דיאפרגמה

דיאפרגמה היא אמצעי מניעה בצורת כיפה העשויה מסיליקון רפואי המוחדרת לנרתיק האישה לפני קיום יחסי מין בשילוב עם קוטל זרע ומונעת את הכניסה של הזרע לרחם ובכך גם הגעה לביצית והפרייתה. הדיאפרגמה מכסה את צוואר הרחם והדופן העליון של נרתיק האישה. בשימוש בדיאפרגמה יש להשאירה בנרתיק לפחות שש שעות לאחר המגע המיני. 
קיימות מידות שונות של דיאפרגמות. בחירת הדיאפרגמה במידה המתאימה לאישה נעשית באמצעות בדיקה על ידי איש או אשת מקצוע. 
בנוסף להיותה אמצעי מניעה, דיאפרגמה יכולה לשמש גם לצורך אגירת נוזלי הווסת בצורה דומה לגביעונית.

היסטוריה

הרעיון של חסימת צוואר הרחם על מנת למנוע היריון הוא בן אלפי שנים. תרבויות שונות השתמשו במכשירים המעוצבים כצוואר הרחם, כגון גביעי נייר משומנים או חצאי לימון, או לחלופין, הכינו תערובות דביקות הכוללות דבש או שרף ארזים ושמו אותם בפתח צוואר הרחם. עם זאת, המצאת הדיאפרגמה אשר נותרת במקומה בשל הקפיץ אשר בשפה שלה, ולא מחוברת או דבוקה לצוואר הרחם, היא מודרנית יחסית.
שלב חשוב בפיתוח הדיאפרגמה הייתה המצאת תהליך וולקניזציית הגומי (rubber vulcanization) שהומצא על ידי צ'ארלס גודייר ב-1844. בשנות ה-80 של המאה ה-19 גניקולוג גרמני בשם ס. האס (C. Haase) היה הראשון לפרסם אמצעי מניעה מגומי עם קפיץ בשפתו. האס כתב תחת שם העט ווילאים פ. ג'. מנסינגה ודיאפרגמת מנסינגה הייתה המותג היחידי למשך זמן רב. בארצות הברית הפיזיקאי אדוארד בליס פוט עיצב ומכר דגם מוקדם של הדיאפרגמה תחת השם "צעיף רחם" החל משנות ה-60 של המאה ה-19.
מרגרט סנגר אקטיוויסטית למניעת הריון בארצות הברית, נמלטה לאירופה ב-1914 כדי להימלט מהוצאה להורג לפי חוקי קומסטוק, אשר אסרו על שליחת אמצעי מניעה או מידע עליהם בדואר. סנגר הכירה את הדיאפרגמה בהולנד והציגה אותה לארצות הברית, כאשר חזרה לשם ב-1916. סנגר ובעלה השני, נוח סלי, ייבאו באופן לא חוקי כמויות גדולות של המוצר מגרמניה והולנד. ב-1925 סלי סיפק מימון לחבר של סנגר, הרברט סימונס, אשר ייסד באמצעותו את החברה הראשונה לייצור דיאפרגמות בארצות הברית, חברת הולנד-רנטוס (Holland-Rantos).
הדיאפרגמה שיחקה תפקיד חשוב בביטול חוק קומסטוק; ב-1932 סנגר אירגנה שיצרן גרמני ישלח חבילה של דיאפרגמות לפיזיקאי מניו-יורק, אשר תמך בפועלה של סנגר. המכס בארצות הברית החרים את החבילה וסנגר עזרה לארגן תביעה בנושא. ב-1936 בית משפט פדרלי לערעורים קבע כי החבילה יכולה להיות מועברת.
למרות שבאירופה הכובעון הצווארי היה יותר פופולרי מהדיאפרגמה, הדיאפרגמה הפכה לאחד מאמצעי המניעה הפופולריים ביותר בארצות הברית. ב-1940 שליש מהזוגות הנשואים בארצות הברית השתמשו בה.
בשנות ה-60 חלה ירידה דרמטית (כעשירית מהזוגות הנשואים בארצות הברית) בשימוש בדיאפרגמות עקב תחילת השימוש בהתקן התוך רחמי  והגלולה המשולבת. הירידה הזו המשיכה וב-2002 רק כ-0.2% מהנשים בארצות הברית השתמשו בדיאפרגמות.

שימוש

מזה זמן מה מומלץ שהדיאפרגמה תישאר במקום במשך לפחות שש או שמונה שעות לאחר קיום יחסי מין. לא נעשו מחקרים על מנת לקבוע את תוקפה של המלצה זו. עם זאת, כמה אנשי מקצוע רפואיים הראו כי טווחים של ארבע שעות או אפילו שעתיים יש בהם כדי להבטיח יעילות.

אופן מניעת ההריון

הקפיץ אשר בשפת הדיאפרגמה מהווה סגר בצמוד לקירות הנרתיק. הדיאפרגמה מכסה את צוואר הרחם ומונעת מהזרע פיזית להיכנס לרחם.
בדרך כלל משתמשים בדיאפרגמה בשילוב עם קוטל זרע והאמונה הרווחת היא שהוא מגביר את יעילותה. לא נערכו מספיק מחקרים כדי לקבוע את יעילות הדיאפרגמה ללא קוטל זרע.

הדיאפרגמה בהלכה

סביב השימוש בדיאפרגמה יש דיון הלכתי: יש המתירים שימוש בדיאפרגמה מכיוון שהתשמיש נעשה ללא חציצה בין הגופים, ופעולת המניעה מתבצעת על ידי מניעת הגעת הזרע לרחם. יש אוסרים שימוש בדיאפרגמה מכיוון שהשימוש נעשה יחד עם קוטלי זרע שמשחיתים אותו. בעקבות חילוקי דעות אלו, יש פוסקים שהתירו שימוש בדיאפרגמה במקרים בהם לא ניתן להיעזר באמצעי מניעה עדיפים מבחינה הלכתית. היתר זה ניתן דווקא בגלל אחוזי היעילות הנמוכים יחסית.