google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון)

ביוגרפיה

נולד בכ' בחשוון תק"פ. נישא לבתו של רבי אהרן מקרלין מחבר הספר "בית אהרן". ר' יעקב החל לכהן כאדמו"ר בסדיגורה לאחר פטירת אביו ואחיו הגדול, ר' שלום יוסף ששימש זמן קצר כאדמו"ר ונפטר בתוך שנת האבל לאביו בי"א באלול תרי"א. המשיך את דרכו המלכותית של אביו והיה נחשב כמייצג הראשי של חסידות רוז'ין בתקופתו.
היה ידוע בחיבתו הגדולה לארץ ישראל ולתושביה. כמו אביו עמד גם הוא בראש "כולל וואהלין" שהיה אחראי על איסוף הכספים והעברתם לחסידים שהתגוררו בארץ ישראל. בהשתדלותו הסתיימה בניית בית הכנסת "תפארת ישראל" בירושלים שהתחילה בזמן אביו. קיימת מסורת בעל פה לפיה כאשר ביקש ממנו לורנס אוליפנט לתמוך בהקמת יישובים בארץ ישראל אמר לו: "אנו מקווים לגאולה נסית מן השמים ולא על ידי בשר ודם", אך עם זאת פרסם מכתב הקורא ליהודים לעלות ארצה ועודד את חסידיו לכך].
בעקבות הלשנה נעצר באשמת זיוף כספים וישב בכלא, מניסן תרט"ז עד כ"ג בתמוז תרי"ז. יום שחרורו הפך ליום חג בחסידות סדיגורה-בויאן.
בגלל הנהגתו המלכותית בדרכו של אביו עורר עליו את ההתנגדות המרכזית מצד ר' חיים הלברשטאם מצאנז בזמן המחלוקת הידועה, "מחלוקת צאנז-רוז'ין" שטען שאין ראוי לכל אחד דרך המלכות. 
נפטר ביום י"א באלול תרמ"ג 32 שנה בדיוק לאחר שהתחיל לכהן כאדמו"ר ונטמן בסדיגורה לצד אביו.
בין חסידיו המפורסמים היו הרב דוד אורטנברג, הרב יעקב מרגליות ראב"ד ברדיצ'ב והרב שעפטיל הורוויץ מברדיצ'ב.
בראד דייוויס

שנותיו המוקדמות

בראד דייוויס נולד ב-1949 בטלהאסי שבפלורידה למשפחה אמידה. אביו היה רופא שיניים מצליח אך התמכר לאלכוהול והכנסתו ירדה. בעייתו זו החריפה עם השנים בסוף שנות ה-50 כאשר הוא פצע בטעות את אחד ממטופליו בזמן טיפול. בעקבות כך, המשפחה נאלצה לעזוב לטיטוסוויל שבפלורידה בתקווה לפתוח דף חדש. למרות שנגמל שם מהאלכוהוליזם האב לא הצליח להחזיר את המשפחה למצבה הקודם מבחינה כלכלית. כתוצאה מכך נכנסה אן קריל, אמו של בראד לדיכאון עמוק. לפי כתבה שפורסמה בניו יורק טיימס ב-1987 סבל דייוויס בילדותו מהתעללות פיזית ומינית מצד שני ההורים.

קריירה מוקדמת

בראד דייוויס חלם מגיל צעיר להיות שחקן. לאחר זכייה בתחרות כשרונות מוזיקלית בגיל 17, התקבל לעבודה בתיאטרון אטלנטה. הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה וגם בתיאטרון האמריקני פלאזה בניו יורק.
לאחר הופעה במספר מחזות בתיאטראות שונים הוא קיבל תפקיד באופרת הסבון "כיצד ניתן לשרוד נישואים" ב-1974. ב-1976 קיבל תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה movieSybil, שביים דניאל פיטרי. ובשנה לאחר מכן השתתף במיני סדרה שורשים שזכתה לתשבחות רבות.

חייו האישיים

בראד דייוויס היה נשוי למלהקת זוכת פרס אמי סוזאן דייוויס (לבית בלושטיין) ולזוג נולדה בת אחת.

בקולנוע

הפריצה הקולנועית המשמעותית של בראד דייוויס התרחשה ב-1978 בסרטו של אלן פרקר, אקספרס של חצות, בו גילם צעיר אמריקני בשם בילי הייז שנעצר בטורקיה על הברחת סמים. הופעתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס גלובוס הזהב. עם זאת הקריירה הקולנועית של בראד לא התרוממה ושני הסרטים הבאים בהם השתתף זכו להצלחה מועטה.
ב-1983 לקח דייוויס סיכון מקצועי במונחי אותה תקופה כשקיבל תפקיד מפתח כמלח הומוסקסואל בסרט Querelle, סרטו האחרון של ריינר ורנר פאסבינדר. עמיתיו בתעשיית הקולנוע הזהירו אותו מפני השפעות שליליות על הקריירה שלו בשל השתתפות בסרטים מסוג זה, לאחר שהשתתף בעבר בשני סרטים נוספים הקשורים להומוסקסואליות. הסרט Querelle נחל כישלון מסחרי והתקבל בביקורות מעורבות אצל המבקרים.
דייוויס המשיך להופיע בסרטים הומוסקסואליים אך לא הצליח למצות את מלוא כישוריו כשחקן. ההומופוביה בממסד ההוליוודי באותה תקופה הייתה רק חלק מהבעיה, דייוויס סבל מהתנהגות לא יציבה ומשימוש בסמים ואלכוהול (הוא התחיל להשתמש בקוקאין בזמן צילומי הסרט אקספרס של חצות). ב-1981 הצטרף דייוויס לקבוצת אלכוהוליסטים אנונימיים והצליח להגמל. עם זאת בזמן שסבל מאלכוהוליזם היה מעורב במספר אירועים של הפרת חוק שחלקם אף הובילו למעצרו.]
ב-1985 קיבל ביקורות טובות על גילום דמותו של מאהב של אדם שנפטר מאיידס במחזה "הלב הבריא" מאת לארי קרמר אך על אף זאת הקריירה שלו לא הצליחה להתרומם. ב-1987 שיחק בסרט "פלדה קרה". סרט הקולנוע האחרון בו כיכב היה הקומדיה "רוזלי הולכת לקניות" בשנת 1989.

מותו

ב-1985 דייוויס גילה כי הוא נושא בגופו את נגיף האיידס. מתוך חשש שימנעו מלהעסיקו נמנע מלספר על מחלתו - וסיפר על כך רק לאשתו ומספר מצומצם של חברים קרובים. הוא קיבל טיפול רפואי בביתו, ומאוחר יותר נזקק לאשפוז בבית חולים, אל בית החולים הגיע בשעת לילה מאוחרת והשתמש בשם נעוריו רוברט דייוויס במקום בשם המוכר. הטיפול הרפואי לא הצליח להביא לשיפור במצבו והוא החליט לבצע הליך של התאבדות בנוכחות אשתו וחבריו הקרובים על ידי לקיחת מנת יתר של סמים.
גרדת

הטפיל גורם המחלה

המחלה נגרמת על ידי Sarcoptes scabiei, קרדית החודרת לתוך העור ומטילה שם ביצים רבות. נוכחות הטפיל והביצים במחילות הדקות שהוא חופר בעור גורמת לגרד עז המתגבר בלילה. במקום החדירה לעור ניתן לראות קשריות אדומות קטנות הדומות לעקיצת יתוש. אורך הקרדית הבוגרת ממין נקבה הוא 0.3 עד 0.45 מילימטר ורוחבה 0.25 עד 0.35, ואילו הזכרים קטנים בכמחצית.
הטפילים הגורמים לגרדת מעדיפים לחדור לאזורי הקפלים בעור ולמקומות בהם העור דק, לכן נגעי הגרדת מצויים בעיקר בין אצבעות הידיים, בקפלי המותניים, בשורשי כפות הידיים, בקפלי בתי השחי, סביב הפטמות ועל ראש איבר המין של הגבר.
אצל תינוקות ניתן לראות נגעים גם בעור הפנים ובכפות הידיים והרגליים. סימני החדירה של הטפילים אינם בולטים, ולכן עוברים בדרך כלל מספר שבועות עד שניתן לאבחן את הגרדת.

טיפול

הטיפול בגרדת חייב להיות קפדני ולכלול גם את בני המשפחה שאינם מתגרדים. בשלבים הראשונים להדבקה בגרדת אין עדיין תחושת גרד, ולכן בני המשפחה שנדבקו ואינם מתגרדים עלולים בכל זאת להיות חולים בהמשך ולהדביק חזרה את בני המשפחה שכבר קיבלו טיפול.
הטיפול כולל מריחת משחה (ובה גופרית או מינון נמוך של חומר קוטל חרקים) על הגוף כולו, מכף הרגל ועד הסנטר, וחזרה על הטיפול מדי כמה ימים, כדי לוודא שהטפילים הבוקעים מהביצים מומתים אף הם. כדי למנוע הדבקה מביצים שהתפזרו, יש לכבס את כלי המיטה במים בטמפרטורה גבוהה, עד כדי הרתחה.
ישנם דיווחים על טיפולים המתאפשרים בים המלח או בכל אזור בו קיים בקרקע מצבור של גפרית. אם מושחים את הגוף כולו בבוץ גפריתי (הבוץ הקיים על חוף ים המלח) במשך שלושה ימים או יותר ניתן לטפל באופן אפקטיבי במחלה.
ראשיד גזאל

קריירת מועדונים

ראשיד גזאל במחלקת הנוער של ליון, ביולי 2010, עת היה בן 18, חתם על חוזה לחמש שנים במועדון. לאחר שנתיים בקבוצת המילואים של המועדון, מאמן הקבוצה הבוגרת דאז, רמי גארדה, זימן את גזאל לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-4 באוקטובר במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית בניצחון 3-4 על קבוצת ליגת העל הישראלית, עירוני קריית שמונה.
בעונת 2013/14 גזאל ספג פציעה בגבו שהשביתה אותו לחצי שנה. הוא שב מהפציעה, אך לא זכה לדקות משחק עד לתום העונה. את עונת 2015/16 סיים גזאל עם 8 שערים ו-8 בישולים ב-29 משחקים ליגה.
ב-7 באוגוסט 2017 גזאל חתם במונקו על חוזה לארבע שנים. ב-5 באוגוסט 2018 חתם גזאל בלסטר סיטי לארבע שנים. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל גזאל לפיורנטינה לעונה אחת.

נבחרת אלג'יריה

לגזאל, יליד צרפת ובן למשפחה ממוצא אלג'יראי, הייתה את הבחירה לשחק בנבחרת צרפת, אך העדיף לשחק בנבחרת אלג'יריה. בשנת 2013 הוא זומן לנבחרת צרפת עד גיל 20 בטורניר טולון ורשם מספר הופעות. את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת של אלג'יריה הבקיע במרץ 2016 מול נבחרת אתיופיה.

חיים אישיים

ראשיד הוא האח הצעיר של הכדורגלן עבד אל-קאדר גזאל.
מסע מחקר לנהר המערבי

מסע מחקר לנהר המערבי (באנגלית: Western River Expedition או בקיצור (WRE)) הוא מתקן שתוכנן להיבנות בממלכת הקסם שבדיסניוורלד בפלורידה. המתקן תוכנן עבור ארץ המערב הפרוע שבממלכת הקסם, במקום בו נמצא כיום מתקן "שודדי הקאריביים". המתקן תוכנן על ידי המדמיין - מתכנן (imagineer) מארק דייוויס.
המתקן היה אמור להיבנות בתוך הר מלאכותי. המבקרים היו מפליגים ראשית במעלה מפל מים גדול ולכן מכן פוגשים את ה"מספר" במתקן - ינשוף בשם הוט גיבסון, ובהמשך רואים שוד בנק, אינדיאנים רוקדים ריקוד גשם, כלבי ערבה וביזונים, באר וסאלון הכולל נערות סאלון, בארמן, וכמה בוקרים, ולבסוף נופלים במורד מפל.
אם אטרקציה מתוכננת זו הייתה נבנית, היא הייתה היקרה והמורכבת ביותר מבין כל מתקני דיסני (וזו גם הסיבה שלא נבנתה). כמו כן על ההר המלאכותי צריכה הייתה להיות רכבת הרים (רכבת הר הרעם הגדול) וכן כפר אינדיאני ומקום שבו רוכבים על חמורים.
כוונת מתכנני ממלכת הקסם הייתה להקים במקום, במקום שודדי הקאריביים אטרקציה שתפנה למערב ארצות הברית, כשם ששודדי הקאריביים המצוי בפלורידה נראה אקזוטי לתושבי קליפורניה הרחוקה בה ממוקמת האטרקציה. בשל לחץ ציבורי הוחלט להקים במקום את אותה אטרקציה, ולאחר מכן נזנחה הכוונה להקים את "מסע המחקר לנהר המערבי" אולם אלמנטים של מתקן מתוכנן זה הפכו לחלק מ"רכבת הר הרעם הגדול" ו"הר הרסס".
אגדת המלך שלמה

עלילה

המלך שלמה פוגש במלכת שבא, אישה יפה וחכמה מאוד. אך מלכת שבא אינה נענית בקלות לחיזוריו של שלמה. היא מציבה בפניו אתגרים ומכשולים רבים, ודורשת ממנו להוכיח לה את אהבתו אליה.
שלמה המלך יוצא למסע הרפתקאות יחד עם גמל ושועל, מלכת שבא ואשתו נעמה, במסע אל ליבה של מלכת שבא, בה יוכיח לה את אהבתו.

שחקנים

עודד מנשה - שלמה המלך. אוהב את מלכת שבא ורוצה להנשא לה תמורת כל מחיר שתבקש.
עדן הראל - נעמה, נסיכה ערבייה.
אוהד שחר - אשמדאי, מלך השדים.
חנה לסלאו - חנה וערוב.
רותי אסרסאי - בלקיס
אורי לייזרוביץ' - טובי השועל, חברו הטוב של שלמה.
אורי פפר - יהושפט
אלברט כהן - שמיר
גלעד קלטר - חדד והמספר

הפצה

הסרט מופץ בישראל על ידי החברה סרטי יונייטד קינג בשפה העברית, ומופץ במקביל בהונגריה על ידי חברת Vertigo Média בשפה ההונגרית.
הסרט אף דובב לשפה האנגלית, וישודר בארצות הברית בחודש אוגוסט. בדיבוב האנגלית נעשה שימוש בצוות הדיבוב המקורי של השפה העברית.
הר אביטל

גאולוגיה

הר אביטל הוא מבנה געשי מורכב. במשך שנים הסברה הייתה כי הבקעה במרכז ההר היא הקלדרה של הר הגעש הקדום שהתפוצץ, וממנו נותרו רק שולי ההר המקיפים את הבקעה.  
ההשערה המקובלת כיום היא כי בתחום הקלדרה של הר אביטל היו שני חרוטי אפר, צפוני ודרומי, אשר נבנו בסדרה של התפרצויות סטרומבוליאניות לפני כ-700 אלף שנה. לפני כ-115 אלף שנה אירעה ההתפוצצות הגדולה של ההר ובעקבותיה קיבל ההר את צורתו הנוכחית. ההתפרצות הגדולה אירעה לאחר שקילוח לבה מהר אודם סתם את הנחל אשר ניקז את בקעת קוניטרה הסמוכה. חסימת ציר הניקוז של הבקעה הביא ליצירת אגם ומים ממנו חדרו לתוך תא המגמה מתחת להר. מפגש המים והמגמה יצר קיטור בלחץ גבוה, אשר הביא לסדרה של התפוצציות פריאטו-מגמתיות חזקות אשר הרסו כמעט לחלוטין את החרוט הצפוני כמו גם חלקים ניכרים מהחרוט הדרומי. ייתכן כי תלי התאומים במרכז הבקעה הם שרידים לחרוט הצפוני.
ההתפוצציות העזות יצרו את טבעת הטוף המקיפה כיום את ההר. טוף מאירוע זה הועף למרחק רב ונמצא באזור קוניטרה, מרחק של יותר מ-3 ק"מ מההר, כמו גם בצידו הדרומי של הר בנטל, אשר כבר היה קיים בשלב זה. מעריכים כי טבעת הטוף מנעה חדירת מים נוספים לתא המגמה ובשלב זה פסקו ההתפוצצויות.  
מהר אביטל פרצו שני קילוחי לבה קטנים: אחד דרומה, בשלב בניית חרוטי האפר, וקילוח נוסף לכיוון דרום-מערב לאחר התפוצצות ההר.  
בשלב האחרון שקע חלקו הצפוני של ההר ויצר את הבקעה במרכז ההר. פסגת ההר כיום היא שריד לחרוט האפר הדרומי.

פארק וולקני אביטל

בחלקו המזרחי של הר אביטל פעלה מחצבת סקוריה שנגסה בהר. כריית הסקוריה חשפה שכבות גאולוגיות מעניינות המלמדות על ההיסטוריה הגעשית של רמת הגולן. בעזרת מועצה אזורית גולן, הקרן לשיקום מחצבות ומשרד התיירות שוקם המקום והפך לפארק וולקני- גאולוגי שנפתח ב-2013. הכניסה לפארק היא בחינם וניתן ללמוד על המקום בעזרת שלטי הסבר ועמדות מסבירן העוזרות להסביר תופעות געשיות שונות כמו טיפות געשיות ואופקי הפצצות.
שחרות

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1985 על ידי הסוכנות היהודית ושמו כשם הר שחרות הנמצא בסמוך לו. ביישוב מתגוררות כ-35 משפחות, כאשר האוכלוסייה במרביתה חילונית. 
מרבית הבתים ביישוב נבנים בצורה עצמאית על ידי בעלי הבית, והבתים ביישוב בנויים לרוב בבנייה התואמת את אורח החיים המיוחד של היישוב, בהתאם לנוף ולאקלים המדברי. בחצרות הבתים ניתן למצוא בוסתנים קטנים ובהם גינת ירק וחיות משק. 
ביישוב מספר סדנאות עבודה פרטיות של אמנים ובעלי מלאכה, כגון: נגרות, נפחות, מסגרות, קרמיקה, סבונים ועוד. תושבי היישוב עצמאיים בהתנהלותם ומתפרנסים איש על פי יכולתו וכישוריו. להקות אנא rf ו A-WA הם בני המקום. 
היישוב ממוקם על שפת מצוק ההעתקים, 550 מטר מעל פני הים ממערב לקיבוץ יטבתה.  
המסלול של שביל ישראל עובר בצמוד ליישוב וביישוב קיימים "מלאכי שביל" שונים שמארחים מטיילים ומסייעים להם.
אסון השיטפון בירדן

אסון השיטפון בירדן התרחש ב-25 באוקטובר 2018, כאשר שיטפון בזק בנחל ממזרח לים המלח גרם למותם של 21 בני אדם. עוד 35 אנשים נפצעו.
השיטפון נגרם על ידי גשמים עזים שירדו בירדן. האסון התרחש בנחל הסמוך למעיינות חמים, שהיה אתר נופש פופולרי. בנחל נמצאה כתה של תלמידים בני 12 עד 14 מבית הספר הפרטי ויקטוריה בעמאן. הם נמצאו באזור בטיול עם מלווים ומורי דרך. הקבוצה מנתה 44 אנשים. בנחל היו גם כמה משפחות מטיילות. רובם נלכדו בשיטפון הפתאומי שגרף כמה מהם עד לים המלח. מפלס המים בנחל ירד רק לאחר מספר שעות. השיטפון גרם גם להתמוטטות גשר באזור, אך איש לא נפגע עקב כך.
מאות אנשי שירותי החירום של ירדן וחיילים חיפשו אחרי הנפגעים בערוצי הנחלים בסיוע מסוקים, סירות, צוללנים וכלבי גישוש. בתום החיפושים אותרו גופות של 21 נספים, רובם מקרב הילדים. חלק מ-35 הפצועים באסון נפצעו קשה.
לפי בקשת ממשלת ירדן שלחה יחידה 669 של צה"ל מסוקים וחיילים לאזור לסייע בחיפושים. הם שהו בשטח מספר שעות.
בירדן נפתחה חקירה לקביעת הגורמים לאסון וזהות האחראים לו. הועלתה הטענה כי קבוצת בית הספר חרגה ממסלול הטיול שאושר לה על ידי משרד החינוך.
בעקבות האסון הגישו שר החינוך ושרת התיירות של ירדן את התפטרותם.
פרחים בקנה

היסטוריה

ברק כתב את השיר בעקבות מלחמת ששת הימים, והוא מבטא את תחושת האופטימיות שאחזה אז, בציפייה לתום עידן המלחמות ("בשדות האש ייתם הקרב האחרון", "וכל אשר אתמול ידע מכאוב ושכול לא עוד ידע שלכת וקרב"). סולנית הלהקה, יהודית שוורץ, ביצעה את השיר כשהיא חולה, וכדי להתגבר על צרידותה הרימה את קולה, באופן שנשמע לעיתים כצעקה, ומזוהה מאוד עם השיר. חבר נוסף בלהקה בעת שביצעה את השיר היה יוני רכטר שניגן על האורגן. 
השיר צעד במקום הראשון בגל הקל במצעדים השבועיים בנובמבר 1970 במשך שבועיים ומאוחר יותר הגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים של קול ישראל לשנת תשל"א. במצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA לרגל יום העצמאות 2004 הגיע השיר למקום החמישי, אחרי "חורף 73", "שיר לשלום", "הרעות" ו"מה אברך".
לאורך השנים ביצעו אמנים נוספים גרסאות כיסוי לשיר. רותי נבון ביצעה אותו בשנת 2002, כשיר הנושא של הסדרה התיעודית "ירוקות" שעסקה בטירוניות במחנה 80, הביצוע של נבון הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים של רשת ג' לשנת תשס"ב. כמו כן ביצעו אותו מחדש סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט  לכבוד מצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA והתוכנית של דודו טופז "הראשון בבידור" לרגל יום העצמאות 2004 בו הגיע השיר למקום החמישי, אחרי "חורף 73", "שיר לשלום", "הרעות" ו"מה אברך". הביצוע של סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט הגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים של גלגלצ בשנת תשס"ד ולמקום ה-14 במצעד של רשת ג'. בכך היה השיר לשיר הראשון ששלושה ביצועים שונים שלו מגיעים למצעדי הפזמונים העבריים השנתיים. גירסת כיסוי נוספת של השיר, בביצוע שחקני החמישייה הקאמרית, היא גרסה סאטירית, כאשר במהלך ביצוע השיר הופכת נימת הביצוע מעדינה ואופטימית לאגרסיבית.
איזידור איזו

ביוגרפיה

נולד בבוטושאן שברומניה בשם יואן-איזידור גולדשטין. הוא בנו של סוחר תבואות עשיר. בשנת 1942 ייסד את תנועת הלטריזם (היה החבר הראשון והיחיד בתנועה) ופרסם את "המניפסט של השירה הלטריסטית". בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לפריז, ללימודים באוניברסיטת סורבון. איזידור שינה את שמו לאיזידור איזו ("איזו" הוא קיצור מקובל ברומניה ל"איזידור", אולם הפעם הוא מוטעם במלרע כדרך הצרפתים). התנועה הלטריסטית גדלה וזכתה להדים נרחבים בצרפת. "פיגרו הספרותי" הקדיש לו מאמר בשם "איך להיות גאון בחמישה שיעורים". הוא פרסם שני ספרים בהוצאה לאור החשובה ביותר בצרפת. "אג'ן ז'ולס" Eugene Jolas כתב ששירתו של איזו "מלאה מסתורין, זורמת, דינמית". בספר שכתב העיתונאי האמריקאי "יוסף ברי" Joseph Barry על דמויות בולטות בפריז של שנות השישים נכתב: "במהלך בחירות שנעשו באחד מבתי הקפה של שנז אליזה, כדי להכתיר נסיך חדש למשוררי פריז, חטף איזו את המיקרופון והכריז על עצמו קיסר המשוררים, למרות שרוב הנוכחים נטו להכתיר את ז'אן קוקטו". מאוחר יותר פרסם איזו ספר בשם "מכניקת הנשים", שבגללו ישב חודש בבית הסוהר, חרף העדות שמסר קוקטו לטובתו. לאחר שחרורו כתב מסה על כלכלה גרעינית, "מרד הנוער כרך ראשון", "פרטים מדויקים עלי ועל שירתי" ו"עשר פואמות אדירות". הוא יצר את הסרט "יריקה ונצח" ובגיל 26 הצהיר בעצב שבגיל 30 יסיים את יצירתו. כאשר עיתונאי שאל אותו, איך יכול היה לגזול את הכתר מקוקטו, לאחר כל מה שקוקטו עשה למענו, השיב לו איזו, שבהיותו קיסר, מינה את קוקטו כנסיך.
אברהם גאלאנטי (מקובל)

הרב אברהם בן מרדכי גאלאנטי (נפטר בשנת 1560) היה מקובל איטלקי. נולד ברומא בתחילת המאה ה-16.

ביוגרפיה

הרב גאלאנטי עלה לצפת ונהיה מתלמידיו של הרמ"ק.
כמו אביו מרדכי ואחיו המבוגר ממנו, הרב משה גאלאנטי, חי חיי סגפנות וקדושה. על פי מסורת שמופיעה בספר שם הגדולים, לאור עושרו הוא הקים אנדרטה על קברו של רשב"י שעודנה עומדת כיום.

כתביו

קינת סתרים- פירוש קבלי על מגילת איכה. נערך על ידי בנו שמואל תחת אסופה בשם קול בוכים והודפס בוונציה בשנת 1589.
ירח יקר- פירוש על ספר הזוהר. רבי אברהם אזולאי כתב ביאור וקיצור של הספר.
זכות אבות- פירוש על מסכת אבות.
בית הכנסת שער השמים (קהיר)

היסטוריה

הוא הוקם בשנת 1905, מכספי תרומות שגויסו הן בקרב יהודים ספרדים, והן בקרב יהודים אשכנזים. בתקופה זו היו באזור הרבה חנויות ובתי עסק בבעלותם של יהודים אמידים. מבנה בית הכנסת תוכנן על ידי מוריס יוסף כטאווי, ונבנה על ידי האוסטרי אדוארד מטאסק. סגנון הבניה של המבנה משלב אלמנטיים יהודיים, עות'ומניים, ומצריים-פרעוניים. נטען כי הרב עובדיה יוסף, ששימש בסוף שנות הארבעים כרב בפורט סעיד, קיים במקום תפילות. מאחורי בית הכנסת נמצא ביתו של אחד התורמים הראשיים לבנייתו, נסים מוסרי, בית שהפך לימים למוזיאון לאמנות מודרנית של מצרים.
לפי תיאור על ידי אחד מבני הקהילה, שמעון ענתבי, בזכרונותיו:
בית הכנסת כלל אולמות רבים ויכול היה להכיל למעלה מאלף איש. שיש לבן הובא מאיטליה לציפוי הקירות, הריצפה והמדרגות באולם התפילה הגדול. במת החזן המוקפת במנורות שבעת הקנים ניצבה באמצע האולם ומולה נישא לגובה בכל הדרו, ארון הקודש על שלוש קומותיו, עשוי מעץ מגולף. לרגלי הארון ניצבו שלוש כורסאות מוזהבות עם קטיפה אדומה מקום מושבם הקבוע של הרב הראשי ליהודי מצרים ושל נשיא הקהילה. הכורסה השלישית הייתה שמורה לאורחים מכובדים... מקודקודה של כיפה בית הכנסת השתלשלה מטה מנורה ענקית עם מאות נוריות ופיסות בדולח ששילחו חיצי אור לכל עבר והבליטו את לובן השיש
— 
בשנת 1980 עבר בית הכנסת שיקום בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ובמימון מנסים גאון והקהילה היהודית הספרדית בז'נבה. מאז שנת 1996, המבנה מוכרז כמונומנט זיכרון על ידי רשות העתיקות המצרית. בשנות ה-2000 זכה בית הכנסת לשיפוץ נוסף. כיום משטרת קהיר דואגת לאבטחת המבנה. חלק גדול מתחזוקת הבניין מבוססת על תרומות לקהילת יהודי קהיר.

ספריית מורשת יהדות מצרים

בשנת 1989 נחנכה בבית הכנסת ספריית מורשת יהדות מצרים, ביוזמת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר והקהילה היהודית, בשיתוף רשות העתיקות המצרית, ובמימון גורמים יהודים שונים. בספרייה כ-9,500 ספרים שנאספו מבתים ומבני ציבור של הקהילה. מרבית הספרים בתחומי הקבלה, ההלכה וההיסטוריה והמורשת של יהדות ארצות ערב. ספריות יהודיות נוספות קיימות גם בבית הכנסת בן עזרא בקהיר העתיקה, וברבנות הקראית ברובע עבאסיה.
קביעות

קביעוּת (באנגלית: tenure) היא מעמד של שכיר שהעסקתו היא בחוזה שאינו מוגבל בזמן, ואשר ניתן לבטלו רק בהינתן תנאים יוצאי דופן כגון התנהגות שלילית במיוחד של העובד, מצב חירום כלכלי או הפסקת פעילות כוללת של המעסיק.

בארצות הברית

מאז 1915 פיתחה האגודה האמריקאית של פרופסורים באוניברסיטאות  (AAUP) סטנדרטים להדריך מוסדות להשכלה גבוהה "לטובת הכלל". מקור התפיסה המודרנית של קביעות בהשכלה הגבוהה בארצות הברית ב"הצהרת עקרונות על החופש האקדמי ועל קביעות" של ה-AAUP. שגובשו במשותף ואושר על ידי AAUP והאגודה האמריקאית למכללות ואוניברסיטאות (AAC&U), הצהרה זו אומצה על ידי יותר מ-250 מוסדות אקדמיים והוכנסה לתוך ספרי הדרכה והסכמי משא ומתן קיבוציים בכל רחבי ארצות הברית. הצהרה זו גורסת כי "טובת הכלל תלויה בחופש חיפוש האמת והצגתה".
לעומת זאת, יש שיצאו בביקורת קשה על כך שהקביעות המודרנית לא רק שאינה משיגה מטרה זו, אלא שלפעמים אף מפחיתה את החופש האקדמי ומכריחה את אלו השואפים לקביעות להביע עמדות קונפורמיסטיות לאופנה האקדמית של אותו המוסד באותה העת. לדוגמה, הפיזיקאי לי סמולין טען כי "לפיזיקאי תאורטי צעיר תהיה זו התאבדות מבחינת הקריירה לא לעסוק בתחום של תורת המיתרים."
בחלק ממדינות ארצות הברית קיים דיון ער בנוגע לאפשרות לבטל את הקביעות באוניברסיטאות ציבוריות.
עם זאת, רבים טוענים, בין היתר, כי הביטחון התעסוקתי שניתן על ידי קביעות נדרש כדי לגייס אנשים מוכשרים ומבוקשים כמרצה, כי בתחומים רבים התעשייה הפרטית יכולה לשלם יותר באופן משמעותי. הכלכלן סטיבן לוויט הציע שאם תוסר הקביעות, אוניברסיטאות יצטרכו לשלם משכורות גבוהות יותר כדי לפצות על אובדן הביטחון התעסוקתי. אולם הוא גם קובע כי הדבר ימשוך את אלה אשר מלמדים מאהבת הלימוד על חשבון אלו המעוניינים לפרוש.

בישראל

בישראל נהוגה קביעות במגזר הציבורי, ובכלל זה שירות המדינה, הרשויות המקומיות, התעשייה האווירית, אוניברסיטאות, ולפעמים גם בארגונים ממשלתיים שהופרטו, כגון אל-על. קביעות מתקיימת גם במגזר הפרטי, במקומות עבודה שבהם פועל ועד עובדים חזק. מושג הקביעות אינו קיים בחוק הישראלי אלא מופיע רק בהסכמי עבודה מפעליים ובתקנות השירות של עובדי המדינה (תקשי"ר). 
קביעות ניתנת לעובד לאחר שעבר בהצלחה תקופת ניסיון. 
דרך מקובלת להימנעות ממתן קביעות במקומות עבודה שבהם היא נהוגה, היא העסקה דרך קבלן כוח אדם.
כריס סרנדון

ביוגרפיה

סרנדון נולד בעיר באקלי שבמערב וירג'יניה למהגרים היוונים מרי וכריסטופר סרנדון. 
בילדותו נהג לתופף ושימש כזמר חימום עם להקתו ללהקה המקומית בעיר ולאחר מכן גם לזמרים בובי דארין וג'ין וינסנט.
לסרנדון תואר באומנויות מ"אוניברסיטת מערב וירג'יניה" ותואר מאסטר בתיאטרון מ"האוניברסיטה הקתולית של אמריקה" שבוושינגטון, שם פגש את אשתו הראשונה השחקנית זוכת פרס האוסקר סוזן סרנדון ממנה התגרש לאחר 11 שנות נישואים.
לסרנדון שלושה ילדים מאשתו השנייה הדוגמנית ליסה אן קופר, לה היה נשוי במשך תשע שנים.
משנת 1994 נשוי סרנדון לזמרת והשחקנית היהודייה-קנדית ג'ואנה גליסון.

קריירת משחק

לאחר סיום לימודיו התחיל את דרכו כשחקן בתיאטרון ובתוכנית הטלוויזיה "אור מנחה".
ב-1975 רשם סנדרסון את הופעת הבכורה שלו בהוליווד כליאון שרמר בן זוגו הטרנסקסואל האובדני של סוני וויטוביץ' (אל פאצ'ינו) בדרמת הפשע של סידני לומט "אחר צהריים של פורענות". 
הופעתו הראשונה זכתה להערכה רבה ולמועמדויות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפריצת השנה של טקס גלובוס הזהב.
סרנדון התפרסם בשנות ה-80 בפנטזיה " הנסיכה הקסומה" בתפקיד הנסיך המפרדינק הטוען לכתר ממלכת פלורין שמתארס עם הנסיכה נורית (רובין רייט) על מנת לרצוח אותה ולשלוט בעצמו. הוא גם השתתף בסרט הראשון מתוך סדרת סרטי המותחן "משחק ילדים" בתור הבלש מייק נוריס שחוקר את מקרי הרצח של בובת הצעצוע צ'אקי שבמקור הוא רוצח ערמומי בשם צ'ארלס לי ריי (בראד דוריף) . ו"ליל האימה" בתור השכן הערפד ג'רי דנדרידג'.
ב-1993 דיבב סרנדון את הדמות הראשית של ג'ק סקלינגטון מלך הדלעת.
באנימציית חג המולד "הסיוט שלפני חג המולד". 
ב-2008 הופיע בעיבוד האמריקאי לקומדיה הקוריאנית המצליחה "נערתי החצופה" בתור ד"ר רוראק אביה של גיבורת העלילה ג'ורדן (אלישה קאת'ברט).
בנוסף, הופיע סרנדון בעונה הראשונה של סדרת הדרמה ״פליסיטי״, בתפקיד ד״ר מקגראת'.
כמו כן, סרנדון השתתף בקליפ לשיר "hands clean", של הזמרת אלאניס מוריסט.
אמות (כתב עת)

אַמּוֹת: דו-ירחון לענייני חברה וספרות היה כתב עת שראה אור בישראל בין השנים 1962–1965. את כתב העת ערך שלמה גרודזנסקי, ועם חברי המערכת נמנו אברהם יבין, גרשם שלום, לאה גולדברג, נתן רוטנשטרייך, דב סדן ומאיר יגובסקי. בסך הכל יצאו 20 חוברות הממוספרות באופן רציף מא' ועד כ'.
בפתח החוברת הראשונה כתב גרודזנסקי שכוונת כתב העת להיות, על פי הטרמינולוגיה הרוסית, "כתב עת עבה" ובאנגלית "high brow", כלומר כתב עת רציני המיועד לקורא בן המעמד הבינוני, רחב דעת ואופקים, המתעניין בקביעת עמדה תרבותית ופוליטית ובבירור עיוני של סוגיות בתחומי הפילוסופיה הפוליטית, הסוציולוגיה והתרבות. אחת המגמות של כתב העת הייתה לחבר בין היצירה העברית במדינת ישראל לבין יצירה עברית ויהודית בתפוצות, בעיקר בארצות הברית. בין היתר היווה כתב העת במה להוגים יהודים מחוץ לארץ כהנס מורגנטאו ומילטון הימלפרב. כוונה מוצהרת נוספת הייתה להתנתק מהחיבור, שהיה קיים באותה תקופה, בין כתבי עת לבין מנגנונים מפלגתיים.‏
כתב העת התחלק לשלושה מדורי-על: עיונים, בעל "תפקיד השכלתי", ובו סיכומים אקטואליים לגבי חזית המחקר במדעי החברה בעיקר באמצעות סקירות מקוריות ומתורגמות מאת אנשי אקדמיה בכירים בתחומם. עדויות, הכולל סיפורים ושירים בעיקר של יוצרים בני הדור וגנזך, המיועד לקריאה מחודשת של חומרים של יוצרים עבריים שספריהם אזלו מן השוק וסקירות מודרניות של חומר ישן (למשל מסה של נתן זך על יוסף חיים ברנר). כמו כן התקיימו המדורים מכתבים, למכתבים למערכת, שוליים למאמרי-תגובה קצרים, וספרים לסקירת ספרים.
למרות העושר התוכני ואנשי השם שכתבו בכתב העת והשתתפו בעריכתו, כתב העת לא היה כלכלי ונתמך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי. כיוון שכתב העת לא נמנע מלעסוק בעניינים אקטואליים, הגיעו עד מהרה תלונות על כך שהעורך נוקט עמדה פוליטית מפלגתית בניגוד להצהרותיו, וזאת בתקופת מערכת הבחירות לכנסת השישית סביב הדחתו של דוד בן-גוריון מהנהגת מפא"י על–ידי "דור הביניים" של המפלגה. הקרע בין הגורם המממן, הוועד היהודי-אמריקאי, שדרש להתרחק מפוליטיקה לבין העורכים גרודזנסקי וסדן, שביקשו להתמודד עם האקטואליה, גרם לסגירת כתב העת בסוף 1965.