google/wiki40b huggingface dataset:
מלאה

תולדות המושב

בתחילת 1956 קיבלה ההתיישבות בחבל תענך תאוצה רבה. מלאה היה המושב הראשון שאוכלס בעולים מפולין. העולים לחבל תענך עלו במסגרת המבצע "מן האונייה אל הכפר". עם זאת, כעבור כשנה אחת בלבד, מרבית חברי המקום נטשו את המושב ועברו להתגורר בעיר, ובמלאה נשארו כ-15 משפחות בלבד. במקומם, הגיעו עולים חדשים מצפון אפריקה, בעיקר ממרוקו, אשר הצליחו להשתקע במקום.
בשנים הראשונות מרבית פרנסתם של תושבי מלאה התבססה על משקי בעלי חיים, בנייה וחקלאות. בתחום הבנייה, התושבים עסקו מטעם מחלקת ההתיישבות של הסוכנות הציונית בבניין מבני המשק ובתי הקבע במושביהם. בתחום החקלאות, רבים מתושבי המקום הועסקו בגן ירק גדול, שהוקם על ידי המוסדות המיישבים בשנת 1954 בחבל התענך. גן הירק נועד לספק מקומות עבודה למתיישבים, לתת להם מקור פרנסה ולשמש להם מעין בית ספר חקלאי. ב-1956 הורחב גן הירק והפך למקור פרנסתם העיקרית של תושבי המקום. בנוסף על האמור, החל מן השנים הראשונות, אחדים מתושבי חבל תענך מצאו את פרנסתם בעבודות חוץ ובמתן שירותים.

המושב כיום

מלאה הוא מושב בעל אוכלוסייה מעורבת הנמצא בשטח מועצה אזורית הגלבוע.
יישובי התענך, שעליהם נמנה המושב, מקובצים בקבוצות שבכל אחת מהן שלושה מושבים, אשר מרכז משותף מחבר ביניהם. שכניו של מלאה הם המושבים ניר יפה וגדיש. המרכז המחבר בין שלושת המושבים הוא מרכז אומן.
כיום, ניתן למצוא במלאה בעלי מקצועות חופשיים לצד חקלאיים מודרניים. אופי היישוב הוא מעורב, חילוניים ומסורתיים יחד.
מחבואים

מחבואים הוא משחק ילדים ידוע ופופולרי מאוד.

כללי המשחק

משתתף אחד משחק בתפקיד ה"עומד". הוא עומד צמוד לעץ, קיר או כל עצם גבוה אחר, עוצם עיניים, וסופר עד מספר מוסכם מראש בקול, בקצב ידוע. בזמן הזה שאר המשתתפים מתחבאים, לעיתים בגבולות שטח עליו הוסכם מראש. בתום הספירה הוא פותח את עיניו ומתחיל לחפש את המתחבאים. כאשר הוא מוצא מישהו הוא רץ במהירות לעץ, נוגע בעץ וקורא "אחת שתיים שלוש" ונוקב בשמו של המשתתף שמצא, וכך פוסל אותו. המטרה של המתחבאים היא לגעת בעץ ולקרוא "אחת שתיים שלוש" ואת שמו של העומד לפני העומד.
משך הספירה משתנה כתלות בגבולות השטח הנתון, או השטח בו צפוי שהמשתתפים יבחרו להתחבא. גם גיל השחקנים משפיע על משך הספירה. ייתכן משא ומתן בתחילת המשחק על משך הספירה. כדי לקבוע את קצב הספירה, וגם לעיתים כחלק מן המשא ומתן הראשוני, מתבצעת הספירה ב"עשר-עשרים", דהיינו במקום להתקדם בקפיצות של אחד, מתקדם הסופר בקפיצות של עשר, וסופר בניגון ובקצב מוסכמים, כך שהספירה הופכת למעין שיר, שהמתחבאים יכולים לפזמו לעצמם, גם אם אינם שומעים את העומד.
בסיום הספירה נוהג העומד לומר, בטרם הסב פניו מן העצם הגבוה ובטרם פקח עיניו: "כל העומד מאחוריי ומלפניי ומצדדיי - הוא יהיה העומד. אחת שתיים שלוש". אמירה זו, שהיא מעין סעיף בחוזה בין העומד לבין המתחבאים, באה להגן על העומד מתרגיל שבו ממתין אחד המתחבאים קרוב אליו, ועם סיום הספירה נוגע בעצם הגבוה וקורא "אחת שתיים שלוש".
העומד יכול לבקש ממתחבא להשמיע קול, באמצעות הפזמון "דני, השמיע קול", עליו התשובה המקובלת הנה "קוקוריקו תרנגול", בניגון דומה.
כאשר נשאר מתחבא אחד (לדוגמה - אברהם), שאר המתחבאים שנחשפו יכולים לצעוק את הקריאה: "אברהם, להצלה!" או "תציל!", כך שידע שהוא האחרון ורק הוא נשאר להגיד "אחת שתיים שלוש" ואת שם העומד.
משה גיסין

משה גיסין (1861 – 15 בנובמבר 1946) היה מראשי היישוב בפתח תקווה ובהרצליה. איש ציבור ופרדסן. בפתח תקווה הקים את הקולנוע הראשון. שימש כיו"ר ועד המושבה פתח תקווה למשך חצי שנה. כן שימש כיו"ר ועד החקלאי של המושבה פתח תקווה. ממייסדי הרצליה.

קורות חייו

משה גיסין נולד בביחוב-ישן, פלך מוהילב, בשנת 1861 (תרכ"א), לאפרים ולחיה-רחל. אח לאלישבע גיסין אפרתי. קיבל חינוך מסורתי, עברי לאומי וכללי. השתתף בפעילות תנועת "חיבת ציון" במולדתו, שבית אביו היה מרכזה בעיר זו.
בשנת 1891 (תרנ"א) עלה לארץ יחד עם אחיו הצעיר שלמה זלמן כחלוצי המשפחה. חמישה נפוליונים שנשארו להם מהוצאות הנסיעה שלחו מיד חזרה להורים, על-מנת שיוכרחו להתפרנס מיגיע עבודתם הם, ויעברו את חוויית קשיי החלוציות. עבדו בתחילה כפועלים שכירים בכרמי רחובות וראשון לציון.
אחר-כך עברו לפתח תקווה, שם קנה בכספי אביו שטח אדמה לנכסי המשפחה. שם ניהל משק, בו עבדו כפועלים מתלמדים רבים ממנהיגי תנועת ההסתדרות. הוא הקים בפתח תקווה בית מלון בשנות הארבעים, שנקרא "מלון ירקון" ונודע אף בשם "הוטל גיסין", שהוקם ברחוב ז'בוטינסקי פינת רחוב קרול, במבנה שאינו קיים עוד.
בפתח תקווה היה פעיל בחיי הציבור. לאחר תקופת זמן החל לשמש כראש ועד המושבה, אך לאחר חצי שנה עזב את תפקידו, ואת תפקידו תפס אחיו שלמה זלמן. גם לאחר התפטרותו המשיך להיות פעיל בענייני המושבה, ובמשך שנים רבות היה לחבר ועד המושבה. שימש במושבה כיו"ר ועד החקלאי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה חבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, והשתתף בוועדת ההכנה לכינוס אספת הנבחרים הראשונה.
בביתו בפתח תקווה התאכסנו ראשי "חובבי ציון", הציונות, פקידות הברון ויק"א, בבקרם בארץ ישראל לחקירת התנאים הפיזיים לכלכלה ולתנופה, להקמת היישוב היהודי בארץ. עצותיהם והסברותיהם של משפחת גיסין סייעו רבות לבירור הנתונים ולהכנת ההצעות לתיקונים.
בפתח תקווה היה ממייסדי חברת "פרדס", חברה שעסקה בפיתוח החקלאות.
אחר-כך עבר לגור בקיבוץ עין חרוד, שהיה אז בראשיתו, והעניק להם וליתר מתנחלי העמק מניסיונו האישי כחקלאי.
בשנת 1924 (תרפ"ד) השתתף בייסוד המושבה הרצליה, בשיתוף "קהילת ציון אמריקאית", עם בני המושבות ילידי הארץ שהתארגנו בהסתדרות "בני בנימין". הוא הצטרף אליהם, על אף שעבר את גיל השישים, בנה בית, נטע פרדס, ועבד בו בגופו. בהרצליה התגורר עוד משך למעלה מעשרים שנה.
נפטר בתל אביב ב-15 בנובמבר 1946 (כ"א בחשוון תש"ז) והובא לקבורה בפתח תקווה.
על שמו נקרא רחוב בהרצליה. כן נקבעה מלגה על שמו באוניברסיטה.

משפחתו

משה גיסין נמנה עם משפחת גיסין, אשר רבים מבניה עסקו בבניין הארץ. התחתן עם אסתר (לבית הורביץ). בנו הוא אבשלום גיסין, שנהרג בעת שהגן על העיר פתח תקווה בעת הפרעות ביום כ"ז בניסן תרפ"א.
טובי סטיבנס

ביוגרפיה

טובי סטיבנס, בנם של השחקנים מגי סמית' ורוברט סטיבנס, נולד בלונדון ולמד באקדמית לונדון למוזיקה ואומנות הדרמה. תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1992 בתפקיד אותלו בסרט "אורלנדו", מאז הוא מופיע בקביעות בתפקידים שונים בקולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון.
זמן קצר אחרי סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) זכה להכרה כשחקן תיאטרון מוערך, בעיקר בזכות תפקידו כקוריולנוס בהפקה של רויאל שייקספיר קומפני. באותה עונה הופיע גם בתפקיד קלאודיו במחזה השייקספירי "מידה כנגד מידה". בהפקה של הווסט אנד גילם את דמותו של סטנלי קובלסקי במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס, ובשנת 2004 שיחק בתפקיד המלט. בברודוויי הופיע בהצגה "Ring Round the Moon". בקולנוע שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מצלמים פיות" וגילם את הדוכס אורסינו בסרטו של טרוור נאן "הלילה השנים עשר" עיבוד קולנועי למחזה של שייקספיר.
סטיבנס מרבה להופיע בדרמות תקופתיות כמו סדרת הטלוויזיה "הדיירת מאחוזת ויילדפיל", עיבוד לספרה של אן ברונטה, לצידה של טרה פיצג'רלד, הסרט "הדודנית בט" לפי רומן של אונורה דה בלזק, ו"גטסבי הגדול" עיבוד לספרו של סקוט פיצג'רלד. ב-2003 גילם את דמותו של קים פילבי בסדרה "מרגלי קיימברידג'" שהופקה על ידי רשת ה-BBC.
ב-2005 שיחק בסרט ההודי "המרד הגדול" (Mangal Pandey: The Rising) בו גילם תפקיד של קצין בריטי, המתאר את אירועי המרד ההודי הגדול משנת 1857. עוד הופיע בסרט "האתגר של שארפ", מסדרת הטלוויזיה "שארפ", בו גילם דמות של ממונה מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית.
בסתיו 2006 כיכב בסדרת הדרמה הטלוויזיונית של ה-BBC "ג'יין אייר", וכן בסרט The Wild West בו גילם את תפקיד הגנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב ליטל ביגהורן. ב-2009 גילם סטיבנס את דמותו של הנסיך ג'ון בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "רובין הוד" בהפקת ה-BBC. עוד ב-2009 שיחק בתיאטרון בלונדון בהפקה של "בית הבובות", המחזה של איבסן, לצידם של ג'יליאן אנדרסון וכריסטופר אקלסטון. בשנת 2018 גילם את דמותו של לוטננט ביל בימן מיחידת "אריות הים" (Navy SEALs) בסרט לצוד את האויב‎.

חיים אישיים

סטיבנס נשוי לשחקנית הניו זילנדית אנה-לואיז פלומן וב-31 במאי 2007 נולד בנם הבכור אלי אליסטר.
חואן, רוזן ברצלונה

ראשית חייו

חואן נולד ב-20 ביוני 1913 בסגוביה, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג. הוא היה ילדם השישי (מתוך שבעה (ארבעה בנים ושלוש בנות), לרבות בן, הילד הרביעי, שמת בלידתו). לפני שמלאו לו שמונה עשרה נאלץ אביו להשעות את סמכויותיו כמלך ולצאת לגלות ברומא שבאיטליה עם משפחתו.
חואן התגייס לצי המלכותי הבריטי. ב-1935, לאחר השלמת אימוניו היה זכאי לקבל דרגת קצין בצי לו ויתר על אזרחותו הספרדית, אך את זאת סירב לעשות. באותה שנה נישא ברומא לאשתו הנסיכה מריה. נולדו להם ארבעה ילדים - פילאר, חואן קרלוס, מרגריטה ואלפונסו (שנהרג בתאונת נשק בגיל 15).
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד שלח אותו אביו המלך הגולה להשתתף בה, אך ליד הגבול הצרפתי אסר אותו הגנרל אמיליו מולה ושילחו כלעומת שבא.
חואן ומשפחתו חיו ברומא ובקאן שבצרפת. בימי מלחמת העולם השנייה גרו עם אמו המלכה ויקטוריה אוג'ני בלוזאן שבשווייץ. בהמשך התגוררו בפורטוגל. בשלהי חייו של חואן, לאחר שבנו חואן קרלוס היה למלך, שבו הוא ואשתו לספרד ושם סיים את חייו.

טענתו לכתר הספרדי

לאחר ששני אחיו הגדולים של חואן ויתרו על מעמדם כיורשי העצר של אביהם הפך הוא ליורש העצר המיועד של המלוכה המושעית. כדי להדגיש את טענתו לכתר החל להשתמש לאחר מות אביו בתואר רוזן ברצלונה, שאותו נשא אביו בחייו.
בשנת 1947 הכריז שליט ספרד פרנסיסקו פרנקו כי המדינה היא מלוכה. חואן ראה בכך את החזרת המלוכה על כנה, אך פרנקו העדיף להשאיר את כס המלכות ריק ובכך לשמר את מעמדו שלו כמנהיג העליון.
בפגישה שנערכה בשנת 1948 בין חואן לבין פרנקו הוסכם כי בנו הנסיך חואן קרלוס בן ה-10 יעבור לספרד להשלמת חוק לימודיו. ב-1969 הכריז פרנקו על חואן קרלוס כיורשו. בכך פסח על חואן, שפרנקו חשש כי הוא ליברלי מדי בדעותיו וכי לא יקיים את מורשתו בספרד. דבר זה בא לחואן כהפתעה (פרנקו האמין שחואן קרלוס יקיים את המשטר שהקים, אך המלך הצעיר תמך דווקא בדמוקרטיזציה של המדינה).

אחרית חייו

בשנת 1977, שנתיים לאחר מות פרנקו והכרזת חואן קרלוס כמלך, ויתר חואן על טענתו למלוכה. בתמורה העניק לו בנו המלך רשמית את התואר רוזן ברצלונה.
חואן נפטר ב-1993 והובא לקבורה בכבוד מלכים תחת השם חואן השלישי. הוא נקבר בפנתיאון המלכותי הספרדי באל אסקוריאל.
חואן היה האביר ה-1165 במסדר גיזת הזהב.
קדימון

קְדִימוֹן (בלעז: טְרַיילֶר; מאנגלית: Trailer) הוא קטע וידאו קצר לקידום סרטי קולנוע או טלוויזיה או משחקי מחשב, אשר מופץ לציבור הרחב בטרם צאת הסרט המלא, כחלק מאמצעי השיווק שלו. בישראל כונו קטעים אלו בעבר "קטעי בקרוב", מכיוון שהוצגו בבתי קולנוע לפני הקרנת הסרט, ובסיומם הוצגה שקופית עם המילה "בקרוב". כינוי הנהוג בתעשיית הטלוויזיה הוא פְּרוֹמוֹ, המקדם סדרות טלוויזיה. האקדמיה ללשון העברית החליטה על השם "קדימון", משום שהוא קודם (במלרע) לסרט הקולנוע, טלוויזיה או משחק המחשב ומטרתו היא לקדם את היצירה ולשווק אותה.
קדימונים נועדו לפרסם, לעניין בצורה אטרקטיבית ולהעלות את מודעות הקהל לגבי צאתם הקרובה של סרטים למסכים. קדימונים ערוכים בצורה קצרה ומהירה המרובה באפקטים, ומכילים קטעים נבחרים מהסרט, בו מוצגים השחקנים הראשיים ('כוכבי הסרט'), ולרוב מלווים בקריינות. מטרתם היא להציג את הרקע והתוכן הראשי של הסרט בצורה מעובה ומקסימלית. 
קדימונים משוחררים לכלל המדיה, לרבות הטלוויזיה, הרדיו והאינטרנט - שהופך לכלי המרכזי ביותר בשנים החולפות. לרוב נחתמים הסכמים בין חברות הפקה לבין אתרים משמעותיים ברשת לאירוח קובצי וידאו ('סרטונים'), כדוגמת אתר YouTube, לפרסום ולהפצה מועדפת של קדימונים באתריהם.
קיימות שלל תחרויות שנתיות, רשמיות ולא-רשמיות, בקטגוריית 'הקדימון הטוב ביותר', לרבות פרס טריילר הזהב.
The Virgin Tour

רקע

להקת ביסטי בויז נבחרה להיות הופעת החימום של סיבוב ההופעות ופטריק לאונרד נבחר להיות המנהל המוזיקלי של סיבוב ההופעות. לאונרד סיפר על המפגש הראשון שלו עם מדונה כ-7 שנים לאחר מכן. "בהתחלה שראיתי אותה אמרתי לעצמי זו הבחורה הזו בתחתונים? אבל אז שהכרתי אותה היא הייתה הדבר המרושע הזה, אתם יודעים, ישר בפרצוף שלך. היא אמרה לי: סיבוב הופעות יארך 3 חודשים, מה שאתה יודע על הלהקה אני צריכה שתעשה." ואמרתי לה: אוקיי אני אעשה את זה".
הבמה הייתה משולשת וכללה רמפות מסביבה עם סידורי תאורה שתלויים בגובה של 30 מטרים, ארבעה מסכים ענקיים ניצבו בשלושה צדדים של הקצה החיצוני של הבמה. רשימת השירים הייתה מורכבת משני האלבומים הראשונים כאשר את רשימת השירים סגרו השירים "Matirial Girl" ו-"Like a Virgin". במהלך סיבוב ההופעות היא נתמכה בשני רקדנים.

ביקורות ורווחים

למרות הביקורות המעורבות סיבוב ההופעות זכה להצלחה כאשר עם הכרזתו הכרטיסים נמכרו בכל מקום ופריטים הקשורים למדונה נמכרו גם הם בחנויות ברחבי ניו יורק. בסופו של דבר סיבוב ההופעות הסתיים עם רווח של 5 מיליון דולר.
סיבוב ההופעות הקולט ושוחרר כ-DVD תחת השם "Madonna Live: The Virgin Tour". ה-DVD זכה גם הוא להצלחה והגיע למעמד זהב בארצות הברית. סיבוב ההופעות הביא לכך שנערות רבות נהגו ללבוש בגדים בהשראת מדונה ובעקבות כך נוצר מונח חדש בשם "מדונה וואנבי" אשר מתאר נשים המתחקות אחר הזמרת ושואפות להיות כמוה מושג שאף זכה להכרה רשמית במילון בשנת 1991.
מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות

ביקורת על הזרם המודרני בתכנון ערים

ג'ייקובס טענה כי הפיתוח המודרניסטי הורס קהילות פנים-עירוניות שהיו קיימות בעיר. היא יצאה במיוחד כנגד מתכננים מהזרם הרצאיונליסטי של שנות ה-60 ושנות ה-50 (ובאופן ספציפי נגד רוברט מוזס, מחשובי המתכננים של ניו יורק באותה התקופה). ג'ייקובס טענה כי התכנון המודרניסטי דוחה את העיר, בגלל שהוא מנדה החוצה בני אדם שחיים בקהילה שמאופיינת בסיבוכיות בשכבות ובמה שנראה ממבט ראשון כמו כאוס.
המתכננים המודרניים השתמשו בהבנה דדוקטיבית כדי למצוא עקרונות לפיהם צריך לתכנן ערים. בין קווי מדיניות אלה, הדפוס האלים ביותר היה "חידוש עירוני (פינוי בינוי)", והדפוס הנפוץ ביותר היה ועודנו הפרדת שימושי קרקע (למגורים, לתעשייה, למסחר וכו'), וכן פרבור ופיתוח של התחבורה, הבינוי והמסחר כך שהוא מוטה לטובת שימוש מוגבר במכונית פרטית.
לטענת ג'ייקובס, קווי מדיניות אלה הורסים קהילות וכלכלות מקומיות על ידי יצירה של מרחבים עירוניים מבודדים ובלתי טבעיים. במקום זאת ממליצה ג'ייקובס על מרחב עירוני צפוף הכולל עירוב שימושי קרקע ורשת רחובות צפופה ומקושרת שישמור על הייחוד שיש בכל שכונה. היא שמה דגש על מגוון, תנודתיות ויתרות כניגוד הגישה המודרניסטית של סדר ויעילות. היא מתייחסת פעמים רבות לגריניץ' וילג' בניו יורק כדוגמה לקהילה עירונית תנודתית.

השפעת הספר

השפעה מרכזית אחת של הספר היא בתנופה שהוא נתן להקמת תנועה בתכנון העירוני בשם עירוניות מתחדשת. התנועה התמקדה בהתנגדות לפרבור על ידי הגדלת הצפיפות העירונית, הוצאת המכונית מהעיר ושיפור התחבורה הציבורית והתנאים להולכי הרגל.
הספר היה בעל השפעה חשובה על התכנון העירוני של טורונטו בקנדה. ג'ייקובס הייתה מעורבת בקמפיין ציבורי לעצירת דרך מהירה בעיר וגרה בעיר משנת 1968 ועד מותה בשנת 2006. עד היום נחשבת טורונטו אחת הערים המטרופוליניות היחידות בצפון אמריקה שהצליחה לשמור על מספר גדול של שכונות מגורים בלב העיר. הדבר מיוחס בחלקו לכתיבתה של ג'ייקובס ולפעילות הקהילתית המקומית שלה.
המשרד להגנת הסביבה

המשרד בראשית ימיו

בשנת 1973 הוקם תחת משרד ראש הממשלה "השירות לשמירת איכות הסביבה", ביוזמתו של יגאל אלון וד"ר אורי מרינוב אשר מונה לעמוד בראשו. בשנת 1976 השירות הועבר במהרה להיות תחת משרד הפנים, כגוף המופקד על איכות הסביבה בישראל וב-25 בדצמבר 1988 החליטה הממשלה על הקמת המשרד לאיכות הסביבה כמשרד עצמאי.
ימיו הראשונים של המשרד לאיכות הסביבה היו בכנסת ה-12, בממשלה ה-23. הראשון לכהן בתפקיד זה היה רוני מילוא, מטעם הליכוד, כאשר מרינוב החל לכהן כמנכ"ל המשרד עד 1992. בממשלה ה-24 החזיק במשרד ראש הממשלה, יצחק שמיר, ויגאל ביבי מהמפד"ל היה לסגנו.

איכות הסביבה בימי רבין, פרס ונתניהו

ראש ממשלת ישראל יצחק רבין מינה את חברת הכנסת אורה נמיר לשרה לאיכות הסביבה. ב־31 בדצמבר 1992 הועברה נמיר למשרד העבודה והרווחה, ובמקומה מונה יוסי שריד ממרצ. שריד המשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלת פרס. בכנסת ה-14 ובממשלה ה-27, לאורך כל ימיה, היה רפאל איתן, יו"ר צומת, לשר החקלאות ואיכות הסביבה.

איכות הסביבה ואקולוגיה בכנסת ה-15 ובתחילת המאה ה-21

בממשלת ברק כיהנה דליה איציק כשרה לאיכות הסביבה. בממשלת שרון הראשונה, כיהן צחי הנגבי בתפקיד זה, בתקופתו מונו עשרות חברי הליכוד למשרות במשרדו ועל כך הוגש כתב אישום נגד הנגבי.
בהיכנסה של שינוי לממשלה, דרשה ח"כ יהודית נאות את משרד זה, וכיהנה בו עד התפטרותה באוקטובר 2004. בתקופת כהונתה נחקק חוק שמירת הסביבה החופית האוסר על בנייה עד 100 מטרים מקו המים ומקשה על בנייה 300 מטרים מקו החוף.
נאות הוחלפה בשר אילן שלגי, ולאחר כניסת מפלגת העבודה לממשלה מונה שלום שמחון לתפקיד. אחרי התפטרותה של העבודה, התמנה השר לביטחון פנים, גדעון עזרא לתפקיד ועם כניסתו למשרד הורה על סגירת תחנת הכוח רדינג וקידם את מעברה לשימוש בגז.

רמות הפעולה של המשרד

המשרד להגנת הסביבה פועל בשלוש רמות:

רמה ארצית

המשרד הוא הגורם האחראי על ניסוח מדיניות ארצית בנושא ההגנה על הסביבה. באחריותו קביעת התקנים של המשרד והגדרת קדימויות להגנת על הסביבה.

רמה מחוזית

המשרד פועל באמצעות שישה מחוזות, לפי החלוקה הגאוגרפית אותה הגדיר משרד הפנים (ירושלים, צפון, חיפה, מרכז, תל אביב ודרום). כל מחוז פועל על פי מאפייניו והצרכים הסביבתיים הנהוגים בו.

רמת השלטון המקומי

המשרד תומך בכ-52 יחידות השייכות לשלטון המקומי ברחבי ישראל. היחידות המקומיות מוציאות לפועל את המדיניות הסביבתית ברמה המקומית ואף מייעצות לרשות המקומית בנושאי איכות הסביבה.
הצבי (גופן)

הצבי הוא גופן עברי המשמש בעיקר לכותרות ושילוט.
הגופן עוצב על ידי צבי האוזמן ולאחר מותו הושלם על ידי ד"ר משה שפיצר ופורסם ב-1954. 
שפיצר היה מנהל הוצאת הספרים "שוקן" שבגרמניה, ולאחר מכן היה מנהל הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית לאחר עלייתו ארצה. הוא יזם את עיצובו של הגופן "הצבי" בהתבסס על צורות האותיות הסאנס-סריפיות הלועזיות (כגון "פוטורה" של פול רנר שעוצב בשנת 1927) שהתאפיינו במבנה גאומטרי ובניקיון צורני.
הגופן נוצר מתוך כוונה ליצור גופן עברי מקורי, היונק ישירות מכתובות עבריות עתיקות מן האלף הראשון (לספירה הנוצרית) שנמצאו חקוקות באבן בארץ ישראל ובכתבי יד. האות מודרנית מאד, אינה מצועצעת ונעדרת תגים. הייחוד של האות הוא בכך שהיא מתבססת על צורות משולשות (אותיות א', ג', ט', ע', פ', ף', צ', ץ', ק', ש') בנוסף לצורות מרובעות (לדוגמה האותיות ב', ד' ח'), מה שמקנה לאות דינמיות מסוימת. הצבי היא האות העברית הראשונה שלמענה עוצבו ספרות תואמות.
האות הייתה נפוצה בקרב מוסדות הציונות הן בכותרות פרסומים והן בשילוט. עם חנוכת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית, נבחרה וריאציה של האות, שהשתלבה היטב עם האדריכלות המודרניסטית שלו, לאות השילוט לבניינים בקמפוס ואף שימשה במשך שנים רבות כאות בכותרות הפרסומים של האוניברסיטה (בעיקר במשקל הייחודי שפותח לגופן, "הצבי חלול").
גופן הצבי שימש במשך שנים רבות כגופן המצוי בחותמות דיו. עקב ריחוקן היחסי של צלעות האותיות זו מזו, נמנע טשטוש בעת ההחתמה. 
עיצוב הגופן מתבסס על צורות כתבי יד וכתובות מהאלף הראשון לספירה, בתוספת סממני עיצוב מודרניים. מקורה באות שצייר צבי האוסמן לשימוש בכתובות לחלונות ראווה.
קיפודיים

מאפיינים

גודלם של הקיפודיים נע בין גדלו של עכבר לגודלה של ארנבת קטנה. לבני המשפחה עיניים ואוזניים בינוניות בגודלן. השיניים הקדמיות גדולות במספר מינים, אך לא בדומה לחדפיים. למיני הקיפודיים האמיתיים קוצים חדים, ולחלקם יכולת "התכדררות" בשעת סכנה, המגנה על החלקים הפגיעים בגופם. קיפודיים אלו יכולים "להתכדר" הודות לשריר טבעתי שעוטף את גופם ומגמיש אותו. הוולדות נולדים עם קוצים רכים בצבע לבן וללא יכולת ראייה. בגיל שבועיים הקיפוד הצעיר מתחיל לראות, ובגיל חודש וחצי מפתח קוצים קשיחים. הקיפודים השעירים הם חסרי קוצים, אך בשעת סכנה מדיפים ריח חזק ומרתיע.
הקיפודיים חיים תחת בולי עץ או במאורות שהם חופרים בעצמם. הם ניזונים ממגוון רחב של מזונות, הכולל חסרי חוליות, זוחלים, פגרים, שורשים ופירות. הקיפודיים חסינים לרעלנים שונים הקיימים בטבע, ביניהם ארס נחשים.
הקיפודיים האמיתיים פעילים רק בשעות הלילה, מספר מינים מקיימים תרדמת חורף. הם הטרותרמיים, כלומר מורידים את טמפרטורת גופם בשעת מנוחה, אך בעיקרון הם בעלי דם חם. הקיפודיים השעירים פעילים אף בשעות היום. הקיפודיים מנהלים את חייהם על פני האדמה, אך ניתן לראותם מטפסים ושוחים בהצלחה יתרה.
הקיפודיים מסוגלים להתרבות פעמיים בשנה (שתי עונות רבייה). במרבית המינים, זהו הזמן היחיד בו הפריטים המבוגרים מנהלים התנהגות חברותית, כאשר ביתר הזמן הם יצורים סוליטריים. תוחלת חייו של קיפוד בטבע היא כשנתיים ובשבי כשש שנים בממוצע (שכן אז הוא מוגן מפני סכנות שונות).
מבין היונקים החיים בימינו, בני משפחה זו הם הדומים ביותר ליונקים הקדומים. מאובנים של משפחה זו מוכרים רק החל מתקופת האאוקן, בעוד שאבותיהם הקדמונים אוכלי החרקים "Adapisoricidae" ידועים מתקופת הקרטיקון. האמפכינוס היה מראשוני הקיפודים של הקנוזואיקון.
בישראל נפוצים המינים: קיפוד חולות מצוי, קיפוד מדבר וקיפוד מצוי. 
הגדול בקיפודיים הוא קיפוד החולדה (Echinosorex gymnura) שמשקלו עד 1.4 ק"ג. הקטן ביותר הוא קיפוד שעיר קצר-זנב (Hylomys suillus) ששוקל עד 60 גרם.

הקיפוד במקורות

השם של הקיפוד מוזכר שלוש פעמים בתנ"ך, פעמיים בישעיהו ופעם במיכה. בכל הפעמים שבהם הוא מוזכר הוא מתואר כחיה שחיה באזורי חורבן או אגמי מים. היות שזה לא מתאים לקיפוד, הרבה חוקרים משערים שהקיפוד המוזכר בתנ"ך הוא קטופה מצויה.
בספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל' מוזכר שרץ שנקרא "אנקה", רש"י מפרש שזה שם לקיפוד, אם כי הרבה פרשנים חולקים עליו.
בגמרא מוזכר בכמה מקומות ה"קופד", שהשתמשו בעורו כדי לשים אותו על עטיניהן של פרות כדי שעגלים לא יינקו. הרבה פרשנים סוברים שכאן אכן מדובר על מי שמכונה היום קיפוד. על פי זה ועוד מקורות, יש בלשנים המשערים שבעבר השם "קיפוד" נועד לתאר כל חיה בעלת צורה קוצנית, כמו הקטופה שצורת נוצותיה מזדקרות ומזכירות קוצים, וכמו הדורבן והקוצן וכדומה. לעומת זאת יש כאלה שמשערים ש"קיפוד" ו"קופד" אלה שני בעלי חיים שונים, ובגלל הדמיון בין השמות השתרשה הטעות שה"קופד" נקרא "קיפוד".
סופר דוש

סופר דוּש היא רשת מרכולים הפועלת בבת ים. 
הרשת הוקמה על ידי האחים דוש. המרכול הראשון של הרשת נפתח באוגוסט 1988 בשדרות העצמאות. בינואר 2004 נפתח מרכול גדול נוסף בקניון בת ים. בפברואר 2006 נפתח סניף שלישי בקניון בת-ימון. ב-2011 נפתח סניף מחודש והגדול ביותר של הרשת בקניון בת ים במקום הסניף הקודם. ב-2014 נפתח סניף למגזר החרדי שנקרא "סופר דוש מהדרין".
ב-2005, לאחר אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, נכנסו הרשתות הפרטיות "מחסני השוק", "מחסני להב", "סופר דוש", "ויקטורי", "ח. כהן סיטונאות מזון", "רמי לוי שיווק השיקמה" להסדר במסגרתו הקימו במשותף חברה בשם הרשת הרביעית בע״מ לשם הקמת  מותג פרטי בשם "המותג" וזאת  על מנת להתמודד מול המותגים הפרטיים של הרשתות הגדולות "שופרסל" ו"קואופ הריבוע הכחול" (כיום מגה).
בפברואר 2013 תרמה  הרשת כחלק מהסדר פשרה  סכום של 300 אלף ש"ח לעשרות בני נוער שהועסקו אצל קבלני משלוחים עצמאים שנשכרו על ידה כשליחים ללא שכר. רשת "סופר דוש" ובעליה, עזרא דוש, הועמדו לדין והורשעו בעסקת טיעון בעבירה של הפרת אמונים לאחר שהואשמו במתן שוחד, בגין כספים שהלוו לראש עיריית בת ים, שלמה לחיאני. על רשת "סופר דוש" הוטל קנס של 75,000 ש"ח.
ביולי 2015 נמכרה רשת "סופר דוש" לאחים שלומי ויוסי עמר, בעלי רשת "פרשמרקט". במהלך חודש אוגוסט בוטלה עסקת המכירה בהסכמה. ביולי 2019 הוסכם שוב על מכירת "סופר דוש" ל"פרשמרקט", תמורת 138 מיליון ש"ח.
סקואליקורקס

מאפיינים

כריש זה נמצא באורך 2-5 מטר והיה בעל שיניים גדולות, בעלות רכסים קטנים ומשוננות, שבצורתם הזכירו את שיני הכריש הטיגרי. שאר גופו דמה לגופם של דמויי העמלצים. שיניים אלה נמצאו באירופה, צפון אפריקה ואמריקה הצפונית.
הוא היה טורף על בתקופתו סמוך למים הרדודים אך גם אכל נבלות פה ושם, כפי שנראה היה ממאובן של הדרוזאור שעל עצמותיו התגלו סימני נשיכה מכריש זה, כנראה לאחר שטבע במים. הוא ניזון גם מצבי ים, מוסזאוריים קטנים, איכתיוזאוריים, עופות ים ודגים שונים.
יידקור

יידקור (באנגלית: Yidcore) היא להקת פאנק רוק יהודית מאוסטרליה.
אלבומיה הראשונים של הלהקה מאופיינים בגרסאות כיסוי, לרוב לשירי ארץ ישראל, אך אלבומיה האחרונים מאופיינים ביצירה מקורית חזקה יותר.
הלהקה ערכה שלושה סיבובי הופעות בישראל, לראשונה בשנת 2002 ולאחר מכן ב-2005 ו-2008. כמו כן, קיבלה הלהקה פרסום נכבד מחברת הכבלים HOT אשר בחרה להשתמש בשירה, "הללויה", כמנגינת רקע לסרטון פרסומת לתוכנית הסאטירה "מכת מדינה", אשר שודרה בערוץ ביפ.