google/wiki40b huggingface dataset:
שאול ביבי

שאול שאזי ביבי (נולד ב-10 באוגוסט 1965) הוא עיתונאי ישראלי. מעבר לפעילותו בעיתונות הכתובה, הגיש תוכניות שונות בערוץ בריזה, ובערוץ 10.

ביוגרפיה

ביבי נולד וגדל רוב שנותיו בשכונת התקווה בתל אביב וסוגיות של מתחים תרבותיים וחברתיים עלו תדירות בכתיבתו. לאחר סיום בית הספר התיכון למד אמנות בבית הספר מימד; ובגיל 22 עבר ללונדון לשנה וחצי. לאחר שובו לארץ עבד כקצב וכצייר בשכונת התקווה. ב-1991 במהלך מלחמת המפרץ מחה במכתב לעיתון "הפטיש" על התדמית השלילית לטענתו של אנשי שכונתו פגועי טילי הסקאד בתקשורת. המכתב היווה את פריצת הדרך שלו לעולם העיתונות - עורך "הפטיש" הציע לו לנסות לכתוב בעיתון "חדשות". 
לאחר סגירת "חדשות" (ולאחר שהיה ממובילי המאבק של עובדי העיתון למנוע את סגירתו) עבד במקומון "העיר", בעיתון אנשים וברייטינג. ביבי נודע בין היתר בשל התבטאויות מעוררות מחלוקת שלו. במהלך דיון על קיפוח המזרחים בתוכנית "המעגל הקטן" אמר "בא לי לצאת לרחוב ולקרוא מוות לאשכנזים!". במקרה אחר, כותרת כתבה שלו על הזמרת עפרה חזה, "האמת? סתם זמרת", בעוד שזו שכבה על ערש דווי, זכתה לקיתונות של רותחין ודודו טופז הקדיש לנושא את מונולוג הפתיחה של תוכניתו דאז "הראשון בבידור", כשהוא מותח ביקורת חריפה על ביבי. 
ביבי, אשר היה בין היתר בעל טור בענייני ספורט למקומון "העיר", הוא אוהד קבוצת הכדורגל בני יהודה ואף השתתף בכתיבת תסריט לסרט עלילתי על אוהדי הקבוצה ויחסי משפחה בשכונת התקווה, "קולולוש". 
כיום (2009) ביבי משמש כעורך המשנה של ישראל פוסט וכן מלמד תקשורת במכללה האקדמית ספיר.
ב-2016 יצר את הסרט התיעודי "צבעים של שנאה" שעוסק בגזענות בכדורגל, ושודר בערוץ הראשון במסגרת הסיפור האמיתי.
ביבי כותב גם תחת שם העט "שולי אביב".
חזון עזרא

חזון עזרא (עזרא הרביעי) הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך המיוחס לעזרא הסופר. בספר שישה-עשר פרקים. הספר לא נכלל בתנ"ך, נמצא בוולגטה, אך לא בקאנון של אף אחת מהכנסיות הנוצריות.
הספר זכה לכמה וכמה שמות. בוולגטה הוא מכונה עזרא ד' (או עזרא הרביעי), כהמשך לספרי עזרא ונחמיה המקראיים וספר עזרא החיצוני. יש המכנים אותו ספר עזרא השני, אך השם הנפוץ שלו בלעז הוא עזרא הרביעי. בתרגומים אחרים הוא מכונה ספר עזרא הראשון, בתרגומים הסורי והערבי ספר עזרא, אצל איש הדת קלימינס מאלכסנדריה עזרא הנביא, אהרן קמינקא מכנה אותו בשם "ספר חזונות אַסִּר שאלתיאל", ואילו אברהם כהנא מכנה אותו חזון עזרא. יש המכנים אותו, על שום תוכנו, "אפוקליפסה של עזרא".
בנוסחו הלטיני מונה הספר שישה-עשר פרקים, כאשר שני הראשונים בהם ושני האחרונים בהם הם ממקור נוצרי. לכן החליט אברהם כהנא, בתרגומו לעברית, בעקבות קמינקא, להשמיט את ארבעת הפרקים הללו, שמופיעים בתרגום ללטינית שנשתמר. גם במהדורת ליכט נשמטו הפרקים הללו.
תוכנו של הספר אפוקליפטי, והוא מתאר את חזון אחרית הימים.

שפת המקור, זמן חיבורו וזהות המחבר

החוקרים סבורים כי רוב הספר - פרקים ג-יד - נכתב במקורו בעברית. חלקים קטנים מפרקים אלה נכתבו אולי ביוונית. פרקים א-ב ופרקים טו-טז נכתבו כנראה במקורם בלטינית, ואינם חלק מהחיבור המקורי. בכל מקרה, המקור העברי אבד.
זהות מחבר הספר אינה ידועה. אברהם כהנא סבור כי היה זה יהודי שחי בתקופת חורבן הבית השני. הוא היה כנראה מבכירי הקהילה, אדם משכיל ביותר שהכיר את כל כתבי הקודש וגם את הספרים החיצוניים. נראה שהיה סופר במקצועו, ובחר לייחס את ספרו לעזרא מאימת הצנזורה הרומית. שמו האמיתי היה, לדעתו, שאלתיאל - שם שנוסף לספר כשלא היה חשש מן הרומים.
גדליה אלון סבור כי "ספר עזרא הרביעי[---] נכתב בארץ ישראל כשלושים שנה לאחר החורבן ואוצר בתוכו יסודות שנתרקמו ונהגו או אף נרשמו בימים הסמוכים לחורבן ספר שכל עצמו הועלה ממצוקת הפרובלמטיקה [---] שתקפה את הלבבות עם חורבן הבית ונכתב בידי [---] מן הקרובים לחכמים.
תיקון קיל-בינגמן

תיקון קיל-בינגמן (באנגלית: Kyl–Bingaman Amendment), על שם הסנטורים ג'ון קיל וג'ף בינגמן, הוא חוק בדיני ארצות הברית אשר נכנס לתוקף עם אישור תקציב הביטחון האמריקני לשנת 1997.
החוק אוסר על איסוף והפצת תצלומי לווין ברזולוציה גבוהה של מדינת ישראל והשטחים המוחזקים על ידה, אלא באישור של רשות פדרלית אמריקנית, ובתנאי שרמת הדיוק אינה עולה על זו שזמינה ממקורות מסחריים.
טרקלין חשמל

טרקלין חשמל היא רשת חנויות אלקטרוניקה ישראלית.

היסטוריה

טרקלין חשמל הוקמה בשנת 1948 על ידי אברהם ושרגא זילברשטיין יוצאי ירוסלב, אב ובנו אשר תפעלו את החנות הראשונה בנמל חיפה.
פריצת הדרך המשמעותית של טרקלין חשמל החלה בשנת 1977 כאשר הנכד, שאול זילברשטיין החל במעבר מעסק משפחתי לרשת חנויות ארצית למוצרי חשמל ואלקטרוניקה.
בשנת 2005 פרש שאול זילברשטיין מניהול שוטף של הרשת, ומינה תחתיו מנכ"ל לחברה.
כיום מונה הרשת 54 סניפים בכל רחבי הארץ, כולל שלושה סניפים הפונים למגזר החרדי ונקראים "טרקלין חשמל כהלכה",  והיא מעסיקה מאות עובדים.
אלן קורבי

ביוגרפיה

קורבי נולדה בשם אלן הנסן בעיר ראסין שבוויסקונסין וגדלה בפילדלפיה במשפחה ממוצא דני. בצעירותה עסקה במשחק חובבני על במה וניסתה את מזלה בהוליווד בעבודות מזמנדות.

קולנוע

קורבי החלה את הקריירה שלה כשחקנית קולנוע בתחילת שנות ה-30 אך פרצה לתודעה רק בשנת 1948 בקומדיה של ג'ורג' סטיבנס "כזאת הייתה אימא" בתפקיד דודה טרינה, תפקיד מוערך ביותר של קורבי בעבורו היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1950 שיחקה קורבי בדרמת כותלי העלא של ג'ון קרומוול "כלואה" בתפקיד האסירה אמה ברבר. בהמשך שנות ה-50 הופיעה קורבי עבור אלפרד היצ'קוק במותחן הפסיכולוגי "ורטיגו" בתפקיד מנהלת בית המלון, עבור בילי ויילדר בדרמה הקומית "סברינה" בתפקיד גברת מקריידל המזכירה של ליינוס לרבי (המפרי בוגרט) ובמערבון הקלאסי "שיין" בתור גברת ליז טרורי.

טלוויזיה

קורבי הופיעה במהלך הקריירה שלה בעשרות של סדרות טלוויזיה, אך היא התפרסמה באופן רשמי בסדרת הדרמה המשפחתית "משפחת וולטון" בתפקיד אסתר וולטון הסבתא של משפלת וולטון. בעבור התפקיד זכתה קורבי בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה ובשלושה פרסי אמי.

חיים אישיים

קורבי הייתה נשואה במשך 10 שנים לצלם הקולנוע פרנסיס קורבי, לא נולדו לה ילדים.
קורבי סבלה בשנותיה המאוחרות בעיות רפואיות חוזרות ונשנות שכללו מקרה של שבץ מוחי. קורבי נפטרה ב-14 באפריל 1999 ב"בית החולים Motion Picture" שבוודלנד הילס, קליפורניה בגיל 87.
היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון" שבעיר גלנדייל.
אוניית נוסעים

‏
אוניית נוסעים (passenger ship) היא אונייה המובילה נוסעים בתנאי נוחות מיוחדים ומפליגה למרחקים ארוכים. מבחינים בשני סוגים של אוניות נוסעים: אוניית-קו (liner), המפליגה בקו אחד ובלוח זמנים קבוע מראש, ואוניית תענוגות (cruise ship, cruiser), הפוקדת נמלים רבים ומהווה כעין בית מלון צף המנעים את שהותם של הנוסעים.
סוזאנה מרטינס

ביוגרפיה

מרטינס נולדה וגדלה באל פאסו שבטקסס, הצעירה מבין שלושה ילדים לג'קובו ופאולה מרטינס. היא צאצאית למהגרים ממקסיקו, סבא-רבא שלה היה הגנרל טורביאו אורטגה שנלחם ברודן פורפיריו דיאס במהלך המהפכה המקסיקנית. אביה היה מתאגרף ושירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, לאחר מכן שירת כעוזר שריף ופתח חברת ביטחון בה עבדה גם סוזאנה כאחת מהמאבטחים. היא סיימה את לימודי בתיכון ב-1977 בהצטיינות לאחר שכיהנה כנשיאת מועצת התלמידים. 
מרטינס בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס באל פאסו ותואר J.D במשפטים מאוניברסיטת אוקלהומה ב-1986. באוקטובר 1986 החלה לעבוד כעוזרת לתובע מחוז 3 בניו מקסיקו. היא פוטרה באוגוסט 1993 על ידי מעבידה גרג ואלדז לאחר שהסכימה להעיד נגדו בחקירה בנושא פיטורים לא חוקיים שביצע. היא הגישה תביעה נגד ואלדז, שנסגרה בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט וכללה תשלום פיצויים למרטינס בסך כ-120,000 דולר. לאחר הפיטורים עבדה כמשפטנית במחלקת מדינת ניו מקסיקו לענייני משפחה, נוער וילדים. 
ב-1996 היא עברה מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית והחליטה להתמודד מול ואלדז בבחירות למשרת התובע המחוזי. היא ניצחה בבחירות ברוב ניכר ומונתה לתובעת מחוז דונה אנה, המחוז השני בגודלו במדינה. היא כיהנה בתפקיד במשך 14 שנים במהלכן נבחרה שוב עוד שלוש פעמים. בשנים אלו עמדה בעצמה בראש צוות התביעה במספר תיקים בולטים. 
בנובמבר 2010 ניצחה בבחירות לתפקיד מושל מדינת ניו מקסיקו, כשזכתה ב-53% מקולות המצביעים. בנובמבר 2014 נבחרה פעם נוספת לתפקיד ברוב של 57%. ב-1 בינואר 2019 סיימה את תפקידה. 
ב-2013 נבחרה על ידי טיים מגזין לאחת מ-100 האנשים המשפיעים בעולם. 
מרטינס נשואה בשנית לצ'אק פרנקו ואם לבן חורג.
טל קלאי

קורות חייו

קלאי נולד בירושלים. נינה של הצ'לנית תלמה ילין ובן הנין של דוד ילין. משפחתו של קלאי מתגוררת בירושלים זה שבעה דורות.
בהיותו נער צעיר ובמקביל ללימודיו בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית',  החל לשחק ולהופיע על בימות התיאטרון. הוא שיחק "במת עשרה" בתיאטרון הנוער הירושלמי, השתתף בהצגה "כנגן המנגן" בתיאטרון החאן וכתב את המחזה המקורי "פאני המשוגעת" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. בתום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
קלאי שיחק על בימות התיאטרון, בין היתר בהצגות : "פרימה דונה" בתיאטרון גשר, "הכל אודות אמא" בתיאטרון תה"ל "נולדו אשמים" של צוותא, "הג'יני של הקולה" של צוותא, "שופרא" בתיאטרון תמונע, "הרמן ודורותיאה" של צוותא ועוד. היה חבר באנסמבל "you make remake" של רננה רז ואף החליף את מיקי קם בתפקיד אורסולה בהצגה "בת הים הקטנה" לצדם של גיא זוארץ ורינת גבאי.
בטלוויזיה שיחק בסדרות "2,3 הקשב" בטלוויזיה החינוכית ו"המשרד" ב"yes", "רמזור" בערוץ 2
בקולנוע שיחק בסרטים: "שושנה חלוץ מרכזי" בבימויו של שי כנות, "הצגה יומית" בבימויה של עינת פרנבך בן אהרון, ועוד.
שיחק  בסרטו של אדם קלדרון "פרחים של מרציפן" בהפקתם של אודי ירושלמי ואורי הוד- בו גילם קלאי את דמותה של פטל לצידן של נולי עומר ואפרת אביב.
השתתף בהצגה "משפחה עליזה" בתיאטרון הלאומי הבימה בבימויו של נתן דטנר לצידם של נורמן עיסא, רובי פורת שובל ועוד. כמו כן גילם את ז'קלין (ותפקידים נוספים) במחזמר גבעת חלפון אינה עונה בבימויו של משה קפטן.

טלולה בונט

כאשר היה בן 16 הגה את דמות הדראג של טָלוּלָה בּוֹנֶט. תחת דמות הבמה הוא השתתף בהצגה "רומיאו ויוליה גרסת המועדונים" שהועלתה במסגרת פסטיבל ישראל והאנגר תיאטרון גשר (לצד מיכאל מושונוב, ליאל דניר, יוסף סוויד ואורי הוכמן), הגיש פינה קבועה בתוכניתה של מיכל אמדורסקי בערוץ 24, הנחה את שידורי אחורי הקלעים בקדם-אירוויזיון 2005 והתארח בסדרות הטלוויזיה "תמיד אותו חלום" שיצרו שירי ארצי ואיתן פוקס לHOT, "מתלהבת" של מיה דגן בערוץ 10  וכן בסרטו של דורון ערן "נמס בגשם".
קלאי מופיע עם דמותה של טלולה באופן קבוע ברחבי הארץ ואף ייצגה את העיר תל אביב ואת מדינת ישראל במצעדי הגאווה המרכזיים של קלן, ברלין, אמסטרדם, לונדון ואתונה. בנוסף הוביל לצד חברו ללהקת "פאות קדושות" שורה של ערבי מחווה לדיוות הישראליות ובהן שלומית אהרון, לאה לופטין, חני נחמיאס, ציפי שביט, מיכל ינאי, מיכל אמדורסקי, מאיה בוסקילה, שולה חן, שמרית אור, אילנית, סי היימן ואחרות. כולן לקחו חלק פעיל במופע לצד דמותה של טלולה.
העלה מופע יחיד, כטלולה בונט, בשם "מלכת הכמעט" מאת הדס בשן ובבימויו של עידן עמית.
בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה. בין המשתתפים היו: טלולה בונט, שמעון שירזי, אליוט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
ב-2013 טלולה השתתפה בתוכנית פרויקט הלהקה בתור אמן אורח.
הופיע יחד עם חבריו לפאות קדושות במופע בידור בבימיו של אמיר פרישר גוטמן ובהפקתם של ציפי מייזלר ויואב חיימובסקי.
אפולון לימסול

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1954. בעונת 2007/08 אימן את הקבוצה הישראלי יוסי מזרחי.
בעקבות זכייתה בגביע הקפריסאי בעונת 2012/2013 הקבוצה העפילה לשלב הפליי אוף של הליגה האירופית בעונת 2013/2014. הקבוצה ניצחה את קבוצת ניס מצרפת והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים.
ג'ויזה

היסטוריה

ראשיתו של הכפר כנראה בתקופה ההלניסטית או הרומית. קיימות במקום עדויות להתיישבות ביזנטית.] הכפר יושב מחדש על ידי מהגרים צ'רקסים אשר הגיעו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. במלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי ישראל ובתיו נהרסו]. בשנת 1981 הוקם צפונית לחורבות הכפר היישוב אלוני הבשן.
עפר בן דוד

תולדות חייו

עפר בן דוד נולד לדוד בן דוד (טחור) ובלה לבית שר בקיבוץ כפר גלעדי. הוריו ילידי מחוז ווהלין, בסביבות העיר קובל (כיום באוקראינה). אביו עלה לארץ ישראל בגפו, בגיל 17, ושימש כ "מוכתר" כפר גלעדי בשנות השלושים.
את לימודי התיכון עשה בבית ספר החקלאי מקווה ישראל.
בן דוד נלחם במלחמת העצמאות בגזרת ירושלים, בגיל 17.

מלחמת ששת הימים

למלחמת ששת הימים הגיע כמפקד גדוד 906 שהיה גדוד קורס המ"כים של הנח"ל שבסיסו היה במחנה שבטה. יחד עם גדוד נוסף של הנח"ל (גדוד 907 - היאחזויות) הוכפפו לחטיבת הנגב בפיקודו של יקותיאל אדם.
בתוכנית הקרב המשולב של אוגדה 38 בפיקוד אריאל שרון, לכיבוש מתחם אום-כתף, הוטל על החטיבה לכבוש את המוצב המצרי המבוצר שכלל תעלות מבוטנות כשהמרכזית והארוכה שבהן היא באורך של 3 ק"מ. על הגדוד שבפיקודו הוטל בשלב הראשון, להוביל ולנווט את החטיבה באיגוף רגלי לילי בדיונות שמצפון למתחם, ובשלב שני, לפרוץ אל המוצב ולכבוש את התעלה המרכזית שבו. חיילי הגדוד ערכו בתקופת ההמתנה אימונים רבים של לחימה ביעד מבוצר על מודל מאולתר של קטע ממתחם התעלות של אום-כתף.
בן דוד הוביל ניווט לילי שהסתיים בהצלחה כשהכוח החטיבתי הגיע סמוך אל הקצה הצפוני של התעלה המרכזית של המתחם המבוצר. לאחר הרעשה ארטילרית כבדה של חיל התותחנים הישראלי, הסתערו שני גדודי הנח"ל הסדירים וחדרו לתוך תעלות הקשר של המתחם המצרי. תוך לחימה נחושה הצליחו לכבוש את התעלות ואת המתחם בקרב מורכב שנמשך כל הלילה. בכך נפתחה הדרך לשריון הישראלי לנוע אל תוך המתחם והובקע המעוז העיקרי במערך המצרי בסיני. לאחר קרב אום-כתף עבר הגדוד לאל עריש ולג'יראדי ונלחם בכוחות המצרים שנותרו באזור ונסוגו מרצועת עזה לאחר שהאזור נכבש על ידי אוגדה 84 של צה"ל שהמשיכה מערבה לכיוון רומני וקנטרה.
שישה מלוחמי גדוד 906 עוטרו בציון לשבח, שניים צל"ש רמטכ"ל מרב-אלוף יצחק רבין, שניים צל"ש אלוף מישעיהו גביש ושניים צל"ש חטיבתי מאל"ם יקותיאל אדם (קותי).

מושל ומפקד בעזה, יהודה ושומרון וסיני

לאחר מלחמת ששת הימים מונה למושל חברון הראשון. בתקופתו, התיישבה בפסח 1968 במלון פארק בחברון, ולאחר מכן בתוך מתחם הממשל הצבאי, הקבוצה הראשונה של מקימי קריית ארבע בראשות הרב משה לוינגר. בן דוד נחשב כבעל יחסים טובים עם ערביי חברון בכלל ועם ראש עיריית חברון, מוחמד עלי אל ג'עברי, בפרט.
שירת כסגן מפקד חטיבת הבקעה בזמן מלחמת ההתשה בבקעת הירדן תחת פיקודו של המח"ט, עוזי עילם. במהלך תקופה זו הוביל מרדפים, קידם את מקצוע הגששות והשתתף במבצעים מעבר לגבול. לאחר מכן, שירת כמפקד חטיבת הערבה תחת אריק שרון כאלוף פיקוד דרום.
מונה כמושל רפיח בדרגת אלוף-משנה (אל"ם) ובתפקידו זה היה מעורב במשא ומתן על אדמות פתחת רפיח. שימש כ"שופט" בטקסי "סולחה" רבים של הבדואים, תושבי האזור.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, הוצב להיות מפקד מרחב שלמה (מרש"ל) שכלל את דרום סיני ואת חופי מפרץ אילת.
השתחרר מצה"ל לאחר שהיה מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בן דוד נישא לרבקה לבית דרוזדובסקי מקיבוץ עין חרוד ונולדו להם ארבעה בנים. אחיה של אשתו, פרופסור גדעון ארז, היה ממקימי אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע ומראשוני הקריה למחקר גרעיני שליד דימונה.
עפר בן דוד נפטר בכפר סבא ותרם את גופתו למדע.
קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים

חייה

לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדרה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה.
בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה. מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא.
תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה. תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי. תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה.
תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך. תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך.
מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני.
לאחר מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה במצרים יחד עם בנה תלמי השביעי. לאחר שאחיה תלמי השמיני חזר לאלכסנדריה הוא הציע לה שלטון משותף והם נישאו זו לזה. תלמי השמיני התנקש בחייו של אחיינו/בנו החורג במהלך חגיגות הנישואין ומינה עצמו למלך מצרים. לתלמי השמיני וקלאופטרה השנייה נולד בן בשם תלמי ממפיטיס.
בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים. קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין. לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים.
מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה. במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה. בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים. מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטיריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג.
בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואיפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה. בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית. שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס. מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית.
אחיטוב

היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1951, על ידי עולים מאיראן ועיראק, בעיקר מאזור כורדיסטן. הוא נקרא על שמו של  אחיטוב, נכדו של עלי הכהן, הנזכר בתנ"ך (ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוק ג').
המושב מונה כ-100 משפחות של חברי מושב, ועוד 80 משפחות אשר הצטרפו לאחר הרחבתו אשר החלה בשנת 1985. התושבים הראשונים החלו את דרכם בעיקר כעובדי קיבוצים ויישובי הסביבה ולאחר מכן החלו עבודה עצמאית באמצעות זריעת תפוחי אדמה, גידול של 50 מטילות ו-2 כבשים מסוג מרינו.
כיום, המושב מתבסס על חקלאות, בעיקר גידול מלפפונים וירקות נוספים בחממות.
בשנת 1965, החלו חברי המושב לעסוק בעיקר בענף החקלאות. תחילה, גידלו מלפפונים ועגבניות בניילונים, ו-5 שנים לאחר מכן, ב-1970, החלו לפתח את הענף ולגדל את הירקות בחממות. 70% מחברי המושב עוסקים בענף החקלאות.
באחיטוב מגדלים כ-70% מכלל המלפפונים הגדלים בישראל.
עד סוף שנות ה-60 פעלה במושב תחנת רכבת.
בשנת תשע"ה נבחר הרב חן סידה לרב היישוב. במושב בית כנסת  ומקוה טהרה.
פוקואי (מחוז)

היסטוריה

בעבר שכנו באזור בו שוכן מחוז פוקואי הנחלות ואקסה ואצ'יזן, ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
במשך שנים רבות היה האזור תחת שליטתם הישירה של השוגונים או של בני משפחותיהם הקרובים, ובתקופת שתי החצרות הקיסריות נשלט האזור על ידי אשיקאגה טאקאוג'י, שהשתמש במחוז כנקודת מוצא להתקפות של נחלות שכנות. בתקופת אדו עברה השליטה באזור לדאימיו שהיה צאצא של טוקוגאווה איאיאסו.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי בעלות הברית, וטירת פוקואי, הטירה המרכזית של המחוז הושמדה.

גאוגרפיה

המחוז פונה אל ים יפן בכיוון מערב, וגובל במחוז אישיקווה בצפון, בגיפו במזרח, ובשיגה ובנארה בדרום. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 15% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

כלכלה

בעיר סָבַּאֶה מייצרים 90% מסך תוצרת הזכוכית של יפן.
בשטח המחוז ישנן מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות חשמל לאזור המטרופולין של קיוטו-אוסקה-קובה.
אייר סרביה

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-17 ביוני 1927 בשם אאיירופוט (Аеропут, Aeroput) וקיימה את טיסתה הבינלאומית הראשונה ב-1929 בין בלגרד וגראץ שבאוסטריה. החברה המשיכה לתפקד עד מלחמת העולם השנייה, וב-1 באפריל 1947 שבה לפעול, שנתה את שמה ליוגוסלובנסקי אאיירוטרנספורט ואחר כך ל-JAT יוגוסלב איירליינס. בשנת 1985 הייתה החברה לראשונה באירופה שרכשה מטוסי בואינג 737-300. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה החברה לשיא פעולתה עד אז, והטיסה כ-5 מיליון נוסעים בשנה לכ-80 יעדים בחמש יבשות. לאחר פירוק יוגוסלביה ב-1992, חדלה החברה מכל טיסותיה הבינלאומיות בעקבות הסנקציות שהוטלו על יוגוסלביה על ידי האומות המאוחדות, אך המשיכה לקיים טיסות פנים עד שנת 1994, מועד בו חדשה את שירותיה הבינלאומיים. ב-8 באוגוסט 2003, לאחר הפיכת האיחוד בין סרביה למונטנגרו מאיחוד פדרלי לאיחוד קונפדרלי, שנתה החברה את שמה ל-JAT איירווייז והחלה בתהליך התחדשות שכלל את מכירת מטוסיה הישנים מדגמי DC-10 ובואינג 727, וכן את מטוסיה מדגם DC-9 למעט אחד. בשנת 2006 כאשר מונטנגרו הפכה למדינה עצמאית, הייתה JAT איירווייז למוביל הלאומי של סרביה.
ב-1 באוגוסט 2013 רכשה חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, איתיחאד איירווייז, 49% ממניותיה של JAT איירווייז, וכן את זכויות הניהול בחברה למשך חמש שנים. יתר המניות נותרו בידיה של ממשלת סרביה. שמה של החברה שונה ל"אייר סרביה", וטיסתה הראשונה בין בלגרד לאבו דאבי התקיימה ב-26 באוקטובר 2013.
בשנת 2016 פתחה החברה קו טרנס-אטלנטי ראשון לניו יורק. זהו הקו הראשון המופעל ממדינות יוגוסלביה לשעבר לארצות הברית.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319.
ספינינג

ספינינג (באנגלית מסתובב, על שם פעולת הרגליים) הוא פעילות אירובית מאומצת אשר מתבצעת על אופניים נייחים. השם ספינינג הוא סימן רשום של סטאר טראק, אשר התקבע בפי רבים כשמה הגנרי של הפעילות. סטאר טראק רכשה את מאד דוג אתלטיקס (Mad Dogg Athletics) שהקים ג'ונתן גולדברג, רוכב אופניים שהתחרה במירוצים לאורכה ורחבה של ארצות הברית, וחיפש פתרון אלטרנטיבי לאימונים בחורף האמריקני המושלג, שלא באמצעות אופני הכושר הסטנדרטיים, אשר אינם מדמים רכיבה בחוץ באמינות רבה.
הפעילות - אשר נקראת אינדור סייקלינג (Indoor Cycling, רכיבה בתוך הבית) במקומות שאינם רשאים להשתמש בסימן הרשום - נעשית בדרך כלל בסטודיו עם מוזיקה בהנחיית מדריך. על האופניים קיים בורר עומס שמאפשר לרוכב לשלוט על דרגות הקושי והמאמץ בזמן הפעילות. בעזרתו ובעזרת מהירות הדיווש נבנות תוכניות אימונים מגוונות.
האימון הוא מסוג אירובי, נמשך על פי רוב חמישים דקות ודופק המטרה הוא בין 60%-90%, אצל מתאמן מיומן - כמו ברכיבת אופני כביש. מקובל להניח שניתן לשרוף בשיעור כזה עד 1000 קלוריות, ומכאן סוד המשיכה של הספינינג.
בכל שיעור ספינינג מגדיר המדריך מטרה שאליה הוא מעוניין להביא את המתאמנים בקבוצתו.
גבעת גרב

גִּבְעַת גָּרֵב הוא מקום שמוזכר בספר ירמיהו כסימן גאוגרפי באזור סביבות ירושלים.  המקום מוזכר כאחד מהגבולות שיגבילו את קדושת העיר שמסביב הר המוריה ("עיר השם");
הִנֵּה יָמִים [בָּאִים] נְאֻם ה' וְנִבְנְתָה הָעִיר לַ-ה' מִמִּגְדַּל חֲנַנְאֵל שַׁעַר הַפִּנָּה וְיָצָא עוֹד קוה [קָו] הַמִּדָּה נֶגְדּוֹ עַל גִּבְעַת גָּרֵב וְנָסַב גֹּעָתָה. וְכָל הָעֵמֶק הַפְּגָרִים וְהַדֶּשֶׁן וְכָל השרמות [הַשְּׁדֵמוֹת] עַד נַחַל קִדְרוֹן עַד פִּנַּת שַׁעַר הַסּוּסִים מִזְרָחָה קֹדֶשׁ לַ-ה' לֹא יִנָּתֵשׁ וְלֹא יֵהָרֵס עוֹד לְעוֹלָם
— ירמיהו לא, לח-לט
לפי הפרשנות לספר יחזקאל, גבולות הללו (המוזכרים בספר ירמיהו) מסמנים את התרומיה העתידה להיות קודש להקדוש ברוך הוא לעת בניית בית המקדש השלישי. 

בספר חקרי הארץ האתר מזוהה כהגבעה שמסמוכה לוואדי גרב ("חקרי הארץ" דף נח).
מרטין בראבינס

ביוגרפיה

בראבינס למד בגולדסמית' קולג' של אוניברסיטת לונדון והמשיך את השתלמותו אצל איליה מוסין בקונסרבטוריון של לנינגרד. 
שמו של בראבינס הגיע לראשונה לתודעה הבינלאומית כשזכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח בלידס בשנת 1988. בין 1994 ל-2005 היה בראבינס מנצח ראשי חבר של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. הוא התמנה למנצח הראשי של "סינפוניה 21" בשנת 1994. בשנים 2005-2007 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה של צ'לטנהם.בתקופת כהונתו בצ'לטנהם הקים הרכב חדש, "נגני הפסטיבל". בלידס יצר סדרה חדשה של מוזיקה קאמרית, "מוזיקה במעבר".
בראבינס גם עמד בראשו של קורס הדרכה למנצחים בראשית דרכם בפסטיבל סיינט מגנוס באורקני מאז 2002. הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית המלכותית של פלנדריה מ-2009 עד 2013.
גאוגרפיה של צרפת

פני השטח

פני השטח בצרפת מגוונים. בצפון ובמערב המדינה: מישורים וגבעות, בדרום ובמזרח: רמות והרים. לצרפת שטחים מישוריים רבים ומעט שטחים הררים כגון האלפים. קו החוף של צרפת מפורץ ומישורי. לצרפת יש איים וחצאי איים רבים ונהרות רבים שנוצרים מההרים המושלגים של צרפת. יותר ממחצית שטח הארץ נמוך מ-250 מ' מעל פני הים, ופחות מרבע יכול להיחשב כארץ הרים. הנקודה הגבוהה ביותר באיחוד האירופי, יש בצרפת גם מערכת נהרות נרחבת הכוללת את הלואר, הגארון, הסן והרון, שמפריד בין רכס ההרים המרכזי לאלפים וזורם לים התיכון בנקודה הנמוכה ביותר במדינה, הקָמַארְג. החלק המערבי והמרכזי מיוערים מאוד, ויש בו מפעלים הידרואלקטריים, מקומות מרפא ואתרי ספורט חורף.

אקלים

האקלים בצרפת מתחלק לשניים: בדרום-מזרח האקלים הוא ים-תיכוני (בקיץ יבש וחם, ובחורף לח), ובצפון המדינה האקלים הוא קר ולח (הרבה גשמים ולעיתים הטמפרטורות צונחות בחורף אל מתחת לאפס). בהרים כמות המשקעים גבוהה ובאזורים אחרים בינונית (600-500 מ"מ). בחורף בהרים קר מאוד, ופסגות ההרים הגבוהים מכוסות שלג כל ימות השנה. החורף היא עונת הגשם העיקרית.
בובי וונזר

מכללות ושירות צבאי

וונזר נולד בברוקלין, ניו יורק, ולמד באוניברסיטת סיטון הול שבניו ג'רזי. לאחר עונתו השנייה במכללה התגייס לחיל הנחתים האמריקאי ובמהלך שירותו אף לקח חלק בכיבוש גואם. בסיום מלחמת העולם השנייה חזר לסיטון הול כדי השלים את לימודיו האקדמיים.

קריירה מקצועית

וונזר נבחר על ידי רוצ'סטר רויאלס בבחירה העשירית של דראפט ה-BAA לשנת 1948. לצד כוכב הקבוצה, הקלע בוב דייוויס, הוביל צמד הגארדים את הרויאלס ל-7 הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, כולל אליפות היסטורית בעונת 1950/1951. וונזר נודע בשנות השיא שלו כ"שחקן שלם" בעל קליעה מדויקת, שליטה טובה בכדור, יכולות מסירה גבוהות ומשחק הגנה חזק. הקו האחורי של הרויאלס, אותו הרכיבו וונזר ודייוויס, הוכר כאחד מצמדי הגארדים הטובים ב-NBA של אותה תקופה.
וונזר שיחק במדי הרויאלס לכל אורך הקריירה, במהלכה נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA ונכלל 3 פעמים בחמישייה השנייה של העונה. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 12.2 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום ה-15 בטבלת קלעי הליגה, עם 6,924 נקודות, ושמיני בטבלת המוסרים עם 1,830 אסיסטים. בשנת 1971 נכלל ברשימת 25 המתמודדים ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שנבחרה במסגרת ציון 25 שנים להקמת הליגה, ובשנת 1987 הוכרז כחבר היכל התהילה של הכדורסל.

קריירת אימון

בשתי עונותיו האחרונות כשחקן שימש וונזר כ"מאמן-שחקן", ולאחר פרישתו ממשחק המשיך לאמן את הרויאלס במשך עונה וחצי נוספות. בתקופתו כמאמן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר של 98 ניצחונות ו-136 הפסדים (41.9%) והעפילה לפלייאוף פעם אחת. בשנת 1962 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת סנט ג'ון פישר", תפקיד אותו מילא במשך 24 השנים הבאות.
ב-23 בינואר 2016 מת וונזר בביתו שבפיטספורד, ניו יורק, בגיל 94.