני הצדדים. 
השלב בו נדרשים עדים כשרים הוא שלב מסירת הכסף או השטר, אך אין חובה לעדים בשלב מינוי השליחים.
קידושין כאלו נדירים ביותר בימינו, שכן נהוג כיום להצמיד את הקידושין לנישואין, שבהם יש צורך בנוכחות החתן והכלה. מקרה מפורסם שבו נערכו קידושין בצורה זו היה בין יגאל עמיר ולריסה טרימבובלר, שאושרו כתקפים על ידי בית הדין הרבני בירושלים.

המצווה

פוסקי ההלכה נחלקו אם יש מצוות עשה מהתורה לקדש אישה. לשיטת הרמב"ם יש בכך מצווה של "כי יקח איש אשה" , ואילו הרא"ש סובר שאין בכך מצוות עשה מהתורה אלא שהקידושים הם שלב בדרך לקיום מצוות פרייה ורבייה.
אלכסנדר פרוכורוב

חייו

אלכסנדר פרוכורוב נולד בעיר את'רטון קווינסלנד, אוסטרליה למשפחת מהפכנים רוסים שנמלטו מרדיפות השלטון. בשנת 1923 המשפחה חזרה לברית המועצות. בשנת 1939 פרוכורוב סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג בהצטיינות יתרה והחל ללמוד לתואר דוקטור במכון לבדב לפיזיקה במוסקבה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה גויס ולחם בחיל הרגלים. לאחר פציעה קשה שוחרר וחזר למכון לפיזיקה להמשך לימודי תואר שלישי.
פרוכורוב עבד במכון לבדב לפיזיקה משנת 1946 ועד לשנת 1982. בשנת 1954 מונה למנהל מעבדת תנודות ובשנת 1968 לסגן מנהל המכון. בשנת 1982 מונה למנהל מכון לפיזיקה כללית שהוקם באותה שנה והיה מנהלו עד לשנת 1998.
במקביל לימד באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1959 מונה לפרופסור. בנוסף לימד במכון לפיזיקה טכנית במוסקבה.
בשנת 1960 נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1964 לחבר מן המניין. 
בשנת 1969 מונה לעורך ראשי של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה והוציא לאור את המהדורה השלישית שלה. 
בשנת 1983 ביחד עם עוד שלושה חברי האקדמיה חתם על פניה גלויה בגנות אנדריי סחרוב שפורסמה בעיתונות הסובייטית.
פרוכורוב נפטר בשנת 2002 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.

פעילות מדעית

אלכסנדר פרוכורוב פעל בתחום הרדיופיזיקה, פיזיקת מאיצים, רדיוספקטרוסקופיה אלקטרוניקה קוונטית ואופטיקה לא ליניארית. עבודות הראשונות שלו עסקו בהתפשטות גלי רדיו על פני שטח כדור הארץ ובמיוחד ביונוספירה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו בתחום גלי רדיו.
בשנת 1953 ביחד עם ניקולאי באסוב ניתח חוקים של פליטה מאולצת. על בסיס עבודה זו הם בנו את המייזר הראשון בשנת 1954. בשנת 1955 פרוכורוב ניתח את תהליך היפוך האוכלוסייה שמהווה בסיס לבניית לייזר. במשך מספר שנים עסק במחקרים בתחום הפאראמגנטיות.
על העבודות שהביאו לפיתוח הלייזר קיבל פרס לנין בשנת 1959 ופרס נובל לפיזיקה בשנת 1964.
במהלך שנות ה-60 צוות בראשותו בנה כמה לייזרים בטכנולוגיות שונות.