google/wiki40b huggingface dataset:
ישרוטל

היסטוריה

בשנת 1980 יצר קשר שר התיירות דאז, גדעון פת, עם איש העסקים הבריטי דייוויד לואיס בניסיון לשכנע אותו להשקיע בישראל. לאחר ביקור שערך בעיר אילת, בימים בהם היו בה מספר מועט של מלונות, הוא זיהה את הפוטנציאל התיירותי העצום והחליט להשקיע בעיר הדרומית. צעדה הראשון של ישרוטל בעיר אילת היה בהקמתו של מלון "המלך שלמה", שהיה פורץ דרך ולראשונה הציג מלון המעניק לאורחיו את כל צורכיהם תחת קורת גג אחת: מסעדות, ברים, חנויות, בידור וחוויות אירוח ייחודית.]
בתוך זמן קצר הפך "המלך שלמה" למלון מבוקש ביותר לאחריו, המשיכה ישרוטל להתפתח באילת והחלה לנהל ולהקים מלונות נוספים, כאשר כל אחד מהם מבודל מהאחר ומעניק סגנון חופשה שונה. בין השאר, הייתה ישרוטל הראשונה] שפתחה מלון בסגנון הכל כלול עם מלונות "לגונה" ו"ספורט קלאב".

אטרקציות וצלילה

מלבד מלונות הרשת, ישרוטל מנהלת ומפעילה את ישרוטל מועדון ספורט הים האדום – מרכז אטרקציות ופעילויות הכולל את ישרוטל מנטה, מועדון צלילה ובית ספר לצלילה באילת הנמצא בסמיכות למצפה התת-ימי ומול מפרץ האלמוגים, הספינה "אוריוניה", טיולי ג'יפים במדבר, טיולים יומיים לפטרה ומטווח ירי.

מועדון חוג השמש

בדומה למקובל בשוק המלונאות העולמי, מפעילה ישרוטל מועדון לקוחות קבועים הקרוי חוג השמש. המועדון מחולק לשלוש דרגות חברות – רגיל, גולד ופלטינום. עקרון היסוד של מועדון חוג השמש דומה לאלה של מועדונים דומים ברחבי העולם. תמורת שהיות שמזמין חבר המועדון במלונות ישרוטל ברחבי הארץ, נצברת לזכותו כמות מסוימת של נקודות אותן יוכל לממש בבוא העת לשם תשלום בעבור שירותים שונים במלון. ישרוטל מחשבת את צבירת ההטבות באופן זהה לכל 17 המלונות ברשת בהם שהה חבר המועדון. זאת בניגוד לחברת אקור, למשל, המחלקת את 13 מותגי המלונות שלה לארבע רצועות בהתאם לרמת המלון ומחירו, כשבכל רצועה נמצאים מספר מותגים שעליהם חלים כללי צבירת נקודות זהים.
על מי ועל מה

העלילה

משפחה פקיסטנית שהיגרה לאטלנטה מתמודדת עם שאלות של זהות נשית מוסלמית, מול גל התעוררותה של מגמת ההדתה האיסלאמית בעולם. האב
(איציק כהן) הצליח להגשים את החלום האמריקאי מבחינה כלכלית. הוא הקים חברת מוניות מוצלחת ומקבל 30% מסך ההכנסות. הדבר מאפשר לו לפרנס את שתי בנותיו בכבוד. אך צרה צרורה נפלה עליו, כאשר אשתו נפטרה מסרטן. האב חרד לשתי בנותיו, משום שאינן מקיימות את מצוות הדת. שתיהן מקיימות דרך-חיים מודרנית וללא סממנים חיצוניים של דת האסלאם. הוא דואג להן בכסף ובצד החומרי ולכן מתערב באופן אישי, בחלק ניכר מפגישותיה של בתו הבכורה, זרינה (אלמה דישי). הדבר מעורר בה התנגדות וזעם רב. במקביל בתו השנייה מתחתנת לפני הבכורה. מאוחר יותר יתבררו יחסיה יוצאי הדופן, ומוכנות אביה לקבל תפיסות מודרניות ביחסי אהבה בין גברים ונשים. האב פוגש את הגבר המעוניין להיפגש עם בתו זרינה. השיחה חושפת את עמדתו הבלתי-מתפשרת באשר לחופש הבחירה של בתו. כאשר מתברר לנו שזרינה כותבת ספר על הנביא מוחמד, מתרחשת דרמה עוצמתית, במאבק בין המסורת הדתית לבין עמדתה של זרינה, בהגנתה על חופש הבחירה, על זכות חירות ההבעה, הדיבור והכתיבה של נשים בחברה דתית. זרינה מדגישה את זכותה לחפש תיאור מתאים יותר לדמותו של הנביא, היות שהתיאורים שבאו לידי ביטוי בכתובים ובספרים, אינם מאפשרים לבני אדם להכירו כראוי. קונפליקט עז זה בא לידי ביטוי גם עם בחיר ליבה, איליי (אותו מגלם מיכאל מושונוב), וגם עם אביה ואפילו עם אחותה, מהוויש, (אותה מגלמת יסמין עיון), הנעמדת לצד אביהן. הגרסה שכתבה זרינה בספרה, דוחפת את אביה לקטוע את מערכת היחסים ביניהם. המשפחה גם מותקפת מכל עבר בידי הקהילה המסורתית, אך עומדת בטלטלה קשה זו, בכוחה של אהבה עמוקה ונוגעת ללב בין בני המשפחה.

על מה המחזה

"המחזה הוא חלון לארבע נשמות שונות שכולן פחות או יותר מאמינות באותם דברים ומסתכלות על העולם בדרך אחרת", אומר מושונוב, בכלכליסט.
קרחון מרץ

גאוגרפיה

אורכו של קרחון מרץ הוא כ-72 ק"מ ורוחבו הממוצע 32 ק"מ. הוא מגיע אל הים בקצהו של פיורד באורך 60 ק"מ, שם הוא נמשך כלשון קרחון גדולה ויוצא בין כף דה לה מוטה/מפרץ בוכאנן ממערב וכף הארלי/מפרץ פישר ממזרח אל תוך האוקיינוס הדרומי. אורכה של לשון קרחון מרץ (67°10′S 145°30′E) הוא כ-80 ק"מ בסך הכל, שכן היא מזדקרת כ-2-=25 ק"מ אל תוך האוקיינוס. רוחבה הוא 40 ק"מ פחות או יותר. הקרחון מעביר כ-10 עד 12 ג'יגה טון לשנה אל הפיורד והלשון מתקדמת כק"מ 1 בשנה במורד הפיורד ואל תוך האוקיינוס.

היסטוריה

משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בהנהגת דאגלס מוסון גילתה את הקרחון וקראה לו על שם זאוויר מרץ, חבר המשלחת שנספה ב-7 בינואר 1913 במסע של קבוצת המזרח הרחוק. שרידי גופתו של מרץ טמונים עדיין בקרחון הנושא את שמו, קרובים קילומטרים אחדים לאוקיינוס הדרומי משהיו כשמוסון קבר אותו בקרח.

התנתקות 2010

בפברואר 2010 ניתקה כמחצית מלשון הקרחון מרץ, חלקת קרח שאורכה כ-78 ק"מ ורוחבה כ-39 ק"מ, אשר הזדקרה למרחק 100 ק"מ אל תוך האוקיינוס הדרומי, מגוף הלשון העיקרי. ההפרדה התרחשה בסביבות 12 או 13 בפברואר, לאורך שני קווי שבר קיימים משני צדי הלשון. לאירוע תרמה במידה מסוימת התנגשות של גוש קרח גדול עם גוף הלשון. גוש הקרח B-9B היה שריד של גוש הקרח B-9, שאורכו 97 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ, אשר ניתק ממדף הקרח רוס בשנת 1987 ולא מכבר ניתק מגדת ניניס ממזרח ללשון, שם היה תקוע במשך 18 שנים. 
גוש הקרח החדש שנוצר נקרא Iceberg C-28, משום שהוא גוש הקרח הגדול ה-28 במספר שניתק ממדף הקרח האנטארקטי, ברביע הפונה אל אוסטרליה, מאז 1976. גובהו של גוש הקרח הוא 400 מ' ופני השטח שלו מכסים 2545 קמ"ר. ומשקלו מוערך בכ-860 מיליארד טון. לדברי חוקר הקרחונים האוסטרלי ניל ינג, אירוע כזה מתרחש אחת ל-50 עד 100 שנים. הואיל והלשון מתקדמת בק"מ אחד בשנה, גוש הקרח החדש הזה מייצג כ-70 שנה של התקדמות קרחון.
בתוך שבועיים חג גוש הקרח מרץ סביב נקודת ההתנגשות עם B9-B ונח במקביל לקו החוף. גוש הקרח נסחף מערבה לאחר ההתנגשות ובאפריל 2010 נחבט בפסגה תת-ימית בהתנגשות, ששברה אותו לשני חלקים.
זרימת גושי הקרח מן הקרחון המבותר הפחיתה את יעילות הפוליניה מערבית לקרחון מרץ, שפעלה כאחד האזורים העיקריים של אנטארקטיקה להיווצרות מי מצולות אנטארקטיים דחוסים. ההינתקות יכולה להשפיע על עתיד המסוע הימי סביב אנטארקטיקה.
סמל מאוריציוס

סמל מאוריציוס קבוע בחוקי מאוריציוס משנת 1990. את הסמל עיצב ב-1906 מושל יוהנסבורג, יוהאן ואן דר פוף.

תיאור הסמל

במרכז הסמל מופיע שלט אצולה שמצדדיו שני תומכים. שלט האצולה מחולק לארבע. ברביע השמאלי העליון מתוארת ספינת מפרש מוזהבת על רקע כחול, ברביע הימני העליון מופיעים שלושה דקלים (שנים בחלקו העליון של הרביע, ואחד בחלקו התחתון), ברביע הימני התחתון מופיע כוכב לבן על רקע כחול, ממנו נמשכת כלפי מטה קרן אור וברביע השמאלי התחתון מופיע מפתח אדום על רקע זהוב.
שני תומכי הסמל הם ציפור דודו (משמאל) ואייל סמבר (מימין) כאשר בין התומכים לשלט האצולה ניצבים שני קני סוכר.
מתחת שלט האצולה מופיע המוטו של המדינה: "Stella Clavisque Maris Indici" (בלטינית: הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי).
בוקר (מקצוע)

בּוֹקֵר (אנגלית: Cowboy; ספרדית: vaquero וכן caballero) הוא אדם האחראי על בקר ועל סוסים בחוות בקר ובשטחי מרעה בעיקר בצפון ודרום אמריקה. 
באופן מסורתי, הבוקר הוא בדרך-כלל כוח עזר בחוות המטפל בסוסים ובבקר. מעבר לכך, התפתחה תרבות בוקרים, הכוללת השתתפות ברודאו ובוקרים רבים עובדים בתחום התיירות (כמדריכים ומארחים של תיירים במערב ארצות הברית) או בתחום הרודיאו. 
גם בישראל יש בוקרים, בעיקר בגולן, בגליל ובאזור הכרמל.
הבוקר מופיע הרבה במערבונים, סרטי קולנוע שמתרחשים במערב הפרוע במאה ה-19. במערבונים רבים הבוקר מתואר כגבר קשוח, רוכב על סוס וחמוש ברובה ואקדח תופי כדי להגן על עצמו מפני אינדיאנים ופושעים פורעי-חוק.
סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

סופיה מגדלנה נולדה ב-3 ביולי 1746 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן, לפרדריק החמישי, מלך דנמרק וללואיז, נסיכת בריטניה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. בשנת 1751, בהיותה בת 5, התארסה סופיה מגדלנה עם גוסטב, נסיך הכתר של שוודיה, בהסדר שנערך על ידי הפרלמנט השוודי, נגד רצונה של המלכה השוודית לואיזה אולריקה מפרוסיה, שהעדיפה לחתנו עם אחייניתה פיליפינה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט. סופיה מגדלנה שהתייתמה מאמה בגיל מאוד צעיר, קיבלה חינוך דתי קפדני מאוד מסבתה ומאמה החורגת,
ב-1 באוקטובר 1766 התחתנה סופיה מגדלנה על ידי שליח עם גוסטב, ואחיה פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק עמד מצד החתן. לאחר מכן הפליגה סופיה מגדלנה לשוודיה, שם נערך טקס הנישואין הרשמי ב-4 בנובמבר אותה שנה. סופיה מגדלנה עשתה בתחילה רושם טוב על האצולה השוודית עם היופי שלה, האלגנטיות ומיומנויות הריקוד שלה, אולם טבעה הביישני, השקט והמרוחק, גרמו לה עד מהרה אכזבה בחיי החברה. בנוסף, חמותה לא אהבה אותה, ובשל כך סכסכה בינה לבין בעלה.
בשנת 1771 מת חמיה אדולף פרדריק, מלך שוודיה, ובעלה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1772 ביצע גוסטב הפיכה שלטונית, והחל לשלוט באופן אבסולוטי. סופיה מגדלנה הייתה שקטה ומאופקת, ואף פעם לא נכללה במעגל הקרוב של בעלה. בשנת 1784, לאחר שגוסטב חזר ממסעו לאיטליה ולצרפת, היחסים בין בני הזוג החמיצו, ובשנת 1786 הם הגיעו לעימות גלוי. גוסטב נהג לבלות יותר זמן בערבים אינטימיים עם גוסטב מאוריץ ארמפלט, ואף נתן לו חלק מחדרה בארמון המלכותי לארמפלט. בתגובה, סופיה מגדלנה סירבה להשתתף בכל אירוע רשמי עד שהחדרים יוחזרו אליה, ובנוסף היא אסרה על נערותיה לקבל את הזמנותיו ללא רשותה. בשנת 1787 היא איימה עליו וביקשה את תמיכת הפרלמנט נגדו אם ייקח את בנם איתו לפינלנד.
סופיה מגדלנה מעולם לא הייתה מעורבת בפוליטיקה, למעט פעם אחת, כאשר באוגוסט 1788, במהלך המלחמה הרוסית-שוודית (1788–1790), נתן לה בעלה את המשימה להיכנס למשא ומתן עם דנמרק, כדי למנוע הכרזת מלחמה מצד דנמרק במהלך המלחמה המתמשכת נגד רוסיה, אולם שליחותה נכשלה ודנמרק הצטרפה למלחמה נגד שוודיה.
בשנת 1792 נרצח בעלה במהלך נשף מסיכות, ובנה גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה עלה לשלטון במקומו. בתחילה היה מדובר שסופיה מגדלנה תהיה עוצרת הממלכה, אולם לבסוף קיבל את התפקיד גיסה קרל, דוכס סדרמאנלנד, וסופיה חיה חיים מבודדים הרחק מחצר המלוכה, ולא מילאה תפקיד כלשהו בחצר. בשנת 1797 קידמה סופיה מגדלנה את כלתה פרדריקה מבאדן שלא על פי כללי הטקס, משום שרצתה להקל עליה את המעבר, ולמנוע ממנה את הקשיים שהיא חוותה בתור כלה צעירה.
בשנת 1809 הודח בנה מתפקידו ונשלח לגלות בשווייץ, מה שפגע מאוד בבריאותה של ספויה מגדלנה. בשנת 1812 התדרדר מאוד מצב בריאותה, וב-21 באוגוסט 1813 מתה סופיה מגדלנה בארמון אולריקסדל.
מדרשת התורה והארץ

ראשית דרכה

מדרשת התורה והארץ התחלה כמדרשה ניידת ולאחר מכן פעלה בשילוב של מרכז מבקרים למורשת הארץ ומצוותיה. 
המדרשה הוקמה בשנת תשמ"ט, 1989. ונרשמה כעמותה רשומה בי"ח אב התש"נ (9 באוגוסט 1990).
בתחילת דרכה שהתה במשך תקופה קצרה בנווה דקלים (הישוב המרכזי בגוש קטיף) ולאחר מכן עברה לכפר דרום. במשך כארבע שנים שהתה המדרשה במבנים זמנים בכפר דרום, ולאחר מכן הוקם מבנה הקבע.
המדרשה הוקמה על ידי מכון התורה והארץ, על מנת שתתמקד בנושא ההסברה והנחלת המצוות התלויות בארץ.
בזמן שהותה של המדרשה בכפר דרום, פעלה המדרשה ב-2 מסלולים: 
א. כמדרשה ניידת
ב. כמרכז מבקרים. במרכז היו מוזיאון, אולם ובו חיזיון אור-קולי וכן את "גן המצוות".
במוזיאון למדו הילדים וההורים בדרך חווייתית וחזותית את היסטוריית עם ישראל מאז ועד היום. החל מאברהם אבינו, וכלה ביימנו אנו ובתקופת הגאולה.
בגן המצוות למדו המבקרים בדרך חווייתית ונעימה את כל הקשור למצוות התלויות בארץ: מצוות הריח, ערלה, כלאיים, ארבעת המינים, שבעת המינים, חמשת מיני דגן וכו'.
המבקרים סיירו בגן המצוות ויכלו להריח ולהכיר מקרוב בחלקות ההדגמה את מצוות התלויות בארץ. והכל בשילוב של החקלאות עם עולם התורה וההלכה.
בנוסף, פעלה במקום אכסניה לימי עיון, סמינריונים והשתלמויות.
בעקבות תוכנית ההתנתקות, הופסקה פעילות המדרשה, ומאז המדרשה המשיכה רק כמדרשה ניידת.

פעילות המדרשה

המדרשה הוקמה כמדרשה ניידת, וזה אף היה ייחודה. ומאז ועד היום המדרשה מגיעה לכל מקום נדרש ברחבי הארץ.
עובדה זו חוסכת מהמשתתפים בפעילות זמן יקר, התארגנות וכסף רב.
המדרשה פועלת בכל מסגרות החינוך: ילדי גנים, תלמודי תורה, בתי ספר ממלכתיים דתיים וממלכתיים, בחטיבות הביניים ובתיכוניים. 
המדרשה שמה לה למטרה להעמיק את הקשר בין התלמידים וערכי התורה ומצוותיה, ולעם ישראל בארצו. 
המדרשה מעבירה מגוון פעילויות חווייתיות תוך שימוש באמצעי המחשה, תערוכות, סדנאות, והצגות היוצרים חוויה לימודית ייחודית, בהתאמה לגילאים השונים. 
הפעילות מועברת סביב מעגל השנה והחגים. ובעוד מגוון נושאים כגון: תפילה, כבוד הבריות, הפרשת חלה, תרומות ומעשרות, חסד, ביכורים, ארץ ישראל, תוכנית לבת המצווה ועוד.

צוות המדרשה

צוות המדרשה כולל מדריכות בנות השירות הלאומי יחד עם צוות מדריכים ובשילוב הרבנים החוקרים ממכון התורה והארץ.
ראש המדרשה ומנהלה הוא עמנואל גיאת, שגר בעבר אף הוא בכפר דרום, כיום גר בשבי דרום.

פעילויות נוספות

בנוסף מציעה המדרשה הרצאות ותוכניות חינוכיות לנוער ומבוגרים במגוון נושאים, הרצאות אלו מועברות על ידי מדריכי המדרשה ורבני מכון התורה והארץ וצוות המחקר.
בגיבוש התוכניות השונות של המדרשה משתתפים צוות של אנשי חינוך בעלי ניסיון עשיר. תוכניות המדרשה עוברות בחינה מתמדת המאפשרת לשפר את הפעילויות ולהתאימה לאוכלוסייה המגוונת עימה היא פועלת, בפיקוח משרד החינוך, האגף לתרבות תורנית ואיגוד המדרשות.

המדרשה כיום

ב-27 בדצמבר 2009, אישרה הממשלה הקמת ישוב חדש למפוני כפר דרום, אשר הוקם סמוך למושב ניר עקיבא שבנגב המערבי שמו "שבי דרום".
היישוב החדש נמצא בשטח שיפוטה של המועצה האזורית מרחבים, בתחומי המושב ניר עקיבא, וממערב לו. קהילת המתיישבים הראשונית ביישוב הייתה בת כ־24 משפחות, מהן כ־20 משפחות ממפוני כפר דרום.
מדרשת התורה והארץ נדדה עם קהילת כפר דרום, ושהתה במשך מספר שנים באשקלון . ב-2013 עברה ליישוב החדש- "שבי דרום". ושם היא פועלת עד היום במבנים זמניים בצפייה לבניית מבני הקבע, כפי שהיה בעבר.
אפריון

אַפִּרְיוֹן הוא כלי רכב חסר גלגלים המיועד בדרך כלל לאדם אחד ונישא על ידי מספר בני אדם. האפריון מורכב ממושב הנוסע, והמוטות שבעזרתם מרימים את האפריון. אף שגם אלונקה תקפה להגדרה זו, השימוש הנפוץ במילה הוא לתיאור האפריון המפואר, שנועד להעביר אנשים בעלי מעמד חברתי גבוה ממקום למקום.
לאפריון שני שימושים עיקריים. האחד הוא העברה של אדם בעל דרגה חברתית גבוהה ממקום למקום.
אפיריונים אלה היו מפוארים ונוחים יחסית. השימוש השני שנעשה הוא פינוי או העברה של אנשים פצועים או גופות.
מושבי הנוסע הפשוטים ביותר הם מזרן בלבד, ואילו מושבים מפוארים יותר כוללים כיסא, כורסה או מיטה וסגורים על ידי תא או וילונות. האפיריונים הקלים ביותר נישאו על ידי שני אנשים, בעוד שהכבדים ביותר נרתמו לבהמות משא.
המילה אפריון היא מילה שאולה. השוו ליוונית phoreion; ולסורית: פּוּרְיוֹן.
עוזה

גאוגרפיה

שטחו של המושב הוא כ-1,000 דונם וגובהו כ-140 מטרים מעל פני הים.
שם היישוב לקוח מספר תהילים, פרק ס"ח, פסוק כ"ט: "צִוָּה אֱלֹהֶיךָ עֻזֶּךָ עוּזָּה אֱלֹהִים זוּ פָּעַלְתָּ לָּנוּ"
מייסדי המושב היו בעיקר יוצאי חבל טריפוליטניה מהעיר זוארה והכפרים כסיר, יסיר ויפראן המרכיבים את "ג'בל" (חבל ההר הנמצא דרומית לזוארה).
תושבי המושב מגדלים גידולי שדה רבים כגון עגבניות, חיטה, ומלפפונים.
כמו כן במושב רפתות, דיר צאן, לולים ומשתלה.
בעוזה בית כנסת ישן וחדש, כולל ללימודי קודש ומועדון לנוער.
מרחב מדיד

באנליזה מתמטית, מרחב מדיד הוא מרחב עם סיגמא-אלגברה של קבוצות; אלו נקראות קבוצות מדידות. על מרחב כזה אפשר, עקרונית, להגדיר פונקציית מידה, שתהפוך אותו למרחב מידה.

מרחב מדיד בדיד

מרחב מדיד שבו כל הקבוצות מדידות נקרא מרחב מדיד בדיד (דיסקרטי). אם המרחב בן-מניה, כל פונקציית מידה מוגדרת, בעקרון, לפי הערכים שלה על יחידונים (קבוצות בנות נקודה בודדת). גישה זו אינה מתאימה למקרה הכללי - לא קיימות פונקציות מידה מוצלחות, אפילו על הישר הממשי, המוגדרות על כל תת-הקבוצות.
אוגוסטן לואי קושי

ביוגרפיה

אוגוסטן קושי נולד ב־21 באוגוסט 1789 בפריז. קיבל את חינוכו מאביו, לואי פרנסואה קושי (1760–1848), שהחזיק במספר משרות ציבוריות והיה ידיד של המתמטיקאים ז'וזף לואי לגראנז' ופייר סימון לפלס. אוגוסטן קושי נרשם בשנת 1802 לאקול סנטראל די פנתאון (École Centrale du Panthéon) ומשם המשיך לאקול פוליטכניק (École Polytechnique) ב־1805. ב־1807 עבר ללמוד באקול דה פון א שוסה (École des Ponts et Chaussées), שם הוכשר בתור מהנדס. ב־1810 הוא עזב את פריז לשרבורג, אך חזר ב־1813 בגלל בעיות בריאות.
עם חזרתו לפריז בשנת 1813, שכנעו אותו לגראנז' ולפלס לנטוש את ההנדסה ולהקדיש את עצמו ללימודי המתמטיקה. הוא הצטרף שוב ל"פוליטכני" (מוסד להשכלה גבוהה), שאותו עזב ב־1830 בעקבות הכתרתו של לואי פיליפ. אחרי תקופה קצרה בפריבורג שבשווייץ נוצרה עבור קושי ב־1831 קתדרה לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת טורינו שבאיטליה.
ב־1833 הזמין המלך הצרפתי לשעבר, שארל העשירי, את קושי להיות מורה פרטי לנכדו, הדוכס מבורדו, דבר שנתן לקושי הזדמנות לטייל ולקבל משוב חיובי על עבודותיו המתמטיות. ב־1838 חזר קושי לפריז, אך סירב לקבל פרופסורה בקולז' דה פראנס (Collège de France), בגלל נוסח השבועה שהיה תנאי לתפקיד. ב־1848, אחרי שהשבועה הושעתה במוסדות ההשכלה הגבוהה של צרפת, הסכים קושי לקבל משרת הוראה באקול פוליטכניק ואחרי שהוחזרה השבועה ב־1851 קיבל קושי פטור ממנה.
לקושי היו שני אחים, אלכסנדר לורן קושי (1792-1857), נשיא בית המשפט לערעורים ואחר כך שופט, והאח השני, אז'ן פרנסואה קושי (1802–1877), פובליציסט ומתמטיקאי זוטר.

תרומתו בתורת האלסטיות

קושי הכניס את מושג המאמץ לתורת האלסטיות. במקום התיאור של נאוויה, שהתייחס לכוחות בין המולקולות, השתמש קושי במושג הלחץ במישור אותו הוא הכיר מההידרודינמיקה. הלחץ אינו בהכרח ניצב למישור, ולכן הכניס קושי לשימוש טנזור מאמצים סימטרי (עם 6 רכיבים בלתי-תלויים), וניסח בעזרתם משוואות דיפרנציאליות חלקיות לשיווי המשקל. הוא גם הציג פתרון למשוואות בגופים איזוטרופיים, המשתמש בשני קבועים של החומר, שערכם משתנה מחומר לחומר, ונקבע באופן ניסיוני. משיקולים אלו ושיקולים דומים אחרים, הוא הגיע למסקנה שהחתך של מוט העומד במאמץ פיתול לא נשאר מישורי אלא מתעוות.
CareerBuilder

CareerBuilder הוא האתר הגדול ביותר בארצות הברית לחיפוש עבודה עם מעל ל-24 מיליון משתמשים המבקרים בו מדי חודש ועם נתח שוק של 34% מתוך כלל האתרים המציעים שירותים למחפשי העבודה.
נכון למרץ 2008 האתר CareerBuilder.com קיים שיתופי פעולה עם יותר מ-1,900 שותפים עסקיים, כולל עיתונים ופורטלים גדולים כדוגמת AOL ו-MSN. לאתר יש יותר מ-21 אתרי בת במדינות שמחוץ ארצות הברית, והוא מנהל פעילות עסקית ביותר מ-55 שווקים ברחבי העולם.
האתר CareerBuilder.com נמצא בבעלות משותפת של חברת גנט, חברת מקלטצ'י וחברת טריבון. בשנת 2009 האתר התחיל שיתוף פעולה עם פורטל דרושים הישראלי.

אודות החברה

החברה נוסדה בשנת 1995. מנכ"ל החברה הוא מאט פרגוסון והמטה הראשי שלה ממוקם בשיקגו, אילינוי. במטה עובדים כ-3,000 עובדים.

מועמדויות ופרסים

באפריל 2006 החברה הייתה מועמדת לפרס וובי בקטגוריית יחסי עובד-מעביד.
בספטמבר 2007 החברה דורגה במקום ה-91 ברשימה שפרסם העיתון ביזנסוויק למקומות שעדיף להשיק בהם את הקריירה שלך.
בדצמבר 2007 זכתה החברה בפרס סטיבי למצוינות בשירות לקוחות.
ביוני 2008 החברה זכתה בפרס המוקד הטלפוני הגלובלי של ICMI.
בפברואר 2011 מיקם מגזין טריינינג את החברה במקום ה-96 מתוך 125 לחברות השמות דגש על פיתוח אימון מקצועי של עובדים. 
באפריל 2011 דירג קריינס שיקגו ביזנס את החברה במקום ה-17 למקומות שהעובדים רוצים לעבוד בהם. 
בנובמבר 2011 החברה נכנסה לרשימת 100 המקומות הטובים ביותר לעבוד בהם בשיקגו של העיתון שיקגו טריבון.
בדצמבר 2011 החברה דורגה במקום ה-6 ברשימת פרסי בחירת העובדים של האתר GlassDoor.com, אחרי גוגל במקום החמישי ולפני אפל במקום העשירי.
Ciega, Sordomuda

רקע וכתיבה

את השיר כתבה שאקירה עם אסטפנו, והוא הופק על ידה ועל ידי לסטר מנדז. השיר זכה להתייחסות רבה מצידה של שאקירה בסיבוב ההופעות החמישי שלה, "The Sun Comes Out World Tour".
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום ההופעה השני של שאקירה, Live & off the Record.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי גוסטבו גרסון, וצולם על חוף בקליפורניה. הקליפ מתחיל בכך שניתן לראות אישה אשר חובשת פאה ומיד לאחר מכן נחטפת. אותה אישה נחטפת ביחד עם שאקירה. שתיהן מתעוררות בחנות של חפצים, ולא מבינות מה מתחרש סביבן. לאחר מכן המשטרה מגיחה אל המקום וסורקת את החנות במטרה למצוא את שאקירה. בגלל שבן זוגה של שאקירה ראה אותה מסתתרת מתחת לאחת הפאות שהיו בחנות, הוא אומר לשוטרים להפסיק את המרדף ולעבור למקום אחר. לבסוף שאקירה ובן זוגה נמלטים. 
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2011, 13 שנים מצאתו המקורית. נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-102 מיליון צפיות.
האוצר שלנו

עלילה

"האוצר שלנו" היא סדרת אקשן דרמטית העוסקת בסיפורה של חבורת נוער "בלשית" המונה חמישה חברים (תמר, בן, חן, מתן ולבסוף גם ויקי) המתנדבת ברשות העתיקות, בתחילה כחופרים ומהר מאוד לאחר מכן ביחידה למניעת שוד עתיקות. בכל פרק יוצאת החבורה להרפתקה מסחררת המוליכה אותה לאתר ארכאולוגי בארץ ישראל.
נופיה של ארץ ישראל זרועים אתרים ארכאולוגיים רבים האוצרים בתוכם את ההיסטוריה של הארץ. חלק מהאתרים האלה טומנים בתוכם אוצרות שאותם רבים רוצים להשיג, אבל האוצר שייך לחברה בישראל.
אתרים ארכאולוגיים בולטים בארץ ישראל, הממצאים שחבויים בהם, החשיבות של החקר הארכאולוגי ושל מניעת השוד, כל אלה ועוד מספרים את הסיפורים המרתקים העומדים מאחורי המקומות האלה.
הסיפורים מבוססים כולם על ממצאים אמיתיים שניתן לראות בתצוגות שונות ברחבי הארץ.
גבע

היסטוריה

הקיבוץ הוקם בשנת 1921 על ידי עולים מרוסיה ומפולין אשר עלו לארץ בעלייה השנייה. בהמשך הצטרפו אל הגרעין המייסד גרעינים נוספים כחבורת פועלים שעבדה בקסטינה, מירושלים וקבוצת "דרומיה". בשנות ה-30 וה-40 הצטרפו לקבוצה גרעינים מליטא, לטביה והונגריה. שם הקבוצה ניתן לה על שם הגבעה שעליה הוקמה.
רוב הכנסות היישוב מגיעות ממפעל "בקרה", המתמחה ביצור בוכנות ושסתומי אוויר. לקבוצה היה בעבר מפעל נוסף בשם "שקדיה" שעסק בייצור מוצרי שוקולד וממתקים. המפעל נמכר בתחילת שנות ה-2000. ענפי משק נוספים הם גד"ש ו"פארקיון" - בית אריזה לדגים. 
קבוצת גבע נודעת בכך שממנה יצאו הלהקות "הגבעטרון" ו"השיבולים". 
לרגל חגיגות השישים לקבוצה כתב דידי מנוסי, יליד המקום, את שירו "בת שישים" שהושר על ידי הגבעטרון:
את ראשו של הגלבוע, מישהו צבע אדום,
מן הלול מודיע גבר
כי האיר היום.
בת שישים פוקחת עין
ונועלת נעלה.
יום גדול ממתין בפתח,
זה היום שלה.
ג'ונתן בוטינלי

קריירה

בוטינלי החל לשחק במחלקת הנוער של סן לורנסו ועבר לקבוצה הבוגרת ב-2002. באותה שנה הוא נמנה עם הסגל שזכה בגביע הסוד אמריקנה והפך לשחקן הרכב. ב-2007 הוא היה מהשחקנים של הקבוצה אשר זכתה באליפות הקלאוסורה, יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מצידן של מספר קבוצות מאירופה.
ב-10 באוגוסט 2008 פרסמה סמפדוריה האיטלקית על כך שרכשה את כרטיסו של השחקן תמורת 3 מיליון אירו. ב-26 ביולי 2012 קבוצת ריבר פלייט פרסמה על כך שקנתה את השחקן תמורת 2 מיליון דולר. בתחילת 2014 הושאל לקבוצת אוניברסידד קאתוליקה מליגת העל הצ'יליאנית ובאוגוסט 2014 עבר ללאון מליגת העל המקסיקנית אך שוחרר ממנה בקיץ 2015. בינואר 2016 הצטרף לארסנאל דה סארנדי.

נבחרת

בוטינלי נחשב מהשחקנים הבולטים בנבחרות הצעירות של ארגנטינה. באפריל 2007 ערך בוטינלי את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ההכנה לקופה אמריקה מול נבחרת צ'ילה.
שמואל כהן (חלוץ)

שמואל כהן (1870 – 1940) היה חלוץ ומלחין ביישוב. זכור כיום הודות למלודיה שחיבר בשנת 1888, בנעוריו, לשירו של נפתלי הרץ אימבר, תקוותנו, שהיה עם הזמן להמנון הלאומי של ישראל.

קורות חיים

שמואל כהן נולד בשנת 1870 באונגני שבבסרביה, רוסיה. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1878 והתיישב במושבה ראשון לציון בשנת תרמ"ו, לאחר שקנה מהמתיישבים הישנים חלקה בת 22 דונם.

הלחן לשיר "תקוותנו"

כהן טען שאת המנגינה לשיר לקח משיר עם מולדבי והיא אכן נושאת דמיון ברור לשיר העם המולדבי והרומני Carul cu Boi ("עגלה עם שוורים"). המנגינה מוכרת ברומניה גם כמלווה בטקסטים אחרים - "שיר של חודש מאי" (Cantec de mai) או חלקית (בבית הראשון בלבד) ב- "תירס עם עלה זקוף" ( Cucuruz cu frunza-n sus). 
לפי גרדנוויץ, ייתכן כי שמואל כהן מצא את המנגינה הזאת בקובץ של שירים ליטורגיים יהודים שפרסם החזן הידוע ניסן ספיבק בלצער בקישינב.    
מנגינות עם צלילים דומים, בהבדלים בעיקר בחלק השני, מוכרות גם בכמה תרבויות אחרות - לדוגמה, הריקוד האיטלקי  מתקופת הרנסאנס "לה מנטובאנה", שיר העם האוקראיני Kateryna Kucheryava או "קתרינה המתולתלת"), השיר השוודי "אוק, וורמלנד", שירי עם בסקים והמנון דתי נוצרי מספרד, שיר העם הפולני "Pod Krakowem", שיר עם הולנדי, אחת המנגינות  שיהודי ספרד השתמשו בה לתפילת ה"הלל" ועוד. אחת ממנגינות דומות אלה שימשה גם את המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה בפואמה הסימפונית שלו מולדבה.
פרופרציה דה רוסי

קורות חייה

פרופרציה נולדה בבולוניה, כנראה ב-1490. אביה ג'ובאני מרטינו רוסי דה מודנה היה נוטריון. היא זכתה לחינוך רחב שכלל ציור, מוזיקה, שירה וספרות קלאסית.
היא למדה את אמנות התכריתים אצל מרקאנטוניו ריימונדי (Marcantonio Raimondi) (איט'). בשלב מסוים החלה לעסוק בפיסול, וזאת אף על פי שלא הייתה בת למשפחת אמנים מה שהקשה עליה את העיסוק במיוחד בתחום זה. יש עדות בכתובים על כך, שבמהלך שנות העשרים של המאה השש עשרה, השתתפה בתחרות לעיטור המזבח של כנסייה בבולוניה.
רישומי בית חולים מ-1530 מעידים על התדרדרות מהירה בבריאותה של פרופרציה שנפטרה בבולוניה ב-24 בפברואר 1530.
המידע המתועד על קורות חייה מועט, וכך גם מועטות היצירות שהן שלה בוודאות. המידע המועט מתבסס על מסמכי בתי משפט ומסמכים מנהליים אחרים מבולוניה ובעיקר על ספרו של וזארי.

יצירתה

דה רוסי החלה בפיסול תבליטים מיניאטוריים, בנושאים דתיים, על גלעיני אפרסקים, משמשים ודובדבנים. המיניאטורה המפורסמת ביותר שלה היא של הצליבה. היא זכתה בתחרות לעיצוב החזית המערבית של בזיליקת פטרוניוס הקדוש. בהמשך עסקה גם בתחריטי נחושת. ב-1524 קיבלה הזמנה להכנת תוכנית לעיטור המזבח של כנסיית סנטה מריה דל בראקאנו (Santa Maria del Baraccano). בתחילת שנות השלושים החלה לקבל הזמנות לפסלי דיוקן עשויים שיש. בהמשך זכתה בתחרות לעיטור החזית המערבית של בזיליקת פטרוניוס הקדוש. ההזמנה כללה פיסול שלוש סיבילות, שני מלאכים, ושני תבליטי שיש. מיצירתה זו שרד רק תבליט השיש "יוסף ואשת פוטיפר".