google/wiki40b huggingface dataset:
גשר שריר הלב

גשר שריר הלב (באנגלית: Myocardial bridge) הוא מצב המתאר אנומליה אנטומית בגוף האדם, במסגרתה אחד מהעורקים הכליליים האחראיים על הזנת שריר הלב בדם, עובר בין סיבי שריר הלב עצמו, במקום לעבור מעל לסיבי השריר, מה שעלול ליצור לחץ על אותו העורק ולגרום להיצרות שלו.

פתופיזיולוגיה

במצב תקין, מוצבים העורקים הכליליים מעל ומסביב לשריר הלב, באופן בו הם מזרימים דם אל כלי דם קטנים יותר המזינים את השריר. במצב של גשר שריר הלב, מתפתח שריר הלב מסביב לאחד העורקים הגדולים, באופן בו הוא מקיף את העורק. כשהלב מתכווץ על מנת להזרים דם בזמן הסיסטולה, מייצר שריר הלב לחץ על העורק הכלוא בתוכו ובכך מצר את העורק, מה שעלול לפגוע בזרימת הדם בתוכו. גשר שריר הלב הוא פגם אנטומי מולד, אך עם זאת, אנשים רבים שפגם זה קיים אצלם, צפויים להיות א-סימפטומטיים לחלוטין. הסיבה לכך היא שהדם זורם דרך העורקים הכליליים בעיקר בזמן הדיאסטולה - הרפיית הלב, כך שפעמים רבות אין הלחץ על העורק בזמן הסיסטולה מפריע באופן משמעותי לזרימת הדם בעורקים.
ההסתמנות הקלינית אצל מטופלים הסובלים מגשר שריר הלב היא רחבה, החל ממטופלים א-סימפומטיים במקרים בהם ההיצרות היא קלה, ועד למטופלים שיסבלו מתעוקת לב, מאוטם שריר הלב, מהפרעות קצב חדריות ולעיתים אף מדום לב פתאומי.
גשר שריר הלב מסווג על פי חומרת ההיצרות הנוצרת בעורק הכלילי הרלוונטי. אם יגרום הכיווץ להיצרות של עד 50 אחוזים, מדובר במצב שפיר שלרוב לא צפוי לגרום לסימפטומים. היצרות של מעל ל-70 אחוזים לעומת זאת, כבר תגרום לרוב להופעת כאבים וסימפטומים נוספים.
על פי נתיחות שלאחר המוות, מוערכת שכיחות התופעה באוכלוסייה בכ-5 אחוזים.

טיפול

טיפול הבחירה במקרים סימפטומטיים של גשר שריר הלב של העורק השמאלי הקדמי היורד (LAD), עשוי לכלול ניתוח לחיתוך חלק משכבת השריר עצמו (מיוטומיה). במקרים מסוימים בהם בנוסף לגשר קיימת גם מחלת כלי דם כלילית, יבוצע לעיתים ניתוח מעקפים במקום או בנוסף לביצוע מיוטומיה. סוג הטיפול המתאים נבחר בהתבסס על הקוטר הבסיסי של העורק בזמן הדיאסטולה, על נוכחותה של מחלת כלי דם כלילית בנוסף לגשר, וכן על גורמי הסיכון הספציפיים בביצוע מיוטומיה למטופל.
הנערים הגאים

ארגון "הנערים הגאים" (באנגלית: The Proud Boys) הוא ארגון נאו-פשיסטי ימני קיצוני המעודד אלימות פוליטית ומקבל לשורותיו גברים בלבד. רוב פעילותו בארצות הברית, עם מספר פעילים בקנדה, אוסטרליה ובריטניה. הארגון הוקם בשנת 2016 על ידי איש התקשורת גאווין מקאינס, ושמו מבוסס על שיר מתוך הסרט "אלאדין" של חברת וולט דיסני. ארגון "הנערים הגאים" הוקם כחלק מאידאולוגי האלט-רייט אך בתחילת 2017 מקאינס החל להתרחק מאידאולוגיה זו בטענה שהיא מתמקדת בגזע ואילו "הנערים הגאים" מתמקדים במה שהוא מגדיר "ערכי תרבות המערב." נטייה זו להתבדל התעצמה לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל.
הארגון תומך בתאורית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה גברים במערב נתונים תחת איום. באופן רשמי הארגון אינו תומך בהשקפת "עליונות לבנה", אך לעתים קרובות פעילי הארגון משתתפים באירועים בעלי אופי גזעני. הארגון מעודד אלימות, וחבריו מעורבים לרוב בקטטות ואלימות באירועים בהם הם משתתפים. המרכז המשפטי לדרום העני מתאר את הארגון כ"מועדון קרב ימני קיצוני".
בדו"ח של ה-FBI מנובמבר 2018 סווג "הנערים הגאים" כארגון קיצוני עם קשרים ללאומיות לבנה, אך לאחר שבועיים בוטל הסיווג בטענה כי זו הייתה אי-הבנה.
הארגון תואר כ"קבוצת שנאה" על ידי ה-NPR וגופים נוספים, עליהם איים מקאינס בתביעה משפטית.

תהליך הקבלה לארגון

תהליך הקבלה לארגון כולל ארבעה שלבים וכן "זובור" למצטרפים החדשים. השלב הראשון הוא שבועת אמונים, בנוסח הבא: "אני שוביניסט מערבי גאה, ואני מסרב להתנצל על בריאת העולם המודרני." השלבים האחרים כוללים מכות באגרוף, קעקוע עם אחד מסמלי הארגון, והשתתפות בקטטה המונית. חברי הארגון לובשים בדרך כלל חולצת פולו שחורה עם שוליים צהובים, מהמותג על שם שחקן הטניס פרד פרי. פרי החזיק בדעות דומות לאלה של הארגון.
נשים וגברים טרנסג'נדרים אינם יכולים להתקבל בארגון.
הארגון מפציר בחבריו להימנע מאוננות או צפייה בפורנוגרפיה, כדי להניע אותם "לרדת מהספה" ולצאת לפגוש נשים.

אירועים בולטים

חברי הארגון נוהגים להגיע לעצרות פוליטיות ולהשתתף בקטטות אלימות נגד מפגיני שמאל ומפגיני אנטיפה. באירועים אלה נעצרים רבים מחברי הארגון.
אירועים מסוג זה התרחשו החל משנת 2017 באוניברסיטת ניו יורק, ברקלי (קליפורניה), פורטלנד (אורגון), ונקובר (וושינגטון), הליפקס (נובה סקוטיה) ובמקומות נוספים.
כמו כן השתתפו חברי הארגון בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, וחלקם נעצרו והואשמו בתקיפות אלימות.
באוקטובר 2018 נשא מקאינס דברים במועדון המטרופוליטן הרפובליקני באפר איסט סייד במנהטן. מחוץ למועדון פרצה קטטה בין חברי הארגון למפגיני אנטיפה. המשתתפים בקטטה נעצרו והואשמו בהתפרעות ובניסיון תקיפה, אך קיבלו עונשים קלים בלבד, בין השאר בגלל חוסר שיתוף פעולה מצד חברי אנטיפה, שחששו להיחשף.
איוון אנדריאדיס

ביוגרפיה

אנדריאדיס נולד וגדל בפראג. הוא שיחק בקבוצת ספרטה פראג. במלחמת העולם השנייה הוא נעצר וניכלא במחנה שליד קרפקוביצה שבדרום מערב פולין.
קברי המהנדסים בשער יפו

קברי המהנדסים בשער יפו הם שני קברים טורקיים, הצמודים לשער יפו מצדה הפנימי של החומה. קברים אלה מיוחסים למהנדסיו של הסולטאן סולימאן הראשון, שעל פי האגדה הירושלמית בנו את חומת העיר.

תיאור

הקברים נמצאים בשטח מוגבה בגודל של כ-3 על 3 מטרים בין החנויות במרחק של מטרים אחדים משער יפו. בשטח קטן זה צמחו (עד 2008) עצי תאנה וברוש שהתנשאו לגובה רב, ולמרגלותיהם שני קברים. העצים נעקרו כיוון שהיוו סכנה לציבור ולקברים. מצב השימור של הקבר השמאלי טוב פחות מהימני, שהשתמר במלואו. גודל הקברים הוא כמטר אורך וכחצי מטר רוחב כל אחד. הם עשויים אבן, ולראשם עיטור מסוגנן של טורבן - כובע בד טורקי. הטורבן על הקבר השמאלי לא השתמר, אך עדויות של עולי רגל במאות השנים האחרונות מלמדות על קיומו.
בינואר 2019 הפילה סופה את אחד מעצי הברוש שבמתחם הקברים על הקבר השלם, וראשו "נערף".

תארוך

על פי סגנונם מתוארכים הקברים לתקופה העות'מאנית והם שייכים לגברים. עד ימינו מקובל בחלקיה המסורתיים של טורקיה לעצב בראש מצבות גברים כובעים וטורבנים (בעוד אצל נשים ייראה זר פרחים או עציץ).

זיהוי

לא נמצאה בשטח כל כתובת המספרת מיהם זוג האלמונים הקבורים במקום, אך על פי הארכאולוג של הווקף הירושלמי, ד"ר יוסף נתשה, ישנו מסמך אחד המתייחס לקברים אלה, ואשר מזהה אותם עם בני משפחה מוסלמית שהגיעה מהעיר צפת במאה ה-16, ומכאן שם משפחתם: א-ספדי שהשטח הזה הוא וקף שלהם.
עם זאת, במחצית המאה ה-16, רק כמה עשרות שנים אחרי בניית החומה בירושלים, הזכיר עולה רגל נוצרי בשם זוּאָלַרְד את הקברים ביומן המסע שלו, ומספר כי הם שייכים למהנדסים שבנו את החומה עבור הסולטאן סולימאן הראשון. הכרטוגרף פרנץ הוגנברג, שביקר בירושלים ב-1657, הציג במפתו שטח ריק למדי המפריד בין שער יפו לבתי העיר, ובו קבר שייח', הוא כנראה קברי המהנדסים. אם הזיהוי נכון, הרי שיש להסיק כי הקברים היו נתונים בעבר במבנה מאוזוליאום שחרב ברבות השנים.
על פי מסורת עולה הרגל, ערף הסולטאן את ראשיהם של זוג המהנדסים מסיבות שונות: יש הטוענים שהיה זה בשל חששו שמא יגלו את סודותיה של החומה לאויב; אחרים טוענים כי החשש היה שמא יבנו חומה דומה לאויבים; דעה נוספת גורסת כי היה זה בשל זעמו על כי הותירו את הר ציון הסמוך והחולש מגבוה על העיר כולה מחוץ לחומה - דבר אשר נותן לאויב יתרון משמעותי בשעת מצור. מובן שלכל אלה אין כל ביסוס היסטורי, וספק שאכן קברים אלה קשורים בצורה כלשהי למהנדסי החומה, אך הכינוי "קברי המהנדסים" דבק בהם והם נקראים כך במדריכי טיולים רבים בכל השפות, מה שמעיד עד כמה חזקה מסורת זו.
פורמיגה

מירילדס מסיאל מוטה, הידועה בכינוי פורמיגה (נמלה בפורטוגזית), (נולדה ב-3 במרץ 1978 בסלבדור שבברזיל) היא כדורגלנית ברזילאית והיחידה אי פעם (גם בקרב שחקני הכדורגל הגברים) ששיחקה בשבעה מונדיאלים.
נכון ל-2019 פורמיגה משחקת בקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית, אליה הגיעה בשנת 2017. בעבר היא שיחקה בסאו פאולו (1993-97), בפורטוגזה (1998), בסנטה איזבל (2000-2001), בסנטוס (2002), באינדפנדיינטה (2003) ובקבוצות נוספות.
פורמיגה הייתה חלק מנבחרת ברזיל שהשתתפה בגביע העולם 1995, גביע העולם 1999, גביע העולם 2003, גביע העולם 2007, גביע העולם 2011, גביע העולם 2015 וגביע העולם 2019. כמו כן השתתפה בשיא של ששה משחקים אולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000), אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת לונדון (2012) ואולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
זמינות ביולוגית

זמינות ביולוגית (באנגלית: Bioavailability) הוא מונח מתחום הפרמקולוגיה אשר מבטא את היחס באחוזים בין כמות התרופה שניטלת לבין הכמות מתוכה שמגיעה למחזור הדם.
על פי ההגדרה, הזמינות הביולוגית של תרופה שניתנת בהזרקה תוך-ורידית היא 100%. לעומת זאת, הזמינות הביולוגית של תרופה שתינתן בדרכים אחרות, למשל דרך הפה נמוכה מ-100%, הן בגלל ספיגה החלקית של התרופה במערכת העיכול, הן בשל נוכחות אנזימים במערכת העיכול שמפרקים את התרופה עוד לפני שהיא מגיעה למחזור הדם, הן בשל אינטראקציה עם מזון במערכת העיכול והן בגלל אפקט המעבר הראשון.
ערך הזמינות הביולוגית לא מעיד על הפוטנטיות של התרופה ועל עוצמתה - תרופות יכולות להיות בעלות פוטנטיות גבוהה אך זמינות ביולוגית נמוכה. לדוגמה: דביגטראן, תרופה נוגדת קרישה, היא בעלת זמינות ביולוגית של 3% - 7% בלבד, כלומר מעט מאוד מהתרופה נספג דרך מערכת העיכול ועדיין קיימת השפעה פרמקולוגית של Ziprasidone,  במינונים שניתנו.
תרופות מסוימות הן בעלי זמינות ביולוגית פומית כמעט זהה לזמינות ביולוגית במתן תוך-ורידי, מה שמעיד על ספיגה מלאה של התרופה. דוגמאות לכן הן תרופות אנטיביוטיקה ממשפחת הקווינולונים כגון אופלוקסצין (ofloxacin) שיש לה זמינות ביולוגית גבוהה (98%). 
מתן של תרופות בדרכים אחרות גם קשור בזמינות ביולוגית נמוכה יותר. לדוגמה: זמינות של rotigotine (תרופה לטיפול בפרקינסון) כשהיא ניתנת באמצעות מדבקה עורית, היא 37%. זה משום שעל מנת שהתרופה תגיע למחזור הדם היא צריכה לעבור דרך שכבות העור, מתן שאיננו אופטימלי. למרות הזמינות הביולוגית הנמוכה, התרופה עומדת ביעילותה.  
זמינות ביולוגית היא אחד הכלים החיוניים בפרמקוקינטיקה, והיא מסייעת לקבוע את המנה המומלצת לנטילתה של תרופה מסוימת ובכך משפרת את יעילות מהטיפול התרופתי וגם יכולה לסייע במניעת רעילות של תרופה מסוימת למשתמש עקב נטילת מינון גבוה. 
לזמינות הביולוגית יש ערך חשוב לא רק בנטילת תרופות, אלא גם בלקיחת תוספי תזונה. אם הזמינות הביולוגית של תוספי תזונה נמוכה מראש, סביר כי יעילותם נמוכה. 
ניתן לחשב מתמטית את היחס המתמטי שבין שני משתנים אלה לקבלת ערך אחוזי של הזמינות הביולוגית (עד 100%), והדבר אפשרי באמצעות הנוסחה להלן:
דון סטארי

ביוגרפיה

סטארי נולד וגדל בקנזס. בשנת 1943 התגייס סטארי לצבא ארצות הברית כטוראי. בהמשך שירותו נשלח לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1948, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה כמו גם כקצין מטה בגדוד שריון. בהמשך לחם במלחמת קוריאה כקצין מטה בשורות הארמייה השמינית. במלחמת וייטנאם לחם סטארי כמפקד רגימנט הפרשים המשוריין ה-11 ופיקד עליו במהלך החדירה האמריקנית לקמבודיה בשנת 1970. אז נפצע מרימון יד בעת שנתקלו כוחותיו בחיילים מצבא צפון וייטנאם. לאחר מכן פיקד על בית הספר ללוחמת שריון של צבא ארצות הברית. בשנת 1974 נשלח סטאר על ידי ראש מטה הצבא, קרייטון אברמס לישראל בראש משלחת נציגים מפיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC) במטרה לנתח את הישגי צה"ל במלחמת יום הכיפורים. המשלחת פגשה במוסה פלד, אביגדור קהלני ובכירים נוספים בצה"ל. בעקבות פגישות אלו, בדגש על לקחים מן הלחימה שניהלו כוחות צה"ל בחזית הצפון, עודכנה הדוקטרינה של צבא ארצות הברית. 
בשנת 1976, והוא בדרגת גנרל, פיקד על הקורפוס ה-5 בגרמניה. לאחר מכן שימש כראש פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית והיה ממעצבי "קרב האוויר-יבשה", אסטרטגית הלחימה של הכוחות האמריקנים במלחמת המפרץ. בתפקידו האחרון שימש כראש פיקוד המוכנות האמריקני. הוא פרש לגמלאות בשנת 1983.
כוחות ההצלה

כוחות ההצלה הוא שם כללי לכל גופי החירום של המדינה העוסקים בהגנה והצלת חיים בשעת חירום.

כוחות ההצלה המרכזיים בישראל

כוחות ההצלה המרכזיים בישראל הם: מגן דוד אדום (מד"א), יחידות האיתור, חילוץ והצלה - זק"א, איחוד הצלה, שירותי כבאות והצלה (מכבי אש), פיקוד העורף ויחידות צה"ל השונות. 
מגן דוד אדום בישראל הוא הגוף הלאומי המופקד על הצלת חיי אדם בימי שגרה ובחירום. מגן דוד אדום בישראל מטפל במצבי חירום רפואיים, מפנה ומטפל בנפגעי תאונות בדגש על תאונות דרכים. 
שירותי כבאות והצלה בישראל (מכבי האש) הם הגורם המציל חיים, מחלץ לכודים ומצמצם ממדי הנזק לרכוש במקרים של דליקות, תאונות דרכים, התפשטות חומרים מסוכנים ופיגועי טרור. 
משטרת ישראל נמנית עם כוחות הביטחון של מדינת ישראל. בנוסף לתפקידה של משטרת ישראל להגן על החיים והרכוש במדינה ולאכוף את השמירה על החוק, קיימת במשטרה יחידת חילוץ והצלה הפועלת בהתנדבות, בעיקר במטרה לסייע למטיילים הנקלעים לסכנות שונות. 
יחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף היא יחידת מילואים עם גרעין מצומצם של חיילים סדירים. עם הקמתה הי איחדה בתוכה את כל הכוחות שעסקו בחילוץ והצלה עד אז.

גופים אזרחיים הפועלים בשיתוף פעולה עם כוחות ההצלה הממלכתיים

ברחבי הארץ פועלות תשע יחידות חילוץ אזוריות ושלוש יחידות צוללים מתנדבים אשר הוקמו במטרה לסייע למטיילים שנקלעו לסכנות שונות. המשמר האזרחי מתאם את פעולתן של יחידות אלה. על פי הדיווחים, כמדי שנה יחידות אלה מבצעות כ- 280 חילוצים, חלקם מורכבים מאוד. 
זק"א - ארגון התנדבותי שקם בעקבות הפיגוע בקו 405 ועזר בטיפול איסוף גופות החללים. מתנדבי זק"א מטפלים בפיגועי טרור, תאונות דרכים, מקרי רצח, התאבדויות ונפטרים גלמודים. בארגון קיימות גם בנוסף יחידות מיוחדות לאיתור חילוץ והצלה שונות כגון: יחידה לאיתור נעדרים, יחידות אופנועים, יחידות טיפוס גלישה וחילוץ, יחידות צוללים ויחידות כלבנים - היחידות השונות עובדות בשיתוף פעולה מלא עם משטרת ישראל ברחבי הארץ.
בהקשר של תאונות דרכים - איתור מיקום התאונה ופינוי מהיר של הפצועים לבתי החולים, עובדים כוחות ההצלה בשיתוף פעולה עם חברת רינג אס. או. אס.
איחוד הצלה - ארגון התנדבותי שהוקם בשנת 2006 ומטרתו מתן מענה רפואי ראשוני ומקצועי על מנת להציל חיים. הארגון מונה אלפי חובשים, פרמדיקים ורופאים פעילים הפזורים בכל רחבי הארץ והוא מאושר כגוף מסייע רשמי בשעת חירום על ידי משרד הבריאות.
יחידת הכלבנים לישראל - ארגון התנדבותי שקם כדי לטפל בחדירות ליישובים יהודים ביו"ש בעזרת כלבים ובמשך הזמן התרחב גם לתחום של איתור נעדרים. כיום הארגון מונה כ-200 מתנדבים עם כ-30 כלבי הצלה שמפוזרים ברחבי הארץ .
לני רביץ

ביוגרפיה

רביץ נולד וגדל בקונטיקט, ארצות הברית. מגיל צעיר שיחק בהצגות רבות של שייקספיר כמו "המלך ליר", "הנרי החמישי", "קומדיה של טעויות", "הלילה השנים עשר" ועוד. בגיל 28 ביקר בישראל ובזמן ביקור באילת הכיר את מי שתהיה אשתו, עליזה. כעבור שנה שינה את מעמדו לעולה חדש, התגורר באילת ועבד כמורה לאנגלית. ב-1967 עזב עם משפחתו לאלבמה כדי לסיים את לימודי החינוך, לימד בבית ספר לאפרו-אמריקאים, והיה למורה הלבן הראשון שם. כמו כן ביים מחזות זמר רבים כמו: "איש המוזיקה", "ביי ביי בירדי", "ינקיז" ועוד. בשנת 1973 חזרו לישראל והתגוררו בנצרת עילית.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים שימש מפקח מטעם מחוז צפון של משרד החינוך על הוראת האנגלית.
בשנת 1976 היה בין מקימי התיאטרון הראשון בנצרת ולקח חלק בבימוי הצגות.
ב-1994 חדל מלביים הצגות בתיאטרון.
ב-1986 פתח את מכון גשטלט - מכון לצחוק, הומור ולאינטליגנציה רגשית.
לני רביץ הוא אביהם של השחקן נתן רביץ, השחקן והסטנדאפיסט דורון רביץ והמורה לתיאטרון אורית (אורי) רביץ. בשנת 2003 הופיע רביץ יחד עם שני בניו בהצגה "לני רביץ ובניו קבלני צחוק".
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
הארמייה השמינית (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אלכסיי ברוסילוב. הארמייה פלשה לגליציה שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית (המערכה בגליציה), ובמהרה הצליחה להתקדם כ-150 קילומטר בתוך שטחי גליציה. ניצחונם של כוחות מדינות המרכז בשאר החזית המזרחית הכריחו את ברוסילוב לסגת לאחור למרות התקדמותו. על ניצחונותיו המרשימים קיבל את אות מסדר גאורגיוס הקדוש מדרגה רביעית ושלישית. בתחילת 1915 המשיכה הארמייה בקרבות מול כוחות אוסטרו-הונגרים ואף זכתה לניצחונות משמעותיים. הארמייה עברה את הרי הקרפטים ועלתה על הדרך לתקיפת הונגריה. הצאר ניקולאי השני ביקר את הארמייה השמינית והעלה את ברוסילוב בדרגה. פעם נוספת, תבוסה של ארמיות רוסיות אחרות בחזית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב הכריחה את ברוסילוב לסגת כחלק מנסיגה כללית של הצבא הרוסי (הנסיגה הגדולה). עד לספטמבר הארמייה השמינית נסוגה כ-180 קילומטר אל עבר אזור טרנופול. הארמייה הועברה ללחימה ברומניה, וביולי 1917 ספגה אבידות כבדות במתקפת קרנסקי. היא פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
בדז'יך פריטה

בדז'יך פריטה (בצ'כית: Bedřich Fritta;‏ 19 בספטמבר 1906, וישנובה ‏ - 8 בנובמבר 1944, אושוויץ), היה קריקטוריסט צ'כי-יהודי. לפני המלחמה עבד פריטה בתור מאייר ומעצב גרפי בפראג תחת השם הבדוי פריץ טאוסיג (Fritz Taussig). בשנות ה-30 הקדיש עצמו לקריקטורות פוליטיות שפורסמו בין היתר במגזין הסאטירי "סימפליקוס" (Simplicus).
בשנות מלחמת העולם השנייה גורש פריטה לגטו טרזין ומשם לאושוויץ, שם נספה. בנו טומי שרד בגיל שלוש בטרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי לאו האס, ידידו של פריטה, ששרד את השואה.
הרמנויטיקה

הרמנויטיקה (נגזר מיוונית עתיקה: ἑρμηνεύω; מילולית: פרשני) היא גישה ייחודית לחקר טקסטים, שיש המתארים אותה כמדע הפרשנות. 
מוצא המילה "הרמנויטי" נעוץ כנראה באל היווני הרמס. תחום מחקר זה החל במאה ה-15, כמתודולוגיה להגעה לניתוח הנכון של התנ"ך. במקביל, התפתחו הרמנויטיקות של תחומים שונים, בעיקר של המשפט ושל הכתבים הקלאסיים (בספרות, בפילוסופיה וכו').
הראשון שבנה את ההרמנויטיקה כתחום-ידע כולל היה הפילוסוף וההוגה הדתי הגרמני פרידריך שליירמאכר. שליירמאכר הראה כי ניתוחם ופרשנותם של טקסטים מכל תחום שהוא, מצריכים למעשה צורת חשיבה ועבודה שונה. לדעתו, מטרת כל פרשנות היא שחזור חווית הכותב. הפרשן שואף לחוות מחדש את עולמו של הכותב, אשר מתוּוך אליו על ידי הטקסט. לאחר ימיו של שליירמאכר, התרחב העיסוק של ההרמנויטיקה מעיסוק בטקסטים לעיסוק במגוון של התנהגויות אנושיות – כולל אומנות לצורותיה ואף מולטימדיה.
חסידי גישה זו טוענים שטקסטים, והאנשים שמייצרים אותם, לא ניתן לחקור בעזרת אותן שיטות מדעיות, שנעשה בהן שימוש במדעי הטבע. זאת ועוד, הם טוענים כי טקסטים אלו הם ביטויים שעברו קונוונציונליזציה, של ניסיון המחבר; כך, פרשנות של טקסטים אלה יכולה לחשוף דבר מה על ההקשר החברתי בו הם נוצרו, אך, ויש לכך לא פחות חשיבות, פרשנות זו גם תספק לקורא את האמצעים לחלוק את חוויותיו של המחבר.

הוגים מרכזיים

בין ההוגים המרכזיים של גישה זו נמצאים פרידריך שליירמאכר, פילוסוף והוגה דתי; וילהלם דילתיי, היסטוריון ופילוסוף; הסוציולוג מקס ובר; הפילוסופים מהזרם הפנומנולוגי אדמונד הוסרל ומרטין היידגר; וממשיך דרכם האנס גאורג גדמר. יורגן הברמס תקף את עקרונות ההרמנויטיקה כשמרניים, ותמך בתאוריה ביקורתית כאלטרנטיבה. פול ריקר ניסה לאחד שתי מסורות אלה, אף על פי שעבודתו אינה הרמנויטית במובן אותו תיאר גדמר.
פורשה 64

מרוצי מכוניות

בשנות החמישים של המאה העשרים דגם ה"פורשה 64" השתתף במרוצי מכוניות. 
בתאריכים 24-25 ביוני 1950, דגם ה"פורשה 64" השתתף במרוץ "International Austrian Alpine" באוסטריה. ב-6 באפריל 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "Korneuburg road race" באוסטריה. ב-1 ביוני השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "road race in Krems" באוסטריה. ב-8 ביוני 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ דרכים "road race in Linz" באוסטריה. ב-7 בספטמבר 1952 השתתף דגם ה"פורשה 64" במרוץ "Salzburger road race" באוסטריה.
פנחס גולדשטיין

ביוגרפיה

גולדשטיין נולד ב-26 באוגוסט 1939 בתל אביב, למד בפנימייה צבאית בחיפה ובבגרותו למד משפטים באוניברסיטה העברית. הוא הצטרף למפלגה הליברלית והתקדם במהירות בשורותיה. בשנת 1978 נבחר כחבר מועצת המנהלים של חברת החשמל, תפקיד אותו מילא עד 1981. בשנים 1978–1982 גם שימש כחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני.
בשנת 1981, במסגרת הבחירות לכנסת העשירית, נבחר מטעם הליכוד. בכנסת זו שימש יושב ראש ועדת הספורט של הכנסת ויושב ראש הוועדה לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. בכנסת ה-12 מונה לתפקיד סגן שר התחבורה, ולאחר ארבעה חודשים עבר לתפקיד סגן שר החינוך.
פנחס גולדשטיין נמנה עם חמשת חברי הכנסת הליברליים שפרשו מהליכוד בתחילת 1990 והקימו את המפלגה לקידום הרעיון הציוני. עד מהרה הפכה הסיעה החדשה למושא חיזוריה של מפלגת העבודה, שפרשה מהממשלה וביקשה להקים קואליציה חדשה בראשות שמעון פרס. בניגוד לאברהם שריר, שהשתכנע לתמוך בקואליציית פרס ולמנהיג הסיעה, יצחק מודעי, שנאבק על שריון תפקידו האישי כשר האוצר תוך דרישת ערבויות כספיות לקיום התחייבות כזו מצד הליכוד, הודיע גולדשטיין (יחד עם חבריו פסח גרופר ויוסי גולדברג) כי לא יתמוך בקואליציה בראשות פרס.
בבחירות 1992 נמנה גולדשטיין על ראשי המפלגה הליברלית החדשה שהקים יצחק מודעי. המפלגה התמודדה בבחירות, אך לא עברה את אחוז החסימה. בשנות חייו האחרונות שימש גולדשטיין כגזבר כבוד של הוועד האולימפי הישראלי.
גולדשטיין נפטר בביתו שבכפר סבא ממחלת הסרטן ביום שלישי, 14 באוגוסט 2007, ל' באב ה'תשס"ז, בגיל 67.
הותיר אחריו אישה, בן, ובת.
טיסת 903 של טראנס וורלד איירליינס

האסון

המטוס, מדגם לוקהיד L-749 קונסטליישן, יצא ממומביי, הודו ונחת בקהיר לפי התוכנית. בשעה 23:35 הוא המריא לכיוון רומא במזג אוויר טוב. במהלך הנסיקה, בגובה של כ-3,000 מטר, הצוות דיווח שבמנוע מספר 4 החלה דליקה. הם ביקשו וקיבלו אישור לחזור לנמל התעופה. תוך זמן קצר המנוע התנתק מהמטוס והצוות החליט לבצע נחיתת חירום במדבר, כ-65 מייל מקהיר. במהלך הנחיתה התרסק המטוס וכל האנשים שהיו על סיפונו נהרגו. בין הנוסעים היו 23 אמריקאים וכוכבת הקולנוע המצרית כאמיליה.
חקירת התאונה גילתה שתקלה נגרמה מכשל במסב שהתחמם יתר על המידה.
מסטיק בזוקה

מסטיק בזוקה (באנגלית: Bazooka) הוא מסטיק שיוצר לראשונה עם סיומה של מלחמת העולם השנייה בארצות הברית, והוא עודו פופולרי כיום. לדברי החברה המייצרת אותו, חברת טופס, מקור השם הוא בכלי הנגינה בזוקה, ולא בכלי הנשק הנושא שם זהה.
אריזת המסטיק עוצבה בצבעים פטריוטים מתוך דגל ארצות הברית: אדום, כחול ולבן. בשנת 1953 נוספה תחת אריזת המסטיק רצועת קומיקס שגיבורה הוא בזוקה ג'ו.
מסטיק בזוקה משווק גם בישראל מאז שנת 1958. בתחילה שווק על ידי חברת ליבר, ולאחר מיזוג החברות בשנת 1970 על ידי חברת עלית.

הקומיקס

גיבור הקומיקס של מסטיק בזוקה הוא דמות אשר זכתה לכינוי "בזוקה ג'ו". ג'ו חבש רטייה על עינו הימנית. אל ג'ו הצטרפו שני חבריו: צביקה ("Pesty"), אשר חבש סומבררו, ומוטי ("Mort"), אשר נהג למשוך את צווארון הפולו של הסוודר שלו מעל פיו.
כל רצועת קומיקס הייתה קטע קצר הכולל פאנץ' הומוריסטי. לצד רצועת הקומיקס, הופיע קטע "עתידות", תחזית מחויכת לעתידו של לועס המסטיק. בשנות ה-80 הוחלפו ה"עתידות" בקטעי "הידעת", שאינם קשורים לגמרי לתוכן הקומיקס, וכוללים פיסות טריוויה. אמינותן של חלק מהעובדות שם מוטלת בספק. 
הקומיקס בזוקה ג'ו כלל כמה עשרות של בדיחות שלכל אחת מהן היה מספר סידורי. עם השנים הפך הקומיקס פופולרי בקרב אספנים, שאוספים את רצועות הקומיקס השונות.
ב-3 בדצמבר 2012 הודיעה החברה המייצרת בארצות הברית, שהקומיקס של בזוקה ג'ו יחדל מלהיות חלק מעטיפת המסטיק ויוחלף בקונספט אחר.

המסטיק המחודש

מסטיק הבזוקה המחודש והגדול יותר כבר אינו מכיל את הבדיחות המסורתיות של "בזוקה ג'ו וחבורתו", אלא מכיל בדיחות יותר עדכניות (כמו למשל סצנה בה נתפסת בחורה כשהיא ממהרת לקניון בכוכב נוגה). במקום ה"הידעת" המפורסם מופיעות עתידות, מהן כאלה שכבר הופיעו בעבר (עד אמצע שנות ה-80).
העתידה הכי מפורסמת היא זו הקובעת: "עד גיל 21 תגיע לירח". משפט מיתולוגי זה הפך לסימן ההיכר של המסטיק. חברי העולם הערב אף הכילו את העתידה הידועה באחד משיריהם. מספר שנים מאוחר יותר הוחלפה העתידה בקביעה: "אם עד גיל 21 לא הגעת לירח, סימן שלא ניסית מספיק". בשנת 2009 שונה שוב הניסוח, לכזה שחוזה שבגיל 21 תגיע להודו.
בסוף שנת 2009 יצא בישראל טעם חדש של בזוקה מתוך סדרת "בזוקה ללא סוכר" - ענבים. העטיפה של מסטיק זה היא בצבע סגול.

גרסת 2013

בסוף שנת 2012 יצאה הודעה על שינוי העיצוב של עטיפת המסטיק, ל"סגנון גרפיטי", וצבעי הכחול, אדום ולבן הוחלפו בגווני פוקסיה וצהוב. עטיפת המסטיק החלה להכיל חידונים, שעשועונים, הוראות לקיפולי נייר, והפניות לתכנים דיגיטליים באתר האינטרנט של המוצר, והחברה הפסיקה לצרף לו בדיחות.
גודרון בורוויץ

הקשר עם אביה

הימלר מת כשבתו הייתה בת פחות מ-16. הוא העריץ את בתו, והיה טס באופן קבוע למשרדיו בברלין ממינכן, שם היא גרה עם אמה. הימלר נהג לטלפן לבתו כמעט יום יום, וכתב לה כל שבוע. הוא המשיך לקרוא לה בשם החיבה מזמן ילדותה "פופי" (בגרמנית "Püppi") לאורך כל חייו. לעיתים ליוותה בורוויץ את אביה בחלק מתפקידיו הרשמיים, והיא מופיעה לידו בתמונות שונות.
הימלר מת בשבי הבריטי כשהתאבד על ידי כמוסת ציאניד סמויה, אך בורוויץ מעולם לא קיבלה את הגרסה הזו. גרסתה הייתה כי הוא נרצח בזמן מאסרו. לאחר מלחמת העולם השנייה נעצרו היא ואמה על ידי האמריקאים, והוחזקו במחנות שונים באיטליה, צרפת וגרמניה. לאחר שהובאו להעיד במשפטי נירנברג, שוחררו בנובמבר 1946. לאחר שנים היא התייחסה בחריפות לאותם זמנים כקשים ביותר בחייה, וטענה כי היא ואמה קיבלו יחס מחפיר כניסיון לכפר על חטאי אביה.
בורוויץ מעולם לא ויתרה על האידאולוגיה הנאצית, ושוב ושוב ניסתה להצדיק את מעשי אביה, ביחס לקונטקסט של זמנו. מכריה כיום טוענים כי יצרה דימוי של דמות זהב על אביה ומעשיו.

חייה לאחר מלחמת העולם השנייה ואהדתה לנאצים

בורוויץ נישאה לעיתונאי והסופר וולף דיטר בורוויץ, ולהם נולדו שני ילדים. בורוויץ נשארה פעילה בקהילה הנאצית החדשה השייכת לזרם הנאו-נאציזם, ומשנת 1951 היא הייתה חברה בארגון ה"שטילה הילפה" (Stille Hilfe) אשר בעברית פירושו "עזרה שקטה", ארגון המעניק תמיכה לאנשים אשר נעצרו בחשד להיותם פושעי מלחמה נאצים, או חברי אס אס לשעבר הנמלטים מהחוק. בשנת 1952 היא סייעה בהקמת ה"וויקינג יוגנד" (בגרמנית Wiking-Jugend), ארגון אשר הוקם על מודל הנוער ההיטלראי.
במשך שנים רבות הייתה בורוויץ ידידתה של פלורנטין רוסט פון טוניננגן, אשר כונתה "האלמנה השחורה" בקרב חוגי החברה הנאצית של אחרי מלחמת העולם השנייה.
במשך שנים רבות, עקב מוצאה ומעשיה, זכתה בורוויץ למעמד של כוכבת בקרב חוגי החברה הניאו נאצית, וכונתה בשם "הנסיכה הנאצית הראוותנית".
בורוויץ העצימה את תמיכתה בפושעי המלחמה הנאצים בשנים האחרונות. במיוחד בלט מקרהו של אנטון מלות (Anton Malloth) אשר היה ממונה על הגטו במבצר טרזיינשטט שבו נרצחו כ-90% מהאסירים היהודים על ידי הנאצים. מתוך 160,000 אסירים יהודים שנשלחו לגטו, נותרו בו בסוף המלחמה 19,000 איש בלבד. אנטון מלות הוסגר לגרמניה בשנת 1988 ולאחר משפט פומבי מתמשך נידון ב-2001 למאסר עולם. בשנים בהן נערך המשפט, 1988–2001, ארגנה בורוויץ את שהותו בבית אבות יקר בלפולאך במבואותיה הדרומיים של מינכן.
ביוני 2018 הודה שירות הביון הפדרלי (גרמניה) (BND):  "הגברת בורוויץ הייתה חברה בשירות תחת שם בדוי במשך כמה שנים עד 1963".