אורות רבין

אורות רבין היא תחנת הכוח הגדולה בישראל. התחנה ממוקמת על חוף ים התיכון בצפון מערב חדרה ומופעלת על ידי חברת החשמל לישראל. כושר הייצור של התחנה מהווה כרבע מכושר הייצור של חברת החשמל. התחנה בנויה על החוף כיוון שהיא משתמשת במי הים לקירור וברציף מיוחד שנבנה בצמוד לה לפריקת הפחם הדרוש להפעלתה מאוניות משא. התחנה כוללת שתי יחידות ייצור חשמל ותשתית ליחידה נוספת, שתוקם בעתיד על פי צורכי משק החשמל בישראל. תחילת העבודה באתר הייתה בשנת 1973 ותחילת ייצור החשמל בשנת 1981. עד שנת 2000 הושקעו בתחנה 3 מיליארד דולר.
שמה של התחנה במקור היה "מאור דוד" על שמו של דוד שיפמן, יו"ר דירקטוריון חברת החשמל לשעבר. לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין, שונה שם התחנה לאורות רבין, על שמו.

היסטוריה

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נדון מיקום תחנת הכח שיועדה לקום לאורך החוף בין חדרה לחיפה ועל כן נקרא תחנת מ"ד (ראשי תיבות של "מחצית הדרך"). ועדה בינמשרדית המליצה על שפך נחל תנינים כמקום המועדף כדי למעט בנזק לציבור, ומנגד המועצה העליונה לגנים לאומיים ושמורות טבע הביעה התנגדות למיקום של נחל תנינים ותמכה בנחל חדרה, כרע במיעוטו. הוויכוח בנושא התמשך זמן רב ועיכב את בניית התחנה בכשנה וחצי. באמצע שנת 1972 נפל הפור על נחל חדרה והוחל בצעדים מקדמיים לקראת הקמת התחנה. כפיצוי סביבתי נדרשה חברת החשמל להקים את פארק נחל חדרה בשפך הנחל. ב-1972 דובר על הקמת תחנה עם שתי יחידות בכושר ייצור של 300 מגה ואט כל אחת, בשנת 1973 דובר על הקמת 4 יחידות של 300 מגה ואט כל אחת ובתחילת 1974 כבר דובר על 4 יחידות של 350 מגה ואט כל אחת.
במהלך שנת 1974 הוחלט בחברת החשמל להפעיל את התחנה על פחם לאור עליית מחירי הנפט בעולם. ביולי 1974 תוכנית בעניין לוועדת שרים לענייני כלכלה. על פי התוכנית, התחנה תוכננה כדו דלקית באופן שיאפשר מעבר בין שימוש בפחם ומזוט בהתאם לצורך. בשנת 1978, עם התקדמות העבודה על התחנה, התחדש המאבק נגד הזיהום הצפוי מתחנת הכח. בעקבות זאת נדרשה חברת החשמל על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה להכין תסקיר השפעה על הסביבה של התחנה והוקם איגוד ערים לאיכות סביבה בשרון שתפקח על הזיהום מהתחנה. איגוד הערים להגנת הסביבה רכשה במימון המדינה ציוד ניטור והתקיים מחקר אפידמיולוגי מתמיד לבחינת השפעות על בריאות תושבי חדרה. עד לשנת 2011 המחקר לא גילה כל פגיעה בריאותית או סביבתית. התחנה החלה לפעול באוגוסט 1981, כאשר עד פברואר 1982 היא פעלה על מזוט בלבד.
היחידות לייצור חשמל נכנסו לפעולה באופן מדורג בשנים 1981–1984, כאשר לכל שתי יחידות יש ארובה גבוהה. בשנת 1986, לאור הירידה התלולה במחיר הנפט, עברה התחנה לפעולה על מזוט כדי לנצל את הירידה במחירו. בשנים 1995–1996 הוספו לתחנה שתי יחידות נוספות לייצור חשמל וארובה שלישית, ויחידות אלו היו בעלות כושר ייצור של 570 מגה ואט כל אחת.
בין השנים 2007–2009 נבנה בקצה הדרומי של מתחם התחנה מתקן גדול להתפלת מי ים בעל כושר התפלה של 127 מיליון מ"ק מים בשנה. המתקן לא נמצא בבעלות של חברת החשמל.
בשנת 2011 הוחלט להסב את התחנה כך שתוכל לעבוד באמצעות גז או פחם, כדי לנצל את הזמינות הגדולה של גז שנמצא בישראל.
ב-2 באוגוסט 2018 פורסמה החלטת הממשלה מספר 4080 (שנתקבלה ביום 29 ביולי 2018) על הפסקת פעילות יחידות יצור החשמל 1–4 הפחמיות בתחנת הכוח "אורות רבין", כך שההפעלה השוטפת תיפסק לא יאוחר מיום 1 ביוני 2022. התנאי הנדרש להחלטה זו הוא חיבורם של שלושה מאגרי גז טבעי למערכת ההולכה הארצית, כל אחד מהם בתשתית נפרדת.
באפריל 2017 נחתם הסכם בין חברת החשמל וחברת GE על הקמת יחידת ייצור חשמל הפועלת במחזור משולב, בהספק 630 מגה-וואט, בעלות כמיליארד שקל (כולל שירותי תחזוקה למשך 15 שנה). היחידה מתוכננת להתחיל לפעול במהלך 2022.

פריקת הפחם

בעת הקמת התחנה נדונו שתי חלופות לפריקת הפחם מהאניות שהביאו אותו לתחנה: פריקת הפחם בנמל חיפה ושינועו ברכבת או באסדות לתחנה והקמת מסוף פחם ליד התחנה במרחק 2 קילומטר מהחוף. באוגוסט 1977 החליטה ועדת חירם על הקמת המסוף בחדרה, אולם באפריל 1978 טרם הוחל בתכנון המסוף, שהיה ראשון מסוגו בעולם, והוחלט לבדוק את האפשרות לפריקה בחיפה, לפחות באופן זמני. לאחר שהמועצה הארצית לתכנון ולבנייה פסלה את האפשרות להעביר את הפחם דרך חיפה הוקם המזח מול חדרה ולמרות חששות ראשוניים המזח פעל כיאות גם בחורף כאשר הים סוער.

ארובות

ארובות התחנה הן ציון דרך בולט במישור החוף הצפוני, ונראות למרחק רב. שתי הארובות הראשונות הן בגובה של 265 מטר, והצפונית, השלישית, בגובה של 300 מטר. ארובה זו הייתה המבנה הגבוה בישראל עד להקמתן בשנת 2008 של שתי אנטנות בגובה 400 מטר סמוך לדימונה.
מסביב לארובות יש תחנות ניטור שבודקות את איכות האוויר כל שש דקות. קוטר הארובה בבסיס שמונה עשר מטר ובראש הארובה שישה מטרים. כל ארובה פולטת עשן שריפה של שני דודים.
ב-9 בפברואר 2012 החלה בנייתה של ארובה רביעית. בנייתה הופסקה בספטמבר 2012 עקב סכסוך בין החברה האמריקאית שבונה אותה לבין החברה הישראלית, אך הבנייה התחדשה לאחר כחודש. באפריל 2017 הסתיימה בניית הארובה הרביעית והיא החלה לעבוד. גובהה כ-250 מטרים והיא בעלת סולקנים לסילוק חומרים באוויר.