google/wiki40b huggingface dataset:
אורי רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בבת ים. למד בתיכון על-שם פנחס אילון בחולון. את שירותו הצבאי בצה"ל עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
עם שחרורו מהצבא ב-1997, הצטרף לחברת סטארט-אפ בשם "אפיקס טכנולוגיות", שהפכה מאוחר יותר ל"ויאון" (Veon) ופיתחה יישום מקורי בתחום הווידאו הדיגיטלי האינטראקטיבי. בשנת 2001 נמכרה ויאון לחברת פיליפס, והתמזגה לזרוע הווידאו הסלולרי שלה. תפקידו האחרון בפיליפס היה ראש קבוצת פיתוח.
בשנת 2001 עזב רוזן את עולם ההיי-טק והצטרף לעיתון "מעריב" כמשכתב במוסף עסקים תחת העורך משה פרל. מאוחר יותר שימש כראש דסק במוסף עסקים ובשנת 2002 עבר למערכת החדשות שבראשה עמד באותה תקופה העיתונאי והסופר רון לשם. בהמשך שימש ראש דסק בחירות 2003, רכז כתבים, ראש דסק, וסגן ראש מערכת החדשות. בין השאר כתב את מדור הסקרים במוסף הפוליטי של מעריב. בשנת 2006 נכנס לתפקיד ראש מערכת החדשות של העיתון, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007 תחת העורך אמנון דנקנר.
בשנת 2008 הצטרף לחדשות 10 תחת המנכ"ל גלעד עדין, בתפקיד מנהל הפיתוח והאסטרטגיה. מאוחר יותר באותה שנה, עם מינויו של ראודור בנזימן לתפקיד מנכ"ל החברה, החליף אותו רוזן בתפקיד סמנכ"ל התוכן. בין השאר לקח רוזן חלק בפיתוח רצועת הלילה של ערוץ 10, והפקת התוכניות "לילה כלכלי", "צינור לילה" ו"המקור". 
בספטמבר 2011, עם התפטרותו של ראודור בנזימן מתפקיד המנכ"ל על רקע פרשת ההתנצלות בפני שלדון אדלסון, החליף אותו רוזן כמנכ"ל בפועל של חדשות 10. בתקופתו ניהלו ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו מאבק משפטי ממושך נגד חדשות 10 בעקבות פרסום תחקיר ביביטורס, אשר במקביל אליו נלחם ערוץ 10 על הישרדותו מול משרד התקשורת ובוועדת הכלכלה. המאבק הציבורי של ערוץ 10 כלל הפגנות של אנשי הערוץ מול לשכת ראש הממשלה ומול ביתו, ובין היתר טענו אנשי הערוץ כי קיים קשר בין התביעה לבין איומי סגירת הערוץ. בסוף שנת 2012 התפטר רוזן מתפקידו, זמן קצר לאחר שהושגה פשרה בין הערוץ לבין משפחת נתניהו על משיכת התביעה.
באוגוסט 2013 הצטרף לזכיינית ערוץ 2 קשת ומונה לתפקיד המנהל והעורך הראשי של קבוצת mako, במקום יובל נתן.
בינואר 2015 יצא לאור ספרו "העורך העירום" בהוצאת כנרת-זמורה-ביתן-דביר, על הקשר בין עולם התקשורת לתורת המשחקים.
רוזן הוא בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית, גם כן מאוניברסיטת תל אביב. מאז שנת 2006 הוא מרצה לעיתונאות במרכז הבינתחומי הרצליה. מחבר הספר "העורך העירום" על תקשורת ותורת המשחקים.
מתגורר בתל אביב עם בן זוגו, עיתונאי "הארץ" הילו גלזר. ב-2018 נולדו לשניים זוג תאומים.
תנועה (פיזיקה)

תנועה היא מושג מרכזי בפיזיקה, שמשמעותו שינוי במיקום של גוף במהלך הזמן ביחס לסביבתו, כפי שהמיקום נמדד על ידי צופה במערכת ייחוס מסוימת.

מהי תנועה

מהותה של התנועה העסיקה כבר את היוונים הקדמונים, כפי שניתן לראות בפרדוקסים של זנון, מהמאה החמישית לפני הספירה, ובמטאפיזיקה של אריסטו, מהמאה הרביעית לפני הספירה, שהתנועה (במשמעות הרחבה של מושג זה) מהווה מושג מרכזי בה.
ביסוס פורמלי למושג התנועה ניתן רק בשלהי המאה ה-17, באמצעות חוקי התנועה של ניוטון. עד לסוף המאה ה-19 היוו חוקי ניוטון את הבסיס למכניקה הקלאסית. חישובים המבוססים על חוקי ניוטון היו מדויקים מאוד, עד לרגע שבו הגיעו הפיזיקאים ליכולת לערוך ניסויים בתנועה במהירות גבוהה. 
במהירויות גבוהות, חוקי התנועה של ניוטון חדלו לספק תוצאות מדויקות. לפתרון בעיה זו פיתח אלברט איינשטיין את תורת היחסות. בעוד שחוקי ניוטון הניחו ערכים מוחלטים של מרחב וזמן, תורת היחסות הניחה שאלה מושגים יחסיים, התלויים במערכת הייחוס. תורת היחסות מספקת תוצאות מדויקות יותר, אך לצרכים מעשיים, שבהם מדובר במהירויות נמוכות, פשוט יותר להשתמש בחוקי ניוטון, שרמת הדיוק שלהם מספיקה לצרכים אלה.
תנועה מוגדרת במונחי מרחב וזמן, ולכן מרחב וזמן יחסיים מובילים לתנועה יחסית.

תנועה מוטורית

תנועה מוטורית מתייחסת ליכולת של אורגניזם כמו בעלי חיים ובני אדם להזיז את מערכת השרירים שלהם. היא משקפת את ההתנהגות הניצפת. 
התנועה המוטורית מאפשרת לשנות את המיקום במרחב על ידי פעולות כמו זחילה, הליכה וריצה. במקרה זה האורגניזם כולו זז ממקום אחד לשני. עם זאת, תנועה מוטורית יכולה להתרחש גם כאשר האורגניזם נשאר במקומו. במקרים אלו מיקומים של חלקי גוף שונים (כמו גפיים) משנים את מיקומם אחד ביחס לשני. לדוגמה: קישקוש בזנב או שימוש בשפת סימנים.
התנועה מתאפשרת בעקבות פעולתה של המערכת המוטורית, שהיא חלק ממערכת העצבים. 
המוח וחוט השדרה כוללים מנגנונים מוטוריים שונים, אשר כל אחד מהם יכול לשלוט על סוג מסוים של תנועה בו זמנית. היכולת לשלוט על מספר תנועות במקביל מאפשרת התמודדות עם ריבוי משימות כמו ניהול דיאלוג במהלך טיול רגלי עם ידיד. 
יכולת התנועה המוטורית משתפרת לאורך התפתחות גוף האדם. היא מאפשרת לאדם לרכוש מיומנויות החיוניות להישרדות והשתלבות בחברה. לדוגמה: שמירה על שיווי משקל וכתיבה.

צילום התנועה

היכולת לשמר דמות של עצמים סטטיים התקיימה משחר ההיסטוריה באמצעות הציור, ולאחר מכן באמצעות הצילום. בשלהי המאה ה-19 נוספה יכולת לצלם את התנועה, עם המצאת הראינוע. פיתוח יכולת צילום במהירות גבוהה מאוד נתנה אפשרות להבחין בפרטים של תנועה מהירה, כגון מעוף קליע של רובה או ריצה של סוס, שקשה להבחין בהם ללא מכשור זה.
כביש M4

גשרי הסוורן ו-M48

בנקודת המעבר של M4 לשפך של נהר הסוורן לתעלת בריסטול, שהיא גם נקודת המעבר של הכביש המהיר בין אנגליה וויילס, נחנך בשנת 1966 גשר סוורן. 30 שנים לאחר מכן הושלמה בנייתו של גשר שני מעבר סוורן השני (Second Severn Crossing), הידוע גם כ"גשר הנסיך מוויילס" (Prince of Wales Bridge). גשר סוורן שימש כביש מהיר שיצא מ-M4; כביש M48, בעוד שמעבר סוורן השני שירת את M4. מסלולו של M48 היה בעבר מסלולו של M4 עד לפתיחת הגשר השני ובכך סודרו שני מעברים מקבילים המתחברים לפני ואחרי מעבר נהר הסוורן.
מרקוס קורנליוס פרונטו

מרקוס קורנליוס פרונטו (Marcus Cornelius Fronto;‏ 100 לספירה לערך – שנות ה-60 המאוחרות של המאה ה-2) היה מדקדק, רטוריקן ופרקליט רומאי. הוא היה ממוצא ברברי, נולד בקירטה , בירת נומידיה. הוא היה קונסול בנונדיניום (תקופת שירות קצרה משנה אחת) של יולי–אוגוסט 142 יחד עם עמיתו, גאיוס לבריוס פריסקוס. הקיסר אנטונינוס פיוס מינה אותו כמורה פרטי לילדיו המאומצים – הקיסרים העתידיים מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס.

חייו

פרונטו נולד כאזרח רומאי  בשנת 100 בנומידיה. הוא תיאר את עצמו כלובי  שמקורו מהלובים הנוודים. הוא התחנך ברומא ומהר מאד השיג כאלו מוניטין כפרקליט ונואם עד שנחשב כנחות רק מקיקרו. הוא צבר הון רב, הקים בניינים מהודרים ורכש את גני מאיקנאס  המפורסמים.
בשנת 142 הוא היה קונסול במשך חודשיים, אולם דחה את משרת הפרוקונסול של אסיה בשל מצבו הבריאותי. שנותיו המאוחרות היו מרות בשל אבדן כל ילדיו מלבד בת אחת. כישרונותיו כנואם זכו להערכה רבה בקרב בני זמנו, שחלק מהם הקימו מאוחר יותר אסכולה שנקראה על שמו: "פרונטוניאני". היעד שלו בלימוד היה להשריש את השימוש המדויק של השפה הלטינית במקום המלאכותיות של סופרים מהמאה ה-1 כמו סנקה, ולעודד את השימוש ב"מילים שלא חיפשו אותן ואינן צפויות", שתמצאנה על ידי קריאה שקדנית של סופרים קדם-קיקרויאנים. הוא התלונן על קיקרו לגבי חוסר תשומת הלב לזיקוק הזה, אך העריץ את מכתביו ללא הסתיגות. ייתכן מאד והוא מת בסוף שנות ה-60 של המאה ה-2, כתוצאה מהמגפה האנטונינית  שבאה לאחר המלחמה הרומאית–פרתית (161–166) , אולם אין לכך הוכחה חד משמעית.

התייחסויות ליהודים במכתביו

שני קטעים מתוך מכתביו של פרונטו כוללים התייחסויות ליהודים. במכתב לקיסר, פרונטו ככל הנראה מתייחס ליהודים בתיאורו את "בעלי האמונה הטפלה" המחפשים אחר כוכב כדי שיוכלו לסיים את הצום שלהם. בקטע אחר, שנכתב בשנת 162, הוא מנחם את מרקוס אורליוס על תבוסת הצבא הרומאי על ידי הפרתים בארמניה, ולצורך כך מזכיר לו כישלונות צבאיים אחרים ובהם האבדות של הצבא הרומאי במרד בר כוכבא: "תחת שלטון סבך אדריאנוס, מה רב מספר החיילים שנהרגו על ידי היהודים".
קמפו מרציו

קמפו מרציו (באיטלקית: Campo Marzio) הוא הרובע השלישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע נקרא על שם שדה מרס (בלטינית: "Campus Martis" קמפוס מרטיס")- אזור בעיר רומא בתקופת האימפריה הרומית, אף שהרובע נמצא רק בקצהו הצפוני של אזור זה.
מקור סמלו של הרובע - חצי סהר כסוף על רקע כחול - אינו ידוע.

היסטוריה

בתקופת הרפובליקה הרומית היה אזור שדה מרס בלתי מיושב, ושישמ בעיקר לאימונים צבאיים ולספורט (ומכאן שמו - שדה המוקדש למרס - אל המלחמה). בתקופת האימפריה הרומית יושב הרובע והפך לחלק מהרובע השביעי מבין 14 רובעי העיר רומא. את הרובע חצתה הויה לאטה הקדומה (כיום הויה דל קורסו) שהיוותה עורק תחבורה ראשי. הרובע שימש פרוור יוקרתי ונבנו בו וילות רבות של עשירי העיר.
בתקופת ימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע פרוטסרולה (=השערים) וסנקטי לורנטי אין לוצינה (=כנסיית לורנטי הקדוש)" (Regio Posterule et Sancti Laurentii in Lucina), על שם השערים (posterulae) בחומת אורליאנוס שעבר בצפונו של הרובע, וכן על שם כנסיית סן לורנצו אין לוצ'ינה שנבנתה במאה החמישית בבית אישה בשם לוצ'ינה.
ברובע היה ממוקם נמל הנהר השני של רומא ה-"ריפטה" (Ripetta) שפעל משלהי ימי הביניים ועד אמצע המאה ה-18. נמל זה שימש כנמל סחורות שהובאו מצפון, ממעלה נהר הטיבר. הנמל נבנה מאבני טרוורטין שנלקחו מהקולוסיאום. הנמל נהרס בראשית המאה ה-20 עת שנבנו רציפי הטיבר, במטרה למנוע מהנהר להציף את העיר.

אתרים בעלי חשיבות

ברובע ממוקמת הפיאצה דל פופולו ("כיכר העם") שהיוותה הכניסה הצפונית לעיר רומא, וכן ממוקמת ברובע הפיאצה די ספניה (כיכר ספרד) ובה המדרגות הספרדיות, וסמוך להם מזרקת הספינה של פייטרו ברניני. את הרובע חוצים שני רחובות עיקריים - הויה דל באבואינו והויה די ריפטה, ובמפגש רחובות אלה עם כיכר פופולו נמצאות הכנסיות התאומות סנטה מריה דאי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו.
ברובע נמצא רחוב הקניות הידוע, הויה די קונדוטי.
על גדת הטיבר נמצא מאוזוליאום אוגוסטוס, בסמוך לארה פאקיס (מקדש השלום של אוגוסטוס).
אלכסנדר גגארין

אלכסנדר איוונוביץ' גגארין (ברוסית: Александр Иванович Гагарин; ‏1801 - 27 באוקטובר 1857) היה גנרל רוסי ואציל מבית רוריק. היה מעורב באירועים קווקז בתקופת מלחמת קרים.
בשנת 1851 מונה גגארין למושל-גנרל (Генерал-губернатор) פלך כותאיסי, וב-27 באוקטובר של אותה שנה, הוא נהרג בידי קונסטנטין דאדשכליאני, נסיך נסיכות סוואנתי שהודח, במהלך ויכוח בכותאיסי.
רסטבן

תכונות

רסטבן הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G2 IIa (לפעמים מסווג כעל-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G2 Ib), עם מסה של כ-6 מסות שמש ורדיוס של כ-40 רדיוסי שמש - כמחצית רדיוס המסלול של כוכב חמה. טמפרטורת פניו כ-5,200 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 900 מעוצמת ההארה של השמש. כוכבים רבים מסוגו הספקטרלי של רסטבן הם משתנים קפאידיים שהם כוכבים לא יציבים ובהירותם משתנה במחזוריות קבועה, אבל בהירותו של רסטבן קבועה. גילו של הכוכב מוערך בכ-65 מיליוני שנים והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו והוא הולך ומתקרר תוך כדי התנפחות בדרך להפוך לענק אדום, כאשר הוא מתיך הליום ליסודות כבדים יותר.
במרחק של כ-4 שניות קשת מרסטבן נמצא כוכב עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 12. בשל המרחק הזוויתי הקטן והפרש הבהירות לא ניתן למדוד את תכונותיו של בן הזוג, אך נראה שהם קשורים כבידתית זה לזה ואם אכן מדובר בכוכב כפול, אז בני הזוג מקיפים זה את זה במרחק של 490 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 4,000 שנים.
Skyfall (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אדל ופול אפוורת', והופק על ידי אפוורת' גם כן. אפוורת' אמר שביחד עם אדל, היה ניסיון להכיל בשיר את הסגנונות הישנים של הפסקולים האחרים בסדרת ג'יימס בונד. השיר הוא שיר פופ, המשלב בתוכו מקהלה.

הופעה וגרסאות כיסוי

עם השיר הופיעה אדל לראשונה בטקס פרסי אוסקר ה-85, ב-24 בפברואר 2013. לאחר הופעתה, הוכרז כי השיר זכה באותו הטקס בפרס אוסקר בקטגוריית - "השיר המקורי הטוב ביותר". אדל אמרה שכדי להתגבר על פחד הבמה שלה, היא לקחה כמה עצות מאיידה פילד, אשתו של רובי ויליאמס. מוקדם יותר בטקס, שירלי באסי, ביצעה את השיר "Goldfinger", ללא כל קשר לסרט עצמו.
החבובות (זיכיון)

החבובות (באנגלית: The Muppets) הן משפחת דמויות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון בשנת 1954. תחילה הן היו מיועדות לתוכנית Sam and Friends שהוקרנה בתחנת טלוויזיה מקומית בוושינגטון. כיום הן זיכיון בבעלות חברת דיסני. הזיכיון כולל בין היתר סרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
המילה "Muppet" הושמעה בראשונה בשנת 1956 ולפי גרסת הנסון היא התבססה על המילים "Marionette" ו-"puppet".
הדמויות המפורסמות הן: קרמיט הצפרדע, מיס פיגי, גונזו הגדול, חיה, הטבח השוודי, סטטלר ווולדורף ופוזי הדב.
על אף הכישלון של "החבובות" ב-2015, דיסני המשיכה להביע רצון מתמשך בחידוש המותג. כחלק משירות הזרמת המדיה "דיסני+", סדרת טלוויזיה חדשה, בשם "Muppets Live Another Day", עתידה לעלות ב-2020, ותעקוב אחר מעללי החבורה לאחר אירועי הסרט "החבובות כובשות את מנהטן".
אלופציה אראטה

הגורמים למחלה

האלופציה אראטה היא מחלת חיסון עצמי (אוטואמונית), כלומר מחלה בה מערכת החיסון מתנגדת לרקמות הגוף, כאילו הן רקמות זרות ומגיבה בהתאם. תגובה זו גורמת לפגיעה ולנזק רקמתי. באלופציה אראטה, מגיבה מערכת החיסון כנגד זקיקי השיער. אצל הלוקים במחלה, ניתן לזהות תאי‏ T הפולשים לאזור זקיק השיער. הסיבות לשבירת האדישות של מערכת החיסון ולהפעלתה כנגד תאי השיער אינן מובנות, והמחקר העלה בעניין השערות מרובות.

טיפול

אלופציה אראטה היא מחלה שאינה משפיעה על האדם באופן פיזי מעבר לנשירת השיער, אם כי היא יכולה לגרום בעקיפין למטרדים ואף בעיות רפואיות שונות עקב המחסור בשיער. לדוגמה, היעדר שערות האף (אצל אלו שלוקים בהתקרחות מוחלטת) יכול להגדיל מאוד את רגישות הגוף לזיהומים שונים, זאת כיוון שלשערות האף תפקיד חשוב בסינון וניקוי האוויר הנשאף לריאות. היעדר שיער הגבות יכול לגרום למטרד של כניסת זיעה לעיניים כיוון שלשיער הגבות תפקיד חשוב במניעה וצמצום התנקזות זיעה לעיניים. היעדר שיערות הריסים יכול לגרום ליובש בעיניים כיוון שהריסים עוזרים לשמור על לחות העיניים. היעדר שיער הראש יכול לגרום לחוסר נוחות במזג אוויר קר כיוון שכארבעים אחוזים מהחום שהגוף מאבד במזג אוויר קר, נפלטים מהראש. לחלופין, במזג אוויר שמשי, היעדר שיערות הראש מפחית מאוד את ההגנה הטבעית שמעניק השיער מפני קרינת השמש ושיזוף יתר.
כיום יש מספר דרכים לטיפול במחלה, אך אין למחלה ריפוי ידוע. מחקרים חדשים מצאו כי ניתן לטפל במחלה בתרופות ממשפחת מעכבי JAK. טיפולים אלו מעוררים תקווה רבה בקרב חוקרי המחלה ובקרב החולים. עם זאת, גם תרופות אלה מטפלות רק בסימפטומים ולא מרפאות את המחלה. הנשירה תחזור לאחר הפסקת הטיפול.

היסטוריה

בספר Alopecia Areata: Jewish Answers to a Modern Disease, מובאת הטענה כי אלופציה אראטה היא מחלה עתיקה שנקראת נתק המתוארת בספר ויקרא, פרק יג.
.fo

.fo היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באיי פארו. הסיומת, שנפתחה ביוני בשנת 1997, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי איי פארו. 
שם המתחם הופעל תחילה בידי גורמים דניים שונים, בשנות התשעים של המאה העשרים בידי ארגון האינטרנט של אוניברסיטת דנמרק. עד יוני 1997 שימשה הסיומת כסיומת שנייה לאתרים פארואזים, ביוני 1997 עברה השליטה על הקידומת לארגון הטלוויזיה Tele DK2 ואז נרשם שם המתחם באיי פארו. הקידומת הופרטה בשנת 1998.
פרנסס בארבר

ביוגרפיה

בארבר נולדה בוולברהמפטון שבמחוז סטפורדשייר באנגליה. הוריה הם ס. ו. ברוקס וגלדיס סימפסון, והיא הרביעית מששת ילדיהם. היא למדה בבית הספר היסודי העירוני של וולברהמפטון.
היא למדה משחק באוניברסיטת באנגור  בוויילס. איתה למד הבמאי דני בויל שהיה החבר שלה.
ב-2001 הופיעה בארבר במחזמר "Closer To Heaven" של הפט שופ בויז, וב-2006 השתתפה כזמרת בשיר "Friendly Fire" בקונצרט שלהם בתיאטרון מרמייד. בארבר שיחקה לצד איאן מק'קלן ורוג'ר אלאם במופע המוזיקלי (Pantomime ) "אלאדין" שהוצגה באולד ויק בעונת חג המולד של 2005–2006. ב-2007 שיחקה שוב לצדו של מק'קלן בהפקה של "המלך ליר" בבימויו של טרוור נאן בתפקיד גונריל. עוד שיחקה בתפקיד ארקדינה במחזה "השחף" מאת צ'כוב עם הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד-אפון-אייבון, ואחר כך בסיבוב הופעות עולמי. ההפקה הועלתה שוב בתיאטרון ניו לונדון בדרורי ליין, החל מנובמבר 2007 ועד אמצע ינואר 2008.
ב-2011 כיכבה בארבר בתפקיד אורח, כמאדאם קובאריאן, בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרקים "איש טוב יוצא למלחמה" ו"החתונה של ריבר סונג" (ובחמישה פרקים נוספים). היא שיחקה לצדה של קארן גילאן, כוכבת "דוקטור הו", בסרט הטלוויזיה "We'll Take Manhattan" בתפקיד דיאנה פרילנד.

חיים אישיים

השחקן איאן מק'קלן הוא אחד מחבריה הקרובים של בארבר, והוא ייסד ספרייה על שמה בהודו. ב-2006 הוענק לה חברות של כבוד מטעם אוניברסיטת וולברהמפטון.
שמעון דימנשטיין

תולדות חייו

שמעון דימנשטיין נולד בשנת 1886 (תאריך לא בדוק) בסבז', עיירה יהודית במחוז ויטבסק. דימנשטיין היה בן למשפחה מסורתית, ולמד בתלמוד תורה. הוא למד בישיבת טלז, אך עזב אותה בעקבות ההאפקע, שביתה של התלמידים נגד סדרי הישיבה. הוא עבר לישיבת סלובודקה וממנה עבר לישיבת חב"ד. הוא התמיד בלימודיו והוסמך לרבנות, בין השאר על ידי הרב חיים עוזר גרודזנסקי. בתקופה זאת הוא חי בעוני ולן ברחובות. בשנת 1903, על פי עדות אחת בעקבות קריאת הספר "הסוסה" של מנדלי מוכר ספרים, התפקר. 
דימנשטיין נדד זמן רב עד שהגיע לריגה, שבה הצטרף בשנת 1904 למפלגה הבולשביקית. דימנשטיין היה פעיל בארגונים קומוניסטיים בליטא ובלארוס, ונאבק נגד הבונד ומפלגות ציוניות. בשנת 1908 נאסר דימנשטיין ונשלח לסיביר. בשנת 1913 הצליח לברוח מסיביר, והגיע לפריז, שם היה נציג המפלגה. לאחר מהפכת פברואר ב-1917 חזר לרוסיה, והיה עורך העיתון "אמת בחזית" (Окопной правды), עיתון שהתנגד להשתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה. 
בינואר 1918, לאחר מהפכת אוקטובר, מונה דימנשטיין לוועד לעניינים יהודיים, וערך את העיתון "דער עמעס" (יידיש: "האמת"). דימנשטיין כיהן כראש היבסקציה, המחלקה היהודית של המפלגה הקומוניסטית, עד סוף 1919, כסגנו של סטלין השר לענייני לאומים. נחום ניר-רפאלקס העיד עליו: "עם דימנשטיין ניהלתי עוד משא ומתן לא פעם במשך שנת 1918, ותמיד התייחס אלינו ואל שאלות היהודים בזהירות ובתבונה". כן סיפר שבסוף שנת 1918 פעל דימנשטיין להפסיק מאסר של מנהיגים ציוניים בסנקט פטרבורג.
ככל היידישיסטים ראה בעברית "שפה ריאקציונרית", מכיוון שהייתה לשון הקודש של היהדות וגם משום קשריה עם הציונות, אותם שאפה היבסקציה לדכא. העברית נאסרה באופן רשמי על ידי הנרקומפרוס (קומיסריון החינוך). בימיו החלו בהקמת רשת בתי-ספר עממיים ביידיש, ששאפו לשרש את הדת ולטפח זהות יידית-סובייטית. 
בשנות ה-20 עבד דימנשטיין במוסדות מפלגתיים שונים, והיה אחד התאורטיקנים בשאלת הלאומיות בברית המועצות. בשנת 1929 הוא היה אחד משלושה יהודים שהיו בוועד הפועל של ברית המועצות. בשנת 1930 חזר דימנשטיין לעסוק בעניינים יהודיים, וכיהן כיושב ראש ועד אוזט, שנועד לקדם את הקמת האזור היהודי האוטונומי בברית המועצות. במקביל, ערך את הספר "יידן אין פססר" ("יהודים בברית המועצות"), 1935. בפברואר 1938, במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין, נאסר דימנשטיין, והוצא להורג בירייה ב-25 באוגוסט 1938 במוסקבה. רק בשנת 1955, לאחר מות סטלין, נסגר תיקו של דימנשטיין, וטוהר שמו.
הר אורה

הר אורה הוא הר בפרוזדור ירושלים בדרום-מערבה של ירושלים. שמו הערבי של ההר הוא ראס א-רב (رأس الرب), כלומר - הר האדון. הנוצרים מכנים אותו "הר הביקור", על שם ביקורה של מרים אמו של ישו את אלישבע, אמו של יוחנן המטביל.

סביבה

הר אורה נמצא כקילומטר מערבית לשכונת קריית מנחם. גובה פסגתו של הר אורה 848 מטרים, מן הפסגות הגבוהות באזור ירושלים. ברוב המפות הפסגה מסומנת כ-נ.ג. 839, שהיא נקודה צפונית לפסגת ההר, אך בפועל היא גבוהה יותר וגבוהה מעט מפסגת הר עמינדב הסמוכה (842 מטרים).
על ההר הכביש המוביל משכונות מרכז ירושלים (קריית יובל ועיר גנים) לכיוון שכונת עין כרם ולבית החולים הדסה עין כרם. לרגלי ההר נחל שורק.

אתרים ומבנים

בשטח ההר מצויים גם מושב אורה, ועל ההר נבנה המתחם המקודש לשלוש הדתות של מיס קרי. המקדש של מיס קרי נמצא כיום בשטח בסיס צבאי. לידו מוסד "מסילה" לנערות במצוקה.
תוכנית לבנות יחידות דיור נוספות על אזור ההר מעורר את התנגדותם של הארגונים לאיכות הסביבה.
אמנת מונטווידאו

אמנת מונטווידאו על הזכויות והחובות של מדינות (באנגלית: Montevideo Convention on the Rights and Duties of States) היא אמנה שנחתמה במונטווידאו, אורוגוואי, ב-26 בדצמבר 1933, במהלך הוועידה הבינלאומית של מדינות אמריקה. האמנה הסדירה במערכת כללים את התאוריה הדקלרטיבית (הצהרתית) של מדינה כחלק מקובל של המשפט הבינלאומי הנוהג. במהלך הוועידה הכריזו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, ומזכיר המדינה האמריקאי, קורדל הול, על מדיניות השכן הטוב (באנגלית: Good Neighbor policy), העומדת כנגד התערבות צבאית של ארצות הברית ביחסים שבין מדינות אמריקה. אמנת מונטווידאו נחתמה על ידי 19 מדינות ביבשת אמריקה. אף שהחתומות על האמנה הן מדינות אמריקה בלבד, תוכן האמנה הפך לחלק מן המשפט הבינלאומי הפומבי.

ביקורת

יש החולקים על התנאים המנוסחים בסעיף 1 לאמנה כתנאים המספיקים למדינה, וטוענים כי הסתפקות בתנאים אלה מאפשרת לישויות גאופוליטיות אשר אינן מוכרות כמדינות ריבוניות על ידי רוב המדינות בעולם, כמו טאיוואן, לטעון שהן כאלו. האלטרנטיבה לגישה הדקלרטיבית הבאה לידי ביטוי באמנה, היא הגישה הקונסטיטוטיבית המחייבת הכרה של מדינות אחרות כתנאי נוסף לריבונותה של מדינה.
יש הטוענים כי הדרך היחידה הפתוחה להגדרה עצמית למיעוטים אתניים הנתונים בשלטון קולוניאלי, היא לזכות בהכרה כגוף משפטי בחברה הבינלאומית כמדינה לאומית. רוב המדינות שהשתתפו בניסוח אמנת מונטווידאו היו מדינות עצמאיות שקמו מתוך קולוניות. במקרים רבים, קיומן ועצמאותן של מדינות אלה היו נתונים במחלוקת ועוררו התנגדות, מצד אחת או יותר מן האימפריות הקולוניאליות האירופיות. על רקע זה הסכימו מדינות אלה על קריטריונים שיקלו על מדינות אחרות בעלות עצמאות מוגבלת, לזכות בהכרה בינלאומית לאומית.
אמדאוס (סרט)

עלילה

העלילה מתארת את חייו של המלחין האוסטרי בן המאה ה-18 וולפגנג אמדאוס מוצרט (טום הולס), בעיקר מנקודת מבטו של המלחין האיטלקי אנטוניו סליירי (פ. מארי אברהם), שהיה מלחין החצר של הקיסר יוזף השני בווינה. סליירי המבוגר מאושפז בבית משוגעים, ומבקש להתוודות בפני כומר על חטאיו לפני מותו.
סליירי מוקסם כל חייו ממוזיקה קלאסית ורואה בה את קולו של אלוהים. לפני שנפגש עם מוצרט, סליירי מתרשם מאוד מיצירותיו ומכישרונו. לאחר הפגישה הראשונה עמו ועם רעייתו לעתיד קונסטנצה (אליזבת ברידג'), כקתולי אדוק ושמרן, הוא מזדעזע מאופיו הגס והילדותי של מוצרט, ובעיקר מהפער שבין גאונות המוזיקה שלו לבין ערכיו. כיוון שיצירתו שלו (של סליירי) נתפסת בעיניו כבינונית, הוא נתקף קנאה עזה במוצרט ובכעס גדול כלפי אלוהים שבחר "להשמיע את קולך באמצעות נער מגונה, תאוותן, שחצן ואינפנטילי ואילו לי הענקת רק את היכולת לזהות את התגלמותך עלי אדמות". הוא מחליט לנקום באלוהים דרך הריסת מוצרט. סליירי מתחבר עם מוצרט, וללא ידיעתו הוא עושה כל שביכולתו כדי לפגוע במוניטין של מוצרט, בהצלחת יצירותיו ובשפיותו. בין השאר, הוא מנצל את השפעתו כדי למנוע את הצגת האופרה דון ג'ובאני יותר מחמש פעמים, משתמש במוטיבים מיחסיו המורכבים של מוצרט עם אביו ומזמין ממוצרט רקוויאם בעילום שם. מאוחר יותר יציג סליירי את הרקוויאם כיצירה מקורית שלו.
השחקן עמנואל שיקנדר (סיימון קאלו), חברו של מוצרט, מציע לו להלחין אופרה שתיועד לקהל הרחב. מוצרט מלחין לבקשתו את האופרה חליל הקסם שזוכה להצלחה רבה, אך בהצגה הראשונה שלה הוא נופל למשכב ונלקח לביתו בידי סליירי, שדוחק בו לסיים את כתיבת הרקוויאם למרות מצבו הקשה. קונסטנס חוזרת למחרת לביתם, ומסלקת את סליירי בכעס, אך מוצאת את מוצרט מת. מוצרט נקבר בקבר אחים לא מסומן.
יהושע רוזנברגר

פעילות ציבורית

במאבק נגד הבנייה במתחם גולובנציץ התייצב לצד הגאב"ד העדה הרב יצחק טוביה וייס, והתנגד לראב"ד, הרב משה שטרנבוך.
היה ממובילי המאבק נגד הרב אהרן יהודה ליב שטיינמן.
יש לו מוסדות בבית שמש הכוללים ישיבה גדולה וישיבה קטנה, תלמוד תורה ובית ספר לבנות. בבניין בית הכנסת נמצאים גם שטיבלאך ומקוה.
קאסטרו פרטוריו

קאסטרו פרטוריו (באיטלקית: Castro Pretorio) הוא שמו של הרובע השמונה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר את ראשו של שומר המשמר הפרטוריאני על רקע אדום.
הרובע ממוקם באתר בו היה ממוקם מחנה המשמר הפרטוריאני, ונקרא על שמו (בלטינית: Castrum Praetorium). שטח הרובע הפך לחלק מהעיר רומא, כאשר, בעת בניית חומת אורליאנוס נעשה שימוש בחומת מחנה המשמר הפרטורי כחלק מחומת העיר החדשה.
ברובע נמצאים כיום הפיאצה דלה רפובליקה (כיכר הרפובליקה), שער פיה (שריד של חומת אורליאנוס) וכן הכנסיות: סן ברנרדו אלה טרמה, סנטה מריה דגלי אנג'לי וסקרה קורה די ג'סו.
כמו כן נמצא ברובע הפאלאסו מאסימו אלה טרמה המשמש חלק מהמוזיאון הלאומי של רומא ומרחצאות דיוקליטוס.
אמילי שינדלר

נעורים ונישואים

אמילי נולדה בכפר אלט מולטיין  שבאוסטריה-הונגריה (כיום בצ'כיה), לחקלאים יוסף ומרי פלצל (Pelzl). היה לה אח גדול, פרנץ.
אמילי ואוסקר שינדלר הכירו ב-1928, כשהגיע שינדלר לאלט מולטיין למכור מנועי חשמל לאביה. ב-6 במרץ 1928 נישאו השניים באכסניה בפאתי עירו של שינדלר, צוויטאו.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1938 הצטרף שינדלר לשורות המפלגה הנאצית ועבר לקרקוב בעוד אמילי נותרה בצוויטאו. שינדלר זכה לבעלות על מפעל כלי אמייל ושינה את שמו ל"תעשיית אמייל גרמנית" (Deutsche Emaillewaren-Fabrik), שם העסיק בעיקר עובדים יהודים, כי הם היו הזולים ביותר. עם זאת, במהרה התוודעו אמילי ואוסקר לזוועות הכיבוש הנאצי בפולין והחלו להגן על היהודים שעבדו בבית החרושת שלהם. בתחילה הצילו את העובדים על ידי מתן שוחד לשומרי אס-אס ובהמשך הציגו את עובדיהם בתור עובדים חיוניים לשם ייצור תחמושת עבור הרייך. כאשר התנאים החמירו וכספם הלך ואזל, מכרה אמילי את תכשיטיה כדי לקנות אוכל, בגדים ותרופות. היא טיפלה בחולים בסנטוריום סודי במפעל בברינליץ בעזרת ציוד רפואי שרכשה בשוק השחור.
בני הזוג שינדלר הצילו יותר מ-1,200 יהודים ממחנות ההשמדה. במאי 1945, כאשר הסובייטים כבשו את ברינליץ, עזבו בני הזוג את היהודים במפעל והסתתרו, מחשש מפני העמדה לדין עקב קשריו של אוסקר עם המפלגה הנאצית.

 לאחר המלחמה

בני הזוג שינדלר נמלטו לבואנוס איירס בארגנטינה, עם עשרות מהיהודים שהציל שינדלר. ב-1949 הם התיישבו בחווה חקלאית ונתמכו כלכלית על ידי ארגון יהודי.
ב-1957 פשט אוסקר שינדלר רגל, נטש את אשתו וחזר לגרמניה, שם נפטר ב-1974. למרות שמעולם לא התגרשו, לא התראו שוב. בשנת 1993, במהלך ההפקה של הסרט "רשימת שינדלר", ביקרו אמילי שינדלר וחלק מהשורדים את קברו של אוסקר בירושלים; את שינדלר ליוותה קרוליין גודול, השחקנית שגילמה אותה בסרט.
שינדלר התגוררה בסן ויסנטה , כ-40 ק"מ מדרום-מערב לבואנוס איירס. היא קיבלה פנסיה קטנה מישראל וגרמניה. שוטרים ארגנטינאים הוצבו 24 שעות ביממה כדי להגן עליה מפני קבוצות אנטישמיות קיצוניות.

מוות

ביולי 2001, במהלך ביקורה בברלין, אמרה שינדלר כי בקשתה האחרונה היא לבלות את שנותיה האחרונות בגרמניה, עקב געגועיה. היא מתה מהשפעות שבץ בבית חולים בשטראוסברג  ב-5 באוקטובר 2001. קרובתה היחידה הייתה אחיינית בבוואריה. היא קבורה בבית הקברות בוואלדקרייבורג  בגרמניה. על מצבתה נחרטו מילים מהמשנה, סנהדרין 4:5, Wer einen Menschen rettet, rettet die Ganze Welt ("כל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו").

מורשת

שינדלר זכתה לאותות כבוד ממספר ארגונים יהודיים על מאמציה במהלך מלחמת העולם השנייה. במאי 1994 קיבלה את אות חסיד אומות העולם מיד ושם עם מיפ חיס שהסתירה את אנה פרנק ומשפחתה בהולנד בזמן המלחמה. ב-1995 עוטרה במסדר מאי, אות הכבוד הגבוה ביותר שניתן בארגנטינה לזרים שאינם ראשי מדינה. בהשראת חייה כתבה אריקה רוזנברג את הספר "במקום בו נפגשים אור וצל", שפורסם לראשונה בספרדית ב-1992, ולאחר מכן פורסם באנגלית ובגרמנית.