גדי איזנקוט

ביוגרפיה

איזנקוט נולד בטבריה, השני מארבעת ילדיהם של מאיר, יליד מרקש, ואסתר, ילידת קזבלנקה, אשר עלו ארצה ממרוקו. על מקור שם משפחתו הוצגו שתי סברות. לפי האחת, במאה ה-19 ובמהלך מלחמת העולם השנייה, משפחות יהודיות היגרו מרוסיה ומפולין למרוקו. כל אלו שנמלטו שרדו, וחלקם אף שכחו את שפת היידיש שהייתה שפתם בעבר, אולם שמות המשפחה האשכנזיים נשמרו - כמו גולדברג, וסרמן ושפירא, כך גם איזנקוט. סברה אחרת היא שאזנקוט הוא שם מרוקאי, שפירושו "איילה" בברברית מרוקאית.
איזנקוט גדל והתחנך באילת, למד ב"תיכון גולדווטר" שבעיר במגמה ימית, ולמד לבגרות בבית ספר ערב אקסטרני.
איזנקוט הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. סיים לימודי צבא וביטחון במכללת צבא ארצות הברית (United States Army War College) בקרלייל שבפנסילבניה.
איזנקוט נשוי לחנה, אדריכלית, ואב לחמישה ילדים. מתגורר עם משפחתו בהרצליה.
ב-19 בינואר 2017 עבר איזנקוט בהצלחה ניתוח להסרת גידול סרטני בערמונית והעביר לזמן קצר את סמכויותיו לסגנו יאיר גולן.

שירותו הצבאי

בנובמבר 1978 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני, שם שובץ לגדוד 51. עבר מסלול הכשרה כלוחם וסיים את הטירונות כחניך מצטיין פלוגתי, ובהמשך סיים קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך הקורס נפצע בראשו מכדור מקלע שחדר לתוך הנגמ"ש בו נהג. לאחר שהשתקם מן הפציעה שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 51. במלחמת לבנון הראשונה החליף את מפקד פלוגה א' בגדוד 51, שנפצע בקרב על הבופור, ופיקד עליה בקרב לכיבוש עין א-תינה, בו איבד שניים מחבריו הטובים ובכיבוש א-נבטיה, ג'זין ושדה התעופה בביירות. שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל, ולאחר שלושה חודשים שב לשירות קבע, ונענה להצעת מפקד בית הספר לקצינים (בה"ד 1), אילן בירן, לשמש כמפקד פלוגת צוערים בקורס. בשנים 1984–1985 פיקד על פלוגת הנ"ט של חטיבת גולני. איזנקוט הוביל את לוחמיה במבצעים מורכבים בלבנון. הוא הודח מתפקידו חודש טרם סיומו, לאחר שניהל ויכוח פומבי עם מפקד החטיבה, צבי פולג, וסירב פקודה להחזיר את פלוגתו באמצע חופשה. לאחר מכן נשלח להשתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנים 1986–1987 שימש קצין אג"ם חטיבתי. לאחר שהשתלם בקורס מג"דים מונה למפקד גדוד 13 (גדעון). ולאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבת גולני.
בשנת 1991 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הצפון. ב-1992 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת כרמלי (חטיבת מילואים). בשנת 1994 מונה, במקביל לתפקידו הקודם, למפקד חטיבת אפרים. בשנת 1997 החליף את אל"ם ארז גרשטיין ומונה למפקד חטיבת גולני, זמן קצר לאחר אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה ונפצעו חמישה נוספים. כמפקד החטיבה שינה נורמות התנהגות בפלוגות הוותיקות, ונאבק בתופעות של מרידות ויחסי צעירים וותיקים. בנוסף הוביל את לוחמי החטיבה במשך שנתיים בלחימה בדרום לבנון במהלכן הרגו כארבעים אנשי חזבאללה. לדברי תא"ל גיורא ענבר וכרמלה מנשה, הביע באותה העת תמיכה בנסיגה מלבנון בדיונים פנימיים. בשנת 1999 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק. בתפקיד זה נטל בין היתר חלק במשא ומתן עם סוריה. בהמשך שימש כמזכירו הצבאי של אריאל שרון. בשנת 2001 מונה למפקד אוגדת מילואים משוריינת (עוצבת נתיב האש)
בשנת 2003 מונה למפקד אוגדת איו"ש. כמפקד האוגדה הוביל אותה איזנקוט להישגים רבים בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ובהם בין היתר מבצע אישית לוחצת.

תפקידי אלוף

ב-2005 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל. לאחר שמסקנות תרגיל "שילוב זרועות" שקיים צה"ל קבעו כי יכולת הפגיעה של צה"ל במשגרי הרקטות קצרות הטווח מוגבלת, הוביל איזנקוט תפיסה לפגיעה במרכז העצבים של ארגון חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות כמרכיב מרכזי ליצירת הרתעה אל מול חזבאללה. במהלך מלחמת לבנון השנייה היה אמון, כראש אגף המבצעים, על תכנון וביצוע מהלכי צה"ל בשדה הקרב במלחמה. איזנקוט היה לאחד האלופים הבודדים במטה הכללי שהעזו לחלוק על הרמטכ"ל, דני חלוץ, ועל המהלכים שהציע. כך, למשל טען בתחילת המלחמה כי יש לגייס את כוחות המילואים כדי לשפר את המוכנות למהלך קרקעי רחב היקף, אף שהתנגד למהלך הקרקעי, משום שסבר שאת האפשרות לבצעו יש להפוך לבת יישום. בנוסף המליץ על תקיפה אווירית רחבה נגד תשתיות בלבנון על פי תוכנית "שוברת הקרח", והדגיש כי על ישראל לחתור לסיום מהיר של המלחמה. בתגובה לרעיון לבצע פשיטה מצומצמת על בינת ג'בייל שהעלה בני גנץ, תמך איזנקוט במבצע עתיר כוחות על היעד.
בספטמבר 2006, לאחר התפטרותו של האלוף אודי אדם בעקבות המלחמה, מונה לאלוף פיקוד הצפון. הוא תמך ב"דוקטרינת הדאחייה" לפיה במקרה של פעולה מלחמתית מצד חזבאללה יש לגמול בהפצצת כפרים מהם נורו רקטות על ישראל, תוך הפעלת כוח לא פרופורציונלי בדומה להפצצת רובע הדאחייה במלחמת לבנון השנייה ביולי 2011 סיים את תפקידו כאלוף פיקוד הצפון, לאחר שכיהן בתפקיד כמעט חמש שנים, והוחלף על ידי האלוף יאיר גולן בפיקוד הצפון, קידם איזנקוט מדיניות הפעלת כוח שהתבססה על מימוש ריבונות המדינה עד המטר האחרון של הגבול הבינלאומי (עד למלחמת לבנון השנייה, צה"ל נמנע מלחצות את הגדר אף במקומות שבהם נוצר פער בינה לקו הכחול, שנודעו בכינוי "מובלעות" – ואיזנקוט שינה את התפיסה ויזם פעילויות מעבר לגדר, אך לא מעבר לקו הכחול) ותגובה חריפה על כל אירוע. הדבר הביא לשקט ממושך בצפון מדינת ישראל מאז תום מלחמת לבנון השנייה. לכל אורך תקופת פיקודו לא נפגעו אזרחים ישראלים בצפון. עם סיום תפקידו היה איזנקוט אמון על עבודת מטה שבעקבותיה הוחלט בצה"ל על הקמת מפקדת העומק, וכן לקח חלק במבצע עמוד ענן. כיהן כסגן הרמטכ"ל בני גנץ בין ינואר 2013 לדצמבר 2014.

כראש המטה הכללי

ב-16 בפברואר 2015 החל איזנקוט לכהן כרמטכ"ל. עם כניסתו לתפקיד החל לפעול לקידום צעדים לחיזוק זרוע היבשה ובהם תגבור אימוני כוחות החי"ר והשריון, צמצום היקף כוחות המילואים מחד ותגבור היקף האימונים מאידך, הגדלת יחידת יהל"ם לטיפול במנהרות לחימה ואימון גדודי חי"ר להתמודדות עם איום המנהרות. תפיסתו האסטרטגית באה לידי ביטוי בתוכנית הרב שנתית "גדעון" אשר את עיקריה גיבש טרם כניסתו לתפקיד, הציג אותה ביולי 2015 ואותה אישר הקבינט המדיני-ביטחוני בסוף אפריל 2016. התוכנית עוסקת במגוון נושאים אשר העיקריים שבהם: טיפוח כוח האדם בצה"ל, בניית סדר כוחות המתאים לקשת האיומים, השקעה מרבית בפיתוח יכולות התמרון של צה"ל, ביטול מערכים מיותרים, הקמת זרוע סייבר, הקמת אגד קומנדו ועוד.
בלב התוכנית עומד מסמך אסטרטגיית צה"ל אותו הפיץ הרמטכ"ל לציבור בישראל בצעד חסר תקדים. במסמך זה שפורסם באוגוסט 2015 מוגדרים שלושה מרכיבי ליבה: תפיסת הפעלת הכוח של צה"ל, תפיסת הפיקוד והשליטה ובעקרונות בניין הכוח הנגזרים מתפיסות אלה.
תפיסתו האסטרטגית של איזנקוט קובעת שהמבחן העליון של העשייה הצבאית הוא ביכולת לקיים תקופות רגיעה ביטחונית ארוכות כדי לאפשר למדינה להתפתח. היצירה והשימור של רגיעה ארוכת טווח הוא תוצאה של הרתעה שמושגת באמצעות עוצמה צבאית ונחישות להפעיל את הכוח במידת הצורך. האסטרטגיה מגדירה שני סוגים של מערכות: מערכה להשגת הכרעה במסגרתה יפעל צה"ל במלוא העוצמה להשגת המטרות ומערכה מוגבלת בה הפעלת הכוח מאופיינת בריסון במטרה למנוע הסלמה.
מרכיב חיוני נוגע לצורך לסיים את העימותים בזמן הקצר ביותר. אסטרטגיית צה"ל מנסה לתת למרכיב זה מענה באמצעות שינוי בדפוס הפעלת הכוח על ידי מהלומה משולבת מיידית ובו זמנית באמצעות תמרון ואש. כך, הפעלה בעוצמה ובמהירות תוך איום על השרידות השלטונית של האויב להקטנה של משך הלחימה, צמצום הפגיעה באוכלוסייה בלתי מעורבת והקטנת הלחץ הבינלאומי על ישראל הגדל ככל שנמשכת הלחימה. במסגרת האסטרטגיה, הוגדרה תפיסת המערכה בין המלחמות (מב"ם), המנוהלת בשגרה כשמטרתה לשמר ולהעצים את הישגי המערכה הקודמת, להרחיק את המלחמה הבאה, תוך החלשת האויב וצמצום התעצמותו במקביל לשיפור הלגיטימציה של צה"ל לפעול ושלילת הבסיס הלגיטימי של האויב.
במהלך כהונתו פרץ גל טרור שנמשך מספטמבר 2015 עד לדצמבר 2016. במהלך האירועים שכללו בעיקר פיגועי דקירה של פיגוע יחידים, מולם גיבש צה"ל תפיסת סיכול שמתבססת על יכולות מבצעיות משופרות, ניטור רשתות חברתיות מקוונות (ביחד עם השב"כ) והפרדה בין טרור לאוכלוסייה. ב-24 במרץ דקרו שני מחבלים פלסטינים חייל באזור חברון. החייל ומפקדו השיבו אש, הרגו את אחד המחבלים ופצעו קשה את האחר, שכעבור דקות אחדות, כשכבר לא נשקפה סכנה ממנו, נורה למוות בידי סמל אלאור אזריה. הגינוי של איזנקוט למעשהו של אזריה, העמדת אזריה לדין פלילי והרשעתו בהריגה עוררו פולמוס ציבורי. בסך הכל בגל טרור זה נרצחו 44 ישראלים, ומנגד נהרגו כמעט 300 מחבלים ערביים על ידי כוחות הביטחון.
בספטמבר 2016 אישר איזנקוט את פקודת השירות המשותף, אשר עוררה ביקורת עזה בקרב רבני הציונות הדתית, ובדצמבר 2017 נאלץ לשנותה חלקית ולאשרה מחדש.
ב-18 בינואר 2017 החליט שר הביטחון אביגדור ליברמן להאריך את כהונתו של אייזנקוט עד 31 בדצמבר 2018, ובהמשך הוארכה כהונתו עד 15 בינואר 2019.
ב-14 בספטמבר 2017 פורסם כי הוחלט בהנחיית אייזנקוט על כך שלוחמים ביחידות הקומנדו (סיירת מטכ"ל, יחידת שלדג, יחידה 669 ושייטת 13) ישרתו 8 שנים וירכשו תואר תוך כדי השירות הצבאי.
בשנים 2017–2018 החל צה"ל במהלך אסטרטגי בעוטף עזה נגד מנהרות הטרור של חמאס. המהלך כלל הקמת הקמת מכשול תת-קרקעי שכלל טכנולוגיות חישה מתקדמות, והקמת המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות בפיקוד הדרום, וזו אתרה למעלה מ-15 מנהרות שנוטרלו על ידי חיל ההנדסה הקרבית וחיל האוויר הישראלי.
במהלך 2018 התגברו העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה עקב התקרבות של אלפי פלסטינים אל גדר הגבול תוך איום לפרוץ אותה. בעימותים אלה נהרגו למעלה מ-250 פלסטינים, רובם מחבלים, מאש צה"ל, ונפצעו אלפים. המהומות הסלימו לעימות צבאי שכלל הצתות של שטחים רבים בעוטף עזה באמצעות עפיפוני תבערה ובלוני נפץ, ומספר סבבים בהם שיגרו הפלסטינים מאות רקטות ופצצות מרגמה. בתגובה צה"ל תקף עשרות מטרות טרור בתוך רצועת עזה. עם זאת, על הממשלה ועל צה"ל נמתחה ביקורת על ההחלטה לנהוג באיפוק, להגיב בריסון ולהכיל את האלימות.
במהלך כהונתו החריף העימות בין ישראל לאיראן כחלק מניסיונה של איראן להתבסס בסוריה ולהעביר לידי חזבאללה נשק מתקדם ואסטרטגי הכולל מערכות הגנה אווירית וטילים מדויקים ארוכי טווח. כדי למנוע התעצמות זו של האויב תקף חיל האוויר הישראלי פעמים רבות בסוריה, כאשר בין המטרות נמנו משלוחי נשק, מחסני נשק ותחמושת, טכנולוגיות מתקדמות, תשתיות צבאיות איראניות, בסיסי צבא ושדות תעופה, וכן מערכות הגנה אווירית ונ"מ. שיא העימות התרחש באפריל ומאי 2018, וכלל את מבצע בית הקלפים בו חיל האוויר פגע קשות בתשתיות האיראניות בסוריה. בתקיפות הושמדו טילים רבים ונהרגו פעילים רבים ממשמרות המהפכה האסלאמית, חזבאללה וממיליציות שיעיות שונות, וכן למעלה ממאה חיילים סורים.
ב-4 בדצמבר 2018, במהלך חג החנוכה, יצא צה"ל למבצע מגן צפוני מבצע שנועד להשמיד את איום המנהרות בגבול של מדינת ישראל עם לבנון. את ההכנות ריכז איזנקוט באופן אישי ואף פיקד עליו כשיצא לפועל. המבצע הסתיים בהצלחה בתחילת ינואר 2019 ובמהלכו חיל ההנדסה הקרבית איתר וניטרל 6 מנהרות חוצות גדר.
לאחר סיום המבצע השתחרר איזנקוט מצה"ל, ובהמשך הצטרף למכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.

קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל

בספטמבר 2019 פרסמו איזנקוט ופרופסור גבי סיבוני עבודה שכותרתה "קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל". עבודה זו התפרסמה במקביל בהמכון למחקרי ביטחון לאומי ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון. השניים קובעים כי האתגרים ביטחוניים שבפניהם ניצבת מדינת ישראל מאז הקמתה מחייבים את קברניטיה לעצב עקרונות כתובים לביטחון לאומי ולגבש לאתגרים אלה מענה רלוונטי המשתרע על מגוון מאמצי הביטחון הלאומי. האיום המרכזי מולו מתמודדת ישראל הנה שאיפתה של איראן להשיג הגמוניה אזורית ונשק גרעיני. לצד אלה עולה הצורך להתמודד עם שינויים פנימיים בחברה הישראלית, כאשר לצד צמיחה באוכלוסייה, בעוצמה הכלכלית וביכולותיה מדעיות וטכנולוגיות, מתגלעים בקיעים מטרידים בלכידות החברה. העבודה מציעה מספר תובנות עקריות בהם: עדכון למושגי היסוד הצבאיים-ביטחוניים, מרכזיות המערכה שבין המלחמות, חשיבות התמרון היבשתי, חשיבות המאמץ המדיני בדגש על הקשר האסטרטגי עם ארצות הברית, המאמץ הכלכלי, המאמץ החברתי ובמסגרתו החשיבות המכרעת של הקשר על יהדות התפוצות והצורך לחזק קשר זה. המסמך מציג את עילות המלחמה של ישראל ובכלל אלה החשיבות של מערכה לפגיעה בבניין כוח של האויב לאור התפתחות אסטרטגית ומערכה לגמול מרתיע.