google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת הקראי בקהיר

היסטוריה

קראים התגוררו במצרים במשך מאות שנים. במשך שנים התפללה הקהילה הקראית בקהיר בבית הכנסת הקראי העתיק "רב שמחה" ששכן בשכונת היהודים הקראים ("חארת אל-יהוד אל-קראין"), אשר שכנה בצמוד לשכונה היהודית הרבנית.
אולם בתחילת המאה ה-20 החלו יותר ויותר קראים להתבסס כלכלית וחברתית ולעזוב את הרובע היהודי עבור שכונות אחרות, אשר היו מרוחקות מבית הכנסת הישן, דבר שהקשה על הצעידה אליו בימי שבת וחג, ולכן החלה הקהילה לאסוף כספים לבניית בית כנסת קראי חדש. הבניה של בית הכנסת החלה בשנות ה-20, בהנהגתו של החכם הראשי של קראי מצרים, אברהם (איברהים) כהן. בית הכנסת ממוקם ברחוב סביל אל-כאסנדר שבשכונת עבאסיה (العباسية), והוא נועד לשמש את הקראים שהתגוררו בשכונות עבאסיה, אל דאהיר וגאמרה.
בשנת 1931 הסתיימה הבניה ובית הכנסת החדש נחנך. בשנת 1943 נקרא בית הכנסת על שם משה (מוסא) דרעי, שהיה רופא ומשורר קראי-מצרי מימי הביניים. ההחלטה לשינוי השם הייתה של החכם הראשי באותה עת, טוביה לוי בבוויץ, שהיה במקור מחצי האי קרים.
מבחינה סגנונית, בית הכנסת מזכיר את הבניה העות'ומאנית של מסגדים, ובכך שהוא כולל כיפה גדולה, הנתמכת על ידי עמודים, המכסה על אזור התפילה המרכזי. בנוסף כלל בית הכנסת חצר וספריה גדולה, שכללה כ-4,000 ספרים, ואשר שימשה כבית הדין של הקהילה.
נכון לשנת 2005, בית הכנסת נמצא במצב של הזנחה קשה ורבים מאוצרותיו נבזזו. בית הכנסת סגור, ומפתחות אליו נמצאים בידי הקהילה היהודית הרבנית. בשנת 2010 שופץ בית הכנסת באופן חלקי על ידי הממשלה המצרית.
סוכרוז

מבנה כימי

הנוסחה הכימית של סוכרוז היא C₁₂H₂₂O₁₁. הקשר שבין מולקולת הגלוקוז למולקולת הפרוקטוז הוא קשר קוולנטי אלפא (1-2), כאשר 1 ו-2 מייצגים את מספר האטומים בחד-סוכרים היוצרים את הקשר. סוכרוז מותך בטמפרטורה של 186 מעלות צלזיוס, והופך לקרמל. סוכרוז מתפרק בבעירה לפחמן דו-חמצני ומים. מידת המסיסות של סוכרוז היא 2.1 גרם סוכרוז לגרם מים.

השפעות בריאותיות

לסוכרוז השפעות שליליות רבות על בריאות האדם. ההשפעה המפורסמת ביותר היא פגיעה בשיניים. בנוסף, בשל הערך האנרגטי הגבוה שלו, סוכרוז נקשר גם לעודף משקל. אנשים הסובלים מסוכרת צריכים לעקוב באופן מתמיד אחר רמות הגלוקוז בדם. כמות גבוהה של סוכרוז בדם גורמת לעלייה ברמת הסוכר בדם ובסופו של דבר לעלייה בלחץ הדם.

עששת

חיידקים השוכנים בפה, ובמיוחד חיידקי סטרפטוקוקוס מסוג מוטנס, מפרקים פחמימות מכל הסוגים, ולא רק סוכרוז, לחומצה לקטית. החומצה עלולה לפגוע בציפוי האמייל של השן, ולגרום לעששת. 
הסוכרוז הוא הפחמימה שממנה נוצר חומר בשם דקסטרן בכמות גדולה יותר מפחמימות אחרות. הדקסטרן הוא החומר שבאמצעותו חיידקי הסטרפטוקוקוס מוטנס מדביקים את עצמם לשן וכן מהווה להם מקור אנרגיה לשעת הצורך. לכן הסוכרוז גורם לעששת יותר משאר הפחמימות.
שבתי טיאר

הרב שַׁבְּתַּי טַיָּאר (יש המאייתים: שבתאי) היה דיין בקהילת טריפולי שבלוב, מקובל ומשורר.

ביוגרפיה

הרב טיאר נולד לדיין רבי דוד טיאר מתוניס. בנו היה רבי יצחק טיאר מאלג'יר. חי במפנה המאות ה-17 וה-18, והיה עד לפורים אשריף.
היה רבו של החכם והמשורר הטריפולטאי רבי אברהם כלפון.

שיריו

מפורסמים ממנו שני שירים: מי כמוך אשריף, ו"תלאות הזמן".

מי כמוך אשריף

השיר "מי כמוך אשריף", בנוי במתכונת השיר "מי כמוך ואין כמוך" של רבי יהודה הלוי. השיר הוא בן 45 בתים, הנפתחים באקרוסטיכון אלפביתי ולאחריהם מופיעה באקרוסטיכון חתימת המחבר אני שבתי בירבי דוד טייאר חזק. כל בית מכיל ארבע צלעות, שלשת הראשונות מתחרזות ביניהן והצלע הרביעי הוא פסוק מן התנ"ך המסתיימת במילה "שם".
בשיר מסופר באריכות על הנסים שקרו לעדה הטריפולטאית בפורים אשריף. את השיר נהגו יהודי לוב לשיר בשבת שלפני כ"ג בטבת, נהגו להקדים לפני אמירת השיר הקדמה שחיבר רבי יעקב רקח ולאחריו אמרו נוסח השכבה למחבר הפיוט - רבי שבתי - ולרבי יעקב רקח.

תלאות הזמן

השיר המתחיל "תלאות הזמן הרבו פצעי", הוא שיר בעל אופי מוסרי, המתאר בצורה מליצית את אפסיות האדם ועל הדין והחשבון שימסור בשמים לאחר מותו.
בשיר זה כתב כתב חידה בו רמז את שמו:
ואם תשאל ידידי על שמי, הן / תבינהו בשכלך על נקלה.

בראש מזלג ותחת העלייה / נעוץ סופה באמצעה ודי לה.

חניכתו לשון הגרי מעופף / לטוש שכלך ותבין המגלה.
פתרון החידה הוא, שבראש השם יש את האות ש' הדומה למזלג. ואחריה באה המילה בית הנמצאת תחת העלייה,
על ידי שכותבים את האות האחרונה שבבית לפני האות י' שבאמצעיתה. ושם החניכה הוא "טיאר", שמשמעותה "מעופף" בערבית (=לשון הגרי).
הקורפוס העשירי (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו מונה קונסטנטין ברנהרד פון וויטס-רץ. מטה הקורפוס היה בהנובר, וחייליו גויסו מפרובינציית הנובר (שטחי ממלכת הנובר לשעבר), הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ודוכסות בראונשווייג. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-19 וה-20 בפיקודו של פון וויטס-רץ, תחת פיקוד הארמייה השנייה, וכראש מטהו כיהן לאו פון קפריבי. הקורפוס לחם בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד.
במהלך התקופה שלאחר מכן, היה הקורפוס חלק מהאזור הצבאי השלישי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה אוטו פון אמיך מפקד הקורפוס. הקורפוס הועבר לארמייה השנייה תחת פיקודו של מקס פון האוזן, וכלל את הדיוויזיות ה-19 וה-20. הקורפוס לחם בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן. באפריל 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. בספטמבר אותה שנה הוחזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני. לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המזרחית, בנובמבר אותה שנה חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרבות השונים כחלק מפלגת הארמייה B עד סוף המלחמה. ב-11 באוקטובר 1919 פורק הקורפוס, בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה ופירוק צבא האימפריה הגרמנית.
חומר פולימרי

חומר פולימרי (או חימר פולימרי) הוא חומר גלם לפיסול המבוסס על הפולימר פוליוויניל כלוריד (PVC). הוא רך ומאפשר שימוש נוח לצורך יצירת פריטים עדינים וזעירים. העיצוב הסופי מתקבל לאחר חימום בתנור ייחודי או אף בתנור אפייה ביתי רגיל.
בתחילת דרכו נעשו בו שימושים תעשייתים כגון יצור חלקי בובות וכפתורים באירופה. אמנים אמריקאים החלו לעשות בו שימוש יצירתי יותר כשהחלו ליצור חרוזים ותכשיטים וכן לשלבו ביצירה מזכוכית ובקרמיקה.
לחימר הפולימרי ניתן להוסיף פיגמנטים והוא משווק במגוון צבעים וגימורים. ניתן לערבב חומר בצבעים שונים על מנת לקבל מרקמים שונים וצבעוניים, וישנו מגוון רחב של שיטות עיבוד ושימוש.
אומנים שונים ברחבי העולם יוצרים מהחומר הפולימרי מגוון עשיר של יצירות אומנות, בין היתר פסלונים ומיניאטורות, ציור בחומר, פיסול וציפוי, יצירת תכשיטים, פסיפס וציפוי ריהוט ביתי בצורה אומנותית.
בין החברות השונות המוכרות את החומר הפולימרי יש הבדלים בקשיות החומר, ביכולות שלו להשתלב עם חומרים אחרים כגון חומרים מצפים, ובזמני חימום ואפיה שונים. בין החומרים הנפוצים בישראל: "פימו", "פרמו", "המועדון הלבן - white club", מוצרים על שם "דונה קאטו" ועוד.
קיימות קהילות אינטרנט העוסקות ביצירה בחומר פולימרי ומספקות הדרכה למתחילים ולמתקדמים.
מסתמי הלב

מסתמי העליות-חדרים

מסתמי העליות-חדרים מכונים גם מסתמי מפרשים, בשל צורתם המיוחדת. אלו מסתמים חד-כיווניים גדולים המורכבים ממעין עלים דמויי חרמשים, שמונעים זרימה חוזרת מהחדרים לעליות במהלך הסיסטולה (התכווצות) החדרים.
הם מעוגנים לקיר החדר על ידי גידים שמייצבים את המסתם למקומו. אלו מחוברים לשרירים הגורמים למתח בגידים כדי להחזיק את המסתם במקומו ומונעים ממנו להיפתח לכיוון הלא נכון (אין להם קשר לפתיחה או לסגירה של המסתם הנגרמת מהפרשי לחצים משני צדי המסתם).

המסתם הצניפי

המסתם הצניפי (המסתם המיטרלי) נמצא בצדו השמאלי של הלב בין העלייה השמאלית לחדר השמאלי. הוא מונע מהדם לזרום חזרה מהחדר השמאלי לעלייה השמאלית. המסתם הצניפי נפתח על ידי לחץ המצטבר בעלייה השמאלית בזמן התכווצות העלייה, ומאפשר לדם לזרום מהעלייה לחדר השמאלי. בסוף התכווצות העלייה נסגר המסתם כדי למנוע מהדם מלזרום חזרה מהחדר לעלייה. משום שהוא נמצא בצד שמאל של הלב, עליו להתמודד עם כוחות ולחצים חזקים. משום כך הוא בעל שני חרמשים בלבד, ולפיכך הסיכוי שמשהו ישתבש בו נמוך יותר. סיבוך נפוץ של קדחת ראומטית גורם להתעבות או להיצרות המסתם הצניפי.

המסתם התלת-פסיגי

המסתם התלת-פסיגי (המסתם הטריקוספידלי) נמצא בצדו הימני של הלב בין העלייה הימנית והחדר הימני. המסתם התלת-פסיגי, בדומה למסתם הצניפי, נפתח על ידי לחץ המצטבר בעלייה הימנית בזמן התכווצותה, ומאפשר לדם לזרום לחדר הימני. בסוף התכווצות העלייה נסגר המסתם כדי למנוע מהדם לזרום חזרה מהחדר הימני לעלייה.

מסתמי הכיסים

מסתמי הכיסים הם מסתמים דמויי סהר הנמצאים בפתחו של עורק הריאה ובפתחו של אבי העורקים. מסתמים אלו אינם בעלי מערכת תמיכה של גידים ושרירים שקיימת במסתמי העליות-חדרים, והם דומים בכך למסתמים שמצויים בוורידים. מסתמים אלה הם חד-כיווניים, וכשהם פתוחים הם מאפשרים לדם לזרום מהלב לעורקים, וכשהם סגורים הם מונעים מהדם לזרום חזרה מהעורקים אל הלב.

מסתם אבי העורקים

מסתם אבי העורקים (המסתם האאורטלי) נמצא בין החדר השמאלי לאבי העורקים. המסתם הוא עגול, יש בו שלושה עלים, ומבנהו ופעולתו הם דמויי צמצם במצלמה. בזמן סיסטולה של החדרים עולה הלחץ בחדר השמאלי, וכשהלחץ בו גבוה מהלחץ באבי העורקים נפתח המסתם ומאפשר לדם לזרום מהחדר השמאלי לאבי העורקים. בסיום הסיסטולה, צונח הלחץ בחדר השמאלי במהירות והלחץ הגבוה יותר באבי העורקים גורם למסתם להיסגר. מסתם אבי העורקים תורם לרכיב A2 של קול הלב השני (S2).

מסתם עורק הריאה

מסתם עורק הריאה (המסתם הפולמונרי) נמצא בין החדר הימני לעורק הריאה וגם לו שלושה עלים. בדומה למסתם אבי העורקים המסתם נפתח בזמן סיסטולה של החדרים כשהלחץ בחדר הימני גבוה מהלחץ בעורק הריאה, ובסיום הסיסטולה בחדרים, כשהלחץ בחדר הימני יורד בחדות, והלחץ הגבוה יותר בעורק הריאה גורם למסתם להיסגר.
רוי ארצ'יבלד יאנג

רוי ארצ'יבלד יאנג (באנגלית: Roy Archibald Young;‏ 17 במאי 1882 - 31 בדצמבר 1960) היה בנקאי אמריקאי ששימש כיושב ראש דירקטוריון הבנק הפדרלי (הפדרל ריזרב) (הבנק המרכזי של ארצות הברית) עם פרוץ המשבר בוול סטריט ב-1929 ותחילתו של השפל הגדול.
יאנג נולד במרקט שבמישיגן, כבר בגיל שמונה החל את הקריירה הבנקאית שלו כשעבד כשליח עבור בנק מקומי, בהמשך עבד כעוזר קופאי וב-1913 מונה לסגן נשיא בנק סיטיזן נשיונל. בין 1919 ל-1927 היה נגיד הבנק הפדרלי במיניאפוליס. ב-1927 נקרא על ידי הנשיא קלווין קולידג' להחליף את דניאל קריסינג כיו"ר דירקטוריון הבנק הפדרלי בוושינגטון די.סי, הוא הושבע לחבר דירקטוריון ב-3 באוקטובר 1927 ומייד מונה ליושב ראשו. יאנג כיהן בתפקיד עד 31 באוגוסט 1930, כשבמהלך כהונתו פרץ המשבר הכלכלי הגדול. ב-1930 עזב יאנג את הדירקטוריון בוושינגטון ועבר לכהן כנגיד הבנק הפדרלי בבוסטון (תפקיד שבאותה עת נשא שכר גבוה יותר). לאחר התפטרותו ב-1942 בהמשך הקריירה עמד בראש בנק פרטי בבוסטון, הצטרף לדירקטוריון חברת טקסטיל ועמד בראשה משנת 1954.
שלמה גפשטיין

קורות חיים

גפשטיין, נולד בשנת 1882 בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה, בנם של יוכבד, בת ליצרן משקאות מחצי האי קרים, וקלמן עורך דין, מסימפרופול. כאשר היה בן כחצי שנה, חזרה המשפחה לגור בקרים, בה חלפו עליו נעוריו. עד בר המצווה שלו, קיבל חינוך יהודי, ב"חדר" וממורים פרטיים. לאחר מכן למד בבית ספר ריאלי ממשלתי באודסה, ובאקדמיה לאמנות ואדריכלות בבירה סנקט פטרבורג. בשנת 1912, הוסמך לאדריכל, ועבד במקצוע זה בפטרבורג. עוד בזמן לימודיו, החל לעסוק בכתיבה עיתונאית, ובטרם מלאו לו 17 שנים, כבר כתב בעיתון הרוסי "קרים", ובעיתונים ציוניים ברוסית.
התמחה בהוצאה לאור, ועם תום מהפכת אוקטובר, מונה כ"מנהל הוצאת ספרי החוקים, מטעם הקומיסריון למשפטים במוסקבה". באותם ימים אף נישא למרגלית, אחותם של יוליוס ברוצקוס ובוריס דב ברוצקוס.

בארץ ישראל

כאדריכל התמחה בתכנון בתי דירות בתל אביב, תחום בו עסק עד לשנת 1950. הבניינים הרבים שתכנן בתל אביב בלטו הודות לאיכותם העיצובית. לבד מבתי מגורים תכנן את "המרכז המסחרי החדש" שהוקם בסמיכות לתחנה המרכזית הישנה וכן תכנן את בניין קולנוע אלנבי. בשלב מאוחר פרש מהמקצוע והתמסר לכתיבה. בשנת 1952 התאלמן מאשתו מרגלית. גפשטיין נפטר ב-1961, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הקורפוס ה-15 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם בינה ב-10 באוקטובר 1938 בשם "הקורפוס ה-15", והועמד תחת פיקוד הרמן הות.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה העשירית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את הדיוויזיות הקלות ה-2 וה-3. הקורפוס השתתף בקרב מודלין, ומאוחר יותר השתתף בקרב על ורשה.
במהלך המערכה על צרפת, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית בפיקודו של גינתר פון קלוגה, וכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-5 וה-7. הקורפוס השתתף בצליחת נהר המז, ובהתקדמות לעבר תעלת למאנש. בהמשך פעל הקורפוס במהלך מבצע אדום, כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט בפיקודו של אוואלד פון קלייסט.
ב-16 בנובמבר 1940 הפך הקורפוס לארמיית הפאנצר השלישית.
מונטפלייר (ורמונט)

היסטוריה

ב-14 באוגוסט 1781 אישרה אספת הנבחרים של הרפובליקה של ורמונט הקצאת קרקעות באזור מונטפלייר למתיישבים ממסצ'וסטס, והיישוב עלה לקרקע ב-1787. קולונל ג'ייקוב דייוויס, מראשוני המתיישבים האירופאים במקום, קרא את שם העיר על שם העיר מונפלייה (Montpellier) שבדרום צרפת. (בדרך זו הוא העניק לעיירה סמוכה את השם קאלֵס, Calais, על שם עיר החוף הצרפתית קאלה). סביר להניח שהשם מונטפלייר נבחר עקב ההתלהבות הרבה שפשתה בתקופה ההיא מכל דבר צרפתי, בעקבות הסיוע הצרפתי לשלוש עשרה המושבות שמרדו באימפריה הבריטית והקימו את ארצות הברית של אמריקה.
ב-1805 נבחרה העיירה, עקב מיקומה במרכז המדינה, לבירת מדינת ורמונט, שבינתיים הצטרפה לארצות הברית כמדינה ה-14.

גאוגרפיה

מונטפלייר ממוקמת באזור ה"גרין מאונטיינז". שטח העיר על פי מדידות רשמיות הוא 26.6 קמ"ר. רובו המוחלט הוא יבשה, ורק כעשירית האחוז הוא מים.
מרכז העיר נמצא על רמה שטוחה, שגובהה 158 מטר, מוקפת בגבעות ובעורקי גרניט. לאורך צדה הצפוני של העיר ניצב רכס גבעות שאורכו כמה ק"מ וגובהו כ-275 מטר. מרכז העיר הנמוך מועד לשטפונות מעת לעת, והעיקריים שבהם אירעו בשנים 1927 ו-1992.
הנהר ווינוסקי, שמקור שמו בשבט האינדיאני אבנאקי ומשמעותו "בצל", זורם מערבה לאורך גבולו הדרומי של האזור המסחרי של מונטפלייר, והוא ניזון מכמה פלגים החוצים את מחוזות ורמונט הסמוכים.

כלכלה

מאז שהפכה מונטפלייר לעיר הבירה של המדינה, בשנת 1805, היו משרדי הממשלה גורמי המסחר העיקריים בעיר, ובמחצית המאה התשע-עשרה נוספו גם כמה חברות ביטוח חיים וביטוח שריפות. בתעשייה נטל ייצור הגרניט, בעיקר ממחצבות בסמוך לעיר באר, חלק מרכזי בכלכלת העיר, והוא ממשיך עדיין להעסיק מספר חברות. גם ייצור קורות עץ היה חלק חשוב בתעשיית העיר במאה התשע עשרה. 
בעיר שכן המפעל האחרון לייצור אטבי כביסה בארצות הברית. המפעל נסגר בשנת 2006. כיום מתבססת כלכלת העיר שבאזור המסחרי בעיקר על עסקים בבעלות מקומית, לצד משרדים ראשיים של חברות ביטוח אחדות, וכמה מסעדות של רשת ארצית למזון מהיר.

חינוך ותרבות

במונטפלייר ישנם כמה מוסדות לימוד. המפורסמים שבהם הם בית הספר התיכון של העיר, "מכללת ורמונט לאמנות יפה" (Vermont College of Fine Arts) והמכון הקולינארי של ניו אינגלנד. אירועי התרבות המקומיים השנתיים בעיר כוללים את פסטיבל הסרטים "ההר הירוק" (Green Mountain), המתקיים בעיר מדי שנה, וכן את המסורת שהחלה בשנת 1990 של חיפוי חזיתות החנויות והבניינים הציבוריים בלבבות אדומים ביום ולנטיין - 14 בפברואר.
בעיר נמצאת ספריית קלוג-האבארד. עותק של אפריז (אלמנט עיצובי) מהפרתנון של אתונה שמור בספרייה זו. במונטפלייר ממוקם גם המוזיאון להיסטוריה של ורמונט
באר לחי ראי

בְּאֵר לַחַי רֹאִי הוא אתר מקראי ובו באר מים בנגב, אשר עליו מסופר בספר בראשית.

זיהוי

בחפירות וסקר ארכאולוגי אשר בוצעו בנגב המרכזי נמצאו פריטים רבים מהתקופה הישראלית, תקופת הברזל והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. ארכאולוגים וחוקרי המקרא וארץ ישראל במאה ה-20 הציעו כי באר לחי ראי היה יישוב בנגב המרכזי; היישוב צמח בהדרגה בשמשו אתר חניה לנודדים במדבר. יש המזהים אותו עם עין עבדת (בשמה הערבי: עין מרייפיג). 
יישוב זה ניצב על אם הדרך, כפי דברי ה"מלאך": "עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר עַל הָעַיִן בְּדֶרֶךְ שׁוּר", שהיא על פי השערות ספרות המחקר, דרך מרכזית בנגב, אשר חצתה אותו במרכזו מצפון הנגב אל נווה מדבר בקדש ברנע.

יצוגיה בתרבות העברית

הביטוי באר לחי ראי משמש בכותרי ספרים כמבטא מקור של חיים; כך למשל כותר ספרו של הרב אברהם בלעיש שפעל במערב אירופה במאה ה-19, וכותר ספרו על הרמב"ם של הרב יעקב חיים סרנא במאה ה-20.
חשמל סטטי

חשמל סטטי היא תופעה פיזיקלית הנוצרת מחוסר איזון בין המטענים החיוביים לשליליים בחומר. כתוצאה מכך, נוצר הפרש מתחים בין החומר הטעון לחומרים אחרים, המתפרק בצורת ניצוץ חשמלי.
חוסר איזון חשמלי כזה עלול להיגרם כתוצאה ממגע בין שני עצמים, בדרך כלל עצמים העשויים מחומר מבודד כגון צמר, גומי, פלסטיק או ספוג, הגורם למעבר אלקטרונים מפני השטח של עצם אחד לשני וגורם לעצם אחד להיות טעון בעודף מטען שלילי ולעצם השני להיות בעל עודף במטען חיובי. בניגוד לדעה עממית רווחת, אין צורך בחיכוך לצורך מעבר המטענים אלא די במגע. חיכוך אפקטיבי יותר משום שבמהלך תנועת חיכוך נוצר מגע וניתוק בין שני הגופים המתחככים מספר רב של פעמים.
בתנאי מזג אוויר יבש, המוליכות של האוויר קטנה וכך כמות רבה יותר של מטענים עלולה להצטבר. התופעה מוכרת בחיי היום יום בעיקר לאחר נסיעה במכונית בחורף, כאשר נגיעה בדלת המכונית לאחר נסיעה גורמת לפריקת המטען בצורת ניצוץ. הגורם ליצירת החשמל הסטטי הוא מעבר מטענים כתוצאה מהחיכוך בין מושב המכונית לבין הנוסע. חוסר האיזון במטענים בגוף הנוסע גורם להתפרקות בצורת ניצוץ ברגע שנוגעים במוליך מתכתי כדוגמת דלת המכונית.
ניצוצות חשמליים כתוצאה מהתפרקות מטען סטטי גורמים לרוב לאי נוחות בלבד, אבל במקרים מסוימים עלולים לגרום לנזק ממשי. לדוגמה, התקנים אלקטרוניים כגון  שבבים עלולים להינזק כתוצאה מהתפרקות של חשמל סטטי דרכם, ולכן רצוי לגעת בחפץ מוארק על מנת לפרוק את המטען הסטטי בגוף, לפני שנוגעים ברכיבים אלקטרוניים או במעגלים מודפסים. סכנה אחרת היא יצירת דליקות בתחנות דלק.
סכנות רבות אלה בחיי היום יום אילצו אנשים למצוא דרך כדי שהמטען הזה יתפרק ללא פגיעה בסביבה. למשל במכלית דלק ניצוץ של חשמל סטטי יכול להיות מאוד קטלני ולכן מובנית על המכלית שרשרת הארקה, אשר בעזרתה החשמל הסטטי נפרק ללא פגיעה במכלית.
התפרקות מטען סטטי בקנה מידה גדול יותר היא הגורם לברק.
מרחב נורמי

מרחב נורמי הוא מרחב וקטורי שעליו מוגדרת נורמה. הנורמה היא פונקציה המקבלת וקטור ומחזירה מספר ממשי, והיא מהווה הכללה של מושג האורך או הגודל של וקטור.
מרחב נורמי שהוא מרחב שלם מכונה "מרחב בנך". כל מרחב נורמי ניתן לשיכון בתוך מרחב בנך מתאים לו, המכונה "מרחב השלמה".
כל מרחב מכפלה פנימית הוא בפרט גם מרחב נורמי, כאשר המכפלה פנימית משרה נורמה טבעית באופן הבא:  . מרחב נורמי כזה נקרא "מרחב אוקלידי", שכן נורמה המושרית ממכפלה פנימית זו מגדירה את מושג האורך בגאומטריה אוקלידית.
מרחב נורמי הוא בפרט מרחב מטרי, כאשר הנורמה משרה מטריקה טבעית באופן הבא: . בפרט גם זהו מרחב טופולוגי טבעי (ביחס לבסיס הכדורים הפתוחים במטריקה).
לולה עלי אסמאיל

ביוגרפיה

אסמאיל נולדה בג'יבוטי למשפחה מאומת האיסה, וב-1992 השתקעה במונטריאול, שבקנדה. היא הייתה חלק מגל של מהגרים שעזבו את המדינה הענייה והבלתי יציבה פוליטית. הצעירה מבין 8 ילדים, היא למדה אוטומציה משרדית, אך נמשכה לעולם הקולנוע, והחלה ללמוד קורסים בנושא. בתחילה, היא שיחקה במספר סדרות טלוויזיה בקוויבק, אך מצאה שיצירת סרטים מעניין אותה יותר.

קריירה

ב-2012, יצרה אסמאיל את הסרט הראשון שלה, סרט עלילתי קצר בשם "לאאן" (חברות), על שלוש נשים צעירות בג'יבוטי, סועד, אובה ואיאנה, אשר לועסות קאת ומחפשות אהבה. אסמאיל גם שיחקה את אחד התפקידים הראשיים. הסרט תיאר חיים יומיומיים בארצה. היה זה הסרט הראשון שביימה אישה מג'יבוטי. אסמאיל מספרת שאת הכסף לסרט גייסה בעיקר ממשפחה וחברים. כשהגיעה לג'יבוטי, פנתה למשרד התרבות, אך לממשלה לא היו תקציבים לפרויקטים מסוג זה. לדבריה, על אף כל זאת, היא קיבלה עזרה במאמציה מכל גורם אליו פנתה. היא מציינת את הרצון הפוליטי להקים תעשיית קולנוע במדינה. הסרט הוצג בפסטיבלים באפריקה, אירופה וצפון אמריקה, וזכה לשבחי הביקורת.
ב-2014, צילמה הבמאית את הסרט הראשון שלה באורך מלא, "דאליניארו" (נוער). הסרט עוקב אחר שלוש צעירות מרקעים סוציו-אקונומיים שונים. הסרט זכה לתמיכה מהארגון הפרנקופוני הבינלאומי, והופק במשותף בקנדה, סומליה, צרפת וג'יבוטי, שם צולם בשלמותו. בכורת הסרט התקיימה בג'יבוטי ב-2017, ונכחו בה שרי התרבות, החינוך והתקשורת של ג'יבוטי.
סימונידס

בצעירותו

סימונידס היה בן אחותו של המשורר הנודע באקכילידס. הוא נולד בלוליס – עיר ידועה באי קיאוס, וכישוריו התפרסמו עוד בצעירותו, כאשר חיבר פיוטים ליריים לחגיגות הדתיות לכבוד האל אפולו ואף הורה שירה ומוזיקה בעיר הולדתו.

חיפוש מצנטים

סימונידס, כמשוררים ובכלל כאמנים בני דורו, חיפש לעצמו פטרונים כלכליים, אשר בחסותם יוכל לממש את כישוריו. ביודעו כי בעיר הולדתו עלולים כישורים להיבלם עקר סימונידס לאתונה, עיר גדולה במרכז יוון, והסתפח לחצרו של היפרכוס הידוע, מי שנחשב לפטרון הסופרים והמשוררים. בשנת 514 לפנה"ס נרצח היפארכוס, וסימונידס עלה צפונה לתסאליה שבצפון-מזרח חצי האי הבלקני, שם יצר ופעל בחסות שתי משפחות תסאליות ידועות בפטרוניותן: סקופאס ואלאוס. עם אחת מהן הסתכסך, והדבר עלה לו כמעט בפרנסתו.

עיסוקו בפוליטיקה

כמה עובדות גרמו לו לעסוק בפוליטיקה: רדיפתו אחר פטרונים שונים, זו שחשפה אותו לידע אודות תככים פוליטיים; היותו מקורב לפוליטיקאים מפורסמים כגון תמיסטוקלס האתונאי ופאוסניאס הספרטני; כישוריו ורגישותו המדינית והחברתית – כל אלה הביאו אותו לכך שהוא יצטייר בעיני סביבתו הקרובה וגם הרחוקה כמבין דבר ועניין בתחום הפוליטיקה, ואף מסופר עליו כמי שגישר ופישר בין שני יריבים, היירו ותארו, שהיו נכונים להתכתש עד מוות עם כוחות הצבא שברשותם.
רגישותו הפוליטית, ההלנית, הביאה אותו לכך שיחבר יצירות לא רק מתחום הדת והפולחן ובוודאי שלא רק על פי הזמנות הפטרון האישי שלו, אלא גם מתוך ראייה מחד והערכה מאידך לאירועים היסטוריים חשובים בתולדות יוון. כך למשל חיבר יצירות הנוגעות לשני הקרבות הקלאסיים בתקופת הפלישות הפרסיות: קרב מרתון וקרב תרמופילאי. ביצירותיו מגלה סימונידס הערצה רבה לגיבורי הקרב, לבכירים ולזוטרים.

יצירותיו

מיצירותיו של סימונידס, ממש כמו משוררים מפורסמים בני דורו, כמעט לא שרד דבר. כמה אלגיות קצרות, אך המציגות כישרון לירי משובח. אלגיה היא שיר צער או אבל (מקור המילה הוא פריגי ומשמעו "חליל"), ובמאה השישית לפנה"ס קיבלה האלגיה, בזכותם של המשוררים סימונידס ותאוגניס, תוכן מעורב: הטפת מוסר, ותיאור תענוגות האהבה.
סימונידס כתב הרבה אפיגרמות (מיכתמים), שבהם ידע לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במיכתמו לכבוד גיבורי תרמופילאי העלה על נס את זכר הקורבן ההירואי שלהם בשתי שורות קצרות ומאוזנות. התפרסמו מיכתמיו, ובעיקר האישיים שבהם, כשופעי חום וגוונים מלטפים. סימונידס כתב גם עשרות רבות של פרגמנטים ליריים, ונודע גם כמחבר מוכשר של שירי דיתירמבוס.
מספרים כי יצירותיו היו כה מפורסמות עד כי יכול היה לתבוע כל סכום, אף אגדי, עבור כל אחת מהן, והיו אף שהאשימוהו באהבת בצע.
לצד כישוריו הליריים קנה לו שם אף כמי שהציג בפעם הראשונה את ההבדלים בין אותיות-תנועה ארוכות וקצרות ונחשב גם לממציא המנמוניקה: תורת השבחת הזיכרון.

מאתונה לסיקיליה

לאחר קרב מרתון (490 לפנה"ס) שב המשורר סימונידס לאתונה, אך לאחר פרק זמן קצר עקר לסיקיליה (סיציליה) על-פי הזמנתו של המלך השליט היירו, אף הוא פטרון ידוע של יוצרים ומחברים.  תחת חסותו, אם כי בעל חירות אמנותית, חי ופעל סימונידס עד יומו האחרון. סימונידס נקבר בעיר אקרגס שבסיקיליה.
רות ג'ונס

קורות חייה

רות ג'ונס נולדה בברידג'נד שבדרום ויילס, ולמדה בבית הספר המקיף פורת'קאול. אביה עבד עבור חברת "British Steel" ואמה הייתה פסיכיאטרית ילדים. יש לה שני אחים מבוגרים ממנה ואחות צעירה אחת. אחרי שסיימה את התואר באנגלית ותיאטרון מאוניברסיטת ווריק, למדה שנה בקולג' המלכותי של ויילס למוזיקה ודרמה בקארדיף.
אחרי קבלת התואר התקשתה ג'ונס למצוא עבודה במשחק, וחשבה להיות עורכת דין. אבל אז קבלה את עבודה בפנטומימה בקארדיף. היא נעזרה גם ברוב בריידון, שהזמין אותה להצטרף לקבוצת אלתור בבאת'. בין השחקנים בקבוצה הייתה גם ג'וליה דייוויס שאיתה הופיעה ג'ונס מאוחר יותר ב-"Nighty Night".

קריירה

בתחילת הקריירה שלה עבדה ג'ונס בתוכניות קומיות בטלוויזיה וברדיו עבור BBC ויילס. בעקבות הופעתה בסרט המצליח "מזרח הוא מזרח" קיבלה תפקידים בתיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטרון המלכותי הלאומי.
לאחר שג'ונס הופיעה בסדרה "Fat Friends" של ITV במשך ארבע עונות, היא פגשה את ג'יימס קורדן, לעתיד השותף שלה לכתיבת הסיטקום "גאווין וסטייסי". היא גם השתתפה במספר קומדיות של ה-BBC בהם בתפקיד מייפאנווי ב"הממלכה הקטנה", בתפקיד מאגס ב"סקסונדייל" וכלינדה ב"נומי נומי".
ג'ונס זכתה להצלחה בשנת 2008 בסיטקום של ה-BBC "גאווין וסטייסי" שאותו כתבה יחד עם ג'יימס קורדן, וכמו כן השתתפה בסדרה בתפקיד נסה ג'נקינס. התוכנית הייתה ללהיט ב-BBC 3 והועברה ל- BBC 1. הסדרה זכתה במספר פרסים בהם שני פרסי באפט"א וארבעה פרסי הקומדיה הבריטית. ג'ונס ורוב בריידון, שאף הוא מככב בסדרה, הקליטו יחד את השיר "איים בזרם" (בביצוע הדמויות שלהם בסדרה) עבור הקומיק ריליף של 2009. השיר הגיע למקום ראשון במצעד.
ב-2008 הייתה ג'ונס הקריינית בסרט "Chaos at the Zoo" על גן החיות "Manor House Wildlife Park" של אנה ריידר ריצ'רדסון. עוד ב-2008 השתתפה בשתי דרמות תקופתיות ששודרו ב-BBC One, "טס לבית דרברוויל" ו"דוריט הקטנה" כמו גם בשני פרקים בסדרה "The Street". בדצמבר 2009 כיכבה ג'ונס ב-"A Child's Christmases In Wales". ב-2010 כיכבה בקומדיה "The Great Outdoors" לצדו של מארק היפ, ובדצמבר אותה שנה הגישה תוכנית אירוח חד פעמית בערוץ BBC Two בשם "Ruth Jones' Christmas Cracker". בינואר 2011 גילמה ג'ונס את דמותה של השחקנית הטי ג'ייקס  בדרמה "הטי", העוסקת בפרשת אהבים של ג'ייקס עם הנהג הצעיר שלה, ג'ון סקופילד, בעת שהייתה נשואה לשחקן ג'ון לה מז'רר .
ב-2008 הקימה ג'ונס יחד עם המפיק דייוויד פיט את חברת ההפקות "Tidy Productions". החברה הפיקה את התוכניות " Ruth Jones' Sunday Brunch" ברדיו ה-BBC של ויילס אותן הגישה ג'ונס בשנים 2008 ו-2009. ב-2010 הפיקה החברה תוכניות בידור וקומדיות בערוצי "BBC Two" ו-"BBC Three". עוד הפיקה החברה תוכנית דרמה קומית עבור ערוץ 4 הוולשי (S4C) ותוכניות בידור עבור BBC ויילס.
עבור Sky TV הפיקה החברה של ג'ונס את סדרת הטלוויזיה "סטלה" שהעונה הראשונה שלה שודרה ב-2012. זה היה הפרויקט הגדול הראשון שלה מאז הסדרה "גאווין וסטייסי" בנוסף להיותה מפיקה ויצירת הסדרה, היא גם כיכבה בתפקיד הראשי וכתבה את התסריט לארבעה פרקים. ג'ונס הייתה מודאגת מההשוואה בין "סטלה" לסדרה "גאווין וסטייסי" ששתיהן מתרחשות בוויילס, והחליטה להעביר את מקום ההתרחשות של הסדרה לעמקים במקום בחוף שבדרום ויילס. העונה השנייה של "סטלה" הופקה בקיץ 2012 ושודרה ב-2013.

חיים אישיים

ג'ונס מתגוררת בקארדיף עם בעלה דייוויד פיט. השניים הכירו בתחילת שנות התשעים כשעבדו יחד על פיילוט לקומדיה.
ב-2013 קיבלה ג'ונס תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת ווריק.
ב-2014 הוענק לג'ונס תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה לתחום הבידור.