google/wiki40b huggingface dataset:
איראן הגדולה

איראן הגדולה (גם: איראן רבתי או פרס הגדולה, בפרסית: ایران بزرگ) הוא מונח המתייחס לאזורים בקווקז, מערב אסיה, מרכז אסיה, וחלקים של דרום אסיה, אשר בהם ישנה השפעה תרבותית איראנית משמעותית, או שיש להם היסטוריה ארוכה של שליטה איראנית. הסיבות להשפעה מסוג זה יכולות להיות גם מגע קרוב עם איראן לאורך השנים, או אוכלוסיית פרסים משמעותית.
המונח מתייחס לרוב בצורה ממוקדת יותר למסופוטמיה, אנטוליה וחלקים גדולים של הקווקז. המושג של איראן הגדולה מקורו עוד בימי הממלכה האחמנית, אשר שלטה פרט לפרס על עיראק, ארץ ישראל, פיניקיה, אנטוליה, מרכז אסיה ואף חלקים מהודו. האימפריה שלטה תקופה של כמאתיים שנה מימי כורש הגדול עד ימי אלכסנדר הגדול. לאחר תקופה של שלטון הלניסטי, הוקמה מחדש אימפריה פרסית בשם "האימפריה הפרתית", אשר בשנת 224 הפכה להאימפריה הסאסאנית. בשנת 641 נכבשה האימפריה בידי האימפריה המוסלמית ונותרה תחת שלטון ערבי עד שנת 1502 עת הוקמה האימפריה הספווית. החל מתקופה זו, החלה איראן מאבדת את אחיזתה בשטחים הנחשבים כחלק מ"איראן הגדולה". בשנת 1555 היא אבדה את עיראק לטובת האימפריה העות'מאנית, בשנת 1813 ויתרה במסגרת הסכם גוליסטן על כל טענותיה בדאגסטן, גאורגיה, מגרליה, אימרתי ואבחזיה לאימפריה הרוסית. בשנת 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי שהעביר לרוסיה גם את רוב שטחי ארמניה ואזרבייג'ן. בשנת 1857 איבדה איראן את אפגניסטן לטובת האימפריה הבריטית.
איראן הגדולה הוא מונח המתייחס לאזור ממסופוטמיה עד וכוללת אסיה הקטנה. אזורים אלו הושפעו משפות איראניות המדוברות באיראן, עיראק, פקיסטן, אפגניסטן ובמדינות אחרות במרכז אסיה היום, עם מקור בלשני ממשפחת השפות ההודו-איראניות תחת משפחת השפות ההודו-אירופיות). כמו כן, אזורים אלו הושפעו מהתרבות האיראנית כתוצאה משלטונות איראניים או אוכלוסייה איראנית גדולה במקומות מחוץ לאיראן לאורך מאות או אלפי שנים.
המקור לאיראן הגדולה הרב תרבותית נמצאת בהיסטוריה העתיקה של האימפריה הפרסית הראשונה: האימפריה האחמנית. דרך מדיניות אימפריאלית היא כבשה ושלטה על אזורים גדולים וסיפחה את כל המיעוטים שחיו תחת האימפריות הקודמות, האימפריה האשורית ובבל. האימפריות האלו הגלו תושבים ממדינות מוצאם לאחר שאלה נכבשו למקומות אחרים באימפריה על מנת למנוע מרידות וניצול של בעלי ניסיון, והם הפכו למרכז רב תרבותי ודתי.
מדיניות האימפריה הפרסית אפשרה למיעוטים שלה לשמור ולקיים את התרבות ואת הדת שלהם בתנאי שהמיעוטים תרמו לאימפריה הגדולה. הרבה מהמיעוטים חיו באימפריה כתושבים שווים בערכם והייתה להם אפשרות לבנות חיים ברמה סוציואקונומית גבוהה ולהשתלב בחברה.
הטור השביעי

"הטור השביעי" היה מדור של המשורר נתן אלתרמן שהופיע במשך 24 שנים בעיתון "דבר", וכלל טור מחורז בענייני אקטואליה. השם "הטור השביעי" נובע ממיקומו של הטור, השביעי מימין (או הראשון משמאל) בעמוד הפנימי של העיתון, שמנה שבעה טורים. הטורים היו סאטיריים וביקורתיים, אך רבים מהם הגיעו לדרגת שירה לירית ופואמה לאומית. בשנים האחרונות להופעת הטור נכתבו חלק מן הטורים בפרוזה. "הטור השביעי" זכה ליוקרה רבה, ויש שנהגו להמתין ליד בית "דבר" בתל אביב ביום שישי בבוקר, כדי לקראו ראשונים]. שירי "הטור השביעי" קובצו בסדרת ספרים הנקראים "הטור השביעי", שלושה מהם הופיעו בימי חייו של המשורר, ולאחר פטירתו הופיעו קבצים אחדים ובהם לקט משירי הטור השביעי.

ספרי "הטורים הגנוזים"

בשנים 1986 עד 2005 הוצאו לאור שלושה ספרים בהם פורסמו הטורים הנקראים "גנוזים" - טורים שפורסמו מעל דפי "דבר", אך לא נבחרו על ידי אלתרמן בשלושת כרכי הטור השביעי שראו אור בחייו. 
בספר הרביעי נכללו טורים שהופיעו מפברואר 1943 ועד אפריל 1948. בספר החמישי נכללו טורים שהופיעו מיוני 1948 עד דצמבר 1956. בספר השישי נכללו טורים שהופיעו מינואר 1957 ועד פברואר 1967. רק כרבע מן הספר הוא שירה והיתר נכתב בפרוזה. מבקר הספרות מנחם בן מתח על קטעי הפרוזה שבספר, עם צאתו לאור ב-2005, בקורת: 
"...ככותב בפרוזה עיתונאית אין באלתרמן הרבה עניין. מה שמופיע בטורים השיריים של "הטור השביעי", משיאיה של השירה העברית לדורותיה, כשנינות קלה, כמפגן חכמה נדיר ונהדר, הופך בפרוזה העיתונאית שלו לדבר מה דקדקני, נתחני, נוקב, חכם כדרכו עדיין, אבל הרבה פחות מקסים מז'בוטינסקי ברשימותיו נניח. כאילו משהו בעצם אופייה של שירתו הווירטואוזית, הלולינית, רצופת החרוזים הגאוניים, סחרר אותו לגבהים וכשעבר לפרוזה נשארה לו רק חכמתו שכבר לא יכולה לסחרר ולהגביה לשום מקום. פרוזה ארצית, נבונה מאד, מבדחת לפעמים, אבל נטולת השראה בעליל."]
לדברי ההוצאה, בפתח הספר השישי, עם הוצאתו לאור הגיעה לסיומה מלאכת פרסום הטורים הגנוזים. בטורים הגנוזים הגיב אלתרמן, כדרכו, למאורעות השוטפים ולנושאים שונים, ספרות, תיאטרון, קולנוע, מפלגות, יחסי חילונים-דתיים, היחס למיעוט הערבי ויחסי ישראל-גרמניה. אלתרמן גילה בטורים הגנוזים תמיכה עקבית בדוד בן-גוריון ומדיניותו ועסק רבות בעסק הביש ובויכוח בין בן-גוריון לראשי מפא"י, פרישתו מהמפלגה והקמת רפ"י.
הטורים הללו, שלא נכללו בשלושת הספרים שראו אור בחיי המשורר ונשארו גנוזים כרבע מאה ומעלה לאחר פטירתו, לא נכללו באנתולוגיות ובתוכניות הלימודים במשך פרק זמן ארוך זה, ולא קנו להם את המעמד כאתוס לאומי, כדוגמת הטורים שנתפרסמו בשלושת הספרים הראשונים. עם זאת, מהווים טורים אלה חומר רב ערך לחוקרי שירת אלתרמן ולחוקרי תולדות התקופה.

מהדורה כרונולוגית

בשנת 2010 שהייתה שנת המאה להולדתו של אלתרמן החלה לצאת בהוצאת הקיבוץ המאוחד מהדורה חדשה של כל הטורים בצורה כרונולוגית בעריכת דבורה גילולה. המדורה הזו יצאה בשישה כרכים, האחרון יצא בשנת 2017.
שפטיבקה

היסטוריה

שפטיבקה נזכרת לראשונה בשמה בשנת 1594. בשנת 1795 הפכה שפיטבקה לחלק ממחוז איזיאסלב בווהלין. תחנת הרכבת המקומית נבנתה בשנת 1873, ובשנת 1923 קיבלה שפטיבקה מעמד של עיר, והייתה לבירת מחוז שפטובקה.
בעקבות שינויים בחלוקה המנהלית של אוקראינה, הפכה העיר בשנת 1932 למרכז המנהלי של מחוז משנה שפטיבסקי, שנכלל אז במחוז ויניצה. בשנת 1937 הפך מחוז משנה שפטיבסקי לחלק ממחוז קמניץ-פודולסקי, ומאז 1954 האזור כולו נכלל במחוז חמלניצקי.

יהודי העיר

בשנת 1897 נמנו בעיר 3,880 יהודים, כשליש מתושביה, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה 4,844 יהודים. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם פעל בעיר בית ספר יידי.
ב-5 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים. ב-28 בחודש זה ריכזו הגרמנים את יהודי העיר ואת הפליטים היהודים שהגיעו אליה בכיכר העיר, וערכו בהם סלקציה. בין 800 ל-1,000 צעירים, אשר נאמר להם כי יועברו למחנה עבודה, נלקחו במשאיות ליער סמוך, ושם נרצחו.
בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו קטן ומגודר שהוקם בה, אשר נשמר בידי שוטרים אוקראינים. לגטו זה הובאו עוד אלפי יהודים מהסביבה, ובהם כ-2,000 יהודים מסודילקוב, ומניין יושביו הגיע לכ-6,000 איש. בהמשך הוכנסו לגטו גם ילדים ממשפחות מעורבות בעיר. מעת לעת פשטו על הגטו שבעיר שוטרים אוקראינים, ורצחו בו יהודים, ולמעט ילדים וקשישים, נלקחו כל יושבי הגטו לעבודות כפייה יום יומיות. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-25 ביוני 1942 רצחו שוטרים אוקראינים וגרמנים כ-3,000 יהודים מהגטו שבעיר. יתר היהודים בגטו נרצחו עד תחילת ספטמבר 1942.
יעל לוי

ביוגרפיה

יעל לוי נולדה בנהריה בשם אורנה, ואביה החליט לשנות את שמה ליעל. לוי החלה את הקריירה כזמרת בלהקת חיל הים בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
הופעתה הראשונה כזמרת סולנית הייתה ב-1977, במופע של יהונתן גפן ו"להקה טובה" "שיחות סלון" לצד יצחק קלפטר. בעקבות הצלחתו של המופע יצא תקליט שדרים ובו השיר "עד עולם אחכה", שלוי שרה בדואט עם קלפטר. בהמשך סיבוב ההופעות קלפטר פרש והוחלף על ידי דויד ברוזה. הוא גם עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום "שיחות סלון", שיצא ב-1978. השירים בביצוע לוי הפכו מהר ללהיטים, בהם "אי ירוק בים", "שיר אהבה בדואי" (הוקלט בדואט עם קלפטר ומאוחר יותר עם ברוזה), "עד עולם אחכה" (גרסה עם ברוזה) וקטע הווקליזה "תמונה" ("דבה דבה דה..."), שהתפרסם מאוחר יותר כאות של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל. לוי גם דיקלמה עם גפן את המערכון "סוף המסיבה".
לאחר שירד המופע לוי זכתה להכרה, ובסוף 1979 יצא שיר ראשון שלה לרדיו, "בלדה לנאיבית" (יהונתן גפן - יצחק קלפטר). מאוחר יותר השתתפה בהופעות קטנות של דני רובס. בשנת 1980 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון, ושרה עם יצחק קלפטר את הדואט "בלילה" (יורם טהרלב - יצחק קלפטר), שלא זכה בפסטיבל אך זכה להצלחה גדולה בקרב הקהל במשך השנים.
ב-1982 הוציאה לוי את אלבומה הראשון "יעל לוי", שכלל את השירים שהקליטה במהלך השנים כמו "תמונה", "אי ירוק בים" ו"בלדה לנאיבית". ושירים נוספים כ"ניחושים של ים", ו"גשם הקשב לנשים" (מילים: תרצה אתר, לחן: נפתלי אלתר), שהפך ללהיט.
בשנת 1984 הוציאה את אלבומה השני "אהבה צעצוע", שהוקלט בין 1983 עד 1984. האלבום כלל שירים מתורגמים ונע בין ג'אז לבוסה נובה. הוא הופק מוזיקלית בידי עמיקם קימלמן, זכה לאהדה אמנותית על ידי מבקרי המוזיקה, אך נכשל מסחרית ולא הותיר אחריו להיטים. בעקבות זאת הקלטת האלבום השלישי של לוי התעכבה מספר שנים.
בקיץ 1989 ניסתה לחזור כשהקליטה בהפקה מוזיקלית של עובד אפרת את השיר "גבעול" (מילים: מאיר גולדברג, לחן: ורד קלפטר), עבור אלבומה השלישי. השיר לא הפך ללהיט וגרם לגניזת האלבום. "גבעול" כן נכלל באלבומה השלישי שיצא ב-1992 "אל תקנה לי ורד". את האלבום הפיק צוף פילוסוף. באלבום ניכר שיתוף פעולה עם ורד קלפטר, שהחל עוד בשיר "ניחושים של ים", אותו קלפטר הלחינה. השירים שזכו להצלחה הגדולה ביותר מהאלבום היו: "אל תקנה לי ורד" (מילים: תרצה אתר, לחן: ורד קלפטר), ו"לך לאן שתלך" (מילים: מאיר גולדברג, לחן: קובי אייזנמן). אלבום זה החזיר במקצת את ימי הזוהר של לוי. עם זאת, הקריירה שלה התקדמה באותן שנים בקצב איטי יחסית, מכיוון שהקדישה זמן למשפחתה. 
האלבום "שוך הסערה" שיצא בשנת 1997 בהפקת ג'וני שועלי כלל לראשונה שירים אותם כתבה לוי. האלבום זכה להצלחה מתונה ובלט בו רק להיט אחד: "אל תאכזב אותי" (מילים: יעל לוי, לחן: ג'וני שועלי).
במרץ 2004 יצא אלבומה "חמש", ממנו הצליח במידה מועטה השיר "פלנקטון". כל שירי האלבום נכתבו והלחנו על ידי ורד קלפטר, למעט 2 שירים שהולחנו למילותיה של תרצה אתר ("חמש" ו"סתיו"). קלפטר הפיקה מוזיקלית את שירי האלבום בשיתוף עם גיל סמטנה. 
באפריל 2011 הוציאה לוי אלבום כפול ראשון בשם "אי ירוק בים". בדיסק הראשון הופיעו חידושים ללהיטיה הגדולים - “אי ירוק בים”, “אל תקנה לי ורד”, “לך לאן שתלך”, “בלדה לנאיבית” ועוד. הדיסק השני הכיל שירים חדשים בשיתוף פעולה עם ורד קלפטר. העיבודים בחלק השני היו מינימליסטיים, והתבססו על שירה, גיטרה וקולות בלבד.
צבע שמן נמסך במים

צבע שמן נמסך במים (באנגלית: Water Miscible Oil Paint) הוא סוג של צבע שמן לשימוש אמנים, אשר ניתן לערבוב עם מים למטרות דילול וניקוי. לאחר שהמים מתאדים והצבע מתייבש, שכבת הציור חסינת מים. ניתן להשתמש בצבע שמן נמסך במים גם עם ממיסים רגילים, כגון טרפנטין, בכל שלבי הציור.

תכונות

צבעי שמן הנמסכים במים בנויים מפיגמנט וחומר קישור (Binder). בצבע שמן רגיל, חומר הקישור הוא שמן פשתן, ואילו בצבע שמן נמסך במים חומר הקישור שונה ברמה המולקולרית. החומר החדש דומה במרבית תכונותיו לשמן, אך המולקולות נמשכות בחלקן למים ובחלקן לשמן, בדומה לחומר מתחלב. על כן, הצבע אינו נפרד כאשר הוא במגע עם מים. בעת ערבוב עם צבעי שמן רגילים, מאבד הצבע המתקבל את תכונת הנמסכות במים, שכן שמן הפשתן מצבע השמן הרגיל יגרום להיפרדות. לא ניתן לערבב מנגד צבע שמן נמסך במים עם צבעי אקריליק או צבעי מים, על פי הוראות היצרנים. זמן הייבוש דווח כדומה לזה של צבעי שמן, ולעיתים אף מהיר יותר.

תגובות צרכנים

צבעי שמן הנמסכים במים הם מוצר חדש, שיצא לשוק לראשונה בשנות ה-2000. התגובות היו מעורבות, אך ברוב המקרים אמנים שנמנעו מצבעי שמן בשל ריחם החריף של חומרי הדילול העדיפו להשתמש בצבעים אלו. כיום נתח השוק של צבעי שמן נמסכים במים אינו גדול, בשל מיעוט יחסי של יצרנים, ותחרות על נתח השוק מצד צבעי שמן וצבעי אקריליק וגואש כאחד.
אפעה קריני

תיאור

אורכו של האפעה הקריני נע בין 38-80 ס"מ, אך לרוב הוא לא עובר את ה-60 ס"מ. הראש עגול ובעל חוטם מעוגל ונבדל מהצוואר במראה.
צבע הדגמה שלאורך גופו מכיל צבע אפרפר, אדמדם, ירוק זית או חום דהוי, ומעליו סדרה של צבעים משתנים, אך בדרך כלל נקודות לבנות, המתחומות בצבע חום. בקצה הראש יש סימן לבן, ופס דק יוצא מאזור העין עד לקצה הלסת. הגחון לבנבן או ורדרד בצבע אחיד או עם נקודות חומות.

תפוצה ואזור מחיה

האפעה הקריני אנדמי ליבשת אסיה. בתת-היבשת ההודית הוא מצוי בהודו, סרי לנקה, פקיסטן ובנגלדש. במזרח התיכון הוא נפוץ בעומאן, איחוד האמירויות, עיראק ואיראן.
במרכז אסיה הוא מצוי באפגניסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן.
אזור מחייתו מגוון וכולל אזורים חוליים, אזורי סלע ואזורי קרקע רכה. לעיתים קרובות יימצא מתחת לסלעים ואבנים חופשיות.

התנהגות

נחשי אפעה קריני פעילים בעיקר בשעות בין הערביים ובלילה. במהלך היום הם מתחבאים במקומות מסתור כמו מחילות, מתחת לסלעים וגזעים רקובים. באזורים חוליים הם עשויים לקבור את עצמם ולהשאיר רק את הראש חשוף. לרוב הם פעילים לאחר גשמים או בלילות לחים. המין הזה נמצא לעיתים קרובות מטפס על שיחים, לעיתים עד לגובה של 2 מ' מעל האדמה. כאשר יורד גשם, עד ל-80% מאוכלוסיית הבוגרים יטפסו על שיח או עץ. נצפו כבר עד ל-20 פריטים שהצטופפו יחד על ראש שיח קקטוס אחד.
מין זה ידוע לשמצה במהירות ההכשה שלו ובמוכנותו להכיש לאחר כל הטרדה, קטנה ככל שתהיה, ולכן הוא נחשב לאחד הנחשים המסוכנים בהודו. התנוחה האופיינית לו היא כריכה כפולה בצורת 8, כשהראש בולט במרכז, מוכן להכשה כמו קפיץ דרוך.
הם נעים בצורת צדית (sidewinding), שנראית כמו האות S. הם מסוגלים לנוע גם בצורות אחרות, אך דרך זו הכי נוחה להם באזור מחייתם החולי. בדרך זו הם גם נמנעים מהתחממות יתר, שכן בכל רגע נתון, רק 2 נקודות בגופו נוגעות בחול.
באזורים הצפוניים של תפוצתו הוא מעביר את החורף בשינה.
האפעה ניזון ממכרסמים, מלטאות, מצפרדעים, מפרוקי רגליים ומחרקים גדולים. התזונה משתנה בהתאם לשפע המזון הקיים.
תקופת ההשרצה היא לרוב בין אפריל לאוגוסט. הנקבה משריצה בין 3-15 נחשים חיים באורך 115-152 מ"מ.

ארס

מין זה מייצר כ-18 מ"ג של ארס לפי משקל, עם מקסימום של 72 מ"ג מתועד. הוא עלול להזריק עד 12 מ"ג בהכשה, כאשר המנה המסוכנת לאדם בוגר הוא 5 מ"ג. אחוז התמותה מהכשה הוא בסביבות ה-20%.
קיים נסיוב נגד הארס שלו, והודות לו מקרי מוות הפכו לנדירים יחסית. בכל מקרה טיפול בנסיוב ומתן עירוי בתוך שעות מההכשה חיוניים להישרדות. קיימים לפחות 8 סוגי נסיוב שונים נגד הארס של מין זה.
הארס שלו משמש גם לייצור מספר תרופות נוגדות קרישה.
סיטונאות

סיטונאים

סיטונאים הם אנשים העוסקים בסיטונאות. סיטונאים פועלים מול לקוחות עסקיים ולא מול צרכנים סופיים. סיטונאים פועלים, בדרך כלל, בהיקפי סחר גדולים. המילה סיטון, מקורה מהשפה היוונית והיא אחד השמות שניתנו לחיטה. הסיטונאי, היה אדם שסחר בכמויות גדולות של חיטה ומכאן נולד הביטוי.
אורטל עמר

ביוגרפיה

עמר נולדה בפתח תקווה, שירתה בצה"ל כרס"פית מתגייסים בבסיס תל השומר.
עם שחרורה מצה"ל בשנת 2010, השתלבה בתפקידה הראשון בעולם התקשורת כעוזרת עורך ראשי של אתר חדשות הספורט "ONE". במקביל, החלה לשמש מפיקה ראשית בתוכנית הספורט של רדיו תל אביב בהגשתם של אופירה אסייג ואייל ברקוביץ'. לאחר זמן קצר בתפקיד החלה גם להגיש בתוכנית פינות שבועיות בנושא ספורט לסירוגין עם הדוגמנית שיר אלמליח.
בשנת 2014 הצטרפה עמר לצוות תוכנית הרדיו בהגשתו של ירון אילן "ריח מנטה", אשר שודרה בימי חמישי. במסגרת התוכנית הגישה עמר פינה שבועית קבועה העוסקת בעולם הרכילות בזמר הים תיכוני. לאחר הצלחתה של פינתה בתוכנית הרדיו, השתלבה עמר ככתבת שטח בתוכניתו של ירון אילן "שישי שמח", אשר שודרה מדי יום שישי בערוץ מוזיקה 24.
החל מסוף שנת 2014 הצטרפה עמר לצוות כתבי השטח של התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס", והפכה לחברה קבועה במערכת התוכנית.
בין הראיונות עליהם הייתה אחראית עמר במסגרת התוכנית: ראיינה לראשונה את הדוגמנית אנה באומן ממרכז הגמילה מסמים, בו שהתה בהליך גמילה, והראיון האחרון עם הזמר קובי פרץ לפני כניסתו לכלא לאחר שהורשע בהשתמטות ממס.
בשנת 2018 במקביל לעבודתה בתוכניתו של גיא פינס, הצטרפה עמר לפאנל התוכנית "חדשות הבוקר" בקשת 12, לצידם של ניב רסקין ומירי מיכאלי.
עמר הייתה בת-זוגו של הזמר בן-אל תבורי ולהם בן משותף שנולד בשנת 2018.
ילנה ראלף

ביוגרפיה

ילנה ראלף נולדה באוקראינה הסובייטית לאירינה יהודייה ולסרגיי נוצרי. היא עלתה לישראל לבדה בשנת 2001, בהיותה בת 18. ראלף השתכנה ברמת גן והחלה ללמוד עברית.
בשנת 2005 זכתה ראלף בתחרות מלכת היופי ובתחרות מיס תבל זכתה במקום השישי. לאחר התחרות החלה ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן גם ניהול ומדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה. במקביל, שימשה ראלף כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "סבוקאלם" והשתתפה בקמפיינים רבים, בהם של החברות "אינטימה", "לוריאל", "וולה", "לה סיירה מילאנו " ו"נאף נאף".
ראלף שותפה ומעצבת בחברת תכשיטי היוקרה בבורסה ליהלומים "ראלף" (Ralph). כמו כן, היא מתנדבת בסוכנות היהודית ובקרן היסוד ואוספת תרומות לישראל באמצעות ארגון איחוד הקהילות היהודיות (UJC), ראלף לקחה חלק בתחרות "מלכת היופי של העלייה" שנערכה בערוץ הראשון.
ראלף רשומה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית "Women".
בתחילת 2008 היא לוהקה לצד לירן כוהנר לתוכנית המציאות "המירוץ למיליון". שתיהן הודחו ראשונות.
בית הכנסת ברחוב אלדרידג'

היסטוריה

בית הכנסת הוא אחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר בארצות הברית. בית הכנסת הוקם בשנת 1887 ברחוב אלדרידג' מס' 12. למעשה נבנה בית הכנסת על שלוש חלקות ברחוב דבר שאיפשר בניית סוכה ואת חדירת השמש לבניין בתקופה מאוחרת יותר. קהילת "קהל עדת ישורון" אספו את הכסף במהלך שש שנים לבניית בית הכנסת שבמהלכן ניהלו את תפילות הקהילה בכנסייה סמוכה. לאחר שאספו את הכספים הנדרשים פנו לאדריכלים פטר ופרנסיס ויליאם הרטר שעיצבו את הבניין בסגנון מורי מתחדש. 
אלפים השתתפו בתפילות בבית הכנסת במהלך השנים עד לשנת 1920 בימים הנוראים משטרת ניו יורק הציבה שוטרים ברחובות הסמוכים לווסת את ההמונים שנהרו למקום. בין רבני הקהילה נמנה רבי ‫‬אברהם אהרן יודלביץ. במהלך אותן שנים היווה בית הכנסת מרכז קליטה והתאקלמות ליהודים רבים שהגיעו לארצות הברית וניסו להיקלט לחברה האמריקאית. המקום נתן שירותים קהילתיים ולא רק שירותי דת. אנשי הקהילה אספו תרומות לנזקקים ואף שלחו תרומות ליהודים בארץ ישראל. 
בשנות השלושים של המאה ה-20 החל קהילת בית הכנסת להצטמצם עם מעבר של חברי הקהילה לאזורים אחרים בעיר ובארצות הברית בכלל. מכסות ההגירה שהושמו בשנת 1924 הגבילה את מספר המהגרים שהגיעו לניו יורק. בנוסף, השפל הגדול צמצם את יכולותיהם הכלכליות של חברי הקהילה. רב הקהילה משנת 1931 ועד פטירתו ב-1943 היה הרב יהודה אידלסון. השימוש בהיכל בית הכנסת בקומה השנייה של הבניין הלך ופחת מאותן שנים ואילך. בשנות החמישים נסגרה הגישה אל ההיכל עקב דליפת מי הגשם אל הקומה השנייה. 
ללא המשאבים הנדרשים לחמם ולתחזק את היכל בית הכנסת, העבירה הקהילה את הפעילות הדתית לבית המדרש בקומת המרתף. ההיכל נותר נטוש ונעול משנת 1955 עד שנת 1980. באותה שנה ביקש חוקר מאוניברסיטת קולומביה גישה להיכל לצורך מחקר היסטורי. עם פתיחת מנעולי ההיכל נתגלו נזקי מזג האוויר וההזנחה.

שיקום בית הכנסת

בשנת 1986 הוקם ארגון ללא מטרת רווח בשם "פרויקט רחוב אלדרידג'" במטרה לשקם את המבנה ולחדש את פעילותו הקהילתית, החינוכית והתרבותית. השופט פול בוקסון היה ממובילי הקהילה האורתודוקסית במקום באותן שנים ופעל להבטיח שהקהילה תוכל להמשיך את פעילותה הדתית בבית המדרש בעת תהליך השיקום. 
פרויקט רחוב אלדרידג' סיים את תהליך השיקום ב-2 בדצמבר 2007 בעלות 20 מיליון דולר ופתח את בית הכנסת לקהל הרחב תחת השם "המוזיאון ברחוב אלדרידג'".

בית הכנסת כיום

קהילת קהל עדת ישורון ממשיכה לקיים תפילות מעריב מדי יום ותפילות יום שבת בהיכל, כמו גם תפילות בחגים וביום טוב. קהל עדת ישורון לא החסירה תפילת שבת או חג מאז שנפתח בית הכנסת. המוזיאון מציע סיורים בבניין ובאזור הלואר איסט סייד. כמו כן ניתן למצוא במוזיאון תשמישי קדושה, שלטים ותמונות משנות פעילותו של בית הכנסת לאורך השנים. בית הכנסת ממשיך להוות מרכז קהילתי ומקיים מגוון אירועים חינוכיים, תרבותיים וקהילתיים לכלל תושבי האזור ולכל זרמי היהדות.
בתיה לנצט

קורות חיים

בתיה לנצט נולדה ברומניה בשנת 1922, לצבי ואירנה לנצט, יוצאי טרנסילבניה. ב-1924, כשהייתה בגיל שנתיים עלתה עם הוריה ואחיה הקטן משה לארץ ישראל, והם השתקעו בהרצליה, שם גדלה. הוריה נמנו על מייסדי הרצליה. שם גם החלה את קריירת המשחק שלה כמשתתפת בהצגות בית הספר.
למדה בסטודיו למשחק של צבי פרידלנד בתיאטרון הבימה. במסגרת זו השתתפה בהצגות התיאטרון: "האם" (1939), "גלוריוס בעל הנס" (1940), "הקונצרט" (1942). ב-1942 הצטרפה ללהקה הצבאית שהקים צבי פרידלנד עבור החיילים העבריים בצבא הבריטי, ונקראה "הלהקה הצבאית".
בשנת 1944 הייתה לנצט בין חמישה מייסדי התיאטרון הקאמרי, יחד עם יוסף וימימה מילוא, רוזה ליכטנשטיין ואברהם בן יוסף. התיאטרון נוסד במקורו בשם "להקת המערכונים". לנצט הייתה חברת הוועדה האמנותית של הלהקה והשתתפה במופע הראשון שלה "מאז ועד היום" (בכורה ב-24 באוקטובר 1944). כעבור מספר חודשים, בתחילת 1945, הפכה הלהקה לתיאטרון הקאמרי.
בשנת 1962 עברה לשחק בתיאטרון חיפה.
בשנת 1968 קיבלה מלגה מהממשל הצרפתי להכרת התרבות הצרפתית, ויצאה לשהות של שנה בפריז. במהלך שהותה שם ביקרה בהרצאות בנושא יהדות, שערך הרב יהודה ליאון אשכנזי. לאחר שובה לארץ החליטה לנצט ללמוד יהדות באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1974–1970 שיחקה בתיאטרון הבימה.
באמצע שנות ה-70 החלה בתהליך חזרה בתשובה, פרשה מהמשחק, מכרה את ביתה ביפו לאמנית אילנה גור, ועברה להתגורר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים., שם המשיכה בשמיעת שיעורים בבית מדרשו של הרב אשכנזי, שעלה לישראל, ופתח בירושלים מכון בשם "מעיינות".
בהמשך עברה לנצט להתגורר בצפת, שם הפיצה את שיעוריו המוקלטים של הרב אשכנזי.
ממחצית שנות ה-80 התגוררה בטבריה.
נפטרה ב-10 באוגוסט 2019, (יום שבת ט' באב תשע"ט) ונקברה בירושלים.

תיאטרון

הצגות בהם השתתפה בתיאטרון הקאמרי: משרתם של שני אדונים (1945); חתונת הדמים (1946); המפקח בא (1948); קול התור (1948); הוא הלך בשדות (1948); כזאת הייתה אמא (1948); ארבע כנפות הארץ (1951); על עכברים ואנשים (1951); לאור הגז (1953); מוריד הגשם (1955); ירמה בירמה (1957); מלאך האבן (1958); בגלל החגורה (1958); בית הבובות (1959); מרי סטיוארט במרי סטיוארט (1961); הערב אימפרוביזציה. על משחקה ב"מלאך האבן" זכתה בפרס קלוזנר לשחקן הבולט ב-1958
הצגות בהן השתתפה בתיאטרון חיפה: רות המואביה ב"הלילה לאיש" (1962); ליוויה ב"נשים הזהרו מנשים" (1970).
הצגות בהן השתתפה ב"הבימה":
מניה ב"יהודי הדממה" (1970); ברתה ב"תאודור" (1971); דולצ'ה ב"בקץ הימים" (1972); קטלין ב"הבית" (1972); טינה ב"מכתבים מוונציה" (1973); סבתא ב"דלתות דופקות" (1974); גברת אורבן ב"משחק חתולים" (1974).

קולנוע

ב-1955 ליהקה את הסרט "גבעה 24 אינה עונה" שכתבו צבי קוליץ ופיטר פריי וביים תורולד דיקנסון. ב-1960 גילמה את יפה אריאל בסרט "איי לייק מייק" שכתבו פיטר פריי, עדנה שביט ויעקב שטיינר ע"פ ספרו של אהרון מגד וביים פיטר פריי. ב-1963 הייתה שותפה בכתיבת התסריט של הסרט "אשת הגיבור" ושיחקה בו. ב-2007 גילמה את פסיה בסרט "השרשרת של פסיה" שכתב דניאל הורוביץ וביים חורחה גורביץ'.

פרסים

זכתה בפרס שחקנית השנה על תפקיד ירמה ב"ירמה" (1956/57), ובפרס המועדון הלאומי על שם קלוזנר על תפקידה במלאך האבן (1958)
.

משפחתה

במחצית שנות ה-40 נישאה לנצט לנחום גרשונוביץ (גרשום), שנמנה עם מפקדי "ההגנה" בירושלים. לשניים נולדה בת משותפת.
בתחילת שנות ה-50 נישאה בשנית לבמאי פיטר פריי. לשניים נולדה בת בשם מיכל, שחזרה גם היא בתשובה וחיה בשכונת מאה שערים בירושלים.
גסטון פרננדס

קריירה

פרננדס החל לשחק בריבר פלייט וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה במהלך 2002. הוא היה בסגל הקבוצה שזכתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2003. בשל גילו הצעיר, הושאל לשנה לראסינג קלוב והצטיין בשורותיה. הוא בלט בזכות מהירותו והשליטה הטובה בכדור. הוא חזר לריבר פלייט ב-2005 ושיחק בה במשך שנתיים אך לא הצליח להפוך לשחקן מרכזי בקבוצה למרות הציפיות הרבות ממנו. הוא הושאל בשנית, הפעם לקבוצת מונטריי ממקסיקו ונחל בה הצלחה.
ב-2007 הוא הובא לסן לורנסו תמורת 1.5 מיליון דולר, זאת על פי דרישתו של מאמן הקבוצה דאז ראמון דיאס. פרננדס הבקיע 9 שערים והפך למלך השערים של הקבוצה ולאחד הגורמים העיקריים לזכייתה באליפות הקלאוסורה. מצבה הכלכלי של הקבוצה לבסוף הביאה לשחרורו ופרננדס עבר בפעם השנייה בקריירה שלו לליגה המקסיקנית, הפעם לקבוצת טיגרס ששילמה עבור כרטיסו 3.3 מיליון דולר. הוא שיחק בה עונה אחת לפני שעבר לאסטודיאנטס לה פלאטה בה הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצה שהגיעה לגמר גביע סודאמריקנה 2008 וזכתה בגביע ליברטדורס 2009, כשפרננדס מבקיע את אחד מהשערים בגמר בברזיל מול קרוזיירו. באותה שנה הוא חזר לטיגרס וזכה איתה בסופרליגה הצפון אמריקנית. ב-2010 הוא שב לשחק באסטודיאנטס וזכה איתה באליפות האפרטורה, תוך שהוא הופך למלך השערים של הקבוצה עם 6 כיבושים. עקב יציאתו הבעייתית מטיגרס הוא נקנס ונמנע ממנו להשתתף בטורניר איניסיאל 2013. ב-2014 עבר לפורטלנד טימברס מה-MLS.
פרננדס שיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה ונחשב לאחד הכשרונות העולים בכדורגל הארגנטינאי אך אופיו הבעייתי ונטייתו להסתכסך עם מאמניו פגעו בהתקדמותו.
מערת שרח בת אשר

מערת שרח בת אשר באספהאן שבאיראן, המכונה גם בשם "ג'לה כונה", היא מערה שזכתה לפרסום בשל אגדה נסית המקושרת לשרח בת אשר, נכדתו של יעקב.

רקע

לפי האגדה, שרח זכתה לחיי נצח היות שבישרה ליעקב על כך שיוסף חי במצרים; ובאה לעזרת יהודי פרס מרדיפות וגזרות קשות בימי שלטונו של עבאס שאה. על פי האגדה, בזמן שהשאה יצא לציד, הוא נתקל באיילה ורדף אחריה. האיילה נכנסה למערה, אך גם שם לא עלה בידי השאה לתפוס אותה. כשרצה השאה לשוב על עקבותיו ולצאת מן המערה, איבד את דרכו. באותו רגע התגלתה אליו האיילה בהפכה לאישה שהציגה עצמה כשרח בת אשר, ביקשה ממנו לבטל ולחזור בו מרדיפתו את היהודים; היא אמרה לו כי אם לא ינהג כדבריה, היא תשאירנו למות במערה. השאה הסכים להיטיב, ובעת מלכותו נפסקו רדיפות היהודים.
המערה הפכה למקום מקודש עבור היהודים, שהפכו אותו למקום עלייה לרגל. בשנים האחרונות נבנה גם בית כנסת לצד המערה.
פרוטאומיקה

פרוטאומיקה הוא תחום החוקר חלבונים בהיקף נרחב (large-scale) ובמיוחד מבנה ותפקוד של חלבונים. תחום זה הוא תחום אינטרדיסציפלינרי מתפתח החוקר את הרכב החלבונים בתא, מבנה ותבניות תפקוד של חלבונים.
חלבונים הם מרכיב חיוני באורגניזמים חיים והם האחראיים המרכזיים לתהליכים מטבוליים בתא. המונח פרוטאומיקה (proteomics) נטבע לראשונה ב-1997, באנלוגיה לגנומיקה החוקרת את הגנים. המונח פרוטאום (proteome), שנטבע לראשונה ב-1994 על ידי המדען האוסטרלי מארק וילקינס כצימוד של protein ו-genome, מתאר את מכלול החלבונים בתא, מערכת או אורגניזם ואת המודיפקציות הקורות בחלבונים אלו. הפרוטאום עשוי להשתנות עם הזמן, בעקבות תנאים שבהם שרוי התא ובעקבות גירויים שונים.