מריון פריצ'רד

מריון פריצ'רד (בהולנדית: Marion Pritchard;‏ 7 בנובמבר 1920, אמסטרדם, הולנד – 11 בדצמבר 2016, וושינגטון די. סי., ארצות הברית) הייתה חסידת אומות העולם הולנדית-אמריקאית. עובדת סוציאלית ופסיכואנליטיקאית, שפעלה באופן יוצא דופן להצלת יהודים בהולנד בתקופת מלחמת העולם השנייה. פריצ'רד עזרה להציל 150 הולנדים יהודים, רובם ילדים, במהלך הכיבוש הגרמני. היא נכלאה על ידי הנאצים ולאחר מכן, עבדה בשיתוף פעולה עם המחתרת ההולנדית ואף ירתה למוות בהולנדי נאצי.

ביוגרפיה

מריון פריצ'רד נולדה ב-1920 בהולנד כבת לשופט ליברלי ואם בריטית. שנים אחר כך אמרה עליהם כי הם החדירו בה את הנחישות המוסרית ואת הרצון לרדוף אחרי הצדק. בגיל 19, כשלמדה בבית הספר למדעי החברה באמסטרדם, פלשו הנאצים להולנד. הייתה פעילה במחתרת במהלך לימודיה ונעצרה בחשד לקשר זה על ידי הנאצים. הייתה בכלא במשך שבעה חודשים.
באחד הבקרים של אביב 1942, בעודה רוכבת על אופניה, ראתה כיצד גרמנים נאצים תופסים בידיהם וברגליהם ילדים יהודים, בגילאי 2 עד 8, וזורקים אותם למשאית. תגובתה של פריצ'רד למה שראתה הייתה: "הייתי בהלם ודמעות ... ואחרי זה ידעתי שעבודת ההצלה היא חשובה מכל דבר אחר שאני יכולה לעשות". בתחילה פעלה במסגרת המחתרת ההולנדית, והביאה אוכל, בגדים ומסמכים לנמצאים במקום מסתור מפני הנאצים. בהמשך החלה לקחת על עצמה פעילות מסוכנת יותר. כאשר התבקשה להעביר חבילה למעון בחלק הצפוני של המדינה. לאורך המסע, אדם זר מסר לידיה תינוקת. בהגיעה ליעד גילתה כי האנשים להם הייתה אמורה למסור את החבילה נעצרו. היא מצאה מקלט אצל זוג אנשים, אשר לא היו חלק מהמבצע, והסכימו להכניס לביתם אותה ואת התינוקת.
באותו זמן, עבדה בשבתות כמתנדבת במה שנקרא "הכפר לשיפור חברתי", מוסד שבו לימדו משפחות מזניחות כיצד לטפל בילדיהן. עבודת הצלת הילדים שלה החלה כאשר מנהל המוסד ביקש ממנה למצוא מחבוא לילד יהודי והיא לקחה אותו לדירת הוריה. לאחר מכן העבירה ביחד עם חברים 25 ילדים יהודים למחוז גוי בצפון הולנד. הצילה ילדים נוספים על ידי כך שרשמה אותם בעירייה רישום כוזב כילדיה אף על פי שהיה מדובר בפגיעה בשמה הטוב שכן לא הייתה נשואה. ב-1942 עברה לצפון הולנד לעיירה הויזן, וגרה בחלקו האחורי של בית מכרים. אספה לביתה יהודי בשם פרד פולק עם שלושת ילדיו, לאחר שאשתו, שהייתה לא יהודיה, נכלאה בשל פעילותה במחתרת ההולנדית מיד עם לידת בנם השלישי. איכר אחד הביא לה תוספת חלב מדי יום להאכלתם, והיא החביאה את האב וילדיו מתחת לרצפת העץ, עליה הניחה שטיח ושולחן, כשהתינוק מורדם באמצעות כדור שינה. יום אחד הגיע שוטר הולנדי באמצע הלילה, כאשר התינוק היה עדיין מחוץ למחבוא, ומריון ירתה בו, הרגה אותו וידידים שלה מהמחתרת העבירו אותו לקברן שהצליח לקבור אותו תחת זהות שאולה. בשנה האחרונה של המלחמה היה חורף של רעב קשה ומריון יצאה לחפש אוכל. פטרול גרמני תפס אותה על אופניה והחרים אותם ואת המזון שנשאה. מריון אמרה להם בכעס מה דעתה על התנהגותם ועל מנהיגם בגרמנית שוטפת ולתדהמתה החזירו לה את הכל והניחו לה ללכת. אם ושלושת ילדיה שהחביאה בביתה התאחדה עם משפחתה בגרמניה לאחר המלחמה וגם הם היגרו לארצות הברית. 
בסך הכל סייעה לכ-150 יהודים, בהם ילדים רבים, סיפקה להם אוכל ובגדים והצליחה להביא רבים מהם למקומות מסתור מפני הנאצים. כשנשאלה במשך השנים על פעילותה, התעקשה להסביר כי לא יכלה לעשות זאת מבלי עזרתם של אנשים אחרים, יהודים ולא יהודים, וכי יהודים שעשו זאת הסתכנו יותר ממנה.
לאחר המלחמה שירתה כעובדת סוציאלית מהולנד מטעם האו"ם במחנות עקורים בגרמניה, שם הכירה שם את בעלה, אנטון פריצ'רד, שהיה קצין לשעבר בצבא האמריקני.
לאחר נישואיהם עברו לגור בארצות הברית ושם גידלו שלושה בנים. היא עבדה בתור פסיכואנליטיקאית ועובדת סוציאלית. המשפחה התגוררה תחילה בניו יורק ובהמשך עברה לבית כפרי בעיירה קטנה בוורמונט. כאשר ורמונט העבירה חוקי "ברית נישואים" שנויים במחלוקת חוותה הטרדה סביב תמיכתה בזכויות קהילת הלהט"ב.
ב-31 במרץ 1981 הכיר מוזיאון "יד ושם" בפריצ'רד כחסידת אומות העולם.
ב-21 בדצמבר 2016, הודיע בנה, ארנולד פריצ'רד, שאמו, מריון פריצ'רד, מתה ב-11 בדצמבר לאחר מאבק ממושך בטרשת עורקים מוחית. בעלה, אחיה ונין אחד שלה נפטרו לפניה.