google/wiki40b huggingface dataset:
פרוסופגנוזיה

פרוסופגנוזיה (מיוונית: prosop - פנים agnosia - אי ודאות, נקרא גם עיוורון פנים) היא הפרעה המתבטאת בקושי בעיבוד פנים שונות ובהבחנה ביניהן.
ההפרעה יכולה להופיע באופן מלאכותי כתוצאה מפגיעה במוח עקב אירוע טראומתי כגון תאונה, ולעומת זאת, בראשית המאה ה-21 זוהתה התופעה אצל אנשים מסוימים כמולדת או שהתפתחה אצלם באופן טבעי בגיל צעיר. יש להבדיל בין שתי הקבוצות בכך שבקבוצה הראשונה אנשים מודעים לבעיה שנוצרה אצלם משום שהם יכולים להשוות בין שתי התקופות, הראשונה בה הבחינו בין פרצופים והשנייה שלא. לעומתם, הקבוצה השנייה עלולה לא להיות מודעת לכך שיש לה בעיה ואף אם תיתקל בקשיים בהמשך לא בהכרח תתלה אותם בבעיית הפרוסופגנוזיה, אלא לדוגמה בבעיות זיכרון כלליות. דבר זה מקשה על אבחונם של חברי הקבוצה השנייה.
אנשים הסובלים מפרוסופגנוזיה נוטים לזהות אנשים על-פי שפת גוף, תסרוקת, צורת הליכה, סגנון לבוש, צורת דיבור ועוד. כך למעשה נוצר מצב שאם אדם (אפילו קרוב מאוד כמו בן זוג או אח) משנה את התסרוקת או לובש תחפושת, פעמים רבות האדם אשר סובל מפרוסופגנוזיה לא יצליח לזהות אותו.
מחלת הפרוסופגנוזיה היא מחלה אשר מתרחשת בעקבות פגיעת ראש בלידה ובבגרות, בדרך כלל פגיעה הכוללת את אזורי הליבה וזה גורם לבן אדם לשכוח פרצופים.
על פי ההערכות כ-2% אחוז מן האנשים בעולם לוקים בפרוסופגנוזיה ברמות שונות. 
"גם בזיכרוני המוקדם ביותר, מעולם לא יכולתי להבדיל בין אנשים לפי הפנים שלהם". למשפט המפתיע הזה אחראי דייוויד פיין. הגסטרואנטרולוג הבריטי, בן 60, לא יכול לזהות פנים: "לקח לי לפחות 30 שנה להבין שיכולת זיהוי הפנים שלי נמוכה מהממוצע, ועשר או 15 שנים נוספות כדי להבין שרוב האנשים תופשים תווים ייחודיים לכל פנים. הייתי כמעט בן 50 כששמעתי לראשונה על פרוסופגנוזיה, והפרעה זו אובחנה אצלי רק כעבור שלוש שנים". פרוסופגנוזיה היא הפרעה המתבטאת בקושי או אי-יכולת לעבד פנים שונות ולהבחין ביניהן. היא יכולה להיות מולדת או להיגרם מפגיעה מוחית. הציבור כמעט ואינו מודע להפרעה זו, למרות שמספר לא מבוטל של אנשים לוקים בה, ולעיתים גם הם עצמם אינם מודעים לבעיה שנוצרה אצלם. או, כפי שמסביר בפשטות פיין עצמו, "הייתי בטוח שזה ככה [אצל כולם]".
— מתוך "האיש שאינו מזהה פנים", באתר הארץ
רפי ורטהיים

ביוגרפיה

רפי ורטהיים נולד בקריית ביאליק. הוריו, קרל וחוה, עלו לארץ ישראל מגרמניה.
את שנות התיכון עשה ורטהיים בבית ספר בסמ"ת בחיפה, במגמת מכונות. הוא היה חניך השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. לאחר שירותו הצבאי, למד הנדסת מכונות לתואר ראשון ולתואר שני בטכניון, ובהמשך השלים דוקטורט בהנדסת מכונות באאכן שבגרמניה. עם סיום התואר, חזר לישראל בשנת 1975 החל ללמד הנדסת מכונות בטכניון. בנוסף, ורטהיים בתפקיד בכיר בחברת ישקר. משנת 1986 היה חבר מועצת העיר קריית ביאליק, ובהמשך כיהן כסגנו של ראש העיר דני ז'ק, בהיותו חבר בסיעתו העצמאית.
בין השנים 2001 -2002 שימש כנשיא ארגון CIRP הבינלאומי - ארגון בינלאומי של אנשי מדע מתחום הנדסת הייצור.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודד לתפקיד ראש העיר ברשימה מקומית שנתמכה על ידי מפלגת שינוי ומפלגת העבודה. בסיבוב השני הוא גבר על אלי דוקורסקי בהשיגו רוב של 57.6%. עם כניסתו לתפקיד, התמודד עם גרעון של כ-30 מיליון שקלים שהותיר ראש העיר הקודם.
בבחירות שנערכו ב-2008, בהן התמודדו שבעה מתמודדים על ראשות העיר, קיבל 19.8% מהקולות, והוחלף על ידי אלי דוקורסקי. הוא החל לכהן כחבר האופוזיציה היחיד במועצת העיר, ולקראת הבחירות בשנת 2013, הצטרף לחבר המועצה צביקה ברקאי שהתמודד על תפקיד ראש העיר מול דוקורסקי. ברקאי הפסיד בבחירות לראשות העיר וסיעתם המשותפת זכתה לשני מושבים במועצת העיר. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 חבר לרשימת "לב ביאליק" כמספר שתיים ברשימה. מכיוון שהרשימה קיבלה מושב אחד בלבד, הוא נותר מחוץ למועצת העיר.
בשנת 2009 קיבל מינוי במוסד אקדמי בגרמניה. בשל מינוי זה, ביקש ראש העיר דוקורסקי להדיחו מתפקידו במועצת העיר בטענה שהוא לא מתגורר עוד בעיר. בית המשפט המחוזי בחיפה פסק כי אין עילה מספקת להדחת ורטהיים, שראש העיר לא הרים את נטל ההוכחה לכך שורטהיים אינו מתגורר עוד בעיר באופן קבוע, וכי זיקתו לקריית ביאליק לא נותקה על אף שהייתו בגרמניה.
מאז עזיבתו את תפקיד ראש העיר, ורטהיים מרצה במכללת אורט בראודה. בנוסף, הוא משמש כנציג בישראל של מכון המחקר היישומי הגרמני ”פראונהופר”.
קיפוד (סוג)

במקרא

אין לבלבל סוג זה עם הקיפוד (או הקיפוז) במקרא שהכוונה כנראה לעוף בשם זה.
תומר חליבה

קריירה

חליבה החל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת הפועל באר שבע ובעונת 1998/1999 עלה לקבוצת הבוגרים. חליבה שיחק בהפועל באר שבע עד תום עונת 2000/2001, עבר לקבוצת הפועל שגב שלום מליגה ב' ומשם להפועל צפרירים חולון. בשנת 2002 חזר להפועל באר שבע ושיחק במדיה עד תום עונת 2004/2005.
בעקבות יכולתו הטובה בבאר שבע, זומן חליבה לראשונה לסגל נבחרת ישראל. ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן, ולאחר מכן שותף גם במשחק הידידות מול נבחרת ליטא ב-30 במרץ 2004. בסך הכל רשם 2 הופעות במדי נבחרת ישראל.
לקראת עונת 2005/2006 עבר חליבה לקבוצת בית"ר ירושלים. המאמנים השונים אשר הוחלפו בבית"ר במהלך עונה זו הרבו לתת לחליבה דקות משחק, והוא שותף ב-23 משחקי ליגה בעונה זו, בהם כבש שער אחד. בתום העונה עזב חליבה את הקבוצה.
לקראת עונת 2006/2007 הוחתם חליבה לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב, על ידי המאמן יצחק שום שחיפש מחליף לג'ון פנטסיל שנמכר לוסטהאם יונייטד. ב-5 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים, קבוצתו לשעבר, במסגרת גביע הטוטו. לאחר מכן פתח בהרכב הקבוצה ב-9 משחקי ליגה, אך עקב חולשת ההגנה של הקבוצה הועלו מספר שחקנים ממחלקת הנוער, והמגן הצעיר דני בונדר תפס את מקומו של חליבה בהרכב. בחלון ההעברות של ינואר 2007 הושאל חליבה למועדון ספורט אשדוד.
לקראת עונת 2007/2008 חתם חליבה בעירוני קריית שמונה, אך שיחק במדיה רק במסגרת גביע הטוטו, ובחלון ההעברות של ינואר 2008 חזר להפועל באר שבע. את עונת 2008/2009 פתח חליבה בבני לוד מהליגה הלאומית, ובחלון ההעברות של ינואר 2009 עבר לקבוצת הכח עמידר רמת גן באותה הליגה. 
בעונת 2009/2010 עבר חליבה לשחק בקבוצת מכבי באר שבע, ורשם 32 הופעות במדיה בליגה הלאומית בעונה זו. בתחילת העונה שלאחר מכן הספיק חליבה לשחק רק שני משחקי ליגה במדי הקבוצה, לפני ששוחרר חליבה מהמועדון לאחר סכסוך עם המאמן שרון אביטן, ובסופו של דבר פרש ממשחק פעיל.
גבריאלה סאבו

ביוגרפיה

סאבו נולדה בביסטריצה במשפחה ממוצא הונגרי.
באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה יפן בשנת 1995 זכתה סאבו במדליית זהב בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה סאבו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.54 דקות, אחרי סווטלנה מסטרקובה מרוסיה (4:00.83 דקות) ולפני תרסיה קיסל מאוסטריה (4:03.02 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 23 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:42.35 דקות.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה סאבו במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:57.68 דקות, לפני רוברטה ברונט מאיטליה (14:58.29 דקות) ופרננדה ריביירו מפורטוגל (14:58.85 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה סאבו במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:08.31 דקות, אחרי סוניה או'סאליבן מאירלנד (15:06.50) ולפני מרטה דומינגז מספרד (15:10.54 דקות).
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה סאבו פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 5000 מטר בשיא תחרות חדש של 14:41.82 דקות, לפני זורה אועזיז ממרוקו (14:43.15 דקות) ואיילך וורקו מאתיופיה (14:44.22 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה סאבו בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 5000 מטר בשיא אולימפי חדש של 14:40.79 דקות, לפני אוסליבן (14:41.02 דקות) וגטה וואמי מאתיופיה (14:42.23 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.27 דקות, אחרי נוריה מרה-בנידה מאלג'יריה (4:05.10 דקות) וחברתה לנבחרת ויולטה סקלי (4:05.15 דקות). 
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה סאבו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:00.57 דקות, לפני בת ארצה סקלי (4:01.70) ונטליה גורלובה מרוסיה (4:02.40 דקות).
במאי 2005 פרשה סאבו מספורט מקצועני.
אנה קורניקובה

קריירה

ב-1999 זכתה בתואר הגרנד סלאם הראשון שלה באליפות אוסטרליה הפתוחה, בזוגות הנשים יחד עם שותפתה מרטינה הינגיס. קורניקובה והינגיס נהגו לשחק באופן תדיר כזוג בתחרויות זוגות. אף על פי שהייתה מדורגת במשך זמן ממושך בין 20 הטובות ביותר בסבב ה-WTA, היא מעולם לא זכתה בטורניר יחידים מקצועני (אם כי היא הגיעה לחצאי גמר רבים). הסיבה טמונה כנראה בהגשתה החלשה, שאינה מתאימה לשחקנית טניס מהרמה הגבוהה ביותר.
קורניקובה מפורסמת גם בין אנשים שאינם חובבי טניס, וסביר להניח שפרסומה הרב נובע יותר מיופיה ופחות מכישורי המשחק שלה. מספר מערכות יחסים שניהלה (כגון עם הזמר אנריקה איגלסיאס) סוקרו באופן נרחב בצהובונים, ותמונות חושפניות שלה הופיעו במגזיני נוער. היא נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בשנת 1998 על ידי מגזין People, והיא גם שיחקה תפקיד קטן (כמנהלת מלון) בסרט "אני, עצמי ואיירין" משנת 2000, בכיכובו של ג'ים קארי.
קורניקובה אינה מתחרה מאז אפריל 2003.
נשיא סלובקיה

היסטוריה

התפקיד נוסד לראשונה עם פירוק צ'כוסלובקיה וקבלת עצמאותה של סלובקיה. התפקיד הופיע לראשונה בחוקת סלובקיה ב-1 בינואר 1993. התפקיד היה לא מאויש מ-1 בינואר 1993 עד 2 במרץ 1993, כאשר מיכאל קובאץ' נבחר לתפקיד הנשיא על ידי המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית. בשנת 1998 לא נבחר מחליף לקובאץ'. כתוצאה מכך, במשך חצי שנה לאחר סיום כהונתו של קובאץ' שהסתיימה במרץ 1998, התפקיד היה לא מאויש. בזמן זה, החובות והסמכויות של הנשיא התגלגלו לראש ממשלת סלובקיה דאז ולדובר המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית. על מנת להגיע לפתרון, החוקה שונתה ומאז האזרחים בוחרים את הנשיא בבחירות ישירות. הבחירות הישירות לנשיאות נערכו ב-1999, 2004, 2009 ו-2014.

סמכויות

לנשיא סלובקיה בעיקר סמכויות ייצוגיות ומשניות וכוחו מוגבל בכל הנוגע לקביעת מדיניות בעוד שהמשרד הנשיאותי טקסי בעיקר. לפי החוקה, הנשיא הוא הנציג העליון של סלובקיה, הן בסלובקיה והן מחוצה לה.
בין סמכויותיו החוקתיות, הנשיא מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט. הנשיא רשאי למנות שלושה שופטים לבית המשפט החוקתי. הנשיא יכול להטיל וטו על כל הצעת חוק (לא כולל הצעות הנוגעות לחוקת סלובקיה) בפרלמנט הסלובקי. הנשיא מוגדר עם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סלובקיה, אם כי לתואר זה אין משמעות סטטוטורית. בדומה לישראל, הנשיא יכול להעניק חנינה לעבריינים ודרושה חתימתו על חוקים.
חבלה (פעילות מלחמתית)

חבלה כפעולה צבאית היא פגיעה במתקני אויב, בהם כלי רכב, מבנים, מוצבים, תשתיות וכו'. מטרת הפעולה היא פגיעה בתפקוד האויב, על ידי השמדה, שיתוק או שיבוש התפקוד של מטרות ונכסים של האויב. מאחר שהמונח "חבלה" בעברית מתייחס לכלל העיסוק בחומרי נפץ, חבלה קרבית למטרות הריסת תשתיות אויב מכונה לעיתים "חבלה התקפית" על מנת להבדילה מחבלה וסילוק פצצות.
בצה"ל, חיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית הם אלו שמתעסקים בחבלה כפעולות צבאיות, באימונים, מבצעים, מערכות שונות ובשדה הקרב.
תחת השם "חבלה" מאוגדים בעיקר פעולות קומנדו הנעשות בחשאי, בשיטות לוחמה זעירה, בה יש התמקדות ספיציפית במטרה טקטית ופגיעה בה, לרוב באמצעות מטעני נפץ. החבלה נבדלת מהפצצת או הפגזת מבנה תוך כדי קרב בשיטות הפעולה ובפרופיל שלה. לעיתים, גם הריסת מבנים תוך כדי לחימה באמצעות חוליות פלסים המבצעים את ההריסה באמצעות חומר נפץ משויכת לתחום החבלה.
לעיתים, גם הריסת דברים באזרחות באמצעות חומרי נפץ, כגון הריסת מבנים וכריית סלעים באמצעות פיצוצים, מכונה "חבלה".

חבלה בצה"ל

בפלמ"ח הייתה מחלקת חבלה ובה הוכשרו חבלנים למשימות שונות כמו פיצוץ גשרים ומסילות רכבת. בצה"ל היו וישנם גופים שונים שהוכשרו לביצוע חבלה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פרק החבלה פרק משמעותי בקורס קציני הקומנדו והנושא מודגש בסיכת הקורס, כן הוכשרו לכך חיילי יחידות עלית. יחידה 101 הייתה הראשונה שביצעה חבלה בשטח האויב, בין היתר בפעולות התגמול.
כיום הגוף שאחראי על החבלה בצה"ל הוא חיל ההנדסה הקרבית, שמופקד הן על החבלה ההתקפית (פיצוץ תשתיות אויב) והן על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות). קורסי החבלה בצה"ל וההכשרות בתחום מועברות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) ובבסיס ההדרכה של יהל"ם).
היחידה האחראית על החבלה ההתקפית, בעיקר בפעולות קומנדו, היא סיירת יעל של יהל"ם (יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית), שהוקמה אחרי מבצע שלום הגליל ,כדי להילחם בארגוני הטרור שקמו בדרום לבנון באמצעות שיטות של חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. סיירת יעל מאומנת לפעול בחשאיות גם מאחורי קווי האויב ופעילותה לרוב מסווגת וממודרת. היחידה האחראית על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות) אך גם על פיתוח אמצעי חבלה ופריצה חמה היא יהל"ם באמצעות פלגות הס"פ (סילוק פצצות, לשעבר היחס"פ).
בנוסף כל לוחמי הגדחה"ן (גדודי חיל ההנדסה הקרבית) ביצעו בכל מלחמות ישראל פעולות חבלניות הכוללות פיצוץ מבנים, בונקרים ופשיטות חבלה מעבר לקווי האויב. לוחמי ההנדסה הקרבית מתעסקים בפעולות חבלה גם כיום, במלחמה ובשגרה. בנוסף בכל חטיבות החי"ר (מלבד כפיר) קיימת פלוגת חבלה והנדסה (פלחה"ן) המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. בצה"ל, חיל הרגלים הישראלי וחיל ההנדסה הקרבית הישראלי, לצד יחידת יהל"ם וכוחות מיוחדים אחרים נוספים, הם היחידים אשר מתעסקים ומוכשרים בחבלה, כאשר פלגת ס"פ היא הסמכות הגבוהה ביותר בתחום החבלה בצה"ל.
פטר פליישמן

ביוגרפיה

פליישמן נולד בקייב, אוקראינה לשמעון פליישמן שהיה פרופסור לפסיכיאטריה ונוירולוגיה, ולמרטה לבית בריל.
ב-1918 סיים פליישמן את התיכון הממלכתי בקייב, בהצטיינות ייתרה.
בין השנים 1918–1922 למד רפואה באוניברסיטת קייב, ובהמשך בקניגסברג.
לאחר שהוסמך כרופא, בשנת 1925 עבד פליישמן בבית החולים "מואביט" בברלין במחלקה פנימית ועסק במחקר ביוכימי, עד אשר בשנת 1933 פוטר ללא התראה על ידי נציג של המפלגה הנאצית.
בשנת 1936 עלו בני הזוג פליישמן לארץ ישראל, ביחד עם הוריו של פליישמן, והתיישבו בתל אביב שם עבד פליישמן בקופת חולים כללית.
בין השנים 1941–1968 ניהל פליישמן את המחלקה הפנימית בבית החולים בעפולה, בנוסף ניהל את בית החולים בעפולה בתחילת שנות הארבעים, במשך מספר שנים.
בין השנים 1959–1960 עסק פליישמן במחקר בבית החולים "מייקל ריז'" ("Michael Reese Hospital" ) בשיקגו, ארצות הברית והגיע לדרגת פרופסור.
נפטר בשנת 1984 בגיל 84.

חיים אישיים

פטר פליישמן התחתן עם לוטה בריל בגרמניה, ברלין ולהם 2 בנות: עליזה בן חורין (הייתה נשואה לראובן בן חורין עד לגירושיה) ורינה גולן.
ג'ים וב

ביוגרפיה

ג'יימס וב נולד בסנט ג'וזף שבמיזורי, לג'יימס הנרי וב האב ולורה לבית הודג'ס, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. משפחתו ממוצא סקוטי-אירי (סקוטים שהתיישבו בצפון אירלנד), אשר היגרה מאלסטר במאה ה-17 לשלוש עשרה המושבות שבצפון אמריקה. הוא גדל במשפחה אשר שינתה את מקום מושבה בתדירות רבה עקב שירותו של האב בחיל האוויר של ארצות הברית. המשפחה התיישבה לאורך רחבי המדינה, וחיה במיזורי, אילינוי, טקסס, אלבמה, נברסקה, וירג'יניה וקליפורניה, וכן גם באנגליה, בה אביו השתתף בתוכנית חילופי קצינים עם חיל האוויר המלכותי. 
עקב התמורות במקום מגוריו, למד וב בעשרות בתי ספר שונים בארצות הברית ובאנגליה. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנים 1963–1964. לאחר סיום לימודיו התקבל לאקדמיה של חיל הים של ארצות הברית באנאפוליס שבמרילנד. בסיום לימודיו הוצב כקצין בחיל הנחתים ועבר שם הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. במלחמת וייטנאם פיקד וב על מחלקה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-5. וב הפגין אומץ לב ומנהיגות בלחימה ועוטר על גבורתו מספר פעמים. בין היתר הוענק לו צלב הצי בגין התקפה שהוביל בקרב לכיבוש מערך בונקרים של צבא צפון וייטנאם. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. כן עוטר וב גם בכוכב הכסף, כוכב הארד (פעמיים) ולב הארגמן (פעמיים).
לאחר שחרורו בדרגת סגן מחיל הנחתים למד וב לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנים 1972–1975. בזמן לימודיו, הוא כתב את ספרו הראשון, "Micronesia and U.S. Pacific Strategy". לאחר מכן החל לעבוד כחבר בצוות של הוועדה לענייני חיילים משוחררים בבית הנבחרים. בעת כהונתו של הנשיא רונלד רייגן, שירת וב כעוזר הראשי למזכיר ההגנה, בשנים 1984–1987. לאחר כהונתו החל לשמש כמזכיר הצי של ארצות הברית, וב-1988 התפטר עקב סירובו לאפשר הפחתה בממדי החיל. 
במהלך הבחירות לנשיאות ב-2004, מתח וב ביקורת על שני המועמדים, ג'ורג' ווקר בוש וג'ון קרי, תוך הישענות על ניסיונו הצבאי. הוא ביקר את קרי על התנגדותו למלחמת וייטנאם, אך גם לא חסך את ביקורתו מבוש, בשל מה שלדבריו - התחמקותו של בוש משירות צבאי בעת המלחמה, עקב קשריו של אביו, שהיה פוליטיקאי בעל השפעה באותה עת. הוא גם ביקר את מלחמת עיראק, וטען כי בוש "ביצע את הטעות האסטרטגית הכי גדולה בהיסטוריה המודרנית בכך שהחליט לפלוש לעיראק".
בפברואר 2006 הכריז וב כי יתמודד לסנאט, ועל כן יאתגר את הסאנטור הרפובליקני המכהן, ג'ורג' אלן. הוא ניצח את איש העסקים האריס מילר בפריימריז הדמוקרטים, ברוב של 53.5% ממניין הקולות, ולבסוף הביס את יריבו בבחירות הכלליות, לאחר קרב צמוד. ב-3 בינואר 2007 הושבע לסנאט. ב-2008 הועלו השערות רבות על כך שווב יבחר להיות המועמד לסגן הנשיא במרוץ דאז של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות. לאחר התחבטויות רבות, הכריז ביולי באותה שנה כי הוא פוסל מועמדות שלו לסגן הנשיא, ולבסוף בחר אובמה בסנאטור אחר, ג'ו ביידן. בפברואר 2011 הכריז כי לא יתמודד על כהונה נוספת, ובמקומו נבחר בסופו של דבר טים קיין.
ביולי 2015 הכריז על התמודדותו לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא הספיק להשתתף בעימות אחד ולאחר מכן פרש מהמירוץ ב-20 באוקטובר 2015. לאחר שפרש מהמירוץ, הביע וב תמיכה בדונלד טראמפ. לאחר ניצחונו של טראמפ בפריימריז, הוזכר שמו של וב כמועמד לתפקיד סגן הנשיא. לאחר ניצחונו של טראמפ בבחירות הוזכר שמו של וב כמועמד לתפקיד מזכיר ההגנה והמדינה, אך לא קיבל כל תפקיד.
וב נישא שלוש פעמים, ולו 4 ילדים בוגרים, וכן ילד אחד מאשתו הנוכחית, הונג לי. בנוסף הוא אב חורג לילדתה של לי, אמילי, מנישואיה הקודמים. ווב פרסם שורה של רומנים וספרי מתח, ששניים מהם תורגמו לעברית. בנוסף כתב את התסריט לסרט פקודה לא חוקית.
אלק גרוב

היסטוריה

משלחת חקר ספרדית הגיעה לאזור סקרמנטו לראשונה בשנת 1808. ההתיישבות החלה בסביבה זו בשנת 1850. בשנת 1868 הוקם באזור קו רכבת. בעשורים שלאחר מכן נותרה אלק גרוב קהילה חקלאית קטנה עם התפתחות עירונית מועטה. בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 חלו תהליכי פרוור בסביבת סקרמנטו, אשר פיתחו את אלק גרוב. ב-1 ביולי 2000 התאגדה אלק גרוב כעיר ונהנתה מצמיחה דמוגרפית מהירה ביותר בשנים שלאחר מכן. העיר נפגעה רבות כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008.
ניוטרון אבטחת מידע

היסטוריה

בסוף שנת 2005 החל ניר גייסט לפתח את טכנולוגיית Paranoid, ובמקביל פרש מלימודיו בתיכון אלון ברמת השרון, כשהוא בן 17. בשנת 2006 טס עם אחיו לבוקרשט שברומניה, שם השתקע במשך שנתיים ופיתח את אב הטיפוס של Paranoid. עם חזרתו לארץ ב-2008, החל לאתר משקיעים לפיתוח הטכנולוגיה. בין המשקיעים למימון ההתחלתי, האלוף (מיל') עמוס מלכא, לשעבר ראש אמ"ן, שכיהן בתפקיד יו"ר ניוטרון. 
בסוף 2016 השיקה החברה את הקונספט של "חדר מלחמה גלובלי" (Global War Room), המציע שירות Paranoid-as-a-Service ומספק מענה לארגונים הנדרשים להגנה מתקדמת כנגד תוקפים, שפיתחו מתקפות ייעודיות שאינן מוכרות. ניוטרון מספקת "קו הגנה אחרון" מפני איומים שהצליחו לעקוף את מעגלי הגנת הרשת והפתרונות המסורתיים בתחנות. בנקים וחברות גדולות כגון אל-על רכשו את השירות.

טכנולוגיית Paranoid

Paranoid היא טכנולוגיית אנטי-וירוס הפועלת בליבת מערכת ההפעלה בזמן אמת. עם התקנתה, הטכנולוגייה הופכת לחלק אינטגרלי ממערכת ההפעלה ומנתחת את הפעולות בהתבסס על פונקציות הליבה, לפני שמערכת ההפעלה מבצעת אותם. שפת הניתוח נקראת (BPM (Behavior Patterns Map, שפה ייעודית לניתוח לוגי של התנהגות אפליקטיבית, הראשונה מסוגה בעולם. באמצעות שפת הניתוח, טכנולוגיית Paranoid מבצעת מיפוי קונטקסטואלי של כלל הפעולות במחשב, תוך דירוג רמת הסיכון שלהן בכל שלב. המורכבות האלגוריתמית בה עושה Paranoid שימוש לשם חישוב הסיכון בזמן אמיתי, נקראת (O(1. 
בפיתוח הטכנולוגיה שותפו לאורך הדרך גורמים בכירים בתעשיית אבטחת המידע המקומית והבינלאומית, בהם ד"ר טאהר אל-גמאל, מפתח פרוטוקול SSL, ועמית מלצר, לשעבר מבכירי קהילת המודיעין ומערכת הביטחון. 
טכנולוגיית Paranoid נחשבת לחדשנית, משום שבאמצעות ה"ניתוח ההתנהגותי" והאינטליגנציה המלאכותית שלה, היא מצליחה לזהות ולנטר גם איומים ווירוסים חדשים שטרם נצפו. כיום מותקנת הטכנולוגייה במוסד ממשלתי, ועתידה להיות מותקנת באחד מארגוני הביטחון השמורים ביותר בארץ, ובחברת אבטחה פרטית בינלאומית.
כלבו של ג'נינגס

כלבו של ג'נינגס הידוע גם בשם כלבו של אלקיביאדס הוא העתק רומי מהמאה ה-2 לספירה לפסל הלניסטי עשוי ארד שמתוארך ככל הנראה למאה ה-2 לפנה"ס. הפסל נקרא על שמו של בעלו המודרני הראשון - הנרי קונסטנטין ג'נינגס (Henry Constantine Jennings). חשיבותו של הפסל נובעת מכך שהוא אחד מפסלי החיות הבודדים ששרדו בשלמותם מהעת העתיקה.
הפסל התגלה בלאנוביום - הווילה העתיקה של אנטונינוס פיוס. בעליו הראשון היה סוחר העתיקות ברתולומיאו קוואספי (Bartolomeo Cavaceppi). ג'ניגס ראה את הפסל בסדנתו של קוואספי, וקנה אותו ממנו. הפסל מציג כלב מגזע מולוסי (מולוסיה היא אזור באפירוס - בצפון מערב יוון העתיקה). ג'נינגס הניח שהפסל העתיק מציג את כלבו של המצביא האתונאי אלקיביאדס, בגלל שלפסל זנב קטום. הודות לסיפור הידוע שמופיע בכתביו של פלוטרכוס (חיי אישים) בביוגרפיה של אלקיביאדס. פלוטרכוס מספר על כלבו של אלקיביאדס שנקנה בעלות גבוהה, וזנבו נכרת על ידי אלקיביאדס. מעשה אכזרי זה הפך ל"שיחת היום" באתונה. כשנשאל אלקיביאדס לפשר המעשה, הסביר שעשה זאת כדי להסב את תשומת לבם של אנשי אתונה לכריתת הזנב, ובכך לחפות על שאר מעלליו וחטאיו.
ב-1778 הסתבך ג'ניגס בחובות הימורים, ונאלץ למכור את הכלב ב-1,000 ליש"ט לצ'ארלס דונקומב, ברון פיברשהאם הראשון. במשך 150 שנה השתייך הפסל למשפחת דונקומב, והוצב בדונקומב פארק שביורקשייר. ב-2001 החליט פיטר דונקומב, ברון פיברשהאם השישי למכור את הפסל. מוזיאון יוסטון שבטקסס הציע תמורתו 950,000 דולר, אולם ממשלת בריטניה סרבה להוציא אישור ייצוא עבורו. בסופו של דבר נקנה הפסל בידי המוזיאון הבריטי במחיר של 662,297 יורו. כיום הוא מוצג בגלריה 22 של המוזיאון.
חוק וסטמינסטר

חוק וסטמינסטר משנת 1931 (באנגלית: Statute of Westminster 1931) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שנחקק ב-11 בדצמבר 1931, וקבע את עצמאותם של הדומיניונים של האימפריה הבריטית, תוך הקמת ממלכות עצמאיות בכל אחד מהדומיניונים, בהן שולט בית מלוכה המקביל למעשה לבית המלוכה הבריטית.
חוק זה מהווה חלק מהמשפט החוקתי של מדינות אלה עד ימינו.

תחולת החוק

החוק התייחס לכל הדומיניונים של האימפריה הבריטית בשנת 1931: חבר העמים של אוסטרליה, הדומיניון של קנדה, מדינת אירלנד החופשית, ניופאונדלנד, דומיניון ניו זילנד והאיחוד של דרום אפריקה. 
החוק קבע כי לא יכנס לתוקף באוסטרליה, בניו זילנד ובניופאונדלנד עד לאחר אישרור על ידי הפרלמנטים המקומיים. אוסטרליה אישררה את החוק בשנת 1942, ואימצה אותו רטרואקטיבית ל-3 בספטמבר 1939 (יום כניסתן למלחמת העולם השנייה). ניו זילנד אישררה את החוק ב-25 בנובמבר 1947. ניופאונדלנד מעולם לא אישררה את החוק, ולבקשתה שבה הממלכה המאוחדת לשלוט בדומיניון שליטה מלאה עד שניופאונדלנד הפכה לפרובינציה של קנדה בשנת 1949.

משמעות החוק

החוק נתן תוקף להסכמות שהושגו בוועידות הקיסריות של 1926 ו-1930 ובייחוד להצהרת בלפור משנת 1926, אשר נתנה עצמאות לדומיניונים השונים. בהתאם לחוק לא יכול עוד הפרלמנט הבריטי לחוקק חוקים הנוגעים למשפט הפנימי של הדומיניונים. הפרלמנט הבריטי יכול להמשיך ולחוקק חוקים הנוגעים למשפט החוקתי של הדומיניונים - אך זאת לבקשת הפרלמנטים של הדומיניונים.
הסמכות החקיקתית של הפרלמנט הבריטי בוטלה לבסוף בשנות ה-80 (במסגרת חוק קנדה 1982, חוק אוסטרליה 1986 וחוק חוקת ניו זילנד 1986).

משמעות החוק על סדר ההורשה של המלוכה הבריטית

החוק הקים למעשה ממלכות נפרדות - ממלכות חבר העמים הבריטי, שבכל אחד מהן מולך מונרך מבית וינדזור בנפרד. על מנת למנוע מצב בו כל ממלכה וממלכה תבחר מונרך אחר מבית וינדזור, הסדיר החוק את סדר הירושה לכתר הבריטי, וקבע כי כל אחת ואחת מהממלכות לא תשנה את סדר ההורשה (המהווה חלק מהמשפט החוקתי הפנימי שלה) מבלי הסכמת יתר הממלכות.
כך, למשל, התיקון לחוק ההסדר 1701 שאיפשר למי שנישא לקתולי לרשת וכן ביטל את העדפת הבנים כיורשים שהוסכם עליו בשנת 2011 על ידי הממשלות של ממלכות חבר העמים נכנס לתוקף רק ב-2015 לאחר שחוקק בכל הפרלמנטים של ממלכות חבר העמים, אף שבחלקן התקבל כבר שנים לפני כן. 
יחד עם זאת, החוק לא קובע סנקציות למקרה של הפרה של כלל זה (וכל ממלכה ריבונית בהחלטותיה, ויכולה לפרוש מההסדר, אולם מאחר שבממלכות השונות נדרשת הסכמת בית המלוכה לכל דבר חקיקה, ספק אם בית המלוכה יסכים לשנות את ההסדר).

פרישתו של המלך אדוארד השמיני

קודם לפרישתו של המלך אדוארד השמיני בשנת 1936 התייעץ ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין, לבקשת המלך, עם שרי הממלכות השונות. אדוארד השמיני רצה לשאת לאישה את ואליס סימפסון. ממשלת הממלכה המאוחדת התנגדה לנישואים בשל היותה של סימפסון גרושה.
ארבעת ראשי הממשלות של הדומיניונים הגיעו להסכמה בדבר אי הסכמתם לנישואים. בעקבות הסירוב, החליט המלך לוותר על כיסאו. ויתור זה, לאור חוק וסטמינסטר, דרש שכל אחת מממשלות הדומיניונים תאשר את הפרישה.
הפרלמנט הדרום אפריקאי אף קיים הצבעה מיוחדת על מנת לאשר את הפרישה (ובכך להפגין את עצמאותו מהממלכה המאוחדת).
פטריק הרמן

קריירת מועדונים

כיליד העיר זארבריקן, הרמן החל לשחק במועדון הכדורגל אוכטלפאנגן מהעיר הסמוכה אילינגן. בגיל 13, הצטרף לקבוצת הילדים של זארבריקן. בקיץ 2008, הצטרף לבורוסיה מנשנגלדבאך.
ב-16 בינואר 2010, הרמן ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן, כאשר עלה כמחליף למשחק הבונדסליגה נגד בוכום. גלדבאך כבש שער תוך פחות מדקה מרגע כניסתו למשחק, כאשר הרמן מבשלו לפביאן באקר. המשחק לעומת זאת, הסתיים בהפסד קבוצתו 2-1. במחצית השנייה של עונת 2009-2010, שותף, הרמן ב-13 משחקי ליגה, וכך זכה לעצמו בחוזה חדש עד ל-2014. בשלב מאוחר יותר בקריירה, כאשר הפך עצמו לשחקן סגל קבוע במועדון, האריך את חוזהו עד ל-2019.

קריירה בינלאומית

הרמן ייצג את גרמניה בכל נבחרות הנוער מגילאי 16 עד 21. ב-24 במרץ 2013, הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הגרמנית הבוגרת, למשחק במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 2014 מול קזחסטן. הרמן לא שותף במשחק זה. את הבכורה ערך הרמן בהפסד 2-1 לנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. הרמן בישל את השער של גרמניה במשחק זה למריו גצה.