עאבוד

היסטוריה

במרכז הכפר נמצאים שרידים מהתקופה הרומית בארץ ישראל. בסמוך לעאבוד נמצאים שרידי כנסייה עתיקה על שם ברברה הקדושה; כנסייה זו, שהייתה ממוקמת בראש גבעה ממערב לכפר, הוקמה בתקופה הביזנטית. ב"מקטעא עאבוד" שליד הכפר נמצאו מערות קבורה קדומות מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. מערה אחת ביניהן מפוארת במיוחד, ובכניסה לה מוצב משקוף מעוטר בגילופי זרים, אשכולות ענבים ועלי גפן.
בתקופת השושלת הפאטמית נזיר בן הכפר הקים את מנזר "דיר אל כאוכב" סמוך לכפר. בכנסיית מרי הקדושה שבכפר, יש כתובת בארמית סורית המציינת שהכנסייה הוקמה בשנת 1058.

התקופה הצלבנית

בתקופה הצלבנית נקרא הכפר "קאסל סנטה מריה" (Casale Santa Maria), רוב התושבים היו נוצרים אורתודוקסים ועסקו בחקלאות והכפר לא היה מבוצר. מיעוטם של התושבים היו מתיישבים צלבנים, שעזרו בשיפוץ והרחבת הכנסייה בכפר. בשנת 1167 מכר בלדווין הרביעי, מלך ירושלים את הכפר למסדר ההוספיטלרים. ההוספיטלרים השתמשו בהכנסות מהכפר למימון רכישת לחם לבית החולים שלהם בירושלים.

התקופה העות'מאנית

בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-800 תושבים, מחציתם נוצרים אורתודוקסים ומחציתם מוסלמים. גרן כתב:"בשעה ארבע הגעתי לעבוד. בדרכי משם מערבה ראיתי אגב אורחא, על תלה, את כנסיית ברברה הקדושה, שכבר הזכרתי. אחר כך, בשעה ארבע ושבע עשרה דקות, התעכבתי בין מחפורות נהדרות שנחצבו לאורך הדרך בצוקים, והן קרויות מקטע עבוד ( מחצבת עבוד). אכן משתרעות שם מחצבות בשטח גדול מאוד, שהוסבו אחר כך, כבר בימי קדם, למערות קבורה. צלעות גבעה מוארכת, הבנויה מסלע קשה מאוד וצפוף מאוד, נוקרו מכל עבר, בתחילה בוודאי כדי להפיק מהן אבני גזית נאות, ואחר כך כדי לכרות שם קברים. להלן תיאור אלה שנראו לי המעניינים ביותר. תחילה בחנתי מצבת קבורה גדול אשר בשני עברי שער פרוזדורו יש אומנות שעוצבו בעבי הסלע. מלמעלה יש אבן מגולפת בחן. עיטוריה העיקריים הם שושנות, דיסקיות, ובמרכז אשכול ענבים נהדר בין שני זרי פרחים...".

תקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בעאבוד הייתה אוכלוסייה של 754 נפש, 352 מוסלמים ו-402 נוצרים. במפקד 1931 נמנו בכפר 215 בתים מיושבים ב-910 נפשות, מעט מעל מחציתם נוצרים והשאר מוסלמים. 
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צויין מספר תושבי הכפר כ-1080 ושטחו נרשם כ-15,007 דונם, מתוכם 7 דונם של אדמה ציבורית.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה עאבוד משליטה ירדנית לישראלית. 
בפברואר 1980 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון, תת-אלוף בנימין בן אליעזר, על צווים לתפיסת שטח של כ-1000 דונמים של תושבי הכפר לצורך הקמת ההתנחלות בית אריה-עופרים (שנקרא בתחילה "לבונה"). הממשלה אישרה את התוכנית למרות התנגדותו של סגן ראש הממשלה יגאל ידין לתוכנית, מכיוון שלא הייתה סיבה ביטחונית לבצע את ההפקעה.
ב-‎28 בפברואר ‎,1988 הרג נחמיה שניידר, מתנחל מהיישוב נווה-צוף, שניים מתושבי הכפר, אחמד אבראהים ברגותי וראיד מחמוד ברגותי. שניידר ושני אנשים נוספים נסעו דרך הכפר ונתקלו במחסום אבנים. השלושה הותקפו באבנים, יצאו מרכבם ושניידר ירה בהם. מן הירי נהרגו שניים מתושבי הכפר. המשטרה עצרה את שניידר ואחד הנוסעים, אך שופט שלום שיחרר אותם לאחר שקבע כי הראיות מצביעות על כך ששניידר ירה להגנה עצמית.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה עבר כביש 465 בתוך עאבוד , עקב השלכת אבנים ומחסומים הפכה התנועה לבלתי אפשרית. בעקבות כך הוחלט על סלילת כביש עוקף עאבוד .
לאחר הסכם אוסלו, 16.8% כ-2,462 דונם מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-83.2% כ-12,193 דונם הנותרים הם שטח C.
ב-22 פברואר 2013, מוחמד עספור, סטודנט בן 23 מעאבוד, נפצע קשה בראשו מירי כדור גומי במהלך הפגנה ומת מפצעיו כעבור שבועיים.
ב-12 בדצמבר 2015, חיילי צה"ל הפריעו לשידור חי של כתבת רשות השידור הפלסטינית, בעת שהכתבת העבירה דיווח מהכפר. תיעוד התקרית הפך לוויראלי ברשתות החברתיות, והחיילים  נשפטו ל-14 ימי ריתוק.

מאבק נגד גדר ההפרדה

בשנת 2005 החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. באזור הכפר הגדר לא נבנתה על תוואי הקו הירוק, אלא כ-5 קילומטר מממזרח, כך שהכפר איבוד 3,900 דונם מהאדמות החקלאיות שלו הנמצאות מצידו השני של הגדר. התוואי נקבע כדי לכלול את ההתנחלות בית אריה-עופרים מצידה המערבי של הגדר.
החל מה-18 בנובמבר 2005, במשך מספר חודשים, נערכה ליד הכפר מדי שבוע, ביום שישי, הפגנה נגד גדר ההפרדה שהחלה להיבנות בסמוך לכפר על אדמות השייכות לו. בהפגנות נטלו חלק תושבי הכפר, פעילי שמאל רדיקלי ישראלים (בעיקר חברי "אנרכיסטים נגד הגדר") ופעילים ממדינות זרות. מאבק בכפר אורגן על ידי הוועדה העממית של הכפר והוא היה חלק ממאבק כולל יותר כנגד גדר ההפרדה. הפגנות דומות, אם כי בעלות הד תקשורתי רחב ואופי אלים יותר, נערכו בבילעין.
במאי 2006, דחה בית המשפט העליון שתי עתירות נגד תוואי הגדר. עתירה אחת הוגשה מטעם המועצה המקומית בית אריה בה נטען, כי אין ביכולתו של תוואי הגדר המתוכנן לספק מענה הולם לצורכי הביטחון של היישוב ותושביו. כך למשל, תוואי גדר הביטחון אינו עונה על צורכי הביטחון של תלמידי בית הספר האזורי, אשר אינו מוגן מפני חדירת מחבלים. עוד טענה המועצה המקומית, כי קירבת הגדר לכביש הגישה המתוכנן ליישוב תסכן את בטיחותם של אלפי הנוסעים בו. במקביל הגישו עתירה תושבי עאבוד, במסגרתה ביקשו מבית המשפט להורות על ביטול תוואי הגדר או הסטתו מערבה. לטענתם, הפגיעה הנגרמת להם כתוצאה מתפיסתן של קרקעות חקלאיות ועקירתם של למעלה מ-1,000 עצי זית, כמו גם הפגיעה הנגרמת להם כתוצאה מהותרתם של אלפי דונמים מצידה ה"ישראלי" של הגדר, היא פגיעה קשה ובלתי מוצדקת בזכות הקניין של תושבי הכפר ובזכותם לפרנסה ולתעסוקה, כמו גם בחופש התנועה שלהם. בית המשפט דחה את שתי העתירות, בקובעו, כי בתוואי הגדר, יש כדי לספק את צורכי הביטחון של תושבי בית אריה, וכי תוספת הביטחון לתושבי היישוב אשר היתה מושגת על-ידי שינוי התוואי כבקשתם, אינה שקולה כנגד הנזק הנוסף שהיה נגרם לתושבים הפלשתינים באזור כתוצאה משינוי התוואי כאמור. כמו כן, תוואי הגדר הוא תוצאה של איזון מידתי שערך המפקד הצבאי בין צורכי הביטחון, זכויות התושבים הישראלים וזכויות התושבים הפלסטינים.

חינוך

בעאבוד ארבעה בתי ספר. שני בתי ספר ממשלתיים באחריות משרד החינוך של הרשות הפלסטינית. בית ספר תיכון לבנים, ובית ספר מעורב בו לומדים בנים ובנות. ושני בתי ספר פרטיים, בית ספר יסודי מעורב ובית ספר תיכון של הפטריארכיה הלטינית.

גאוגרפיה

הכפר ממוקם בשולי שלוחה, על גבעה שפסגתו בגובה של כ-430 מטר מעל פני הים. מצפון לכפר נובעים סדרה של מעיינות, בוואדי בו שכבת הסלע היא בקו המגע שבין סלע הדולומיט של תצורת עמינדב, לבין מחשוף החוור תצורת מוצא. המעיינות, הממוקמים על אדמה פרטית ומשמשים את תושבי הכפר להשקייה של גידולי שלחין. באחד המעיינות, עין אל מאר'רה, בנה בעל הקרקע מתחם הכולל בריכת שחייה ומסעדה. בסמוך נמצאים גם שרידי שתי תחנות קמח עתיקות שאליהן מובילות אמות מהמעיינות.

מערת עאבוד

מערת עאבוד היא מערה קארסטית גדולה הנמצאת במדרון הצפוני של ואדי אל חרוב, במרחק של כקילומטר מדרום-מערב לכפר. המערה התפתחה כתוצאה מהמסה של סלעי סלע דולומיט  מגיל קנומן עליון עקב חדירת מי גשמים. במערה נתגלה ממצא ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית והתקופה הרומית בארץ ישראל.