google/wiki40b huggingface dataset:
ארסנל הקרמלין

היסטוריה

בימי הביניים שימש האתר בו ממוקם כיום המבנה כמחסני המזון של מבצר הקרמלין. המחסנים נהרסו בשלהי המאה ה-17 והצאר פיוטר הגדול הורה בשנת 1702 על הקמת המבנה הנוכחי באתר. אדריכלים גרמניים תכננו את מבנה הנשקייה והקמתו הושלמה בשנת 1736. מבנה זה היה הגדול במבני הקרמלין באותה עת.
בשנת 1737 נפגע המבנה בשריפה הגדולה שפגעה בעיר - וחלקיו הפנימיים של המבנה, העשויים עץ, קרסו. המבנה ניצב בהריסותיו שנים רבות ושוקם בין השנים 1786–1796 תחת פיקוחם של קאזאקוב (M. Kazakov) וג'ררד (A. Gerard).
לאחר כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה השתלטו חייליו על המבנה, וכאשר נסוגו מהעיר פוצצו את חלקו הצפון מזרחי של המבנה. בין השנים 1816–1828 שוקם המבנה בסגנון נאו-קלאסי במטרה להקים במקום מוזיאון המוקדש להנצחת הניצחון הרוסי על נפוליאון.
לאור מטרה זו הוצבו סביב המבנה 875 תותחים של צבא נפוליאון שנתפסו על ידי הצבא הרוסי. בשנת 1960 הוצבו בחזיתו הדרומית של המבנה תותחים רוסיים מהמאות ה-16 וה-17.
על שם המגדל נקרא אחד מרכבי הליווי של נשיא רוסיה, אאורוס ארסנל.
קודקס סרפיניאנוס

אודות

הספר הוא מעיין אנציקלופדיה מצוירת, הכוללת איורים מוזרים של בעלי חיים, צמחייה, אנטומיה ומכונות, פרי דמיונו של המחבר. הקודקס לעיתים הוזכר כבעל מאפיינים דומים לכתב יד וויניץ', ולעבודותיהם של אמ.סי. אשר והירונימוס בוש.
האלפבית שבו הספר נכתב טרם פוענח, למרות שבלשנים שונים ניסו לנתח ולפצח את הצופן שבו הוא כתוב. בנוסף, לא ידוע כלל האם הכתב אכן יוצר מילים בעלות משמעות. הכתב נראה כמו שיטת אלפבית בעלת מראה מערבי, הכתובה משמאל לימין בשורה, בעלת אותיות גדולות ואותיות קטנות. חלק מהאותיות מופיעות רק בתחילת או בסוף מילים (סממן שמופיע בדרך כלל  בשפות שמיות). שיטת המספור של הדפים פוענחה בנפרד על ידי אלן ושסלר ואיוון דרצ'נסקי.
בהרצאה שנתן סרפיני בשנת 2009, אמר שאין משמעות לכתב שבקודקס.
עיר בירה

אטימולוגיה

המילה מופיעה בתנ"ך מספר פעמים, ככל הנראה במשמעות של "מצודה" או "ארמון". בספר נחמיה מוזכרת "הבירה אשר לבית", ובספר דברי הימים מופיעה "בירה" בדברי דוד במעמד הכתרת בנו שלמה. בחלק מהמקומות נראה שהביטוי מתייחס לבית המקדש, על פי הפרשנים, במשמעות של "מגדל" או "ארמון". בדברי הימים נזכרות גם "בירניות" שנבנו על ידי מלכי יהודה. 
המצודה שבפינתו הצפון-מערבית של הר הבית נקראה "מצודת הבירה", ובימי השלטון הרומי שונה שמה ל"מצודת אנטוניה".
מקור המשמעות המודרנית של המילה מגיע כנראה מהבנה שגויה של הצירוף שושן הבירה, מקום מושבו של מלך פרס במגילת אסתר, הנזכר גם בדניאל ובנחמיה.

משמעויות סמליות של עיר הבירה

בלשון הדיבור יכול שם עיר הבירה להחליף את שמה של המדינה. במספר שפות, שמה של הבירה מתחלף עם שמה של המדינה גם בשפה התקנית: "מצר" היא מצרים וגם קהיר, "אש-שאם" (או: "אלשאם", "א-שאם") הוא אחד משמותיה של דמשק וגם כינוי לסוריה. גם השם "ציון" מופיע במקורות כאחד משמותיה של ירושלים והפך בהדרגה כינוי לארץ ישראל.
הבירה נתפסת כמייצגת הסמלית של מדינתה וגם לעיתים שער הכניסה של אותה המדינה, ולכן ניתן למצוא במרבית ערי הבירה מונומנטים ונופים סמליים וייצוגיים: שדרות רחבות, ארמונות, אנדרטאות, אתרי הנצחה, וביטויים נוספים במרחב הבנוי לערכים הנתפסים על ידי השלטון כחשובים.

סוגים ומאפיינים

ניתן לחלק את ערי הבירה בעולם לפי קריטריונים שונים - ערים שהן ערי בירה היסטוריות (כדוגמת ברלין, פריז ולונדון), ערי בירה חדשות שנועדו לבטא סדר יום לאומי חדש (למשל ברזיליה, אסטנה ואנקרה), ערי בירה שהן גם העיר הראשית במדינתן (כגון וינה, בגדד ומקסיקו סיטי), ערי בירה קולוניאליות (מרבית בירות אפריקה), ערי בירה פדרליות - שהן בדרך כלל ערי מינהל ואינן הערים הגדולות במדינתן, ואינן שייכות לחלק מוגדר של הפדרציה, (כגון קנברה, ניו דלהי ווושינגטון די. סי.), ערי בירה שהן גם המרכז הכלכלי של ארצותיהן (לונדון), ערי בירה בעלות משמעות דתית (ירושלים, רומא). 
במספר מדינות ישנן שתי ערים מרכזיות החולקות דה-יורה או דה-פקטו את מעמד הבירה. בהולנד, למשל, הבירה היא אמסטרדם, אך מושב המלכה הוא בהאג, בישראל נמצאות מרבית השגרירויות בתל אביב בשל המחלוקת הפוליטית על מעמדה של ירושלים. לדרום אפריקה נקבעו מיום הקמתה שלוש ערי בירה: פרטוריה (בירה מנהלית, מקום מושבה של הממשלה), קייפטאון (בירה תחיקתית, מקום מושבו של הפרלמנט), בלומפונטיין (בירה משפטית, ומקום מושבו של בית המשפט העליון).

בירות משנה

ערי בירה קיימות גם בדרגות מינהליות נמוכות יותר מאשר מדינה - למשל, מדינת מחוז (כמדינות המרכיבות את גרמניה, את רוסיה) או מחוזות אוטונומיים (כמו בספרד), ואף מחוזות ונפות.
סרז' לאמה

חייו

נולד בשם סרז׳ שאובייה, בבורדו. ייצג את צרפת באירוויזיון 1971 עם השיר "Un jardin sur la terre" ("גן בארץ") וזכה במקום העשירי. שירו המפורסם ביותר הוא "Je suis malade" (אני חולה) שהתפרסם בביצועו שלו עצמו (לחן  אליס דונה). השיר זכה לגרסה עברית בתרגומו של משה בן-שאול בשם "בדידות", שבוצעה בעברית על ידי יזהר כהן ועל ידי הראל סקעת. הגרסה העברית אינה תרגום של המילים הצרפתיות.
ב-12 באוגוסט 1965 היה מעורב בתאונת דרכים עת נסע ברכב בו נהג חברו, אחיו של הזמר אנריקו מסיאס. הרכב התנגש בעץ ולאמה נפצע קשות. חברתו של לאמה, הפסנתרנית ליליאן בנלי, נהרגה.
התפרסם בתחרות הזמר של האירוויזיון בשנת 1971 עם השיר "'Un Jardin Sur La Terre", ובשנות ה-80 כיכב במחזמר "נפוליאון" שזכה להצלחה. מאז צאת תקליטו הראשון בשנת 1964, הוציא לאמה למעלה מ-30 תקליטים, והשתתף בסרט אחד (La courte-échelle).
ברניס מרלו

ביוגרפיה

מרלו נולדה בפריז לדוקטור ממוצא סיני-קמבודי ולמורה צרפתייה. בצעירותה שאפה מרלו לקריירה מוזיקלית ולמדה מוזיקה בקונסרבטואר של פריז. כאשר החלה דרכה כשחקנית התבלטה בעיקר בסדרות טלוויזיה צרפתיות. בשנת 2012 זכתה מרלו בתפקיד נערת בונד באודישן שערכה לסרטו המצליח של סם מנדס "סקייפול", ה-23 ב"סדרת סרטי ג'יימס בונד". בסרט הופיעה בתפקיד סוורין בת זוגו הצרפתייה של הנבל הראשי ראול סילבה (חאווייר ברדם). הודות להופעתה בסרט זכתה ונענתה מרלו לפנייה מצד טרנס מאליק לתפקיד בסרטו העתיד לצאת. בשנת 2015 שיחקה בדרמה הרומנטית "5 עד 7" לצד אנטון ילצ'ין.
איוואן אלכסנדר, קיסר בולגריה

חייו של איוואן אלכסנדר

איוואן אלכסנדר היה בנו של הדספוט סראצימיר מקראן, (בבולגריה המודרנית, קראן ממוקמת במחוז סטארה זאגורה, ליד קאזאנלק), ופטריצה שהייתה אחותו של הקיסר מיכאיל שישמן (מיכאל III אסן), דהיינו היה אחיינו של מיכאיל שישמן. איוואן אלכסנדר שייך היה לענף אסן, של משפחת המלוכה הבולגרית-שישמן. ב-1330 מונה איוואן אלכסנדר לדספוט בעיר לובץ'. ב-28 ביולי 1330, השתתף איוואן אלכסנדר יחד עם אביו וחמיו, בקרב ולבוז'ד נגד הסרבים. הבולגרים הפסידו בקרב ואיבדו מספר מחוזות. בנוסף, הביזנטים כבשו את דרום בולגריה ונמלים חשובים. איוואן סטפן בעזרת הביזנטים ערך הפיכה והפך לקיסר בולגריה. ב-1331 בוצעה הפיכה נגד איוואן סטפן ואיוואן אלכסנדר נטל את כס ממלכת בולגריה.
לבקשה של המלכה שרה-תאודורה, חילק איוואן אלכסנדר את ממלכתו בין שני יורשיו בעודו בחייו. החלק המרכזי ובו הבירה טרנובו נמסר לאיוואן שישמן והחלק הצפון מערבי ובמרכזו העיר וידין נמסר לאיוואן סרצימיר שהפך לשליט צארות וידין.
ב-1365 פלש לבולגריה לאיוש הראשון, מלך הונגריה, הכניע את צארות וידין ולקח בשבי את איוואן סרצימיר ומשפחתו. במקביל, התעמתו מול צבאו של יוחנן החמישי, קיסר האימפריה הביזאנטית. איוואן שישמן פנה למוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית במטרה ליצור ברית ביניהם ולכך שהצבא העות'מאני יסייע לכוחותיו להדוף את ההונגרים אל מחוץ לגבולות הממלכה ולהחזיר לאחיו את כסאו. ב-1369 הצליחו הבולגרים והעות'מאנים להביס את ההונגרים ולהסיגם מבולגריה. מוראט הראשון ניצל את העובדה שכוחות עות'מאניים גדולים חונים על אדמת בולגריה וסירב להסיג את צבאו. שישמן נאלץ להפוך לוסל עות'מאני ולהעלות מס למוראט הראשון וכמחוות פיוס אף השיא לו את אחותו תמרה.
איוואן אלכסנדר ורעייתו המלכה תאודורה (Czarina Theodora) נקברו בכנסיית סנט פטקה (Tserkva Sveta Petka/Sveta Paraskeva) שנהרסה.

איוואן אלכסנדר והקהילה היהודית

בשטחי הממלכה הבולגרית התגוררו יהודים רומניוטים מזה מאות שנים ומרביתם התרכזו בבירה טרנובו. מקרב בני הקהילה נימנו סוחרים עשירים אשר זכו למעמד רם במרקם החברה בבולגריה. יהודים התגוררו גם בפיליפופוליס ובסקופיה. ב-1346 התגרש איוואן אלכסנדר מאשתו הראשונה תאודורה (תאופנה) ונשא לאישה את שרה בת לאחת המשפחות היהודיות העשירות בטרנובו. מנישואין אילו נולדו איוואן שישמן והנסיכה תמרה. שרה התנצרה ושינתה את שמה לתאודורה. בני הקהילה היהודית סמכו על חסותה של המלכה החדשה, צברו מעמד חברתי רם יותר והעניין הוביל לעימותים מול האוכלוסייה הנוצרית.
ב-1352 התכנסו ראשי הכנסייה הפרובוסלאבית הבולגרית לוועידה בטרנובו ובה דנו בהתפשטות האמונה הבוגומילית והתחזקות מעמדם של "הכופרים היהודים". הוחלט להטיל עליהם חרם כלכלי. ב-1360 קיים איוואן אלכסנדר כנס נוסף שכוון נגד הבוגומילים ובמסגרתו הוחלט שבמידה ויתפסו יהודים המטיפים להתגיירות או מחללים את הקדושים הנוצרים, הם יוצאו להורג. מספר חודשים לאחר הכנס הוטל על שלושה ילדים יהודים גזר דין מוות על שזילזלו בקדושים נוצרים. ילד אחד התנצר וזכה לחנינה, בשני בוצע לינץ' על ידי ההמון הנזעם והוא נהרג והשלישי נתלה עד צאת נשמתו.
קרלו אירלודי

קרלו אֵירלודי (איטלקית: Carlo Airoldi;‏ 21 בספטמבר 1869 – 1929) היה רץ מרתון איטלקי שהתפרסם בכך שאת כל הדרך לאולימפיאדת אתונה (1896) עשה רגלית.

נעוריו ותחילת הקריירה

אירלודי נולד באוריג'ו (Origgio), עיירה בנפת וַרֶזֶה אשר במחוז לומברדיה כבן למשפחת איכרים. הוא החל להשתתף בתחרויות ספורט באזור וארזה (האירוע הראשון המתועד היה בגורלה (Gorla)) ואחר־כך בתחרויות לאומיות ובינלאומיות שבו ניצח את יריבו הגדול ביותר בתקופה זו לואי אורטג (Louis Ortègue) ממרסיי. ב-1892 הוא זכה במירוץ לקו (Lecco)-מילאנו ואחריו ניצחון במרוץ מילאנו-טורינו. הוא התפרסם במהירות והיה אחד מן הרצים למרחקים ארוכים המובילים בתקופתו. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה הניצחון במירוץ מילאנו-ברצלונה (ספטמבר 1895), תחרות בת 12 קטעים שאורכם הכולל 1050 קילומטרים. תמורת הניצחון זכה אירלודי ב-2,000 פזטות.

האולימפיאדה

אירלודי שאף להתחרות באולימפיאדת אתונה (1896) וסיכוייו לזכות בה היו טובים. עם זאת, על מנת להגיע לבירת יוון הוא היה זקוק לכסף. הוא פנה לעורך של כתב-עת ידוע בתקופה זו "לה ביצ'יקלטה" (La Bicicletta) והציע כי הוצאות הנסיעה שלו לאתונה יהיו זולות במיוחד. הוא ילך ברגל דרך אוסטריה, האימפריה העות'מאנית ויוון – מסע הרפתקאות שיאלץ אותו לכסות לפחות 70 קילומטרים בכל יום על מנת להגיע במועד לתחרות שלו באתונה. תפקיד העיתון היה לתעד את המסע ולספק לו את המידע הנדרש.
הביטאון הסכים להצעה ומסעו החל. הקטע ממילאנו לספליט, דרך טריאסטה ופיומה, עבר ללא בעיות. אירולדי תכנן לעבור לאורך החוף של קרואטיה ואז דרך העיירה קוטור שבמונטנגרו וקורפו. בטרם הגיע לדוברובניק הוא נפל ונפצע בידו ונאלץ לשהות יומיים באוהל. לאחר שהתרו בו לבל ייחצה את אלבניה ברגל הוא עלה על סיפונה של ספינה אוסטרית שהובילה אותו לפטראס שביוון. משום הוא המשיך ברגל לאורך מסילת הרכבת שכן לא היו אז כבישים.
ביום ה-28 למסע התייצב אירלודי בארמון המלכותי באתונה על מנת להירשם למירוץ המרתון. הוא נחקר על ידי יושב ראש הוועדה האולימפית ונפסל בטענה כי בעצם קבלת הכסף תמורת הזכייה במירוץ מילאנו – ברצלונה הפך אירולדי לאתלט מקצועי ולכן פסול לתחרות חובבים. בניסיון למנוע את רוע הגזירה נשלחו מברקים לאיטליה, אך דבר לא הועיל ואירולדי לא הורשה להשתתף בתחרות המרתון. באיטליה הייתה תחושה קשה שהמארגנים לא אפשרו למתחרה חזק להשתתף במירוץ שהיוונים רצו לזכות בו. אירלודי לא הסכין עם ההחלטה והציב לספירידון לואיס, הרץ היווני שזכה במרתון באולימפיאדה, אתגר, שמעולם לא הוגשם, להתחרות מולו.

אחרי האולימפיאדה

לאחר שחזר לביתו ניסה אירלודי פעמים רבות לשבור את השיא של ספירידון לואיס בלא הצלחה. הוא המשיך להתחרות, בעיקר בלומברדיה ובשווייץ, שם נישא ועבד בערים ברן ולוצרן. לבסוף הוא עקר לאמריקה הדרומית לנסות את מזלו שם.
ספורטינג בראגה

היסטוריה

בשנים האחרונות מתמקמת הקבוצה בצמרת הכדורגל הפורטוגלי, כאשר סיימה שלוש עונות ברציפות במקום הרביעי בין 2005 ל-2007. הישגיה באירופה כוללים העפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בעונת 2006/2007 והעפלה לשלב 32 הגדולות בעונת 2007/2008.
בעונת 2010/2011 הופיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות לאחר שגברה על סביליה הספרדית (5–3) במסגרת סיבוב המוקדמות הרביעי (שלב הפלייאוף). בשלב הבתים התמודדה בראגה מול שחטאר דונצק, ארסנל ופרטיזן בלגרד, סיימה במקום השלישי והודחה מהמשך המשחקים. עם זאת המקום השלישי זיכה את הקבוצה בהצטרפות לשלב 32 הגדולות של הליגה האירופית, המפעל האירופי השני בחשיבותו. בליגה האירופית הדיחה בראגה את לך פוזנן, ליברפול, דינמו קייב ובנפיקה ליסבון והעפילה לגמר הטורניר. בגמר נוצחה 0–1 על ידי קבוצה פורטוגלית אחרת, פורטו.
מרקיזות באדן

הקמת המרקיזות

במהלך המאה ה-11 הייתה דוכסות שוואביה ללא סמכות מרכזית חזקה, ונשלטה על ידי שושלות שונות. היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח את הדוכסות לברטהולד הראשון, דוכס צרינגן, אולם לאחר מותו של היינריך בשנת 1056 נמסרה הדוכסות לרודולף פון ריינפלדן. בתור פיצוי קיבל ברטהולד את דוכסות קרינתיה, אולם בשנת 1077 במהלך מאבק האינווסטיטורה, נישל אותו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה משלטונו, והשאיר בידיו רק את התואר מרקיז ורונה. בשנת 1073 מת ברטהולד, ובנו הרמן הראשון, מרקיז באדן ירש את תאריו. הרמן התיישב באזור באדן-באדן, ובשנת 1112 קיבל את התואר מרקיז באדן.

תקופת הפיצול

יורשיו של הרמן הרחיבו את המרקיזות, ובשנת 1190 פוצלה המרקיזות בין יורשיו של הרמן הרביעי, מרקיז באדן; הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן קיבל את מרקיזות באדן-באדן, ואילו היינריך הראשון, מרקיז באדן-האכברג קיבל את מרקיזות באדן-האכברג.
מרקיזי באדן תמכו בעקביות בבית הוהנשטאופן, ובתמורה לשירותם הורחבו גבולות המרקיזות. הרמן השישי, מרקיז באדן-באדן ופרידריך הראשון, מרקיז באדן-באדן טענו לזכותם על דוכסות אוסטריה, אולם האוסטרים דחו אותם, משום שלא רצו להיות תחת שלטון זר. במהלך השנים הבאות אוחדו שטחי באדן ופוצלו מספר פעמים, ובשנת 1515 פוצלה באדן למרקיזות באדן-באדן ומרקיזות באדן-דורלאך. במהלך הרפורמציה נשארו מרקיזי באדן-באדן בדת הקתולית, ואילו מרקיזי באדן-דורלאך עברו לדת הפרוטסטנטית, מה שגרם למתיחות בין ענפי השושלת השונים. במהלך מלחמת שלושים השנים סבל האזור מאוד כתוצאה מהלחימה, אולם לאחר שלום וסטפליה פחתה היריבות בין הענפים השונים. במהלך המלחמות נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת השתתפו הענפים השונים במלחמות נגדו, וכתוצאה מכך סבל האזור שוב מביזה והרס על ידי הצבא הצרפתי.

איחוד מחדש

בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת.
בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג.

לאחר מכן

הדוכסות הגדולה של באדן התקיימה כמדינה עצמאית, ולחמה לצד אוסטריה במלחמת אוסטריה-פרוסיה. במלחמת פרוסיה-צרפת לחמה הדוכסות לצד פרוסיה, ולאחר מכן הצטרפה לקיסרות הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן להתפטר מתפקידו ב-22 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה.
אן אפלבאום

שנותיה הראשונות

הוריה הם הרווי אפלבאום, שותף במשרד עורכי הדין הבינלאומי קובינגטון וברלינג, ואליזבת אפלבאום, ממוזיאון קורקורן. היא בוגרת בית הספר סיידוול פרנדס (1982). היא קיבלה תואר ראשון בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת ייל (1986), שם נבחרה לאגודת פי בטא קאפה. היא למדה לתואר השני במימון מלגת מרשל ביחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון (1987). היא למדה בסנט אנתוני קולג', אוניברסיטת אוקספורד לפני שעברה לוורשה, פולין ב-1988 ושימשה ככתבת מטעם האקונומיסט.

קריירה

אפלבאום שימשה כעורכת בכתב העת הבריטי The Spectator ובעלת טור בדיילי טלגרף ובסאנדיי טלגרף. היא גם כתבה עבור האינדיפנדנט. היא עבדה באקונומיסט, בו כתבה על מפנים חברתיים ופוליטיים משמעותיים במזרח אירופה, לפני ואחרי נפילת חומת ברלין ב-1989. ב-1992 זכתה בפרס צ'ארלס דאגלס.
אפלבאום התגוררה בלונדון ובוורשה במהלך שנות התשעים, וכתבה מספר שנים טור פופולרי בעתון הלונדוני Evening Standard. היא כתבה על הפרלמנט של בריטניה ומאמרי פובליציסטיקה על סוגיות מקומיות וזרות.
ספרה הראשון של אפלבאום, Between East and West (בין מזרח למערב), הוא יומן מסע ועליו היא זכתה בפרס אדולף בנטינק ב-1996.
ספרה השני, "גולאג - מחנות הריכוז הסובייטיים", ראה אור ב-2003 (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת עברית בשנת 2004) ועליו היא זכתה בשנת 2004 בפרס פוליצר לספרות תעודית.
אפלבאום יודעת היטב אנגלית, צרפתית ופולנית.
ב-24 במאי 2006, היא כתבה שהיא עזבה את וושינגטון על מנת לחיות בפולין.
אפלבאום הייתה עמיתת ג'ורג' הרברט ווקר בוש/אקסל שפרינגר באקדמיה האמריקאית בברלין, גרמניה, ב-2006 ובאביב 2008. אפלבאום גם שימשה כעמיתה בצוות חשיבה של מכון היזמות האמריקאי (American Enterprise Institute).
במאמר קצר בבלוג שלה שפירסמה בספטמבר 2009 גינתה אפלבאום את מעצרו של רומן פולנסקי ב-2009. מבקריה טענו שהיא המעיטה בפשעיו של פולנסקי ולא חשפה את העובדה שבעלה ניסה לשחרר אותו.
היא הגיבה במאמר נוסף בבלוג שבו היא חשפה בעבר את עבודתו של בעלה, שהיא אינה הדוברת שלו, וש"לא היה לה שום מושג שהממשלה הפולנית רוצה או יכולה לשדל למען שיחרורו של פולנסקי.
בפברואר 2008, הוענק לה אות מסדר הצלב של טרה מריאנה האסטוני, מדרגה שלישית.

חייה האישיים

אפלבאום נישאה ליושב-ראש הסיים ראדוסלאב שיקורסקי ב-1992. יש להם שני בנים: אלכסנדר ותדאוש.
לין ברק

ביוגרפיה

ברק נולדה וגדלה בניו יורק. היא התאמנה במועדון השחייה של סנטה קלרה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו כריס וון סלטצה, דונה דה וארונה, קלאודיה קולב, דיק רות', דון שולנדר, מרק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.

שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-15 ביולי 1960 קבעה ברק במשחה ל-200 מטר גב, שיא עולם חדש של 2:33.5 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן החודשיים וחצי של סטוקו טאנאקה מיפן (2:34.8 דקות). שיאה זה החזיק מעמד שבוע וחצי ונשבר על ידי טאנאקה (2:33.3 דקות). יומיים לאחר מכן, ב-17 ביולי, היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:10.1 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן השבוע של ריה ון ולסן מהולנד (1:10.9 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדטרויט, שבמישיגן ב-5 באוגוסט היא שיפרה פעמיים את שיאה העולמי, במשחה ל-100 מטר גב והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 1:09.2 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה ברק בשתי מדליות זהב. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:09.3 דקות, לפני נטלי סטיוורד מבריטניה (1:10.8 דקות) וסטוקו טאנאקה (1:11.4 דקות). כבר בשלב המוקדמות, היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:09.4 דקות. מדליית זהב נוספת, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם, פטי קמפנר, קארולין שולר וחברתה למועדון השחייה כריס וון סלטצה, בשיא עולם חדש של 4:41.1 דקות, לפני אוסטרליה (4:45.9 דקות) וגרמניה (4:47.6 דקות). כשחיינית ראשונה במשחה השליחות, במשחה הגב, היא קבעה שיא עולם חדש של 1:09.0 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי חברתה למועדון השחייה, דונה דה וארונה (1:08.9 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, עבדה ברק כדוגמנית מצליחה בניו יורק, כאשת עסקים, כסופרת ולאחר שהתחתנה גידלה 3 ילדים.
נחל אוג

נַחַל אוֹג נמצא ליד קיבוץ אלמוג שבצפון ים המלח.
נחל אוג הוא הצפוני שבנחלים הנשפכים ממדבר יהודה לים המלח, ומתחתר בין ואדי קלט בצפון לנחל קומראן בדרום. הנחל מנקז את מדרונות הר הזיתים, הר הצופים ואבו דיס שבירושלים ברום של 800 מטר מעל פני הים, ויורד אל ים המלח ברום של למעלה מ-400 מטרים מתחת לפני הים. תלילותו של הנחל מביאה לכך שבעונת החורף השיטפונות בנחל חזקים במיוחד, והוא סחף עמו בעבר שוליים מכביש 90. הנחל סוחף עמו בוץ רב ולעיתים בזמן שיטפון ניתן לראות שובל בוץ באורך של מאות מטרים בתוך מי ים המלח. בקצה הנחל הוקם מאגר מים שאוצר את מי השיטפונות ומשמש את קיבוץ אלמוג.
החלק המתויר שבו הוא קטע קניוני קצר ומאתגר הכולל בתוכו סולמות מתכת, יתדות מחוברות כמדרגות, וחבלים לעזר בירידה. כשלאחריו נפתח הקניון מרוחב של כמטר לרוחב 40 מטר ואף יותר. בכביש להורקניה ישנו גשר מעל נחל אוג, ויש מרודפי השיטפונות שבאים לחזות בשיטפונות מי הגשמים מהרי ירושלים, מעל גשר זה.
לאורך השנים התיישבו סמוך לנחל נזירים אשר הקימו בו מבנים, חפרו בורות מים ואכלסו מערות. בתקופה הביזנטית, הקימו הנזירים אותימיוס ותיאוקטיסטוס, דמויות מפתח בתנועת הנזירות במדבר יהודה, מנזר מסוג קוינוביון בנחל אוג. אותימיוס המשיך באורח חייו כמתבודד ותיאוקטיסטוס הפך לאב המנזר שאף נקרא על שמו.
הנחל עובר בסמוך גם לנבי מוסא.
הנחל נקרא בערבית ואדי מֻכַלִכּ, בחלקו העליון וואדי אל עָסְלה ווואדי דָבָּר בחלקו התחתון - אולי קשור לדִבְרָה המוזכרת בתנ"ך בגבול נחלת שבט יהודה (יהושע ט"ו פסוק ז').
שמו של הנחל נגזר משמו של הצמח "אוג קוצני", שיח קוצני הגדל באזור הנחל ובמדבר יהודה כולו.
פיליפ ברדאריץ'

קריירת מועדונים

ברדאריץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היידוק ספליט. בקיץ 2011 הושאל לפרימוראץ 1929 בה שיחק שתי עונות. בקיץ 2013 חזר להיידוק. ב-13 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–5 נגד זאדאר.
ב-3 בפברואר 2015 ברדאריץ' חתם לשלוש וחצי עונות ברייקה. בעונת 2016/2017 היה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, וב-5 במאי 2017 האריך את חוזהו בקבוצה עד 2020.
ב-3 באוגוסט 2018 חתם לחמש עונות בקליארי מהסרייה א'.
ב-2 בספטמר 2019, ברדאריץ' הושאל להיידוק ספליט עד לסיום העונה.

קריירה בינלאומית

בנובמבר 2016 זומן לסגל נבחרת קרואטיה לקראת המשחקים נגד איסלנד וצפון אירלנד. ב-15 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד צפון אירלנד.
סנטה מריה פורמוזה

היסטוריה

הכנסייה הוקמה בשנת 1492 על יסודות של כנסייה שניצבה במקום במאה השביעית. הכנסייה תוכננה על ידי האדריכל מאורו קודוסי בסגנון הרנסאנס. 
מקור שמה של הכנסייה בהתגלות מריה במקום, כאישה יפה (formosa).

תיאור הכנסייה

הכנסייה בנויה בצורת צלב לטיני. לכנסייה יוצאת דופן בכך שיש לה שתי חזיתות - חזית בסגנון הרנסאנס, הפונה אל התעלה, שנבנתה בשנת 1542, וחזית הפונה אל היבשה שנבנתה בשנת 1604 בסגנון הבארוק.
בכנסייה מוצגת היצירה "ברברה הקדושה" מעשה ידי פאלמה האב, הטריפטיכון "מדונה של מיזרקורדיה" מעשה ידי ברטולומאו ויואריני משנת 1473, "המדונה עם הילד ודומיניק הקדוש" מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טיפולו ו"הסעודה האחרונה" מעשה ידי לינדרו באסאנו.
משתנה סדיר למחצה

כוכב משתנה סדיר למחצה הוא כוכב משתנה ענק או על-ענק שבהירותו משתנה באופן מחזורי, אך העלייה והירידה בבהירות אינן אחידות בין המחזורים ומדי פעם יש גם שינויים לא סדירים בבהירות. אורכי המחזור נעים מעשרות ימים ועד למספר שנים והשינוי בבהירות נע ממספר מאיות של דרגת בהירות ועד לשתי דרגות בהירות.

מאפיינים

המשתנים הסדירים למחצה הם ענקים ועל-ענקים קרים יחסית, רובם ענקים אדומים ועל-ענקים אדומים מסוג ספקטרלי M,‏ S ו-C, אך יש ביניהם גם מסוגים חמים יותר כמו K,‏ G ו-F. אלו כוכבים אשר יצאו מהסדרה הראשית לאחר שכילו את המימן שבליבתם ועכשיו הם מתיכים מימן להליום והליום ליסודות כבדים יותר בשכבות המקיפות את הליבה. מנגנון הפעימות של משתנים אלה דומה למנגנון הפעימות של משתני מירה, שמבוסס על יצירת מולקולות אטומות יחסית לאור נראה מתוצרי ההיתוך בשכבות החיצוניות של הכוכב. מולקולות אלו בולעות את האור ומתחממות ומביאות להתנפחות של השכבות החיצוניות, אך בעוד שמשתני מירה פועמים באופן התנודה הבסיסי, המשתנים הסדירים למחצה פועמים בתדרים עיליים (אוברטונים) של התדר הבסיסי ויוצרים תבניות מורכבות יותר של שינויים בבהירות. במשתנים סדירים למחצה רבים משרעת הבהירות עצמה משתנה במחזוריות שאורכה גדול בהרבה ממחזור ההשתנות והמנגנון שעומד מאחורי תופעה זו אינו ידוע.
כריסטינה קול

ביוגרפיה

קול נולדה בלונדון, היא הבת הבכורה במשפחה בת שלושה ילדים. יש לה אחות, קסנדרה, ואח בשם דומיניק. היא למדה בבית הספר למשחק "Oxford School of Drama" וסיימה את הלימודים בשנת 2002.
ב-2003, עוד בהיותה סטודנטית בבית ספר למשחק, לוהקה קול לסרט הקולנוע "מה שבחורה רוצה" בכיכובם של קולין פירת' ואמנדה ביינס. היא סיימה את הלימודים מוקדם כדי להתחיל את צילומי הסרט. אחר כך לוהקה בתפקיד יוליה בהפקה של " Clwyd Theatr Cymru" של "רומיאו ויוליה".
לראשונה שחקה קול בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הקס" וגילמה את קאסי יוז. היא שיחקה בתפקיד זה בכל העונה הראשונה ובשלושה הפרקים הראשונים של העונה השנייה. הדמות "נהרגה" כשקול עזבה את הסדרה.
אחרי שעזבה את הסדרה "הקס", הופיעה קול בתפקיד בלאנש אינגרם במיני-סדרה זוכת השבחים "ג'יין אייר" של ה-BBC וכיכבה בתפקיד אורח כלילית בפרק "קוד שייקספיר" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". לצדו של דייוויד טננט היא גם השתתפה כקריינית ב"מאחורי הקלעים" של הפרק ששולב בגרסת ה-DVD של הסדרה.
היו לה תפקידים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה כמו תפקיד קטן בסרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד "קזינו רויאל" (2006), כפקידת קבלה של מלון אושן קלאב בנסאו שבאיי בהאמה, ובפרק הפיילוט של הסדרה "Cane" שיחקה בתפקיד דיאנה מאן, שהיא הופעתה הראשונה בטלוויזיה האמריקאית. עוד כיכבה בסיטקום "נמכר!" של ITV בתפקיד מל, וב-2007 שיחקה בדמות ג'ני ווקר בסרט "The Deaths of Ian Stone". ב-2008 הופיעה בתפקיד שארלוט וורן בסרט הקומדיה "מיס פטיגרו".
במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" גילמה קול את דמותה של קרוליין בינגלי ושיחקה שוב לצדה של ג'מיימה רופר.
ב-2009 שיחקה קול בתפקיד ד"ר שרה קינג בפרק "Appointment with Death" בסדרת הטלוויזיה "פוארו" על פי ספריה של אגאתה כריסטי. עוד באותה שנה לוהקה לתפקיד הראשי כמגי היל בפיילוט לסדרה באותו שם של רשת פוקס. היא כיכבה בסרט "Surviving Evil" לצדה של נטלי מנדוזה ובילי זיין וכן בסרט "Doghouse" יחד עם דני דאייר ובילי מארי.
ב-2012 הופיעה קול בווידאו קליפ של השיר "Before You" של הזמר שאיין ג'קסון.
ב-2015 השתתפה קול בתפקיד ד"ר אגארד במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "חליפות" של ערוץ USA, ושיחקה בפרק אחד בסדרה "הרשימה השחורה" של רשת NBC. עוד ב-2015 גילמה את גברת ספרוט בסדרה "Partners in Crime" של ה-BBC בשני פרקים שהם עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי בשם "N or M?".