google/wiki40b huggingface dataset:
דייוויד צ'אלמרס

חייו

צ'אלמרס נולד וגדל באוסטרליה. בהיותו ילד הראה כישרון במתמטיקה ומדעים מדויקים, ומאוחר יותר החל בתיכון לימודי תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב. בסיום לימודיו עבר ללמוד תואר שני באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. במהלך הלימודים החליט לעבור ללמוד פילוסופיה. לאחר שהשלים את לימודיו החל ללמוד לדוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית. בשנת 1993 התחיל לעבוד כמרצה זוטר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובשנת 1999 קיבל משרת פרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה. החל משנת 2004 צ'אלמרס מרצה בכיר וראש מרכז למחקר התודעה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. 
צ'אלמרס מסביר את המעבר שעשה ממתמטיקה לפילוסופיה בכך שהמתמטיקה של היום שונה מהמתמטיקה לפני 500 שנה. לדבריו, כיום המתמטיקה משמשת כלי טכני ומכני שעל ידי גילויים קטנים החוקרים משלימים את התמונה הגדולה. לעומת זאת, הפילוסופיה מהווה זרם דינאמי ועמוק יותר שבו לכל תאוריה יש תפקיד עצמאי.

הגות

עיקר עבודתו של צ'אלמרס עוסקת בתודעה. הוא מגדיר עצמו כדואליסט, אך בניגוד לדואליסטים שטוענים כי התודעה היא גשמית בלבד ונובעת בהכרח מתהליכים פיזיקאליים או מדעיים אחרים, צ'למרס מחלק את התודעה לשני זרמים: תודעה קוגניטיבית (גשמית) ותודעה מנטאלית (נפשית). 
צ'אלמרס טוען כי ייתכן והמדע יצליח להסביר את התודעה הקוגניטיבית על ידי ניתוח תהליכים פיזיקאליים, נוירולוגיים, ביולוגיים וכימיים המתרחשים במוח. לטענתו ישנו מכניזם או חוקיות על פיהם האדם פועל בצורה קוגניטיבית. תודעה קוגניטיבית נובעת מעצם היכרותו הפיזית של האדם עם המערכת שבה הוא נמצא ולכן התגובה הקוגניטיבית נובעת מניתוח המידע במוח. תכונות כגון התנהגות, שפת גוף, דיבור, סינון, סיווג מידע ופעולה בהתאם הן תכונות אופייניות לתודעה הקוגניטיבית. 
לטענתו, בנוסף לתודעה הקוגניטיבית ישנה תודעה מנטאלית אשר מאפשרת לאדם לנתח את המערכת שבה הוא נמצא בצורה שהוא רואה ומרגיש כלפיה. מכיוון שהשקפת עולם ורגש הם דבר סובייקטיבים, התודעה מבוססת על קווליה וניסיון אישי. התודעה המנטאלית עומדת בבסיס רגשות כגון עצב, חרדה, צער, הרגשה מסוימת כשרואים צבע מסוים או כששומעים שיר מסוים. בחלק מהמקרים ניתן לומר כי התודעה המנטאלית מבוססת על ידי ממשק מסוים בינו לבין המידע פיזי אך מכיוון שמדובר ברגש, לא ניתן לקבוע חוקיות שתגדיר השפעת מידע זה על התודעה המנטאלית. 
כמו ג'וזף לוין, צ'אלמרס טוען כי מכיוון שהתופעה של התודעה המנטאלית ידועה וכך גם המערכת הפיזית נוצר מצב שבו יש פער הסברי מכיוון שאיננו יודעים להסביר איך נולד הניסיון האישי שלנו. על מנת להבדיל היטב בין שני הזרמים של התודעה צ'אלמרס הציג את "הבעיה הקשה" (The hard problem). לטענתו ישנם את הבעיות "הקלות" (The easy problems) שעוסקות בחיפוש אחר מכניזם או החוקיות שיסבירו את התודעה הקוגניטיבית. לעומת זאת הבעיה הקשה עוסקת בשאלות סביב התודעה המנטאלית כגון: למה האדם זקוק לניסיון אישי סובייקטיבי? למה הניסיון האישי חייב להיות סובייקטיבי ולא מערכתי? למה האדם מסוגל בכלל להבחין ולפתח רגש כלפי עצמים מסוימים בתוך המערכת שבה הוא נמצא? מה אחראי על יצירתו של הניסיון האישי? איפה ניסיון אישי זה נולד? 
כדי לתמוך בטענתו, צ'אלמרס הציע לבצע ניסוי מחשבתי שבו הוא טוען כי ישנה אפשרות שחלק מהאנשים הם זומבים-פילוסופיים. זומבי-פילוסופי הוא אדם שחסר כל תודעה מנטאלית. צ'למרס טוען שהוא יכול לקבוע בוודאות שהוא עצמו אינו זומבי-פילוסופי אך הוא אינו יכול לקבוע עובדה זו באותו המידה לגבי אנשים אקראיים אחרים שהוא רואה ברחוב או שמראיינים אותו. מכיוון שזומבי-פילוסופי הוא יצור שדומה מאד לבן אדם ולכן יש לו תודעה קוגניטיבית זהה לשל האדם אך אין כל דרך להוכיח שיש לו גם תודעה מנטאלית.
דוד קליין (שחיין)

ביוגרפיה

קליין נולד וגדל בקיבוץ בית העמק. הוא התאמן בקבוצת הפועל נהריה בהדרכתו של רובי שלו.

1984

בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבון שבגרמניה המערבית (אותה העת) באפריל 1984 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:07.80 דקות. הוא קבע גם במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 59.80 שניות. בתחרות שחייה שנערכה בפינלנד ביולי אותה שנה הוא זכה  ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לגילאי 16 חדש של 1:00.24 דקות ומבשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.22 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:08.78 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:10.52 דקות.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1985 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.73 דקות, לפני חן שכטר ממכבי תל אביב (2:11.43 דקות) ונדב שנל מהפועל גליל עליון (2:12.97 דקות).

1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה קליין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.34 שניות לפני ערן גרומי ממכבי ירושלים שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 58.73 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.49 דקות, לפני חן שכטר (2:12.30 דקות).
רן קוז'וק

קריירה

קוז'וק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-8 בספטמבר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 להפועל תל אביב. את העונה הוא סיים עם 19 הופעות בליגה. עונה לאחר מכן, רשם רק 12 הופעות כאשר בכולם עלה מהספסל. בקיץ 2003 חתם בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית, עימה פספס את העלייה לליגת העל במחזור האחרון. עונה לאחר מכן חתם בהפועל ירושלים, בתום העונה חתם בהפועל עכו ובקיץ 2006 חזר לקריית שמונה והיה שותף לעלייה של המועדון לליגת העל לראשונה בתולדותיו.
בעונת 2007/2008 מיעט לשחק, אך ב-24 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2-3 נגד בית"ר ירושלים. עונה לאחר מכן חזר להרכב הראשון של המועדון, אך בסיום העונה המועדון ירד בחזרה לליגה הלאומית וקוז'וק עזב את המועדון וחתם בהפועל אשקלון והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל. בקיץ 2010 חתם בהפועל עכו. בעונה הראשונה שלו זכה לדקות משחק רבות, אך בעונתו השנייה במועדון שיחק רק ב-4 משחקים.
בקיץ 2012 חזר להפועל אשקלון. בסיום העונה חתם במכבי אום אל-פחם, אך המועדון נכלא לקשיים כלכליים ובינואר 2014 חתם בעירוני קריית גת מליגה א' עימה עלה לליגה הלאומית. בקיץ 2014 חתם בהפועל ניר רמת השרון. ב-6 באוקטובר 2015 חתם בהפועל בית שאן מליגה א'. לאחר סכסוך עם ראשי בית שאן עזב את המועדון כעבור חודשיים. בינואר 2016 חתם בהכח עמידר רמת גן.
בקיץ 2016 חתם בהפועל הרצליה בה שיחק עונה אחת.
לאחר שאת עונת 2017/2018 התחיל כשחקן חופשי, בינואר 2018 חתם בהפועל באקה אל-גרבייה. בתום העונה פרש מכדורגל פעיל.

קריירת אימון

בתחילת עונת 2018/2019 מונה לעוזרו של בני בן זקן בבני סכנין, לאחר כחודש פוטר מעבודתו. בתחילת העונה חבר למסאי דגו ומונה לעוזרו בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית בכדורגל. לאחר סיום העונה מונה דגו למאמן עירוני קריית שמונה מליגת העל בכדורגל, וקוז'וק מונה לעוזרו גם בקבוצה זו.
מרדכי רוט

מרדכי רוֹט (15 במאי 1902 – 16 בספטמבר 1986) היה זמר טנור ישראלי, שפעל בארץ מ-1935 ושר בעיקר משירי ארץ ישראל ושירים עממיים.

ביוגרפיה

מרדכי רוט נולד ב-1902 בעיירה בּוּכנדאם (Buchendamm) שבלוסאטיה תחתית, ממלכת פרוסיה, גרמניה (כיום בוצ'ינה (Buczyna) בפולין). למד ב"חדר" ובגימנסיה בלֶמבֶּרג (לבוב) בירת גליציה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלטה המשפחה לקרפטים, על גבול הונגריה, ולבסוף התיישבו בבודפשט, שם למד בבית ספר ערב. כששבו הוריו ללמברג, נסע רוט לווינה ללמוד בבית ספר למסחר, וב-1917 שב גם הוא ללמברג. שם למד באקדמיה למסחר והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1920, לאחר שסיים את לימודיו, עלה לארץ ישראל כחלוץ, עבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות, היה מדריך וחבר הנהגת התנועה, וממייסדי בית אלפא וקיבוץ השומר הצעיר ב'.
לרוט היה קול ערב והוא ביקש ללמוד זמרה, וב-1930 נסע ללמוד בברלין. הוא למד שנתיים בסמינריון להשכלה מוזיקלית לנוער (Jugend- und Volksmusik) מיסודו של פריץ יֶדֶה (Jöde) (גר') (1932–1933) ולמד אצל המורה הידוע לפיתוח קול אוסקר דניאל (שב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו בשל היותו יהודי).
בברלין הכיר את הפסנתרנית פלה טננבאום והם נישאו ב-1932. מאז הופיע באופן תמידי בלווי אשתו בקונצרטים של זמרה.
ב-1934 הקליט לראשונה שירים עבריים והיה מהראשונים שהפיצו את שירי המלחין דוד זהבי.
ב-1935 שב ארצה, ומעת שובו הופיע בזמרה במשך עשרות שנים ברחבי הארץ. כמו כן ביצע החל באמצע שנות ה-30 משיריו ברדיו, החל ב"קול ירושלים" בתקופת המנדט.
ב-1941 ארגן רוט את האגודה המקצועית של "אמני הבמה העברית בארץ ישראל".
מרדכי רוט הִרבה להופיע במקומות שונים ברחבי הארץ מטעם מחלקת התרבות. שירים מפורסמים המזוהים אתו כמבצע: "שיר הספנים" של יואל ולבה למילים של נתן אלתרמן, שהיה בזמנו להיט גדול, ו"למדבר שאנו" – לחן עממי למילים של אלכסנדר פן.
מרדכי רוט נפטר בספטמבר 1986, בגיל 84. נקבר בבית העלמין בהרצליה.
הותיר את אשתו, בנו ונכדים.
אדר קטן עלים

אדר קטן עלים בישראל

העץ מוכרז כצמח מוגן בישראל.
האדר קטן העלים גדל בבתי גידול טבעיים בלבד. בארץ ישראל העץ גדל לגובה נמוך, ונראה כשיח. הוא גדל על מורדות החרמון בלבד, בעיקר בקרבת תחנת הרכבל התחתון.
ישנוני

תקציר העלילה

העלילה מתארת את הרפתקאותיו של מיילס מונרו (וודי אלן), בעל חנות למזון בריאות, בגריניץ' וילג', ניו יורק, אשר עבר הקפאה קריוגנית בשנת 1973 והופשר מאתיים שנה מאוחר יותר, במדינה בעלת משטר טוטאליטרי כושל, על ידי אנשי מחתרת שמעוניינים להביא לנפילתו של המנהיג.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות.
קדיאטו קונאטה

תחילת דרכה

קונאטה נולדה בבמקו, שבמאלי. היא למדה לתואר שלה באוניברסיטת שיח' אנטא דיופ ובאוניברסיטת דקר.

קריירה קולנועית

אחרי שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, קונאטה עבדה כעוזרת הפקה בסרטו הקלאסי של סולימאן סיסה משנת 1985, Yeelen. ב-1989, היא כתבה את התסריט עבור סרט האנימציה הקצר, La de Geste Ségou, בבימויו של עמיתה המאלי ממבאיה קוליבלי. הסרט הראשון שלה כיוצרת היה הסרט התיעודי Des Yeux לשפוך Pleurer (עיניים בוכות), שצולם בווידאו ב-1992. גם את סרטה התיעודי השני צילמה קונאטה בווידאו, Circulation Routiere (תנועה), אשר ביימה במשותף עם קאבידה דג'דג'ה. ב-1993 היא הפיקה שלושה סרטים קצרים, הבולט מביניהם L'Enfant terrible (ילד נוראי). הסרט מבוסס על מיתוס מרכז אפריקאי, המסופר באמצעות אנימציה של בובות. הסיפור עוקב אחר רוח טובה, ילד אשר נולד עם שיניים והיכולת לדבר וללכת, אשר מוצא את אחיו הגדול ומתחיל מסע יוצא דופן. זוהי עבודתה עתירת השבחים ביותר.
אחרי כן, חזרה קונאטה ליצור סרטים דוקומנטריים, והוציאה את Femmes et Développement בשנת 1995. סרט זה משווה בין נשים מקבוצות סוציו-אקונומיות שונות במאלי. הסרט בוחן מה הושג על ידי נשים בארצה, וכן את מה שעוד נותר להיעשות. ב-1998, היא ביימה את הרט התיעודי הקצר, Un mineur en milieu carcéral, אשר חוקר את מצוקתם של ילדים במעצר, לעיתים קרובות בגין עבירות קלות.
סרטה התיעודי משנת 2008 תיעודי Daman Da (מיראז' צהוב), עוקב אחר חיי היום-יום של כורי זהב במאלי. היא נמשכה לנושא אחרי צפייה בדיווח חדשות מקומיות בנושא. הסרט מראה את קשיי הכורים, את עבודתם בתנאים קשים, אך גם את הכנות ואת מוסר העבודה שלהם.
יחסי יפן–קטר

היחסים הדיפלומטיים

בקטר וביפן נמנעו מפגישות עד שנת 1978 עם ביקורו של ראש הממשלה היפני בקטר, ביקור ראשון אי פעם בקטר.
בפגישה אשר נערכה בשנת 2015 בין אמיר קטר לראש ממשלת יפן, ראש הממשלה היפני ציין את החשיבות של אספקה יציבה של גז טבעי נוזלי מקטר. ראש הממשלה הצהיר גם על אמונו בהסכם שנחתם בין ממשלת יפן לבין ממשלת קטר בדבר מניעת כפלי מס ומניעת התחמקות ממס הכנסה, העלמת מס והלבנת הון. בתגובה לכך, אמיר קטר שייח תמים בן חמד אאל ת'אני אמר כי יפן היא שותפה חשובה עבור קטר והוא מעוניין לחזק ולחמם את היחסים. האמיר הודיע גם כי יפן היא יעד השקעה של קטר והוא ישמח לקלוט יפנים בקטר.
איל גרינבוים

ביוגרפיה

גרינבוים התגייב ב-1991,וסיים קורס טיס מספר 127 במגמת קרב.
לאחר סיום קורס הטיס עבר הסבה למטוס ה-F-15 איגל בטייסת 106. כיהן כסמ"ט ב' בטייסת 106 וסמ"ט א' (סגן מפקד טייסת ראשון) בטייסת 105 בבסיס חצור. ב-2007 מונה למפקד טייסת 106, טייסת מטוסי F-15 איגל. ב-2008 מונה למפקד טייסת 69, טייסת F-15I, "רעם".
ב-2011 מונה לראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. ב-2014 מונה למפקד בסיס חצור. בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס נבטים. בתקופתו כמפקד הבסיס נקלטו בו מטוסי ה-F-35 "אדיר" הראשונים בחיל. ביולי 2019 סיים את תפקידו זה, והוחלף על ידי תא"ל עומר טישלר. בספטמבר באותה שנה נכנס לתפקיד כראש להק מבצעי אוויר והחליף את תא"ל ניר ברקן.
גרינבוים בעל תואר בהנדסת ביו-מכניקה מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני מהמכללה לביטחון לאומי. הוא נשוי ואב לשלושה.
הוקון הצעיר

חייו

הוקון נולד ב-ברגן כבנם השני של הוקון הרביעי ושל רעייתו, מרגרטה. אחיו הבכור מת בינקותו. ב-1239 מרד סבו מצד אמו, סקול ברודסון כנגד חתנו, המלך הוקון, והכריז על עצמו כמלך. מרד זו היה השלב האחרון במלחמת האזרחים הנורווגית. חלק מתגובתו של המלך הוקון למרידתו של סקול הייתה הכרזתו על בנו בן השבע הוקון כמלך-שותף. הכרזה זו התקיימה באספה שכונסה בנידארוס (טרונדהיים) ב-1 באפריל 1240. טקס ההכרזה חזר על עצמו באספה שכונסה בברגן ב-12 באפריל. באופן  זה קבע המלך הוקון לתומכיו את זהות יורשו במקרה שהוא עצמו ייפול בקרב כנגד סקול. הוקון המשיך בתהליכי דיכוי המרד וסקול עצמו נהרג בקרב מול אנשיו של הוקון ב-24 במאי אותה שנה.
מינויו של הוקון הצעיר כיורשו בכוח של המלך הוקון הזקן ציין שלב חדש באופן הניהול של סדר הירושה הנורווגי. להוקון הרביעי היה בן מבוגר יותר, בן בלתי חוקי, זיגורד, שבסדר הירושה בוצע דילוג עליו לטובתו של הוקון הצעיר. מהלך זה היווה שבירת מוסכמות קודמות, כאשר שאלת חוקיות לידתו של יורש הכתר לא היוותה שיקול לבחירתו.
למרות שהוא החזיק בתואר מלך, היה ברור שמעמדו של הוקון הצעיר כפוף לאביו. מעמד זה הודגש בטקס ההכתרה של הוקון הרביעי שהתקיים ב-1247, כאשר הוקון הצעיר נשא את הכתר בתהלוכה. הוא עצמו לא הוכתר.
ב-1251, באוסלו, נשא הוקון הצעיר לאישה את ריקיטסה, בתו של השליט בפועל של שוודיה, בירגר יארל, ואחותו של המלך הקטין, ולדמאר, מלך שוודיה. השידוך בין השניים היה תוצאה של פעילות הדיפלומטית של הוקון הרביעי ליצירת ברית בין נורווגיה לבין שוודיה, שהייתה מופנית בעיקר כנגד דנמרק. לזוג נולד בן אחד בשם סבר.
הוקון הצעיר לקח חלק בפעולות הצבאיות של אביו כנגד דנמרק ב-1256 ו-1257, כאשר הם המיטו חורבן על המחוז הדני הלנד (כיום מחוז שוודי). באביב 1257 נפל הוקון הצעיר למשכב כשעמד לצאת מקונגהאלה שבבוהוסלן לכוון אוסלו. הוא הפסיק את מסעו בטונסברג והתאכסן שם במנזר. על פי הסאגה הוא נבדק על ידי רופא ספרדי שהתלווה למשלחת דיפלומטית ספרדית שהייתה שם. בכל אופן, המחלה החמירה והוקון הצעיר מת בטונסברג ב-5 במאי 1257. גופתו נלקחה לאוסלו, שם הוא נקבר בקתדרלת הלווארד הקדוש.
המקור העיקרי אודות חייו של הוקון הצעיר היא הסאגה אודות אביו, שנכתבה על ידי סטורלה תורדארסון בשנות השישים של המאה ה-13. הסאגה מתארת את הוקון הצעיר  כ"בעל קומה ממוצעת, חטוב, בעל ארשת פנים נאה, עם שיער נאה ועיניים יפות. הוא היה גבר חזק, מהיר באופן בלתי רגיל וקל תנועה. הוא היה הרוכב הטוב ביותר בנורווגיה של אותה תקופה".
לאחר מותו שבה ריקיטסה לאביה בשוודיה. בנם הצעיר סבר נותר בנורווגיה עם סבו. לא נראה שהוא נחשב כיורש לכתר, שכן אחיו הצעיר של הוקון הצעיר, מגנוס, הוכרז כמלך ב-1257, לאחר מותו של אחיו. סבר מת בצעירותו בשנת 1261.
מפאלדה

מפאלדה (מספרדית: Mafalda), סדרת קומיקס מאת המאייר הארגנטינאי קינו (חואקין סלבדור לבאדו), הנושאת את שמה של הגיבורה הראשית – ילדה כבת 5, בעלת מודעות חברתית גבוהה ודאגה עמוקה לגורל האנושות, הבאה לידי ביטוי בהתנהגות מרדנית ומחאה כנגד סדרי עולם. הפער בין גילה הצעיר ועמדותיה הבוגרות לכאורה מהווה את עיקר הבסיס הקומי של הסדרה. מפאלדה פורסמה במהלך השנים 1973-1964 וזכתה לפופולריות גבוהה באמריקה הלטינית ובאירופה.

היסטוריה

דמותה של מפאלדה נוצרה על ידי קינו בשנת 1962 למטרות פרסום בעיתון היומי הארגנטיני קלרין, אולם מסע הפרסום בוטל והדמות נגנזה. ב-1964 הציע חוליאן דלגדו, העורך הראשי של השבועון פרימרה פלאנה דאז וידידו של קינו, להחיות את הדמות ולפרסם את הסדרה כקומיק-סטריפ קבוע בעיתון. מפאלדה החלה את דרכה כטור קבוע בשבועון זה החל מה-29 בספטמבר 1964. תחילה התבססה הסדרה על דמויותיהם של מפאלדה והוריה בלבד, ורק בינואר 1965 צורפה דמותו של פליפה, חבר המבוגר ממנה בשנה.
עקב בעיה משפטית, הפסיק השבועון לפרסם את מפאלדה ב-9 במרץ 1965, אך שבוע לאחר מכן, ב-15 במרץ 1965, שוב החלה להופיע כמדור קבוע, הפעם בעיתון יומי - בואנוס איירס מונדו. פרסום בעיתון יומי אפשר ליוצר הסדרה לעקוב באופן צמוד אחר התרחשויות היום ולעצב את הדמויות והעלילה בהתאם, עם אופי סאטירי נוקב יותר. בשבועות שלאחר מכן הוסיף קינו לסדרה את דמויותיהם של מנוליטו וסוסניטה, חברים נוספים בני גילה של מפאלדה.
ב-22 בדצמבר 1966 נסגר העיתון בואנוס איירס מונדו. ששה חודשים לאחר מכן החלה מפאלדה להתפרסם בשבועון סייטה דיאס אילוסטראדוס, שם נשארה עד 1973. מאחר שמערכת השבועון דרשה לספק את הטור שבועיים לפני מועד פרסומו, לא יכול היה קינו להיצמד לחדשות היום ולאקטואליה כפי שנהג ורצה לעשות.
ב-25 ביוני 1973 פסקה מפאלדה להתפרסם כטור בעיתון. קינו המשיך לאייר את מפאלדה מספר פעמים לאחר מכן, בעיקר לצורכי קידום זכויות האדם. בשנת 1976 אייר כרזה המבוססת על דמויות הסדרה עבור ארגון יוניצ"ף, לציון הוועידה לזכויות הילד.

ספרים, תרגומים ועיבודים לקולנוע

רוב הסטריפים של מפאלדה אשר לא היו קשורים יתר על המידה באקטואליה נשכחת, נאגדו ופורסמו בשנים-עשר ספרונים (שני סטריפים בעמוד) שנקראו בפשטות "מפאלדה" ומוספרו מ-1 עד 12 לפי סדר הוצאתם. ספרונים אלה יצאו לאור במהלך השנים 1966–1974, להוציא הפרסומים הראשונים בשבועון פרימרה פלאנה אשר פורסמו שוב רק בשנת 1989.
הסטריפים של מפאלדה תורגמו לשפות אירופיות שונות ואף לסינית, אך רק מעטים מהם תורגמו לאנגלית. רק בשנת 2004 החל המוציא לאור של קינו בארגנטינה לפרסם אוספי סטריפים של מפאלדה בתרגום לאנגלית בשם "מפאלדה וחברים" (Mafalda & Friends). נוהגים להשוות בין מפאלדה לסדרת הקומיקס צ'ארלי בראון מבית היוצר של צ'ארלס מ. שולץ, אולם קינו טוען כי מעולם לא הבין את הבסיס להשוואה זו.
קינו התנגד לעיבוד סדרת מפאלדה לקולנוע או תיאטרון, אך בסופו של דבר התרצה, והופקו שתי סדרות אנימציה המבוססות על דמויות הסדרה. הראשונה, 260 סרטונים בני 90 שניות כל אחד, הוצגה בטלוויזיה הארגנטינית החל מ-1972. בשנת 1982 עובדו סרטונים אלו לסרט קולנוע באורך מלא, ובשנת 1993 עובדו 104 סרטוני מפאלדה נוספים על ידי הבמאי הקובני חואן פדרון, ידידו של קינו, בהפקה ספרדית.
מאפריל 2019 יצאה לאור לראשונה סדרת חוברות של מפאלדה בעברית: "הפוליטיקה על פי מפאלדה" ו"המשפחה על פי מפאלדה" (בתרגומו של יוסי טל) ו"המשבר הכלכלי על פי מפאלדה" (בתרגומו של אדם בלומנטל).
רוברט קוש

בצעירותו

קוש נולד ב-5 באפריל 1856 בקלודצקו שהשתייכה לממלכת פרוסיה, והיה צעיר הילדים מבין עשרת ילדיהם של הרמן ואגנס קוש. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה קוש מפקד הדיוויזיה ה-10 שהייתה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. ב-9 באוקטובר 1914 מונה קוש למפקד הקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, ולחם עמו בקרב השני על האגמים המזוריים. על הצלחתו בקרב זכה בעיטור הפור לה מריט. ב-11 ביוני 1915 מונה קוש למפקד קורפוס המילואים ה-10, ולחם עמו בקרבות באזור הדנייסטר. לאחר מכן הועבר עם הקורפוס שבפיקודו לחזית הבלקן, והשתתף עמו בכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל קוש ב-27 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. בסוף פברואר 1916 השתתף קוש עם הקורפוס שבפיקודו בקרב ורדן. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה קוש לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 באוגוסט 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-52 שפעל כחלק מארמיית הדנובה, ולחם עמו במערכה על רומניה. ב-1 במאי 1917 מונה קוש באופן זמני למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל אריך פון פאלקנהיין שעבר לפקד על הכוחות העות'ומאניים בארץ ישראל. ב-10 ביוני 1917 חזר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן. לאחר פירוק ארמיית הדנובה במרץ 1918, השתתף קוש בכיבוש אוקראינה ובלחימה עם הצבא האדום. במאי 1918 מונה קוש למפקד הכוחות הגרמניים באזור חצי האי קרים.
לאחר המלחמה היה קוש מפקד משמר הגבול במזרח גרמניה עד לפרישתו ב-10 בינואר 1919.
קוש נפטר בברלין ב-22 בדצמבר 1942 והוא בן 86 שנים.

משפחתו

קוש היה נשוי לגרטרוד נגראט, ממנה היו לו 3 בנות.
Knight Bachelor

תואר Knight Bachelor‏ (Kt) הוא חלק ממערכת תוארי הכבוד להצטיינות בנושאים שונים בבריטניה. זוהי הדרגה הבסיסית ביותר של אדם שקיבל תואר אבירות על ידי המלך או המלכה, אך לא חבר באחד ממסדרי האבירות המאורגנים בממלכה.
דרגת זו היא דרגה מהסוג העתיק ביותר של תוארי האבירות בבריטניה (הדרגה הייתה קיימת רשמית עוד בזמן של שלטונו של הנרי השלישי מלך אנגליה, אך מופעלת כבר מהמאה ה-11). לדרגה אין מקבילה לתיאור דרגת כבוד נשית. תואר האבירות מהדרגה הנמוכה ביותר שניתן להעניקו לאשה הוא תואר דיים מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (DBE), שדרגתו גבוהה יותר מאשר Knight Bachelor (מקביל לתואר אביר מפקד (KBE)).
תואר Knight Bachelor מוענק בדרך כלל לעובדים בשירות הציבורי, ובין מקבלי הדרגה נמצאים כל השופטים הגברים של בית המשפט העליון של אנגליה וויילס. כמו כן, ניתן להיות בעל תואר Knight Bachelor וגם להיות חבר זוטר במסדר אבירות כלשהו מבלי להיות אביר באותו מסדר. דוגמאות נפוצות למדי ניתן לראות במיוחד בקרב אלה המוכרים על הישגים בתחום הבידור כגון אלטון ג'ון, פטריק סטיוארט, פול מקרטני ועוד.
עץ פורש

בתורת הגרפים, עץ פורש של גרף קשיר G הוא תת גרף קשיר של G, המכיל את כל צומתי G, ואין לו מעגלים. תת-גרף כזה הוא עץ. 
אפשר לקבל עץ פורש על ידי הסרת קשתות מן הגרף, בזו אחר זו, כל עוד הקשירות לא נפגעת. אם הגרף כולל מעגל (כלומר, סדרה של קודקודים  שבה כל זוג קודקודים סמוכים, וכן הזוג , מחוברים בקשת), נוכל להסיר את אחת מקשתות המעגל בלי לפגוע בקשירות. על תהליך זה אפשר לחזור עד שבגרף אין מעגלים, והתוצאה היא עץ פורש. מכיוון שמספר הקשתות בעץ תלוי רק במספר הקודקודים שלו, לכל העצים הפורשים של אותו גרף יש אותו מספר קשתות ( כאשר מספר הקודקודים בגרף הוא ). דרכים יעילות יותר למציאת עץ פורש הם באמצעות אלגוריתם חיפוש לעומק או אלגוריתם חיפוש לרוחב. אלגוריתמים אלו ירוצו בזמן ליניארי במספר הקשתות בגרף.

ספירת העצים הפורשים

את מספר העצים הפורשים של גרף אפשר לקבל ממשפט קירכהוף: אם A היא מטריצת השכנויות של הגרף ו- D המטריצה האלכסונית שרכיבי האלכסון שלה הם הדרגות של הקודקודים, אז המטריצה  אינה הפיכה (שכן שורותיה מסתכמות לאפס). עם זאת, מכפלת הערכים העצמיים השונים מאפס שווה למספר העצים הפורשים, כפול במספר הקודקודים (זהו מספר העצים הפורשים, כשסופרים עצים עם שורש). 
במקרה המיוחד של הגרף השלם על n קודקודים (הגרף שכל שני קודקודים שלו מחוברים בקשת אחת), מספר העצים הפורשים הוא . לתוצאה זו, הקרויה נוסחת קיילי, ידועות מספר הוכחות, בהן זו של פרופר המבוססת על התאמה חד חד ערכית בין העצים הפורשים של גרף שלם לבין המילים באורך n-2 מעל אלפבית של  אותיות אפשריות.
ג'סי ג'קסון

ג'סי לואיס ג'קסון (באנגלית: Jesse Louis Jackson, נולד ב-8 באוקטובר 1941) הוא כומר, פוליטיקאי ופעיל בתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית. הוא מנהיג בולט של השמאל הנוצרי והתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1984 וב-1988.

חייו

ג'קסון נולד בשם ג'סי לואיס ברנס בעיר גרינוויל שבמדינת דרום קרוליינה. אמו, הלן ברנס, הייתה בת 16 בלבד בעת לידתו. אביו הביולוגי, נוח לואיס רובינסון, היה נשוי לאישה אחרת ולא היה מעורב בחיי בנו. ג'קסון אימץ את שם המשפחה של אביו החורג.
ב-1965 החל ג'קסון להיות פעיל בתנועה לזכויות האזרח בהנהגתו של מרטין לותר קינג הבן. כשנרצח קינג בממפיס ב-1968, ג'קסון היה נוכח במקום האירוע. לאחר רצח קינג התעמת ג'קסון עם יורשו בראשות התנועה, רלף אברנתי, ופרש מהתנועה ב-1971 והקים תנועה נפרדת. ב-1984 שבו והתמזגו התנועות וג'קסון חזר למרכז הזירה הציבורית.
בספטמבר 1979 ביקר אצל יאסר ערפאת בביירות, וגם בישראל. הוא נפגש עם טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, אולם בהמלצת שר החוץ משה דיין, לא נועדו עמו נציגי הממשלה.
בשנות ה-1980 עסק ג'קסון בפעילות ציבורית נמרצת וזכה להכרה כמנהיג בולט של הקהילה האפרו-אמריקאית ושל התנועה לזכויות האזרח. ב-1983 נסע ג'קסון לסוריה ופעל שם לשיחרורו של הטייס האמריקאי השבוי, רוברט גודמן, שהוחזק בידי סוריה לאחר שמטוסו הופל בשמי לבנון כשהיה במשימת הפצצה של עמדות סוריות. עם שובם לוושינגטון, התקבלו גודמן וג'קסון על ידי הנשיא רונלד רייגן בבית הלבן. ההישג תרם לפופולריות של ג'קסון בציבור האמריקאי ושימש כמקפצה בהתמודדותו בבחירות לנשיאות ב-1984.
בבחירות המקדימות שקיימה המפלגה הדמוקרטית לקראת המירוץ לנשיאות ב-1984 הפתיע ג'קסון וזכה ב-21% מקולות המצביעים, אולם הגיע רק למקום השלישי אחרי הסנאטור גרי הארט וסגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל, שזכה במועמדות.
ארבע שנים אחר כך, ג'קסון התמודד שוב כמועמד הדמוקרטים לנשיאות. הפעם, הצלחתו בעבר מיצבה אותו כמועמד אמין יותר והוא אף נהנה ממימון ומארגון טובים יותר. גם ב-1988 הצלחתו של ג'קסון בבחירות המקדימות הייתה מעבר לציפיות והוא זכה ל-6.9 מיליון קולות וב-11 מדינות. אולם מסע הבחירות של ג'קסון ספג מהלומה כאשר הוא הובס במדינת ויסקונסין על ידי מייקל דוקאקיס, שזכה במועמדות.

פעילות ציבורית בשנים האחרונות

במהלך שנות כהונתו של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית, הפך ג'קסון לבעל ברית של הנשיא וסייע לו להשיג את תמיכת הקהילה האפרו-אמריקאית. קלינטון העניק לג'קסון את מדליית החירות הנשיאותית – עיטור הכבוד הגבוה ביותר שמוענק לאזרחים בארצות הברית.

יחסו ליהודים

ג'קסון היה מוקד לביקורת כיוון שהשמיע הערות בנוגע ליהודים ולסוגיות יהודיות: שהנשיא ריצ'רד ניקסון היה פחות קשוב לבעיות העוני בארצות הברית כיוון ש"ארבעה מתוך חמישה (מיועציו הבכירים של ניקסון) הם יהודים גרמנים וסדר העדיפויות שלהם כולל את אירופה ואסיה"; ש"נמאס לו לשמוע על השואה"; שישנם "עיתונאים יהודים מעטים מאוד שמסוגלים להיות אובייקטיביים בעניינים ערביים". בנוסף, בשנת 1984 התייחס ג'קסון ליהודים בכינוי Hymies ולעיר ניו יורק בכינוי Hymietown בשיחה עם כתב העיתון וושינגטון פוסט.