google/wiki40b huggingface dataset:
עדה ברודסקי

עדה בּרוֹדְסקי (Ada Brodsky;‏ 30 באוקטובר 1924, פרנקפורט על האודר, גרמניה – 12 באפריל 2011, ירושלים) הייתה אשת מוזיקה וספרות, מתרגמת ועורכת ישראלית.

ביוגרפיה

ברודסקי נולדה בשם עדה נוֹיְמַרְק (Neumark) בפרנקפורט על האודר שבגרמניה של ויימאר בשנת 1924. אביה, ד"ר הרמן נוימרק, היה רופא ילדים.
בילדותה הייתה פעילה בתנועת נוער הציונית "וֶרְקְלוֹיְטֶה" (Werkleute). בקיץ 1938, ערב מלחמת העולם השנייה, הצליחו הוריה להשיג עבורה ועבור אחיה סרטיפיקטים לעלייה לארץ ישראל, במטרה להימלט מגרמניה הנאצית: אחיה, אלדד, הצליח להשיג אישור ומלגה ללימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה בירושלים, ועדה קיבלה אישור לעלות במסגרת הקינדר-טרנספורטים. באוגוסט 1938 עברה הכשרה בחווה חקלאית בעיירה רידניץ (Rüdnitz; באזור ברנדנבורג), ולאחר חודש נפרדה מהוריה ונסעה לטרייסט. משם הפליגה על סיפון ה"ג'רוזלמה" (Gerusalemme), וכעבור שמונה ימים הגיעה לנמל תל אביב שנפתח לא מכבר. עם הגיעה לארץ ישראל נשלחה לכפר הנוער בן שמן, שאליו הגיעו רבים מעליית הנוער. אחיה נמלט מהמדינה בסוף אוקטובר. אביה נעצר בעקבות פרעות ליל הבדולח, ונשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן. בראשית 1939 הצליחה אמה, בעזרת אחותה, שישבה בארץ ישראל, לגייס כספים ולהשיג אישורי עלייה עבורה ועבור אביה של עדה; באמצע אותה שנה, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, הגיעו הוריה ארצה, ופתחו בתל אביב חנות לממכר יין. לקראת תום המלחמה נפטר אביה, בסוף העשור השישי לחייו, תשוש פיזית ונפשית מהשהייה במחנה.
למדה בתיכון בירושלים. למדה מוזיקה, ספרות ויהדות. לאחר מלחמת השחרור למדה בקונסרבטוריון הירושלמי החדש והאקדמיה למוסיקה.
לאחר המלחמה נשלחה ללמד עברית במחנות המעצר בקפריסין. שם הכירה את דוד ברודסקי, שאף הוא שימש שם מורה, והשניים נישאו.
לימים כיהן ברודסקי כמנהל המכון למדריכי חוץ לארץ (1953–1956, 1958–1973).
ברודסקי כיהנה כעורכת בכירה ב"קול המוסיקה" במשך שנים רבות. ערכה ספרים על תולדות המוזיקה הקלאסית ותרגמה שירה גרמנית; תרגמה את ספריו של ריינר מריה רילקה "רשימותיו של מלטה לאורידס בריגה" ו"מכתבים אל משורר צעיר", ופרסמה עליו מונוגרפיה מקיפה.
ביחד עם אחיה, נגן הצ'מבלו אלדד נוימרק, הוציאה תקליטור שבו מספרים השניים על ילדותם, על חינוכם המוזיקלי ועל קורותיהם בשנים הראשונות למשטר הנאצי.
בשנת 1994 זכתה במדליית גתה על תרומתה להפצת התרבות הגרמנית.
ברודסקי נפטרה בשנת 2011, בגיל 86, ונקברה בהר המנוחות. הותירה שתי בנות: אילה גורן (אשתו של פרופ' חיים גורן, גאוגרף היסטורי וסגן נשיא מכללת תל-חי) וליאת פרידלנדר.
אליעזר (בן משה)

אֱלִיעֶזֶר הוא דמות מקראית, בנם של משה וציפורה. שמו מופיע פעמיים נוספות בדברי הימים א'.

ביוגרפיה

אליעזר נולד לאחר חזרתו של משה למצרים. משה מבטא את שמחתו על ביטול עונש המוות שהטיל עליו פרעה: "ושם האחד אליעזר, "וְשֵׁם הָאֶחָד, אֱלִיעֶזֶר-כִּי-אֱלֹהֵי אָבִי בְּעֶזְרִי, וַיַּצִּלֵנִי מֵחֶרֶב פַּרְעֹה"
אליעזר הוא שם תאופורי. המחבר המקראי מקביל את השורש ע-ז-ר שנגזר משמו ואת השורש נ-צ-ל. שורש זה הוא השורש המנחה בפסוקים, וזאת יש לגרוס על פי הפסוקים הבאים המסופרים בפגישת משה ויתרו: ח וַיְסַפֵּר מֹשֶׁה, לְחֹתְנוֹ, אֵת כָּל-אֲשֶׁר עָשָׂה ה' לְפַרְעֹה וּלְמִצְרַיִם, עַל אוֹדֹת יִשְׂרָאֵל: אֵת כָּל-הַתְּלָאָה אֲשֶׁר מְצָאָתַם בַּדֶּרֶךְ, וַיַּצִּלֵם ה'. ט וַיִּחַדְּ יִתְרוֹ--עַל כָּל-הַטּוֹבָה, אֲשֶׁר-עָשָׂה ה' לְיִשְׂרָאֵל: אֲשֶׁר הִצִּילוֹ, מִיַּד מִצְרָיִם. י וַיֹּאמֶר, יִתְרוֹ, בָּרוּךְ ה', אֲשֶׁר הִצִּיל אֶתְכֶם מִיַּד מִצְרַיִם וּמִיַּד פַּרְעֹה: אֲשֶׁר הִצִּיל אֶת-הָעָם, מִתַּחַת יַד-מִצְרָיִם."
אברבנאל מסביר מדוע קרא משה לבנו הראשון גרשום: "כי אמר גר הייתי בארץ נכריה" ושם הבן השני קרא אליעזר לאמר, כי "אלהי אבי בעזרי ויצילני מחרב פרעה" וידוע שהחסד הראשון שעשה ה' עמו היה שהצילו מחרב פרעה בברחו ממצרים ואחר כך היה במדין גר בארץ נכריה ולכן היה לו לקרא את שם הראשון "אליעזר... ולשני יקרא גרשם". והוא עונה: "והנה קרא משה את שם בנו הראשון, אשר ילדה לו צפורה, גרשם והיא מילה מורכבת אם שיהיה פירושו גר משומם, ר"ל שלא ידע אנה ילך ומה יעשה, או שם גר, רומז שהיה גר במקום ההוא, ואולי שרמז על ארץ כוש, אשר גר שם בראשונה, והראיה לדבר, באמרו "גר הייתי בארץ נכריה", ולא אמר גר אנכי יאמר שיהיה הבן הראשון הזה, זיכרון לגרותו אשר היה בארץ כוש... האמנם לא קרא הבן הנולד לו ראשון "אליעזר" – לפי שעדיין היה בורח מחמת מלך מלאכי מות פרעה, והוצדק מפחדו, ללכת מגוי אל גוי, מממלכה אל עם אחר, וגם שם לא היה בטח... אמנם כשהובטח ממנו יתברך, ואמר לו לך שוב מצרימה, כי מתו כל האנשים המבקשים את נפשך, אז קרא לבן הנולד לו בזמן ההוא אליעזר...".
לאליעזר נולד בן ושמו רחביה. שמו נזכר שוב בדברי הימים א', כ"ד, כ"א ובפרק כ"ו, פסוק כ"ה. בפסוק י"ז נאמר על אליעזר אבי "רחביה הראש " עוד נאמר שלא היו לו "בנים אחרים". יש הסוברים כי בהערה זו חל שיבוש וסביר להניח שלאליעזר היות צאצאים נוספים.
לפי מדרש לקח טוב בני משה, גרשום ואליעזר נכנסו לארץ: "אמר לו , משירדו בניך במצרים ועברו ד' דורות עד שישובו אל ארץ ישראל , קהת , עמרם , משה היו במצרים , ובני משה גרשום ואליעזר נכנסו לארץ ישראל ..."
מהנאמר באבות דרבי נתן נראה כי משה סבר כי בניו ירשו את מנהיגותו: "והתקן עצמך ללמוד תורה שאינה ירושה לך . שאילו היתד . תורה ירושה לד היה אדם מורישו לבנו ולבך בנו ולבן אחותו עד סוף כל הדורות . שכן מצינו במשה בשער , שהיה סבור שבניו עומדים תחתיו מהו אומר . 'יפקד ה' אלהי הרוחת לכל בשר איש על העדה אשר יצא לפניהם' ( במדבר כז , טז—יז ). בא וראה מה המקום משיבו : 'קח לך את יהושע בן נון' ( שם , שם , יח )." בדרשה אחרת אף היא מופיעה באבות דרבי נתן נאמר כי משה הבין כי בניו לא ירשו אותו: ""התקן עצמך ללמוד תורה שאינה ירושה לד . כיצד י בשעה שראה משה את בניו שאין בהן תורה שיעמדו בנשיאות אחריו נתעטף ועמד בתפילה . אמר לפניו רבש"ע הודיעני את מי יכנס את מי יצא בראש כל העם הזה וכו'"
OSCAR

"OSCAR" הם ראשי תיבות של Orbiting Satellite Carrying Amateur Radio, ובתרגום: לוויין הנע במסלול על מנת להעביר את שידורי חובבי הרדיו.
סדרת לווייני OSCAR משמשים להעברת תדרי הרדיו של חובבי הרדיו למקומות שונים בעולם, על מנת שאלה יוכלו לתקשר עם מקומות מרוחקים זה מזה. הם הומצאו, נבנו, ואף עוצבו על ידי מפעילי תחנות חובבים, תחת הדרכה ופיקוח כבדים של ארגוני חובבי הרדיו השונים בעולם.

היסטוריה

לוויין חובבי הרדיו הראשון ששוגר לחלל נקרא "OSCAR-1", אשר שוגר ב-12 בדצמבר 1961, סך-הכל ארבע שנים אחרי הלוויין הראשון, ספוטניק 1. OSCAR הוא גם הלוויין הראשון אשר שוגר לחלל בתור "לוויין משני", ורק לאחר הניסוי בו הוא קיבל מסלול קבוע מסביב לכדור הארץ. למרות היותו מקיף את כדור הארץ כל 22 ימים (מהירות שנחשבת איטית), עם שיגורו לחלל OSCAR שימש כבר למעלה מ-570 מפעילי תחנות חובבים ב-28 מדינות שונות, בהעברת תדרים ותקשור בין החובבים, ואף הביא לפריצת דרך של ממש בתחום לווייני התקשורת וחקר החלל באופן כללי. מדי שנה נשלח לוויין חדש לחלל, כל פעם כשהוא כולל חידושים שונים הקשורים בטכניקת העברת המסרים, כגון שיפור באיכות הקול, העברת מסרים בצורה דיגיטלית ועוד.
חולדה שפנית

תיאור

מכרסם זה, שאיננו קרוב כלל לחולדות, הוא יצור אפריקני שוכן סלעים המזכיר מאוד שפן סלע, ומכאן שמו. הם מזכירים מבחינת הפנים וצורת הגוף דווקא סנאי אפור, אך בעלי רגליים קצרות עם כפות מרופדות כמו לשפן אמיתי (השפן אינו שייך לסדרת המכרסמים אלא לסדרה נפרדת). הראש גדול ובעל עיניים שחורות, האוזניים קצרות והפרווה אפורה ובעלת צבע חום, אפור ואף שחור לגמרי. הפנים והאף צהובים והפטמות נמצאות בחלק הקדמי של הגוף, מה שמאפשר להם להיניק גם בין הנקיקים. 
תפוצת החולדות השפניות היא באנגולה, נמיביה וצפון מערב דרום אפריקה. הם יצורי סלעים ואזורים הרריים ויבשים, וגופם המיוחד עוזר להם להידחק דרך נקיקים. תזונתם העיקרית היא על עשבים, אך גם על זרעים, פירות או עלים. שיעור הרבייה שלהם איטי ביותר וכולל רק צאצא אחד בשנה.
טענת קים לי

טענת קִים לי היא טענה במסגרת המשפט העברי אותה יכול לטעון נתבע במקרה שבו קיימת מחלוקת הנוגעת לדין בו הוא מעורב. הניב "קים לי" (ק' חרוקה) הוא הצורה הארמית של "מוחזק בידי", או בתרגום מילולי "עומד לי (הטיעון כי)".
הטענה יכולה להיטען כאשר קיימת מחלוקת הלכתית שלא הוכרעה, שכתוצאה ממנה הנתבע יכול לצאת חייב או זכאי בדין. הנתבע יכול לטעון כי הוא סבור שצודק הפוסק המזכה אותו, ובכך להיפטר מהחיוב. התובע אינו יכול להשתמש בטענה מצידה ההפוך על מנת לחייב את הנתבע, שכן לפי הכלל המוציא מחברו עליו הראיה, על התובע מוטל נטל ההוכחה שהדין הוא כפוסק המחייב את הנתבע, ומאחר שאינו יכול להוכיח זאת, הנתבע פטור.
קיימים קווי דמיון בין טענה זו לבין הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע.

מעמדה המשפטי של הטענה

מהותה של טענת קים לי נסמכת על שני עקרונות: האחד הוא כי המוציא מחברו עליו הראיה, והאחר הוא כי בדיני ממונות רוב חלש יותר מחזקה. לאור שני עקרונות אלה ניתן להבין כי בעל הדין טוען כי מכיוון שהממון מוחזק בידיו, לא ניתן להוציא ממנו ותו על סמך הטענה כי יש רוב נגדו, מכיוון שרוב אינו גובר על חזקה בדיני ממונות.
הרב שבתי כהן בספרו "תקפו כהן", מסתמך על המהרש"ל ומסביר זאת כך: כאשר עומדת בפני הדיינים,  "בעיא" (שאלה הלכתית) "דלא איפשטא" (שלא נפתרה) והם דנים בה. והנה מתברר שהנתבע הוא תלמיד חכם, והוא בעצמו, דן ומברר את השאלה ההלכתית בפני הדיינים, ומביא מקור לדבריו מן המשנה או מן הברייתא. והדיינים רואים שדבריו הם דברי טעם. למרות שהשאלה ההלכתית לא נפתרה בש"ס, בכל זאת הנתבע לא יחויב בדין.
מוסיף, ומחדש רבי שבתי בשם המהרש"ל: גם אם הנתבע הוא עם הארץ, אך ידוע לו כי קיימת בראשונים דעה הלכתית לזכותו, יכול הוא לטעון קים לי כדעה זאת, ולהיפטר מחיובו בדין.

דוגמה לטענת קים לי

מקרה שבו אדם נישא בפעם השנייה, ומנישואיו הראשונים היו לו ילדים. לאחר כמה שנים נפטר האיש, והאלמנה פנתה לבית הדין לקבל מזונות מנכסיו של בעלה המנוח. בעת הדיון הציגו הילדים צוואה מאושרת על ידי בית הדין הרבני, שנכתבה עוד טרם נישואיו בה נרשם שכל רכושו של הבעל ניתן במתנה לילדיו ולכן אין כל רכוש ממנו ניתן יהיה לשלם לאלמנה מזונות. בצוואה זאת אכן היה סעיף המאפשר לבעל לשנות את הצוואה.
האלמנה טענה שהיא זכאית למזונות מדין אומדנא, מכך שהבעל השאיר לעצמו זכות לשנות את הצוואה, יש אומדנא שהוא חשב על האפשרות, שביום מן הימים ישא אישה וירצה להתחייב לה, וחפץ הוא שיישארו בידיו נכסים על מנת לשעבדם לצורך התחייבויות אלו. במצב זה יכולים היורשים לטעון "קים לן" (כלומר: קיים לנו) כשיטת המהרי"ק (יוסף קולון) והרמב"ן, שעל פי אומדנא לא ניתן להוציא ממון מחזקתו 
מקרה זה נידון בבית הדין הרבני הגדול בירושלים, ונפסק כי האלמנה אינה זכאית למזונות.
אריה ליאו אוליצקי

קורות חיים

אוליצקי נולד בשנת 1898 באלנשטיין שבפרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית. למד רפואה באוניברסיטאות ברסלאו וברלין, וב-1921 קיבל מהאחרונה תואר דוקטור לרפואה. בין השנים 1921–1923 היה אסיסטנט במכון להיגיינה בברסלאו.
לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1924, ניהל את המעבדות הבקטריולוגיות בבית החולים "הדסה" בירושלים ובצפת. במקביל לעיסוקו בפרקטיקה, הצטרף בשנת 1928 לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 1944 מונה לראש המחלקה לבקטריולוגיה, בשנת 1949 קוּדם לדרגת פרופסור, ובשנים 1961–1965 היה דיקן הפקולטה לרפואה. תרומתו הנודעת כחוקר נגעה להישגו בחקר מחלת הצרעת.
תחום עניינו העיקרי נגע לאפידמיולוגיה של מחלות מידבקות, בראשן מחלות המעיים טיפואיד ודיזנטריה. עם קום מדינת ישראל, סייע למשרד הבריאות בהקמת המערך לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור. במהלך מלחמת השחרור, ניהל אוליצקי את בדיקות המים בירושלים. אוליצקי כיהן כנשיא האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה. 
בשנים 1964 ו-1968 יצאו לאור שני כרכיו של ספרו, שחיבר יחד עם פרופ' נתן גרוסוביץ', "יסודות תורת החיידקים והחסינות".
בשנת תשכ"ט זכה אוליצקי בפרס ישראל למדעי הרפואה.
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע.
יום רביעי

יום רביעי הוא היום הרביעי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO 8601 הוא היום השלישי בשבוע (השבוע מתחיל ביום העבודה הראשון). בחלק מהמדינות המוסלמיות זהו היום האחרון בשבוע העבודה.

יום רביעי ביהדות

שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים י"ד-י"ט) כיום שבו נבראו השמש והירח:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים, יְהִי מְאֹרֹת בִּרְקִיעַ הַשָּׁמַיִם, לְהַבְדִּיל, בֵּין הַיּוֹם וּבֵין הַלָּיְלָה; וְהָיוּ לְאֹתֹת וּלְמוֹעֲדִים, וּלְיָמִים וְשָׁנִים. וְהָיוּ לִמְאוֹרֹת בִּרְקִיעַ הַשָּׁמַיִם, לְהָאִיר עַל-הָאָרֶץ; וַיְהִי-כֵן. וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים, אֶת-שְׁנֵי הַמְּאֹרֹת הַגְּדֹלִים:  אֶת-הַמָּאוֹר הַגָּדֹל, לְמֶמְשֶׁלֶת הַיּוֹם, וְאֶת-הַמָּאוֹר הַקָּטֹן לְמֶמְשֶׁלֶת הַלַּיְלָה, וְאֵת הַכּוֹכָבִים. וַיִּתֵּן אֹתָם אֱלֹהִים, בִּרְקִיעַ הַשָּׁמָיִם, לְהָאִיר, עַל-הָאָרֶץ. וְלִמְשֹׁל, בַּיּוֹם וּבַלַּיְלָה, וּלְהַבְדִּיל, בֵּין הָאוֹר וּבֵין הַחֹשֶׁךְ; וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב. וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם רְבִיעִי.
— ספר בראשית, פרק א', פסוקים י"ד-י"ט.
במשנה נזכר יום רביעי במסכת כתובות, אשר מחייבת לקיים טקסי נישואין ביום זה כאשר האישה היא בתולה (מסכת כתובות פרק א, משנה א). דין זה אינו נוהג בימינו.

יום רביעי ברחבי העולם

בשפות שמקורן בלטינית שמו של יום רביעי נקשר בכוכב חמה, ובאל מרקוריוס המזוהה עם כוכב זה. בשפות אלו שמו של יום רביעי נגזר ישירות משמו בלטינית Dies Mercurii (יום מרקורי) וכך בצרפתית השם הוא Mercredi, באיטלקית Mercoledì ובספרדית Miércoles.
בשפות הגרמאניות השם נגזר משמו של האל הנורדי אודין, שמבוטא בגרמנית ווטאן, ובמקור Wodan. כך באנגלית Wednesday, שנגזר משמו של האל באנגליה של טרום הנצרות Woden, ומהווה שיבוש של Woden's Day, בהולנדית Woensdag, ו-Onsdag בשוודית .
דווקא בגרמנית עצמה נקרא יום רביעי בשם Mittwoch - (מילולית: אמצע השבוע). שם זה החליף את השם המקורי Wodanstag במאה העשירית לספירה. "אמצע השבוע" הוא שמו של יום רביעי גם בפינית (Keskiviikko), באיסלנדית וביידיש (מיטוואָך).
שמו של היום ברוסית הוא סְרֶדָה (במקור:Среда),שמשמעותו "אמצע", וכך גם בשפות סלאביות אחרות, כגון צ'כית - středa.
בהינדית השם הוא Budhvar, ונגזר מ Budh, שמו ההודי של הכוכב מרקורי.
בארצות המזרח הקרוב השם הוא "היום הרביעי". כך בערבית يوم الأربعاء (יַוּם אלארבִּעאא), בעברית, ביוונית (Τετάρτη, "טֶטַארְטִי") ובשפות אחרות. בפורטוגזית Quarta-feira משמעותו "יום-החג הרביעי": ימי השבוע נקראים על שם שבעת ימי הפסחא.
הקווייקרים מכנים את יום רביעי Fourth Day, כדי לא להשתמש במקור הפגאני של השם.
קני דוטי

ביוגרפיה

דוטי נולד בבארנסלי שבדרום יורקשייר. הוא למד משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ב-2015 החל דוטי לגלם את דמותו של סמל בילוש איידן הילי בסדרה "ורה" של רשת ITV בכיכובה של ברנדה בלתין.
ב-2013 הופיע דוטי בסיבוב הופעות בבריטניה במחזה "ללכת עד הסוף" מאת סיימון בופוי. דוטי גילם את דמותו של גאז. המחזה היה מועמד לפרס לורנס אוליבייה לקומדיה החדשה הטובה ביותר לשנת 2014.

חיים אישיים

ב-20 במאי 2006 התחתן דוטי עם השחקנית קרוליין קרבר.
היו לילות (סרט)

פרסים

הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אופיר: סרט, שחקנית ראשית - דאנה איבגי, שחקנית משנה - יבגניה דודינה, בימוי - רוני ניניו, צילום - עופר ינוב, עיצוב אמנותי - רחל זוסמן, תלבושות - לאורה שיים, מוזיקה - שמוליק נויפלד.

תקציר העלילה

יצחק בן שמואל (משה איבגי) מביים מחזמר בתיאטרון על שרלוק הולמס (אלי גורנשטיין) ועוזרו, ד"ר ווטסון המגולם על ידי אלכס (גדי יגיל).
בתו בת -7, גוני (מאיה כהן) ואשתו אורה (יבגניה דודינה) נוכחות באולם וגוני נותנת הערות על ההצגה וזוכה לחיבוק מאלכס שהוא גם שחקן ראשי וגם ידיד קרוב של המשפחה.
משפחתה של אורה עלתה מרוסיה ויצחק לא מסתדר עם חמותו (פירה קנטור) וחמיו (בוריס אחנוב) וגם יחסיו עם אשתו מלאים ויכוחים, מעלות ומורדות.
הכל מתנהל על מי מנוחות עד שיום אחד נכנס לבית חוקר משטרתי (ישי גולן), מורה על חיפוש בבית ולוקח את יצחק למעצר בגין מעילה בכספי התיאטרון.
יצחק נידון למאסר ובאותו זמן חולה אשתו בסרטן וזמן קצר לאחר שיחרורו היא נפטרת. רוב שחקני ועובדי התיאטרון ובראשם אלכס לא מתגייסים למענו ואלכס תופס את מקומו כבמאי ראשי.
כעת גוני בת 25 (דאנה איבגי) גרה עם אביה מטפלת בו. היא עומדת לעבור לדירה שכורה אך אביה לוקה בהתקף לב ומאושפז בבית חולים.
ג'וני מטיחה בפני אלכס האשמות על שהפקיר את אביה שקידם אותו וגם לא נתן לו עבודה המתאימה לכישוריו לאחר שחרורו. אלכס מתנצל, מבקר את יצחק בבית החולים ונותן לו לביים קומדיה צרפתית מתורגמת עם שחקנים צעירים.
החזרה הראשונה עוברת יפה עם השחקנים הצעירים (ירון ברובינסקי וגאיה טראוב) אך יצחק לא מתמיד בעבודה.
לבסוף ג'וני נוסעת להתבודד בתאילנד ויצחק נפטר ערירי בדירתו.
ברברה פירס בוש

ביוגרפיה

בוש נולדה ב-25 בנובמבר 1981 בדאלאס, כאחת מזוג בנותיהם התאומות של ג'ורג' ווקר בוש ולורה בוש, לאחר היוולדתה עברה משפחתה לאזור אחר של העיר דאלאס, שם אמה לורה הייתה פעילה באגודת ההורים-מורים (Parent-Teacher Association) של בית ספרה.
לאחר סיום התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת ייל ובתקופת לימודיה התגוררה בגריניץ' וילג'.
היא לקחה חלק בפרויקט העוסק בעזרה למדינות העולם השלישי, ועבדה לאחר מכן במוזיאון קופר יואיט לעיצוב.
ב-2004 כשהתמודד אביה לכהונה שנייה לנשיאות ארצות הברית לקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות לנשיאות שלו, ואף דיברה בוועידה השנתית של המפלגה הרפובליקנית.
ב-2006 הצטרפה לאמה בביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בוותיקן.
ב-2008 ייסדה את הארגון "Global Health Corps", ארגון ללא מטרת רווח הפועל למען שוויון הזדמנויות בתחום הבריאות.
ב-2010 נבחרה לדבר אודות ארגונה בועידת TED.
יומי

יוּמי (弓 Yumi) הוא המינוח היפני לקשת (המכיל בתוכו את הקשת הארוכה ואת הקשת הקצרה) המשמשת את העוסקים בקיוּדוֹ, קשתות יפנית. היומי יוצאת דופן באורכה (יותר משני מטרים), והיא עוברת את גובה הקשת (iteh 射手). היומי הן קשתות מורכבות, ובאופן מסורתי הן עשויות במבוק, עץ ועור, בטכניקות שלא השתנו זה מאות שנים, על אף שכיום ישנם קשתים, בעיקר מתחילים, המשתמשים ביומי סינתטי. ייתכן כי עיצוב היומי הוא פיתוח יפני של הקשתות המורכבות שהיו נפוצות במשך מאות שנים בצפון אירואסיה ותקופת ג'ומון ביפן.

צורה

היומי הוא אסימטרי; נקודת האחיזה נמצאת בשליש המרחק בין הקצה התחתון לעליון, והכיפוף העליון והתחתון שונים זה מזה. ישנן מספר השערות בנוגע לחוסר סימטריה זה. יש המאמינים כי היומי נועד לשימוש תוך רכיבה על סוס, וצורתו מאפשרת לעבור מצד אחד של הסוס לשני בקלות. אחרים מאמינים כי האסימטריה נועדה על-מנת לאפשר ירי ממצב כריעה. טענות נוספות מדברות על מאפייני העץ, לפני פיתוח השיטה המורכבת.

מיתר

מיתר היומי עשוי באופן מסורתי קנבוס, אך כיום יעדיפו הקשתים להשתמש במיתרים העשויים חומרים סינתטיים, למשל קבלר, שכן אלה מחזיקים מעמד זמן רב יותר (כאלף חצים). המיתרים לא מוחלפים עד שהם נקרעים; זה גורם ליומי להתכופף בכיוון הנגדי לכיוון המשיכה, דבר הנחשב "בריא" לקשת. נקודת העגינה על המיתר מעובה בתוספת של קנבוס ודבק, זאת על-מנת להגן על המיתר ולספק לו עובי, העוזרים לייצוב החץ בעת מתיחת הקשת.

יחס

עוסקי קיודו רציניים מתייחסים ליומי בכבוד רב, ככלי בעל עוצמה רבה, וכמורה בעל ידע רב להעביר לתלמיד (מיוחס ליומי כי הוא מחזיק בחובו חלק מנשמתו של האדם שיצר אותו). תלמיד קיודו לא יעבור לעולם מעל יומי השכוב על הרצפה (הדבר ייחשב לחוסר כבוד), וינהג בו כשם שהיה רוצה שינהגו בו (כלומר, להרחיקו מחום או קור קיצוניים, להרחיקו מתנאי לחות או יובש קיצוניים, לשאת אותו בצורה נכונה). אפילו נגיעה ביומי של אדם אחר, ללא רשותו, תחשב כחוסר כבוד משווע. יוצר הקשתות קאנג'ורו שיבאטה אמר שנגיעה ביומי של אדם אחר משולה לנגיעה באשת גבר אחר, באופן מיני. גם כאשר ניתנת רשות, כאשר אדם נוגע ביומי של אדם אחר, לעולם לא יגע בנקודת האחיזה.

טיפול

יומי העשוי במבוק דורש תשומת לב רבה. אם ייזנח, היומי עלול לאבד מכושרו, ואף להפוך לבלתי שמיש. צורת היומי תשתנה עם שימוש תדיר בו, אך ניתן להחזירו לצורתו המקורית בעת הצורך, על ידי הפעלת לחץ או השארת המיתר, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש.
צורת הקימורים מושפעת מאוד בהתאם להשארת המיתר רתום, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש. ההחלטה על השארת המיתר או הסרתו נובעת מצורתו הנוכחית של היומי. יומי יחסית "שטוח" כאשר לא רתום, ישאר לא רתום כאשר לא בשימוש (לעיתים מתייחסים ליומי כזה כ"עייף"). יומי בעל קימורים מוגזמים כאשר לא רתום, בדרך-כלל משאירים רתום גם לא בשימוש לתקופת זמן מסוימת, וזאת על-מנת "לאלף" את היומי.
יומי המטופל במסירות יכול להחזיק מעמד מספר דורות, בעוד שאורך חייו של יומי שלא מטופל כיאות הוא מאוד קצר.
ג'ולי שלז

קריירה

בשנת 1993 ביימה את הסרט הדוקומנטרי "סנג'ין", במהלכו עקבה אחר אתר קראוונים סמוך לעכו ואחר האנשים והסיפורים הייחודיים לקהילה המתגוררת באזור. לאחר יציאתו לאקרנים, זכתה שלז בפרס וולג'ין במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 1995 ביימה שלז סרט דוקומנטרי נוסף בשם "באבא-לובה" במהלכו עקבה אחר מסע-השורשים של הזמר דני בסן אל עבר מציאת אביו הביולוגי בארץ מוצאו, ברזיל, וחקירת המושגים אבהות והורות. סרט זה זכה להצלחה גם הוא וגרף פרס אופיר בקטגוריית סרט דוקומנטרי. 
סרטה המשמעותי והמפורסם ביותר הוא "עפולה אקספרס" שיצא לאקרנים בשנת 1997 בבימויה. העלילה עוקבת אחר דוד (צביקה הדר) ובתיה (אסתי זקהיים) במהלך מסעו של דוד להגשמת חלומו, להיות קוסם מפורסם. "עפולה אקספרס" זכה להצלחה אדירה ולביקורות משבחות. בטקס פרסי אופיר לאותה שנה גרף הסרט שישה פרסים, ביניהם לסרט עצמו ולשלז בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר. לאחר מכן זכה גם סרט זה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פתח את פסטיבל ברלין לקולנוע והשתתף בפסטיבלים לקולנוע במדינות שונות, ביניהן צ'כיה וארצות הברית.
בשנת 2002 ביימה יחד עם דורון צברי את סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית בת השישה פרקים "דרומה (התופרת ממצפה)" במהלכה עקבו שני הבמאים אחר מאבקן של פועלות מתפרה ממצפה רמון נגד סגירת מפעל התפירה שלהן, תוך שילוב ראיונות ייחודיים ונקודת מבט שונה למקרים המתוקשרים שביצעו התופרות במאבקן. הסדרה נחלה הצלחה גם היא וגרפה את פרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
במהלך השנים ביימה תוכניות טלוויזיה דוקומנטריות מיוחדות עבור תוכנית התחקירים "עובדה", ביניהן "אם את שומעת, תעני" על רצח חנית קיקוס, "חברון", "קו 16" ו"הדסים". במהלך 2004 מונתה לאחראית על המחלקה הדוקומנטרית של חברת הטלוויזיה רשת בערוץ 2 והטלוויזיה בכבלים. באותה שנה ביימה סרט קצר במסגרת פרויקט "סיפורים מהסרטים" בשם "משחק האמת והשקר", בכיכובה של אוולין קפלון, המספר את סיפורם של שני זוגות חברים הנפגשים לחגוג את יום-הולדתה של אחת הנשים בחבורה, ואת המהלכים השונים המתרחשים באותו הערב. באותה תקופה החלה להיות צלע משמעותית במאבקים שונים של יוצרים נגד חברות תמלוגים, ביניהם מאבק היוצרים נגד HOT.
בשנת 2005 ביימה שלז את הסרט "מוכרחים להיות שמח", בכיכובם של רבקה מיכאלי, טל פרידמן וקרן מור, העוקב אחר משפחה בעלת מקרה-עבר מסכסך של ההורים הרודף את המשפחה מיום קיומה, ואחר נסיונותיה של שמחה (סיגלית פוקס) להביא את המשפחה למקום טוב יותר דרך תוכנית מציאות מיוחדת. הסרט לא זכה להצלחה בבתי הקולנוע בארץ, אך גרף חמישה פרסי אופיר.
בפסטיבל בשנת 2015, חברה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
פאולו דיבאלה

קריירה

דיבאלה ערך את הופעת הבכורה של בקבוצת אינסטיטוטו אתלטיקו מליגת המשנה הארגנטינאית כשהיה בן 17 בלבד. דיבאלה היה השחקן הצעיר ביותר שכבש שער במועדון, והיה השחקן הראשון שערך 38 הופעות ברציפות, ובנוסף היה הראשון שכבש גם ב-6 משחקים ברציפות לעומת 4 משחקים בשיא הקודם.

פאלרמו

ב-29 באפריל 2012 הודיע מאוריציו זאמפריני, נשיא פאלרמו, על כוונתנו להחתים את דיבאלה בחלון העברות. ב-20 ביולי 2012 פאלרמו שיחררה הודעה על החתמתו של פאולו דיבאלה שחתם ל-4 שנים. דיבאלה ערך את הופעתו הבכורה ב-1 בספטמבר 2012 בהפסד 3:0 ללאציו. את שערו הראשון כבש ב-11 בנובמבר 2012 בניצחון 2:0 על סמפדוריה. בעונת 2014/2015 הגיעה הפריצה של דיבאלה בסרייה א', כאשר הבקיע 10 שערים במחצית הראשונה של העונה וסיים אותה עם 13 כיבושים.

יובנטוס

ביוני 2015 חתם דיבאלה לחמש שנים ביובנטוס, ששילמה תמורת העברתו מפאלרמו סכום של 32 מיליון דולר, לצד 8 מיליון בונוסים. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו הראשונה במדי יובנטוס בסופרקאפ נגד לאציו. דיבאלה נכנס כמחליף והבקיע שער, ועזר לקבוצתו לנצח 2-0. ב-30 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, במשחק נגד רומא, בו גם כבש שער אחד בהפסד 2:1. דיבאלה הגיע עם יובנטוס לשמינית גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי באיירן מינכן. במהלך העונה כבש 5 שערים בליגת האלופות.
ב-13 באפריל 2017 חתם דיבאלה חוזה חדש עד ל-2022 אחרי שעבר עם קבוצתו את פורטו בתוצאה 2:0 במשחק הראשון ו-1:0 במשחק הגומלין אשר כבש את השער היחיד. ברבע הגמר הם פגשו את ברצלונה וניצחו 3:0 מרהיב כשהוא מסיים את המשחק עם צמד ולפני משחק הגומלין הודיע על חתימה על חוזה חדש, במשחק הגומלין הם סיימו את המשחק עם תוצאה מאופסת ועלו לחצי הגמר. בחצי הגמר הם פגשו את מונקו וניצחו במשחק הראשון 2:0 ובמשחק הגומלין 2:1 אשר שבר רצף של יותר מ-600 דקות ללא ספיגה בליגת האלופות. יובנטוס העפילה למשחק הגמר שם הפסידה לריאל מדריד בתוצאה 4:1.
רוביני

גאוגרפיה ואקלים

רוביני היא אחת מתשע הערים במחוז איסטריה. אקלימה ים-תיכוני, והטמפרטורות נעות בין 4.8°C בינואר לבין 22.3°C ביולי בממוצע. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 16°C. טמפרטורת הים היא מעל עשרים מעלות צלזיוס מאמצע יוני עד אמצע ספטמבר. ממוצע המשקעים עומד על 941 מ"מ בשנה.

היסטוריה

ההתיישבות ברוביני החלה אף לפני התקופה הרומית. בתקופת האימפריה הרומית נקראה במספר שמות: אַרוּפִּינוּם, מוֹנְס רוּבִּינֶאוּס, רוּגִ'ינְיוּם ולבסוף רוּבִינְיוּם. בהמשך הייתה לאחת הערים החשובות של הרפובליקה הוונציאנית באיסטריה, ועם נפילתה של זו, נשארה תחת שלטון אוסטריה. חצי האי שעליו שוכנת העיר היה בעברו אי, שהופרד מהיבשה על ידי תעלה, אך עד שנת 1763 התמלאה התעלה באשפה ונסתמה. עם סיום מלחמת העולם הראשונה עברה רוביני לידי האיטלקים, וב-1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה השליטה בה ליוגוסלביה. כמו ביתר איסטריה, חלק ניכר מהאוכלוסייה האיטלקית נטש עם חילופי השלטון.

יהודים

יהודים התגוררו ברוביני מהמאה ה-14 ועד שלהי המאה ה-18. היו אלו בנקאים ומלווים בריבית שהגיעו למקום מהמרחב הגרמני. במהלך המאה ה-17 נודעה משפחת הבנקאים סטלה. היהודים התגוררו בגטו מיוחד. במחצית השנייה של המאה ה-18 נקרא הגטו: Via Libera ומאוחר יותר Contrada della ruinione. לאחר הקמתו של מוסד העבוט הכנסייתי מונטי די פייטה(איט'), עזבו היהודים את רוביני ועברו בעיקר לפאדובה. בראשית המאה ה-19 לא מתועדת עוד נוכחות יהודים בעיר.
רובעי לונדון

אזור לונדון רבתי מחולק ל-32 רבעים (באנגלית: London boroughs). כל אחד ואחד מה"רבעים" מהווה למעשה מחוז של הממלכה המאוחדת. מחוזות אלה גדולים בשטחם ובאוכלוסיותם, ומחולקים לרוב למספר אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי. במחוזות נמצאות ערים רבות וכפרים רבים שהיו בעבר פרוורים של לונדון, וכיום הפכו ל"שכונות" של לונדון, אף שעל פי גודלן ומספר תושביהן מדובר בערים לכל דבר.
12 מרבעים אלה, וכן הסיטי של לונדון מהווים את לונדון הפנימית. 20 הרבעים הנותרים מהווים את לונדון החיצונית.

משמעות מנהלתית

כל אחד מהרבעים מנוהל על ידי מועצת הרובע הנבחרת מדי ארבע שנים.
וסטמינסטר ייחודית בעניין זה, מאחר שלה מעמד של עיר ולא של רובע, ולכן היא מנוהלת על ידי מועצת עיר.
המועצות אחראיות לניהול ענייני הרובע לרבות חינוך, עזרה סוציאלית, פינוי אשפה, ודאגה לגינון ולמצב הדרכים ברובע. מספר שירותים ציבוריים מנוהלים על ידי רשות לונדון רבתי במרוכז.
לכל אחד מהרבעים מעמד של מחוז באנגליה.