google/wiki40b huggingface dataset:
קוליסאום ארייאקה

תחרויות טניס באצטדיון

האצטדיון מארח במהלך השנה מספר תחרויות טניס חשובות. בחודש אוקטובר האצטדיון מארח את אליפות יפן הפתוחה בטניס שמהווה חלק מהסבב העולמי לגברים (ATP) בטניס. הטורניר הוא חלק מסדרת ה-ATP 500, זאת אומרת שהמנצח בו זוכה ב-500 נקודות דירוג. בחודש ספטמבר מארח האצטדיון את אליפות טוראי פאן פסיפיק הפתוחה שמהווה חלק מההסבב העולמי לנשים בטניס. הטורניר הוא חלק מסדרת טורנירי הפרמייר של WTA והזוכה בו מקבלת 470 נקודות דירוג.
האצטדיון יארח את תחרויות הטניס של אולימפיאדת טוקיו (2020).

תחרויות ספורט אחרות באצטדיון

האצטדיון מארח לפעמים גם תחרויות ספורט מענפים אחרים. האצטדיון אירח הרבה קרבות של אמנויות לחימה דוגמת אגרוף, היאבקות ועוד.
האצטדיון גם אירח מספר משחקי כדורסל ואף היווה הבית של קבוצת טוקיו במשחקי ליגעת הכדורסל היפנית העליונה, עוד אירח האצטדיון את משחקי הפליאוף של ליגת הכדורסל היפנית.
עוד אירח האצטדיון תחרויות כדורעף רבות דוגמת ליגת הכדורעף העולמית והגרנד פרי בכדורעף.
גלגשת דו-גלגלית בייצוב עצמי

גלגשת דו-גלגלית בייצוב עצמי (מאנגלית: Self-balancing scooter) או הוברבורד (מאנגלית: Hoverboard) הוא כלי רכיבה דו-גלגלי נייד, הממונע באמצעות סוללה שניתנת להטענה. הגלגלים מחוברים ביניהם באמצעות משטח קטן - דומה בגודלו לסקייטבורד - עליו עומד הרוכב. באמצעות חיישנים וגירוסקופים הרגישים לתנועות גוף הרוכב, הגלגשת נעה ושומרת על איזון. בזכות כך, הגלגשת נע לכל הכיוונים, בהתאם לנטיית הגוף. הגלגשת כוללת מערכת ייצוב עצמית מובנית דומה לזו המורכבת על גבי הרכינוע. הגלגשת הומצאה בשנת 2013 על ידי הממציא האמריקאי שן צ'אן, והפכה פופולרית בארצות הברית באירופה ובסין בשנת 2015, ובישראל בשנת 2017.
תפעול המנועים מתבצע על מערכת חיישני הנטייה שמרגישה את השינויים בזווית כף הרגל של הרוכב ומתרגמת אותם לכמות ההספק המועבר אל הגלגל, ולכיוון שבו המנוע יסתובב. כל גלגל בגלגשת הוא עצמאי ולכן ניתן לסובב גלגל אחד לפנים ואת השני לאחור ובזכות כך לבצע סיבובים מבלי להתקדם.
למרות נפיצותו של השם "הוברבורד" לתיאור כלי הרכיבה, בשונה מההוברבורד בסרטי בחזרה לעתיד, הכלי איננו מרחף אלא נע באמצעות צמד גלגלים.
ואלרי לנדסברג

קריירה

לנדסברג נולדה בניו יורק למשפחה יהודית אמריקאית וגדלה בקליפורניה. ב-1978 השתתפה לראשונה בסרט קולנוע, Thank God It's Friday ("תודה לאל שזהו יום שישי"). בשנת 1982 לוהקה לתפקיד דוריס שוורץ בסדרת הטלוויזיה "תהילה", לאחר שבמבחן הבמה הועדפה על פני מדונה. לנדסברג גם כתבה וביימה את אחד מפרקי הסדרה. לאחר שעזבה את הסדרה, ב-1987, השתתפה בשתי סדרות קומיות, "?You Again" ו-"All Is Forgiven", שירדה מהמרקעים לאחר מספר פרקים. בהמשך, השתתפה רק בסרטי טלוויזיה, וכן גילמה תפקידי אורח שונים בסדרות טלוויזיה שונות, בהן בוורלי הילס 90210, תמשיך לחלום, ניפ/טאק והיחידה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 ביימה פרקים בכמה סדרות טלוויזיה, ובהן "Women: Stories of Passion" ו-"The Best Sex Ever ".
בשנת 2001 הקליטה לנדסברג אלבום, Grownup, ובו שירים שכתבה.

חייה האישיים

לנדסברג היא בתו של המפיק אלן לנדסברג. ב-1984 נישאה למוזיקאי ג'יימס מקוויי. לזוג שני ילדים.
יוסף שלזינגר

קורות חיים

יוסף שלזינגר נולד בטופוסקו (Topusko) שביוגוסלביה (בתחומי קרואטיה של ימינו) בשנת 1945. עלה לישראל מיוגוסלביה בשנת 1948 יחד עם הוריו רבקה ואימרה שלזינגר ואחיו הצעיר דוד שלזינגר, לקריית עמל (לימים קריית טבעון), שם התחנך בין השנים 1959–1963 בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג. במחזורו בבית הספר למדו גם פרופ' יעקב כתריאל ותת-ניצב (בגמלאות) ד"ר שמואל קראוס, תלמידיה של המורה לכימיה מלכה קולודני. בצה"ל שירת כקצין הנדסה קרבית בחטיבת גולני בין השנים 1963–1965. לאחר מכן למד לתואר ראשון ושני בפקולטה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בהצטיינות. למד לתואר שלישי ביופיזיקה במכון ויצמן למדע ברחובות.
את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קורנל בניו יורק בשנים 1974–1976, והמשיך כעמית אורח במכון הלאומי לסרטן בארצות הברית. חזר ומונה לחבר סגל במכון ויצמן. באמצע שנות ה-80 יצא שלזינגר לשבתון ממכון ויצמן, ובחר לבלות את השנה בחברת הסטארט-אפ מלוי/רורר (Meloy/Rorer), שנרכשה ברבות הימים על ידי ענקית התרופות סנופי-אוונטיס. הוא זימן שלושה חוקרים נוספים מהמכון – ד"ר פרנסואז בלו, ד"ר ריצ'רד כריס וד"ר דוד גבעול – להצטרף אליו, ובשנה זו פיתחו תרופה לסרטן. כיום שלזינגר הוא פרופסור ויו"ר וראש המחלקה לפרמקולוגיה בבית-הספר לרפואה באוניברסיטת ייל, ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית. כמו כן חבר בסנאט של אוניברסיטת חיפה.
 לשלזינגר שני בנים מנישואיו הראשונים, המתגוררים בישראל.

מחקריו

תחת הדרכתו של פרופ' שלזינגר פיתחה הקבוצה שני נוגדנים חד-שבטיים – מולקולות חלבון השייכות למערכת החיסון ונקשרות למולקולות על פני השטח של פולשים לגוף. בינואר 1987 פגש שלזינגר את ד"ר אסתר הורביץ, והציע לה דוגמאות של הנוגדנים. בעקבות הפגישה ביצעו פרופ' מיכאל סלע, ד"ר הורביץ וד"ר אתי פירק ניסויים בנוגדנים במשך 14 חודשים, ובמהלכם גילו כי כאשר אחד הנוגדנים ניתן לצד טיפול כימותרפי, נוצר אפקט סינרגטי – כלומר, האפקט של הטיפול המשולב היה חזק מצירוף האפקטים של שני הטיפולים. הפיתוח זה היווה את הבסיס לתרופה המובילה לסרטן – ארביטוקס. סביב הבעלות על הפטנט התחולל מאבק משפטי בין מכון ויצמן לחברת התרופות אימקלון שהסתיים בניצחון מכון ויצמן.
סטברופול (חבל מנהלי)

היסטוריה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: אי דיוקים בהתפתחות בשנת 1924.
המחוז שינה את שמו מספר פעמים במהלך ההיסטוריה של ברית המועצות. בתור ישות נוסד לראשונה ב-13 בפברואר 1924 ונקרא המחוז הדרום-מזרחי, ב-16 באוקטובר באותה שנה שונה למחוז הצפון-קווקזי, ב-17 במרץ 1937 שונה למחוז אורג'ניקידזה, וב-12 בינואר 1943 שונה לשמו הנוכחי. כמו כן בשנה זו גורשו בני עם הקרצ'אי מאדמתם לקזחסטן, ומחוזם האוטונומי צורף ברובו למחוז סטברופול. ב-1957 הקרצ'איים הורשו לחזור, והמחוז האוטונומי הוקם בשבילם שוב כחלק ממחוז סטברופול. ב-1990 הוכרז המחוז האוטונומי כרפובליקה אוטונומית ונפרד ממחוז סטברופול.
האקדמיה האמריקאית לקולנוע

האקדמיה האמריקאית לקולנוע (באנגלית: Academy of Motion Picture Arts and Sciences) היא ארגון מקצועי לשם כבוד, המוקדש לקידום האמנות והמדע של סרטי הקולנוע.
האקדמיה מורכבת ממעל ל-6,000 מומחים בתחום הקולנוע. מקום מושבם של רוב חברי האקדמיה בארצות הברית, אבל ההצטרפות אליה פתוחה לכל אנשי תעשיית הסרטים בעלי הכישורים הדרושים מכל העולם. ב-2004 רשימת החברים באקדמיה כוללת אנשי מקצוע בתחום הקולנוע מ-36 מדינות.
האקדמיה ידועה בעיקר בעריכת טקס חלוקת פרסי אוסקר השנתי.
נכון לשנת 2018, נשיא האקדמיה הוא ג'ון ביילי - צלם ובמאי.

רקע

הרעיון להקמת האקדמיה האמריקאית לקולנוע התחיל אצל לואיס מאייר ממקימי האולפן מטרו גולדווין מאייר. הוא רצה ליצור ארגון שיישב סכסוכי עבודה וישפר את פניה של התעשייה. מאייר כינס לשם כך שלושה אנשי אולפן רבי השפעה נוספים, השחקן קונרד נייג'ל, הבמאי פרד ניבלו, וראש העמותה למפיקי קולנוע פרד ביטסון. הם דנו ברעיונותיהם, ורעיון לארוחה חגיגית שתתקיים מדי שנה עלה לדיון, אך עדיין לא היה איזכור לפרסים. בנוסף, הם החליטו שההצטרפות לארגון תהיה פתוחה לאנשים מחמשת הענפים של תעשיית הקולנוע בלבד, והם: שחקנים, במאים, תסריטאים, טכנאים ומפיקים.
אחרי פגישת הסיכום שלהם, כינס מאייר קבוצה של 36 אנשים המעורבים בתעשיית הקולנוע, והזמין אותם לארוחה רשמית במלון אמבסדור שבלוס אנג'לס ב-11 בינואר 1927. באותו הערב הציג מאייר לאורחיו את רעיון האקדמיה, שלה קרא: האקדמיה האמריקאית לקולנוע, אמנות ומדעים (the American Academy of Motion Picture Arts and Sciences), הפתוחה לאנשים אשר תורמים לתעשיית הקולנוע. כל משתתפי הארוחה באותו הערב נהיו למייסדי האקדמיה. רק מאוחר יותר שונה שמה של האקדמיה על ידי עורכי דינו של מאייר ל- אקדמיה לקולנוע, אמנות ומדעים (Academy of Motion Picture Arts and Sciences‏). בעברית נקראת האקדמיה: האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
דאגלס פיירבנקס נבחר להיות הנשיא הראשון של האקדמיה. אחת מפעולותיו הראשונות כנשיא הייתה יוזמה של הענקת פרסים "פרסי הוקרה על הישג ייחודי" (awards of merit for distinctive achievement‏). באותה התקופה לא ייחסו לפרס חשיבות מיוחדת. שנה לאחר מכן, מערכת ההצבעה של הפרסים נהייתה ממוסדת, ומועמדויות ותהליכי סלקציה החלו. פרס זה הוא מה שמוכר כיום כפרס אוסקר.
ב-1929 האקדמיה, בפרויקט משותף עם אוניברסיטת דרום קליפורניה יצרו את בית הספר האמריקאי הראשון, לקידום האמנות והמדע. סגל המורים שהקים את בית הספר כוללים את: דאגלס פיירבנקס, ד.וו גריפית', ויליאם דמיל, ארנסט לוביטש, אירווינג ת'ולברג ודאריל זאנוק.

גלריות ותיאטראות

בבניין הראשי של האקדמיה בבוורלי הילס ישנן שתי גלריות הפתוחות לקהל הרחב: גלריית הלובי הגדול (The Grand Lobby Gallery‏) וגלריית האקדמיה (Academy Gallery‏). בגלריות מוצגות תערוכות זמניות הקשורות לסרטים, יוצרי סרטים ועל אישים מפורסמים בתחום.
תיאטרון סמואל גולדויין (The Samuel Goldwyn Theater‏) הממוקם בבניין הראשי ובו 1,012 מקומות ישיבה, עוצב כדי להציג את הסרטים בצורה המדויקת ביותר מבחינה טכנית, עם ציוד במה ומערכות הגברה מהשורה הראשונה. בנוסף, תיאטרון לינווד דאן (The Linwood Dunn Theater‏) ממוקם במרכז פיקפורד ללימודי קולנוע, ובו 286 מקומות ישיבה.
אוטובוס הים באיסטנבול

אוטובוס הים באיסטנבול (טורקית İstanbul Deniz Otobüsleri או İDO) הוא שירות תחבורה ציבורית ימי המופעל בנתיבי המים סביב העיר איסטנבול בטורקיה - הבוספורוס, ים השיש ומפרץ קרן הזהב.
השירות החל בשנת 1987 ובהמשך הרחיבה החברה את שירותיה, והחלה מפעילה גם ספינות מעבורת לנוסעים ולכלי רכב, המקשרות את איסטנבול לערים ולאיים שלאורך חופו הדרומי של ים השיש, ובין היתר אל ילובה ובנדרמה. סך הכל משרתת החברה 86 תחנות ימיות.
אלקן נייתן אדלר

אלקן נייתן אדלר (באנגלית: Elkan Nathan Adler; ‏24 ביולי 1861, לונדון - 15 בספטמבר 1946, לונדון) היה סופר, עורך דין, היסטוריון ואספן ספרים וכתבי יד יהודי-בריטי.

קורות חיים

אביו של אדלר, נתן מרקוס אדלר, היה הרב הראשי של האימפריה הבריטית. 
אדלר הרבה לנסוע ובנה ספרייה גדולה מאוד, במיוחד של תעודות יהודיות עתיקות. אדלר היה בין הראשונים שחקרו את המסמכים שאוחסנו בגניזת קהיר. למעשה הוא היה האירופאי הראשון שנכנס אליה. בזמן ביקוריו בקהיר ב-1888 ו-1895 אסף אדלר והביא יותר מ-25,000 קטעי כתבי יד לאנגליה.
ב-1921 הוא פרסם קטלוג בשם Catalogue of Hebrew Manuscripts in the Collection of E. N. Adler בו הוא מתאר יותר מ-4,500 כתבי יד מהאוסף שלו. אדלר אסף יותר מ-30,000 ספרים מודפסים בנושאי יודאיקה. לרוע מזלו מעילה של שותף לעסקים הכריחה אותו למכור חלק ניכר מספרייתו לבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק ולהיברו יוניון קולג' בסינסינטי ב-1923. יתר על כן, אדלר הסכים להוריש רכישות נוספות שלו לבית המדרש לרבנים באמריקה אחרי מותו.
בזמן ביקורו במצרים ב-1924 רכש אדלר כד, שהתגלה לא מכבר, שהכיל את הארכיון של שכיר החרב המצרי הורוס בנו של נחוטס (145–88 לפנה"ס) וכתב עליו בספר The Adler Papyri.
נמל התעופה הבינלאומי שאנגחאי פודונג

תולדות נמל התעופה

נמל התעופה הונגקייאו (Hongqiao) במערבה של שאנגחאי היה נמל התעופה הראשי אשר שירת בעבר את העיר וסביבותיה. במהלך שנות התשעים הוברר הצורך בהרחבת קיבולת הנמל, ועם זאת התברר כי הבנייה העירונית הצפופה סביבו איננה מאפשרת זאת. לפיכך הוחלט להקים נמל תעופה בינלאומי חדש למטרופולין. אתר לנמל על פני שטח של 40 קילומטרים רבועים נבחר כ-30 קילומטרים ממזרח למרכזה של שאנגחאי. השלב הראשון בבניית נמל התעופה ובו טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד באורך של 4,000 מטרים ו-76 עמדות חנייה למטוסים החל באוקטובר 1997. הנמל נפתח לטיסות שנתיים לאחר מכן. 
בשנת 2005 נפתח בנמל מסלול טיסה שני. באותה שנה החל השלב השני בפיתוח הנמל ובו טרמינל נוסעים שני, טרמינל מטענים ומסלול טיסה שלישי. הבנייה הסתיימה במרץ 2008, לפני תחילת משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
בשנת 2011 אושרה לביצוע תוכנית השלב השלישי בנמל, הכוללת בניית שני מסלולי טיסה נוספים ומגדל פיקוח חדש.
לאחר פתיחת הנמל הועברו אליו הטיסות הבינלאומיות מנמל הונגקייאו, אשר הפך לנמל לטיסות פנים בלבד. בשנת 2007 החל נמל הונגקייאו לטפל שוב בטיסות בינלאומיות בהיקף מוגבל ליפן, קוריאה הדרומית, טייוואן והונג קונג.

מתקנים ושירותים בנמל

בנמל התעופה פועלים כיום (2015) ארבעה מסלולי טיסה בשני זוגות מקבילים, באורך של 3,400 עד 4,000 מטרים. הם ערוכים משני צידי שטח הנמל כששני הטרמינלים שבו מצויים בתווך ביניהם. בנמל 218 עמדות חניה למטוסים ו-70 גשרי עלייה למטוסים. 
טרמינל 1 משתרע על פני 280 אלף מטרים מרובעים ובו 28 גשרי עלייה למטוס, ש-13 מהם הם דו-מפלסיים. בטרמינל 2, שנפתח ב-2008, מצויים 42 גשרי אוויר. בחלקו הדרומי של שטח הנמל קיימת עתודת שטח להרחבתו ולבניית הטרמינל השלישי.
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות צ'יינה איסטרן איירליינס, שנגחאי איירליינס ואייר צ'יינה ופועלות בו חברות תעופה סיניות נוספות ועשרות חברות תעופה זרות. קיימים קווי תעופה בינו לבין כמאתיים יעדים - בסין, בכל רחבי אסיה, באוסטרליה, באירופה ובצפון אמריקה ויעדים אחדים באפריקה.
הנמל מחובר לשאנגחאי ולסביבתו במספר דרכי תחבורה: שני כבישים ראשיים; קו רכבת ריחוף מגנטי לפאתיה המזרחיים של שאנגחאי שמהירותו 430 קילומטרים לשעה (החל לפעול ב-2004); קו מס' 2 של הרכבת התחתית של שאנגחאי.
ב-28 בנובמבר 2009 התרסק בקרבת הנמל מטוס מטען של חברת Avient מיד לאחר המראתו ממנו. שלושה משבעת האנשים שעל סיפונו ניספו בתאונה.

טיסות לישראל

החל מ-12 בספטמבר 2017  
מפעילה האינאן איירליינס 3 טיסות שבועיות מהנמל לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי בואינג 787.
גארון

אטימולוגיה

שם הנהר נכתב בגסקונית garunɵ שמשמש כשם כללי לנהר. ובתקופת יוליוס קיסר היה שם הנהר "Garumna".
השם נוצר מהלחם של Garr שמשמעותו אבן (או סלע), והסיומת Unn או Onna שמשמעותה נהר או יובל. ככל הנראה השם ניתן לנהר מכיוון שהוא נובע בהר הגבוה ביותר בהרי הפירנאים.

גאוגרפיה

נהר גארון נובע בהר אנטו שצפון מערב קטלוניה, בפירנאים הספרדיים. הנהר זורם לכיוון צפון ולאחר 6.5 ק"מ הוא נכנס לצרפת בחבל מידי-פירנה. בצרפת הוא ממשיך לזרום לאורך 521.9 ק"מ עד לשפך הז'ירונד. במהלכו, הנהר עובד בשתי ערים גדולות, טולוז ובורדו. מטולוז, במקביל לנהר זורמת תעלת גארון שנבנתה על מנת לקשר את הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי.
עוצמת זרימת הנהר הן בפירנאים והן בקרבת שפך הז'ירונד הניעה את צרפת להקים שתי תחנות כוח גרעיניות על הנהר, האחת ליד העיר גולפש (Golfech) שבמחוז טארן וגארון והשנייה ליד בלאי שבמחוז ז'ירונד.
הגארון עובר דרך חמישה מחוזות, בספרד דרך מחוז ואל דה אראן ומחוז קטלוניה, ובצרפת דרך מחוזות גארון עילית, לוט וגארון, טארן וגארון וז'ירונד.

הידרולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אייר טראנסט

פעילות החברה בישראל

החברה החלה להפעיל שתי טיסות שבועיות בין מונטריאול לנמל התעופה בן-גוריון החל מ-19 ביוני 2017 באמצעות מטוס מדגם איירבוס A330-300, נכון ליוני 2017 זה הקו הארוך ביותר של החברה. בדצמבר 2018 הודיעה החברה על השהיית טיסותיה לישראל החל מקיץ 2019 משיקולים כלכליים.
קזינו בת גלים

קזינו בת גלים הוא מבנה בשכונת בת גלים בחיפה (בקצה רציף אהרון רוזנפלד), ששימש לפעילויות קהילה ופנאי משנות ה־30 של המאה ה־20, אך נהרס לאחר שנים, וכיום ניצב במקומו שלד בטון. חרף שמו, לא שימש המקום מעולם כקזינו.

היסטוריה

ב־1932 הכריז הוועד לפיתוח בת גלים על מכרז לפתיחת הקזינו בחוף הים בשכונה. במכרז זכו פסח בונשטיין, מראשוני המתיישבים בשכונה ויליד זכרון יעקב, דוד ביגר ואדם ששמו טייכר; אך השניים האחרונים פרשו במהרה מן השותפות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של אלפרד גולדברגר (Goldberger). הקזינו היה חלק ממכלול שלם שכלל מסעדה, אולם נשפים, בריכת שחייה אולימפית וחוף ים מוסדר. רישיון בנייה ניתן במאי 1934.
תכנון המבנה היה חדשני לתקופתו, וכלל עמודים שהוקמו בתוך הים. חלק מרצפת המבנה היה עשוי זכוכית, שייבא קרוב משפחתו של בונשטיין אהרון רוזנפלד, שדרכה היה ניתן להבחין בגלי הים המכים בחוף מתחתיה. קומת הקרקע שימשה מלתחה לאורחי המסעדה וחדרי עזר לבריכה.
בקומה הראשונה הייתה רחבת האירועים והריקודים. בקומה השנייה הייתה מעין מרפסת שבה ישבו הסועדים ויכלו לצפות ממנה ברחבת הריקודים, וכן מרפסת שצפתה אל הים הפתוח. הקומה השלישית הייתה גג מרוצף ושימשה לאירועים.
בשנות המנדט הבריטי ניהל את המקום ראובן בונשטיין, בנו של פסח בונשטיין. המקום אירח אומנים רבים מן הארץ ומחו"ל (כג'וזפין בייקר) ושימש כמוקד משיכה לצמרת האדמיניסטרטיבית של המנדט הבריטי בחיפה. ככזה הוא משך אליו גם אנשי מחתרת רבים, שבאו לתהות על פעולותיהם של הבריטים.

בן אחר של בונשטיין, נחום, ניהל עם הנרי מרגוליס, אשר נכנס כשותף בתחילת שנות ה־40‏, את הבריכה הצמודה. הבריכה שימשה כבריכה אולימפית מאז המכביה השנייה.
האולם המשיך לפעול גם לאחר קום מדינת ישראל ואירח אירועים שונים. כמה שנים לאחר קום המדינה הושכר המבנה למשפחת לקס, שהפכה אותו לבית קולנוע ולאולם אירועים. ואולם כמה שנים אחר כך עלו היחסים בין הבעלים למשפחת לקס על שרטון והם נסתיימו בהליכים משפטיים. בשנת 1961 הציעו הבעלים לשפץ את המקום ולהפעילו אם תפטור אותם העירייה ממיסים למשך שנים ספורות, אבל העירייה סירבה.
ב־1968 רכשה את הקזינו מועצת פועלי חיפה, ובשנות ה־70 הוא נזנח. בתחילת שנות ה־90 קנה את המבנה סם שטרית ממִנהל מקרקעי ישראל, והוא תוכנן כמכלול של אולמות אירועים ושמחות. המבנה נהרס במהלך שיקומו, ובמקומו נבנה שלד בטון – דומה למבנה המקורי אך לא זהה מבחינת החלוקה הפנימית. תוכנית זו נכשלה והמבנה נשאר זנוח במצבו הלא־גמור. ב־2004 תכננו להפוך את המבנה למלון בוטיק, בתמורה להפשרת השטח של מלון שולמית באחוזה למתחם דירות. ב־2011 קנה את המבנה גיל דנקנר מקבוצת דור כימיקלים. בספטמבר 2018 פורסם שאוניברסיטת חיפה נמצאת במשא ומתן עם דנקנר על רכישת המבנה, ושהמחיר המבוקש הוא 28 מיליון ש"ח.
סיחון

סיחון מוזכר במקרא כמלך העם האמורי, אשר שלט על השטח שבין נחל ארנון לנחל יבוק. סיחון היה אחד משני מלכי האמורי בעבר הירדן, לצד עוג מלך הבשן.

ממלכת סיחון


בירתו של סיחון הייתה העיר חשבון, ושטח ממלכתו כלל חלקים נרחבים מעבר הירדן המזרחי, לאחר שכבש את רוב ערי מואב, על פי המתואר בספר במדבר פרק כ"א פסוקים כ"ו-כ"ט.

סיחון כנגד בני ישראל

בני ישראל, בבואם להתיישב בארץ ישראל לאחר יציאת מצרים, ביקשו ב"דִּבְרֵי שָׁלוֹם" (ספר דברים, פרק ב', פסוק כ"ו), כפי שמעיד משה בספר דברים, לעבור דרך ממלכתו של סיחון לכיוון ארץ ישראל; אולם סיחון סירב, ואף יצא לקראתם למלחמה (בניגוד לאדום שהסתפקו בסירוב לבקשת בני ישראל).

על פי ספר במדבר, הובסו סיחון וכל עמו בקרב בעיר יהץ על ידי בני ישראל, ושם נהרג סיחון:
וַיִּשְׁלַח יִשְׂרָאֵל מַלְאָכִים, אֶל-סִיחֹן מֶלֶךְ-הָאֱמֹרִי לֵאמֹר: אֶעְבְּרָה בְאַרְצֶךָ, לֹא נִטֶּה בְּשָׂדֶה וּבְכֶרֶם--לֹא נִשְׁתֶּה, מֵי בְאֵר בְּדֶרֶךְ הַמֶּלֶךְ נֵלֵךְ, עַד אֲשֶׁר-נַעֲבֹר גְּבֻלֶךָ. וְלֹא-נָתַן סִיחֹן אֶת-יִשְׂרָאֵל, עֲבֹר בִּגְבֻלוֹ, וַיֶּאֱסֹף סִיחֹן אֶת-כָּל-עַמּוֹ וַיֵּצֵא לִקְרַאת יִשְׂרָאֵל הַמִּדְבָּרָה, וַיָּבֹא יָהְצָה; וַיִּלָּחֶם, בְּיִשְׂרָאֵל. וַיַּכֵּהוּ יִשְׂרָאֵל, לְפִי-חָרֶב; וַיִּירַשׁ אֶת-אַרְצוֹ מֵאַרְנֹן, עַד-יַבֹּק.
— ספר במדבר, פרק כ"א, פסוקים כ"א-כ"ד

ניצחון בני ישראל על סיחון מוזכר בספר תהילים כניצחון בעל משמעות ייחודית, המסמל את עזרתו של האל לעם ישראל לנצח את אויביו: 
לְמַכֵּה מְלָכִים גְּדֹלִים: כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ. וַיַּהֲרֹג מְלָכִים אַדִּירִים: כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ. לְסִיחוֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי: כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ...
— ספר תהילים, פרק קל"ו, פסוקים י"ז-י"ט

מלחמת חורמה

לפי דרשת חז"ל בתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה, "הַכְּנַעֲנִי מֶלֶךְ עֲרָד יֹשֵׁב הַנֶּגֶב" אשר התקיף את ישראל בחורמה היה למעשה סיחון מלך חשבון, קודם להתקפתו על ישראל ביהץ. לדבריהם, התיאור הבא מתייחס להתקפה ראשונית של סיחון נגד ישראל:
 וַיִּשְׁמַע הַכְּנַעֲנִי מֶלֶךְ עֲרָד יֹשֵׁב הַנֶּגֶב כִּי בָּא יִשְׂרָאֵל דֶּרֶךְ הָאֲתָרִים וַיִּלָּחֶם בְּיִשְׂרָאֵל וַיִּשְׁבְּ מִמֶּנּוּ שֶׁבִי.  וַיִּדַּר יִשְׂרָאֵל נֶדֶר לַה' וַיֹּאמַר אִם נָתֹן תִּתֵּן אֶת הָעָם הַזֶּה בְּיָדִי וְהַחֲרַמְתִּי אֶת עָרֵיהֶם.  וַיִּשְׁמַע ה' בְּקוֹל יִשְׂרָאֵל וַיִּתֵּן אֶת הַכְּנַעֲנִי וַיַּחֲרֵם אֶתְהֶם וְאֶת עָרֵיהֶם וַיִּקְרָא שֵׁם הַמָּקוֹם חָרְמָה.
— ספר במדבר, פרק כ"א, פסוקים א'-ג'
מכון אורה

הקמת המכון

המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.
ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.
מכון אורה פועל ברוח מכון מאיר, ומתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה".

הלימודים במכון

הלימודים במכון מקיפים מגוון של נושאים: הלכה, אמונה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ולימודים בענייני השעה. במסגרת המכון מאורגנים ימי עיון בנושאים תורניים שונים לנשים.
הלימודים במכון אורה הן בתנאי פנימייה ובתנאים אקסטרניים.

צוות המכון

ראש מוסדות מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. רב המדרשה הוא הרב יהודה בן ישי. אחראית התוכנית: הרבנית זהבה גרוסמן. בין המלמדים: הרב יעקב פילבר, הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, והרב יואב מלכא. 
בין המלמדות: הרבנית עידית איצקוביץ, הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו.
יקבי סגל

יקב סגל היא חברה ישראלית העוסקת בייצור יינות.

היסטוריה

העיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, היושבת על גדות נהר ברזינה, שימשה צומת מעבר של תוצרת חקלאית מגאורגיה ותבואות מאוקראינה. בשנת 1787, החל יענקל צבי הירש סגל, תושב בוברויסק, לעסוק בייצור משקאות חריפים. הידע ואומנות התסיסה והזיקוק פותחו ושוכללו במהלך המאה ה-19 ונמסרו במשפחת סגל מדור לדור, עד שהגיעו לבני-ניניו של סגל, האחים אלחנן ויחזקאל. בשנת 1925 עלתה משפחת סגל לארץ ישראל והתיישבה בכרם התימנים. באותה שנה הקימו האחים את המפעל הראשון בארץ לזיקוק כוהל, במושבה הגרמנית שרונה. הניסיון הרב הביא למעורבותם של האחים במזקקות נוספות בארץ, והיה זה יחזקאל סגל אשר התבקש בשנות ה-30, עת שלטו הצרפתים בסוריה ולבנון, לעזור בהקמת שני מפעלי זיקוק בביירות ובדמשק. 
שבעה דורות עסקה שושלת סגל בזיקוק אלכוהול. עם העלייה לארץ ישראל החליטו להשתמש בידע שנצבר גם לייצור יין. היינות הראשונים נקראו "יינות אשקלון", על שם אזור גידול הענבים, שלהערכת המשפחה דמה באופיו לאזור בורדו שבצרפת.
בשנת 1954 עבר המפעל לרמלה ונקרא בתחילה "כרמי צבי", כהוקרה לצבי הירש סגל. עם השנים, שונה השם ל"יין של סגל". עם רכישת יינות סגל על ידי יקבי ברקן, היקב עבר ל"מתחם ברקן" שבלב כרמי קיבוץ חולדה. ההנהלה החדשה החליטה שפעילות "היין של סגל" תופעל כיקב עצמאי, עם כרמים נפרדים, מתקנים מבודלים ודרך ייצור יין שונה. כך נשמר אופיו המיוחד של היין הנוצר לפי שיטות מלפני שנים רבות.
כיום החברה בבעלות טמפו משקאות.

על הכרמים

רוב הענבים של היקב מגיעים מהגליל העליון. באמצע שנות ה-90 היו יינות סגל חלוצי נטיעות הכרמים בגליל העליון. חלקות גפנים חדשות המיועדות לייצור בלעדי של יקב סגל, ניטעו שם לאורך נחל דישון, עמק קדש וליד מושב דובב. ענבים עבור "הסדרות המסורתיות" של היקב מגיעים מכרמים הנטועים באזור לטרון.
גבעת הרב"טים

האתר

אתר ההנצחה נמצא בסמוך לגבול הצפון, ליד שער הכניסה למושב שתולה. הוא הוקם על ידי יוצאי "פלוגת הרב"טים", בסיוע של קרן קיימת לישראל. מיקום האתר, על גבעה הצופה ללבנון, נועד להפכו למקום מפגש והתייחדות עם זכר הלוחמים שנהרגו בלבנון, כמו גם תחליף לביקור במקום בו מצאו את מותם. במקום הוקם גלעד ועליו לוח זיכרון.
האתר נחנך ב-10 באוקטובר 2013. בחנוכת האתר השתתפו נציגי המשפחות השכולות, ואיתם מרבית יוצאי "פלוגת הרב"טים" מימי מלחמת לבנון. כמו כן, השתתפו מפקדים מגדוד 202 מימי המלחמה, נציגי הקרן הקיימת לישראל וחיילים סדירים מהפלוגה המסייעת של גדוד 202. שבעה עצי ארז ניטעו לצד הגלעד על ידי בני המשפחות השכולות. "מגן גבעת הרב"טים", שהוכן על ידי יוצאי הפלוגה, הוענק לכל המשתתפים באירוע. הסרת הלוט מעל הגלעד בוצעה בידי מפקד הפלוגה בימי המלחמה, דורון אביטל, וסגנו, רובי בן-צבי.
בשנת 2017 נוסף שמו של יאיר ברזילאי לאנדרטה.

מסלול הלחימה של פלוגת הרב"טים

ביום ראשון, 6 ביוני 1982, יצא צה"ל למבצע שלום הגליל, משימת האיגוף ונחיתה מן הים הוטלה על חטיבת הצנחנים בפיקודו של יורם יאיר. פלוגת הרב"טים בפיקודו של דורון אביטל הפליגה ללבנון, יחד עם הכוח העיקרי של חטיבת הצנחנים, על נחתות של חיל הים. בשעות הלילה נחתה החטיבה בסמוך לשפך של הנהר אל-אוואלי מצפון לעיר צידון. גדוד 202 ירד מן הנחתות ברגל אל המים הרדודים ועלה על החוף כשפלוגת הרב"טים מובילה ומשתלטת על "הבוקסתא", גבעה גבוהה מצפון-מזרח לצידון. הפלוגה שהתה במקום כיומיים, במהלכם התקדמו כוחות צה"ל מגבול הצפון והגיעו לפאתיה הדרומיים של צידון.
ביום שלישי, 8 ביוני, הוטלה על הגדוד משימה להשתלט על החלק הצפוני של צידון. פלוגת הרב"טים הובילה את הגדוד לתוך העיר בתנועה רגלית מלווה בטנקים ונגמ"שים. הגדוד נתקל באש עזה מצד המחבלים ובקרב שהתפתח נהרג דני דיין ממחלקת הדרגון.
ביום רביעי, 9 ביוני, נעה פלוגת הרב"טים בראש הגדוד לכיוון צפון על ציר החוף והשתתפה בכיבוש העיר דאמור.
בשעות הלילה של יום שישי, 11 ביוני, בעת שהגדוד חנה על כביש החוף הלבנוני ליד דאמור, אירעה תאונה מבצעית. טנק של צה"ל נכנס בטעות בחשיכה לתוך חניון הלילה של הפלוגה. באירוע זה נהרג שי קיסר ממחלקת הדרגון. יצחק עמוס (ג'ו) נפצע באורח אנוש ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
ביום שבת, 12 ביוני, נקרא הגדוד להשתתף בקרב על כפר סיל. פלוגת הרב"טים נכנסה ראשונה לכפר סיל. במהלך הקרב נפגע מ"מ הסיור עפר שטרנברג, הוא פונה לאחור ולאחר מכן נודע על מותו בבית חולים שדה.
בשעות הלילה של יום ראשון, 13 ביוני, תוך כדי תנועה צפונה אל עבר העיר ביירות, נפתחה אש על הגדוד. נגמ"ש של מחלקת המרגמות נע לאחור על גשרון והתהפך. בהתהפכות נהרג מ"מ המרגמות מאיר כהן.
ב-10 באפריל 1983, בעת שהפלוגה שהתה בלבנון תחת פיקודו של מאיר כליפי, נתקל סיור בוקר שעסק בפתיחת ציר ליד הכפר קאבר שאמון במטען צד. באירוע הזה נהרג נעם אשכול ממחלקת המרגמות.
יאיר ברזילי ממחלקת הדרגון אשר נפגע בתאונה המבצעית סמוך לדאמור, הוכר כנכה צה"ל בעקבות משבר נפשי הקשור לתאונה, יאיר התאבד בשנת 1990.
כך היה יאיר ברזילי לחלל השביעי של פלוגת הרב"טים במלחמת שלום הגליל.