google/wiki40b huggingface dataset:
יד המת

יד המת (באנגלית: Dead man's hand) היא יד פוקר מסוימת, שהיא זוג של אסים שחורים וזוג שמיניות שחורות, אף על פי שהגדרות היד השתנו לאורך השנים.
נאמר על יד כזו כי הוחזקה על ידי ביל היקוק הפראי כאשר הוא נרצח. אין מקור עכשווי המתעד את הקלפים המדויקים של היד, אבל ספרו של פרנק וילשטך משנת 1926, Wild Bill Hickok הוביל לתפיסה המודרנית של "יד המת" כזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות. במקרה של היקוק היו אלה משולבים עם קלף נוסף לא ידוע.

פרטים ראשונים

הביטוי "יד המת" ככל הנראה הופיע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אם כי אף אחד לא קישר אותו להיקוק עד 1920.
ההתייחסות המוקדמת ביותר לכך הייתה ב-1886, שם תוארה יד המת כ"פול האוס המורכב משלושה נסיכים וזוג עשרות".
ב-1903 ב"אנציקלופדיה של אמונות טפלות, פולקלור ומדעי הנסתר" (Encyclopaedia of Superstitions, Folklore, and the Occult Sciences), נסיכים ושביעיות נקראו "יד המת"
ב-1907 התייחס אדמונד הויל  אל היד כאל נסיכים ושמיניות.

ידו של היקוק

מה שנחשב כיום לשילוב הקלפים "יד המת", קיבל את המוניטין שלו מן האגדה שזו חמישיית הקלפים שהייתה בידו של ג'יימס באטלר היקוק (הידוע יותר בשם "ביל היקוק הפראי") כאשר נורה בחלק האחורי של ראשו על ידי ג'ק מק'קאל ב-2 באוגוסט 1876, בסלון של נוטל & מאן בדאדווד, בטריטוריית דקוטה . לפי הדיווחים, היד של היקוק הורכבה מזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות וקלף נוסף לא ידוע.
על פי ספרו של ההיסטוריון המערבי קרל וו. ברייאן, הקלפים נלקחו מהרצפה על ידי אדם בשם ניל כריסטי, שהעביר אותם לבנו. והבן, בתורו, אמר למר בריאן על הרכב היד. "הנה הזהות המדויקת של הכרטיסים האלה כפי שנמסרה לי על ידי בנו של כריסטי: אס יהלום עם סימן עליו, אס תלתן, שני שמיניות שחורות, עץ, ותלתן, ומלכה לב עם טיפה קטנה של דמו של היקוק עליה ".
ג'וזף רוזה, ביוגרף וחוקר על היקוק, כתב על ידו של היקוק כך: "הגרסה המקובלת היא שהקלפים היו אס-עץ, אס-תלתן, שתי שמיניות שחורות ומלכה תלתן כKicker". עם זאת, רוזה אמר כי אין מקור מאותו הזמן שמאשר את היד המדויקת. ההתמצקות בלשונם של שחקני קלפים על ידו של המת כשני זוגות, אסים ושמיניות, קרה רק לאחר פרסום ספרו של פרנק וילסטך, Wild Bill Hickok, ב-1926, 50 שנה לאחר מותו של היקוק.

מורשת

בסרט "הבלדה על באסטר סקראגס", כשבאסטר מגיע למסבאה הוא מצטרף למשחק של פוקר לאחר ששחקן עזב פתאום, אבל מגלה שהשחקן פינה את המושב לאחר שהוא קיבל את קלפי יד המת.
גיסקו

גיסקו היה איש צבא ודיפלומט קרתגי. נרצח במהלך מלחמת שכירי החרב.

ביוגרפיה

לאחר המלחמה הפונית הראשונה, מצאה את עצמה קרתגו מרוששת לחלוטין, ולא היה באפשרותה לשלם לשכירי החרב הרבים שלחמו בצבאה. גיסקו, שהיה אותו הזמן המפקד הזמני של השכירים, הציע למועצה להעביר את החיילים לאפריקה בקבוצות קטנות, כך שיהיה יותר קל לשלם להם. אולם המועצה סברה שיהיה קל יותר לבקש מהשכירים לוותר על חלק משכרם אם יקובצו יחד. ולכן כינסה את כולם בעיר קיסה, וחנו נשלח אליהם למשא ומתן. המשא ומתן לא עלה יפה, והשכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא ישלמו להם תוספת. המועצה מיהרה לשלוח את גיסקו, שהיה מוכר לשכירים. הוא הגיע אליהם והצליח להגיע להסדר עמם.
אולם עבד קמפני בשם ספנדיוס, ולובי בשם מאתוס, חששו שכוונתם האמיתית של הקרתגים היא לפזר את השכירים, ואז להיפטר מהם ולקחת חזרה את הכסף. גיסקו הרגיש בכך ופעם כאשר תבעו הלובים את כספם, ענה להם גיסקו שיבקשו את שכרם ממאתוס. הלובים נעלבו והחלו בוזזים את המטען של גיסקו ואנשיו. ספנדיוס ומאתוס ניצלו את המהומה, ותפסו את הפיקוד על השכירים. הם השביעו אותם להילחם לנצח בקרתגו. את גיסקו ואנשיו כ-500 במספר, לקחו בשבי, אולם לפי דבריו של פוליביוס, זכו ליחס טוב מצד שוביהם.
אולם לאחר ניצחונו של חמילקרת ברקה, בקרב מקאר, ערקו 2,000 פרשים נומידיים תחת פיקודו של נארוואס, ממחנה המורדים אל מחנהו של חמילקרת. הם זכו ליחס טוב מצד הקרתגים, וחמילקרת אף העניק את בתו לאשה לנארוואס. ספנדיוס חשש שיחס כזה יגרור עריקות נוספות, ובעצתו של אוטאריטוס, הוחלט להוציא להורג את גיסקו. הוא ואנשיו הובלו אל מחוץ למחנה, ידיהם ורגליהם נכרתו, וכך גם אפם ואוזניהם. לאחר מכן הושלכו לתוך בור בעודם חיים. רצח אכזרי זה, גרם לקרתגים להשליך כל מורד שנלקח בשבי אל רגלי הפילים.

גיסקו בתרבות

גיסקו נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו".
וילהלם טל (אופרה)

מערכה ראשונה

בית טל, שפת ימת ארבעת הקנטונים, אורי, שווייץ. תחילת המאה ה-14
תקיעת חצוצרה מבשרת את בוא חג הרועים. "היאור יצהיל פנים ומתוקה צינתו". וילהלם טל, אשתו ובנו יושבים בחזית ביתם. באים מלכתאל הרועה הזקן ובנו ארנולד. למלכתאל תפקיד בחגיגות - הוא יחתן שלושה זוגות. החתונות והשמחה אינן מסיחות את מחשבותיו של טל. הוא מוטרד מהכיבוש האוסטרי האכזרי. מלכתאל רומז לארנולד בעניין חתונה, אך ארנולד מאוהב במטילדה, בתו של גסלר העריץ, דבר  שגורם לו דיכאון. וילהלם טל מבקש מארנולד, המשרת בצבא האוסטרי, עזרה בתוכניתו לשחרור מעולו של גסלר. ארנולד שרוי בדילמה בין אהבתו לחובתו הלאומית ומתחמק מתשובה. וילהלם טל מתחיל לחשוד בו.
הרועה לויטולד מגיע, מבוהל. הוא הרג אחד מחייליו של גסלר, שניסה לאנוס את בתו, ועתה הם רודפים אחריו. וילהלם טל מעביר אותו בסירה לחוף מבטחים בעברו השני של האגם. חיילי גסלר מגיעים ודורשים לדעת מי העז להבריח את לויטולד משם. אנשי הכפר אינם מגלים, ומלכתאל הזקן אף  מכריז כי בשווייץ  אין מלשינים. בחמתם  מעלים החיילים את הכפר בלהבות, והורגים  את  מלכתאל.

מערכה שנייה

עמק בהרי האלפים
ארנולד מתראה עם אהובתו מטילדה. הוא מחליט שלמען אהובתו יוותר על שאיפותיו הלאומיות, אך אז מוצא אותו וילהלם טל, שעוקב אחריו, ומספר לו כי אביו נרצח בידי חיילי גסלר. 
(טריו : "העריץ רצח אותו"  ) 
ארנולד נפרד ממטילדה ומחליט להפוך ללוחם חופש. בני שלושה  קנטונים  מגיעים ומחליטים למרוד, בהנהגתו של טל.

מערכה שלישית

תמונה ראשונה:
מטילדה וארנולד נפגשים שוב. הוא מספר לה על רצח אביו, והיא מזדעזעת. הם נפרדים בידיעה שלא יתראו שוב.
תמונה שנייה:
כיכר העיר אלטדורף
חגיגות ניצחון לציון יום השנה לכיבוש האוסטרי. גסלר מעמיד במרכז הכיכר מוט ועליו הוא תולה את כובעו. גסלר  פוקד על האזרחים להשתחוות לכובע. כולם מצייתים פרט לוילהלם  טל ובנו גמי. הם מובאים לפני גסלר ואז מזהה  רודולף השליש את וילהלם טל כאדם שסייע ללויטולד להימלט .
במוחו של גסלר עולה רעיון שטני: הוא מניח  תפוח על ראשו של הנער  ופוקד על וילהלם טל לירות בתפוח. טל מבקש מבנו: "אל תנוע"
(אריה: "Sois immobile") ופוגע בתפוח. חץ נוסף מתגלה בבגדיו של טל, והוא אומר כי אם היה מחטיא, היה יורה את החץ השני בליבו של גסלר.  טל ובנו נעצרים, אך מטילדה דואגת לשחרור הבן. וילהלם טל מובל, כפות בשלשלאות כבדות, למצודת הכלא.

מערכה רביעית

תמונה ראשונה
ביתו של מלכתאל בכפר 
ארנולד בא לביתו ומוצא את הכפר שרוף. הוא מחליט להילחם לחירות  מולדתו. הוא  מצטרף  לחבורת  פטריוטים שווייצריים, והם הולכים לשחרר את טל. האוסטרים מוליכים את טל למצודה, ותוך כדי כך מתירים את טל מכבליו. הוא מנצל את ההזדמנות ויורה חץ בגסלר שנופל אל האגם הסוער, ומת.
חגיגות ניצחון.
חן יאני

ביוגרפיה

חן יאני נולדה בקריית מוצקין ובהיותה בכיתה א' עברה עם משפחתה לקריית ביאליק, שם גדלה. אח של אביה, משה ינאי, היה שחקן בסרטיו של אורי זוהר.
בשנת 1998, כשהייתה בת 15, נבחרה לנערת השנה של מעריב לנוער. בגיל 17 עברה לפריז למשך שנה ואחר-כך לניו יורק וללונדון, שם עסקה בדוגמנות. היא הצטלמה למגזינים I.D. Magazine, The Face, Visioner, V Magazine, ווג איטליה, ווג צרפת, הופיעה על-גבי 16 עמודים בווג איטליה. עשתה קמפיינים לדולצ'ה וגבאנה, קנת קול, פול וג'ו. עבדה עם הצלמים קרייג מקידון, מריו טסטינו ודייוויד סימס. 
בגיל 21 שבה לישראל. היא למדה אצל אייל כהן בבית ספר הדרך, אחר-כך למדה שנה מכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. היא שיחקה בהצגת הילדים "פרח לב הזהב" מאת ובבימויו של מאיר מיימון, ביחד עם דנה פרנס וניב רז.
היא עשתה את המסלול התלת-שנתי בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2009-2006). בכיתתה למדו בין השאר עוז זהבי, דני לשמן, מירב שירום והדס מורנו. בתקופת הלימודים שיחקה במחזהו של ביליאנה סרבליאנוביץ' "הטרילוגיה הבלגרדית", בבימויו של רוני מנדלסון. שיחקה במחזה "השחף" של צ'כוב בבימויו של ניר ארז, ותפקיד ראשי של אולוון במחזה "סיבוב מסוכן" מאת של ג'יי. בי. פריסטלי.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "הצרות שלי עם נשים" ו"הבורר".
יאני שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע של תמר גלזרמן "המלחמה השנייה", לצד קרן ברגר. היא שיחקה בתפקיד משנה בסרטו של איתי לב "מלח ים" (2010), בו גם שרה את שירו של שלמה ארצי "אף פעם לא תדעי". היא שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו "סרק סרק" (2012) בתפקיד מנהלת לשכתו של ראש השב"כ עמוס שניר (עמוס לביא).
ב-2011 יצא לבתי הקולנוע סרטו של דורון ערן "נמס בגשם", בו כיכבה חן יאני בתפקיד הראשי של טרנסג'נדרית. היא קיבלה את התפקיד אחרי שמורן מרציאנו, המלהק שלה, מתחום הדוגמנות, הראה להפקה את התמונה שלה מווג איטליה לבושה כגבר. יאני 
גילמה את דמותו של אסף, נער שנוהג ללבוש בסתר בגדי נשים. כשהוריו (לימור גולדשטיין ועמי ויינברג) מגלים זאת הם זורקים אותו מהבית. אסף עובר ניתוח לשינוי מין והופך לאנה, זמרת ששרה במועדון לילה. כשאביה גוסס מסרטן, מאתרת אמה את אנה באמצעות חוקר פרטי, אנה מגיעה לבית החולים על מנת לסעוד את אביה, במסווה של אחות. בסרט שרה יאני שני שירים, אחד מהם הוא "דני בוי". יאני זכתה בפרס מיוחד על פריצת דרך בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה מספר 6. הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. 
יאני הופיעה בקליפ "שוביניסט" (2003) של "הבליינים", בקליפ "כמה קדוש" (2012) של יעל דקלבאום ובקליפ "אבל חבל" (2012) של להקת "סודהביט", ביחד עם ליאל דניר ויובל שרף. בישראל עשתה קמפיין לחברת גולף.
מאז אוקטובר 2012 היא משחקת בהצגה ״גבול״ פרי עטה של מיכל אקרמן. מאז אוגוסט 2013 משחקת ביחד עם אביב זמר במחזהו של אסף פריינטא "עכבAרים", בבימויו של אלחנן שפירא.
ביוני 2013 השתתפה כרקדנית במופע HOUSEN של להקת המחול של שרון אייל (לשעבר כוריאוגרפית הבית של להקת בת שבע) וגיא בכר, במסגרת פסטיבל ישראל.
באוקטובר 2013 הצטרפה כסולנית ללהקת "המכשפות", ששינתה את שמה ל"המחשפות". היא משתתפת בסיבוב ההופעות של "המחשפות" הכולל את כל להיטי העבר לצד חומרים חדשים, את אחד השירים, "אשמיע קולי", כתבה והלחינה יאני. הלהקה מקליטה שירים חדשים עם חן יאני כסולנית, בהפקתה המוזיקלית של קורין אלאל.
במהלך חייה, יאני תקלטה במועדונים ובמסיבות בארץ ובעולם ובין השאר לצד שותפתה גילי סער.
באפריל 2018 יאני יצאה מהארון וסיפרה על הזוגיות שהיא מנהלת עם רקדנית להקת המחול בת שבע.
Digital Signature Algorithm

Digital Signature Algorithm (בתרגום חופשי אלגוריתם חתימה דיגיטלית) הוא מנגנון קריפטוגרפי לחתימה דיגיטלית שאומץ על ידי ממשלת ארצות הברית כתקן פדרלי (FIPS) לאימות והבטחת שלמות מסמכים דיגיטליים בתחילת 1993. אלגוריתם DSA הוצע לראשונה על ידי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה באוגוסט 1991 כחלק מתקן חתימה דיגיטלית DSS הקרוי תקן FIPS 186. ב-1996 פורסם עדכון FIPS 186-1 שהורחב בשנת 2000 בתקן FIPS 186-2. ב-2009 פורסם עדכון FIPS 186-3 וב-2013 פורסם עדכון FIPS 186-4. האלגוריתם רשום כפטנט בארצות הברית מאז 1991 על שמו של דויד קרביץ, עובד לשעבר של NSA והזכויות על הפטנט הוענקו לממשלת ארצות הברית. לאחר מכן פורסם האלגוריתם והופץ על ידי NIST באופן רשמי לשימוש חופשי.
חתימת DSA היא ערך נפרד מן המסר. החותם מייצר בעזרת המפתח הפרטי מעין תווית המוצמדת למסר ומאפשרת את בדיקת אמינותו ושלמותו ומקורו באמצעות המפתח הפומבי השייך לו. בעוד שהמסר עצמו יכול להיות במצב קריא. על כן במובן זה אלגוריתם DSA אינו נחשב להצפנה.

דוגמה

הכנת מפתח חתימה: בוחרים את הראשוני  וכן , היוצר . ובוחרים מפתח פרטי למשל  ומחשבים את . המפתחות הפומביים יהיו:  ואילו המפתח הפרטי יהיה: .
תהליך החתימה: בוחרים אלמנט אקראי, נניח , מחשבים את  וכן מחשבים את ההופכי . אם המסר המיועד לחתימה הוא , אזי: . החתימה על המסר היא אם כן .
תהליך אימות החתימה: כדי לוודא כי החתימה על הערך  נכונה, המקבל משתמש במפתחות הפומביים תחילה כדי לחשב את:  ואז מחשב את:  וכן  ולבסוף:  וכיוון ש-  החתימה מתקבלת.
זוהי כמובן רק דוגמה להמחשה במספרים קטנים מאוד. בישומים מעשיים כמובן רצוי שהגורמים הראשוניים יהיו גדולים דים כדי לסכל ניסיון לתקוף את אלגוריתם החתימה באמצעות אלגוריתם לחישוב לוגריתמים כמו תחשיב אינדקסים ואחרים.

ECDSA

תקן ANS X9.62 (הצפנת מפתח ציבורי למגזר העסקי) שפותח על ידי Accredited Standards Committee X9 עבור ANSI, מכיל תקן חתימה דיגיטלית מבוססת עקום אליפטי הנקראת ECDSA (קיצור של Elliptic Curve Digital Signature Algorithm) שהיא אנלוגית לחתימת DSA המתוארת. התקן מפרט פרמטרים בטוחים שיטות ותהליכים של חתימה ואימות לצורך חתימה דיגיטלית המשתמשת בעקום אליפטי וכן מנחה כיצד לבחור מפתחות (מפתח פרטי/מפתח ציבורי) בהתאם לסט פרמטרים מסוים שנקרא פרמטרי תחום של העקום האליפטי, שהם בדרך כלל אוסף של ערכים קבועים שיכולים להיות משותפים למספר גדול של משתמשים ומגובלים לתקופה מסוימת, בדרך כלל מספר שנים.

אלגוריתם גיבוב

כחלק ממנגנון חתימה דיגיטלית יש צורך באלגוריתם גיבוב בטוח על המסר לפני תהליך החתימה ואת החתימה לבצע על תוצאת האלגוריתם ולא על המסר ישירות. האלגוריתם מקבל את המסר m המיועד לחתימה ומפיק עבורו ערך ייחודי (H(m בגודל קבוע כאשר H(m) < m. הסיבות לכך הן, האחת עניין של יעילות, חתימה על מסר גדול באורך לא מוגדר, מסורבלת וקשה יותר מחתימה על ערך בגודל קבוע (קטן). שנית, עניין של בטיחות, חתימה על המסר עצמו ישירות, יוצרת פרצה בטיחותית מסוימת. בחתימה דיגיטלית, לא די בכך שהערך יהיה ייחודי אלא שאלגוריתם הגיבוב יהיה בטוח, כדי להקטין כמעט לאפס את הסיכויים לכך שיימצא מסר אחר שעבורו האלגוריתם מפיק ערך זהה. לפי תקן DSA המקורי FIPS 186-1, אלגוריתם גיבוב בטוח SHA-1 מספק. לאחרונה התגלו טכניקות חדשות המטילות בספק את בטיחותו של SHA-1. למעשה תקן FIPS 186 העדכני מגדיר דרישה לפונקציית גיבוב בטוחה לפי תקן SHS, פונקציית הגיבוב SHA-2.
Calypso

הוצאה לאור

הסינגל יצא לאור יחד עם הווידאו קליפ בתאריך 14 ביוני 2018. "Calypso" הוזרם 1.7 מיליון פעמים בארצות הברית, והורד 5000 פעמים בסוף השבוע של ה-21 ביוני. וידאו הקליפ הרשמי של הסינגל ניצפה יותר מ-200 מיליון פעמים ביוטיוב מאז שיצא לאור.
כמו כן, השיר יהווה כחלק מהשירים המשתתפים במשחק הווידאו ריקודים Just Dance, אשר יצא בשנת 2019.

הוצאה

תחילה, העלה לואיס פונסי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של הרמיקס בו משתתפת ג'י. בהמשך, יצא הרמיקס כסינגל. נכון למאי 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-23 מיליון צפיות בסך הכל.
כמו כן, הצליח הרמיקס להגיע אל המקום ה-20 במצעד הרשמי של ארגנטינה, וה-11 במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
שמואל אחיטוב

ביוגרפיה

שמואל אחיטוב נולד בתל אביב ולמד בתלמוד תורה בראשון לציון. עשה את לימודיו התיכוניים בבית הספר תיכון עירוני ד' בתל אביב ובמדרשיית נועם בפרדס חנה.
בשנת תשי"ח החל ללמוד היסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית. נושא עבודת התזה שלו לתואר המוסמך, אותה עשה תחת הנחייתם של הפרופסורים  אברהם מלמט ובנימין מזר, היה "קווים לכלכלת כנען בתקופה הכנענית המאוחרת על-פי תעודות מצריות". הוא קיבל את תואר הדוקטור בשנת תשל"ט 1979. נושא הדיסרטציה שלו היה "הרשימות הטופוגרפיות המצריות בזיקתן לתולדות ארץ-ישראל בתקופת המקרא".
עוד בזמן לימודי התואר השני החל שמואל אחיטוב לעבוד באנציקלופדיה המקראית, תחילה ככותב ערכים, בשנת תשכ"ד התמנה למזכיר המערכת ואחר כך היה העורך המרכז של האנציקלופדיה. לאחר השלמת מפעל האנציקלופדיה ייסד סדרת ספרים בחקר המקרא בשם "ספריית האנציקלופדיה המקראית". אחיטוב כתב והוציא לאור בצוותא עם משה גרינברג את "מקרא לישראל", שהוא פירוש מדעי למקרא בעברית.
שמואל אחיטוב מלמד במחלקה למקרא ולמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון החל משנת תשל"ד וכיהן בתפקיד ראש המחלקה. בשנת תשל"ד הקים את הוצאת הספרים של האוניברסיטה, אותה ניהל עד 1989. אחיטוב הוציא מחדש את סדרת הספרים "באר-שבע", היוצאת מטעם המחלקה למקרא ולמזרח הקדום ובמסגרת זו יצאו עד 2011 תשעה עשר כותרים, שהאחרון מביניהם (כרך י"ט) מתעד דברי כינוס לכבודו לרגל פרישתו.

פרסים

קיבל את פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשע"ה (2015).
ערוץ השוויון

פלסטין 48 הוא ערוץ טלוויזיה פלסטיני אשר מייעד עצמו לאוכלוסיית ערביי ישראל. מרכז הערוץ פועל מנצרת, והוא משודר במסגרת חבילת ערוצים בבעלות הרשות הפלסטינית ואש"ף. הערוץ החל את דרכו ביוני 2015 ונחנך במעמד שר התקשורת הפלסטיני שהבהיר כי לא ישמש להפצת תכנים לפגיעה בשלטון החוק בישראל. 
אך כשלושה שבועות לאחר השקת הערוץ, בעקבות פעילות הערוץ ללא האישורים הנדרשים, חתם שר התקשורת, גלעד ארדן, על צו לסגירתו אך צו זה לא הצליח.
החל מספטמבר 2015 ערוץ זה שינה את שמו מ-"פלסטין 48" ל-"קנאת אל-מוסאווה" (בעברית: ערוץ השוויון).
בתחילת שנת 2016, לרגל חגיגות השנה האזרחית החדשה של שנה זו, החל הערוץ אף להשיק את אתר האינטרנט הרשמי שלו המכיל לוח שידורים, תוכניות מוקלטות וכמובן גם שידור ישיר דרך האתר. במאי 2016 הערוץ השיק את האפליקציה הרשמית שלו (תחילה רק ב-Google Play) ובפברואר 2017 האפליקציה הגיעה גם ל-AppStore.
וביוני 2016, הערוץ עמד להפסיק את פעילותו, אך בזכות תחנת השידור המועברת אף מרמאללה דרך הלוויין, השידור למרות הכל ממשיך את שידוריו מנצרת ואפילו מאז חודש זה הוא מועבר בשידור ישיר דרך האתר הקנדי GLARAB אשר מכיל מעל 120 ערוצי טלוויזיה ממרוקו ועד עיראק (כלומר מכל רחבי העולם הערבי בלי יוצא מן הכלל) בשידור ישיר, ביניהם גם ערוץ זה וכמובן גם דרך האפליקציה של האתר.
ברונו טש

ילדותו והשכלה

טש נולד ב-14 באוגוסט 1890 בברלין. הוא למד מתמטיקה ופיזיקה במשך סמסטר אחד בשנת 1910 באוניברסיטת גטינגן בטרם עבר ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין וקיבל תואר בשנת 1914. לאחר מכן החל לעבוד במכון קייזר וילהלם.

ציקלון בה

טש, יחד עם כמה כימאים אחרים, במימון אי גה פארבן החלו במחקר אודות מימן ציאנידי. במהלך מחקרם הם גילו כי מימן ציאנידי יכול להפוך למוצק.
בשל העובדה כי הפטנט על הגילוי נרשם רק על שמו של אחד הממציאים, חברת Tesch & Stabenow לא ייצרה ציקלון בה ולא כל כימיקל אחר, והחברה עסקה בעיקר בחיטוי. 
בשנת 1925, קיבלה החברה את זכויות השיווק הבלעדיות להפיץ את קוטל החרקים בכל רחבי השטח שממזרח לנהר האלבה. בשנת 1927 עזב סטבנוב את החברה, ולאחר מכן התחלקה הבעלות על החברה כך: 45% לטש ו-55% לדגש. בשנת 1942 טש עתיד לקבל את כל הבעלות על החברה.

מעצרו, המשפט וההוצאה להורג

טש נחקר לראשונה בהמבורג על ידי הכימאי והקפטן הבריטי וולטר פרויד. פרויד לווה באמיל סאהם, מנהל החשבונות לשעבר של טש. סאם טען כי ראה תזכיר בדבר התכתבות בין טש לקצין ורמאכט אודות השימוש בציקלון בה על בני אדם. טש נעצר על ידי השלטונות הבריטיים ב-3 בספטמבר 1945 ושוחרר ב-1 באוקטובר, אם כי זמן קצר לאחר מכן נעצר שוב, ב-6 באוקטובר 1945.
טש נשפט בפני בית המשפט הצבאי הבריטי בהמבורג בין ה-1-8 במרץ. שני הנאשמים הנוספים שהיו עמו היו קרל וויינבכר ויואכים דרוסין, טכנאי הגזים הראשון של החברה. 
התביעה טענה כי הציקלון בה שימש "להשמדה שיטתית של בני אדם אשר בסה"כ מספרם עומד על 6 מיליון, אשר 4.5 מיליון מהם הושמדו על ידי ציקלון בה במחנה ריכוז אחד בלבד, המכונה אושוויץ/בירקנאו". (הנתון של 4.5 מיליון קורבנות התבסס על הערכות סובייטיות שפורסמו מיד לאחר המלחמה).
הטענה הייתה כי טש סיפק גז רעיל ששימש להשמדתם של בני אדם רבים, ובראשם היהודים, והפר את דין המלחמה, וכי "בניגוד לסעיף 46 לאמנת האג משנת 1907. 
בתום המשפט הרשיע בית המשפט את טש ווויינבכר וגזר עליהם עונש מוות; דרוסין זוכה. טש הוצא להורג ב-16 במאי 1946 בתלייה בכלא המלין.
BEML

BEML (ראשי תיבות באנגלית של Baharat Earth Movers Limited) היא חברה חברה ממשלתית בהודו לייצור ציוד מכני הנדסי כבד לעבודות עפר, כרייה ותחבורה. מרכז הנהלת החברה שוכן בבנגלור והמפעלים העיקריים שלה בשדה הזהב קולאר שבקרנטקה ובמייסור.
החברה נוסדה במאי 1964 והחלה בפעילותה ב 1 בינואר 1965. עד 1992 הייתה החברה בבעלות ובשליטה מלאה של משרד ההגנה ההודי, אז הופרטו 25% ממניות החברה. BEML היא החברה השנייה בגודלה באסיה לייצור ציוד לעבודות עפר ושולטת בכ-70% מנתח השוק ההודי לציוד זה. החברה נסחרת בבורסה הלאומית ההודית (NSE) בסימון BEML וכן בבורסת בומביי.
החברה מייצרת ציוד למערכות רכבת תחתית בהודו.
בדיקה רפואית שגרתית

בדיקה רפואית שגרתית היא בדיקה רפואית אשר מבוצעת לטובת רפואה מונעת או לעדכון תמונת המצב הרפואית של אדם. תוצאות של בדיקה שגרתית יכולה לעזור באבחון בעיות ומחלות אפילו לפני התפתחותן, או לעדכן את הצוות הרפואי לגבי המצב הנוכחי. הבדיקות מבוצעות במטרה לגלות מחלות וליקויים בשלב מוקדם ככל האפשר, ותוך ראייה שמשתפרים הסיכויים לרפא מצבים רבים ככל שהגילוי שלהם נעשה בשלב מוקדם יותר. אבחון בעיות בשלב מוקדם ומידע רפואי נכון ועדכני יכולים להגביר את הסיכויים לטיפול יעיל ולהחלמה מהירה.
ההמלצות על הרכב הבדיקות, תכיפותן, והיקפן מושפעות מגיל, מגדר, מהיסטוריה הרפואית אישית והמשפחתית, מסגנון חיים (הרגלי תזונה, פעילות גופנית, עישון) ומגורמים נוספים. בישראל בדיקות שגרתיות לתינוקות ולפעוטות נעשות בישראל לרוב בתחנה לבריאות המשפחה, ולמבוגרים במכונים לבדיקות סקר בריאות.
סטרטוס

ענן סטרטוס הוא ענן שכבה- הנוצר בגבהים שונים וממדיו גדולים מאוד. הוא נוצר כתוצאה מעליית אוויר מתונה ובתנאים של חזית בשקע הברומטרי. מכיל טיפונות מים וגבישי קרח. ענני שכבה המכילים גבישי קרח בלבד נקראים צירוס והם נוצרים בגובה רב מאוד.
אולימפיאדת לונדון

לונדון אירחה את המשחקים האולימפיים שלוש פעמים, ב-1908, ב-1948 וב-2012. היא הייתה העיר השנייה בעולם שהתקיימו בה המשחקים פעמיים (אחרי פריז). היא אירחה את המשחקים בפעם השלישית ב-2012 ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שהתקיימו בה שלוש אולימפיאדות.
משה תנעמי

ביוגרפיה

נולד בעיירה מנאכה שבתימן, בנם של הרב שלום ונעמי תנעמי. אביו שימש כרב המחוז של חראז, והיה גם מקובל. בשנת תש"ט עלה עם משפחתו לישראל והם התיישבו בשכונת התימנים הסמוכה לקריית בנימין שליד חיפה. למד בבית הספר המקומי ולאחר מכן בישיבת תפארת ישראל בחיפה, בראשות הרב דב מאיר רובמן, בישיבת חברון ובישיבת מרכז הרב בירושלים.
בתחילת שנות ה-60 נישא לשרה, ילידת תימן. לאחר נישואיו ייסד וניהל במשך עשרות שנים את קריית החינוך "אור חדש" ברכסים. כיום פועלים בנשיאותו סמינר לבנות הכולל פנימייה, תלמוד תורה לילדי משפחות של בעלי תשובה ומוסדות 'צוהר לטוהר' לילדים מיוחדים ברכסים. בעבר הייתה קיימת בקריית החינוך אור חדש ישיבה קטנה ומתיבתא, כיום במבנים אלו שוכנת "ישיבת רכסים", בראשות הרב אליהו ציון סופר.
בשנת תשכ"ה נבחר כרב הספרדי של היישוב רכסים בתמיכתו של הרב אליהו מישקובסקי.
הרב תנעמי הוא חבר בוועד ההקדשות הספרדי במקומות הקדושים. בשנת 2009 הותקף בדרום אמריקה בעת שגייס שם כספים.
הרב תנעמי הוא אב לשלוש בנות. חתנו הבכור הרב חזקיהו והב, ראש הכוללים "אמרי יחיאל" בירושלים ובנתניה, וראש מוסדות קרן אור חדש בשרון, בנשיאות חמיו.
יורם לוינשטיין

קורות חייו

לוינשטיין נולד להורים יהודים גרמנים ניצולי שואה וגדל במצוקת עוני קשה. בילדותו התגורר בקריית ביאליק. עקב בעיית פרופיל צבאי, תפקד לאורך שירותו הצבאי כפקיד, לאורך השנים העלה את הפרופיל ולחם בתותחנים במלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו הצבאי התקבל לוינשטיין ללימודי משחק באוניברסיטת תל אביב, כשהוא חסר ניסיון לחלוטין. לאורך לימודיו נחל הצלחה. לאחר לימודיו החל ללמד משחק באופן עצמאי בבתי אבות ובמסגרות עצמאיות, לצעירים אשר לא התקבלו לבתי-ספר למשחק. במקביל, שיחק לוינשטיין בתיאטרון אורנה פורת ובתיאטרון "הינשוף" בהנהלת שושנה רביד. שיעורי המשחק שהעביר זכו לאהדה רבה, ובתי-ספר למשחק רבים התרשמו מתלמידיו. לתקופות קצרות במיוחד העביר שיעורים בסמינר הקיבוצים, בבית צבי ובקמרה אובסקורה. מרוב המסגרות פוטר, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב לא קיבל הזדמנות ללמד.
עקב הקושי בתפקוד במסגרות הנ"ל, המשיך לוינשטיין לפתח את סדנאות המשחק העצמאיות בניהולו ושכר בשנת 1988 מבנה ללימוד בתל אביב. באותה תקופה למדו אצלו שחקנים מתחילים רבים, בהם אקי אבני ואיילת זורר. בשנת 1997 לוינשטיין הקים אולם הצגות בשכונת התקווה שבדרום תל אביב, ובשנת 2000 הועבר הסטודיו למשחק במלואו לשכונת התקווה, למבנה שהוקם על ידי חנה רובינא וננטש עם השנים. לאורך השנים, ועד היום, זוכה הסטודיו, ששמו הרשמי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, להצלחה רבה, ולומדים במסגרתו עשרות תלמידים, שנבחרים מתוך מאות, הן במסגרת הפורמלית של שלוש שנות לימודים, והן במסגרת סדנאות למבוגרים ולבני-נוער ובקורסים של מכינות. בית הספר ידוע בתרומה הקהילתית שמעניק לקבוצות חלשות, בין השאר בתחום סביבתו.
בשנת 2003 ובשנת 2004 השתתף לוינשטיין בתוכנית המציאות "פרוייקט Y" בתפקיד מורה התיאטרון של המתמודדים.
היה נשוי לפועה, שפית במקצועה שהייתה אחת מתלמידותיו, ולשניים שתי בנות משותפות.
הקרן הלאומית למדע (ישראל)

הקרן הלאומית למדע (באנגלית: ISF - Israel Science Foundation) היא הגוף המרכזי כיום התומך במחקר הבסיסי במדינת ישראל. מענקי המחקר של הקרן ניתנים על בסיס תחרותי, על פי מדדי מצוינות מדעית, במסלולים שונים לפי הצורך. הקרן מפעילה מערך שיפוט והערכה בינלאומיים הייחודיים לה, המאפשרים לה לבחון את הבקשות ולדרגן בסופו של דבר. 
פעילות הקרן מקיפה את כל התחומים: מדעים מדויקים וטכנולוגיה, מדעי החיים והרפואה, מדעי הרוח והחברה. מקבלי המענקים הם חוקרים ישראלים באוניברסיטאות, במכוני המחקר, במוסדות להשכלה גבוהה אחרים ובבתי החולים.
כ-1,500 מדענים ישראלים נהנים מדי שנה מתמיכת הקרן. תמיכה זו מהווה כשני-שלישים מסך מענקי הקרנות למחקר בסיסי העומדים לרשות החוקרים בישראל.

רקע

ממשלת ישראל החליטה, בשנת 1972, להקצות כספים למחקר הבסיסי בישראל על בסיס תחרותי ועל סמך הצטיינות אישית, והטילה על האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לפעול למימוש התוכנית. לשם כך הקימה האקדמיה את הזרוע למחקר בסיסי. תקציב הזרוע החדשה בא ממקורות ממשלתיים, באמצעות הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. הקרן נוהלה על ידי האקדמיה, ולא שונתה באופן משמעותי במשך חמש-עשרה השנים שלאחר מכן.
בשנת 1981 עמד תקציבה השנתי של הזרוע - בשמה החדש "הקרן למחקר בסיסי" - על כחצי מיליון דולר בלבד. עד שנת 1985 גדל התקציב לשני מיליוני דולרים. בשלב זה החלה היערכות למהפכה תקציבית ומחשבתית בתקציב ההשכלה הגבוהה, ובכלל זה בתקציב המחקר הבסיסי בישראל. לבקשתו של ראש הממשלה מר שמעון פרס, הכין נשיא האקדמיה למדעים, פרופ' יהושע יורטנר, תוכנית-אב לקידום המחקר הבסיסי בישראל שאושרה בממשלה. 
בעקבות תוכנית זו יזמה הוועדה לתכנון ולתקצוב תוכנית תקציבית רב-שנתית לקידום מערכת ההשכלה הגבוהה והמחקר בה. תוך כעשור הפכה הקרן לגוף המרכזי בישראל למימון מחקר בסיסי לפי אמות מידה תחרותיות. בשנת 1992, הוסב שם הקרן ל"קרן הלאומית למדע" ובכך ניתן ביטוי למרכזיותה.

הקמת העמותה

בכ"ב באייר תשנ"ה (ה-25 במאי 1995) הוקמה הקרן הלאומית למדע כעמותה ונרשמה כחוק אצל רשם העמותות לאור הגידול בהיקף פעולתה. בכך נשלם התהליך שהחל ב-1987 שמטרתו שינוי מעמדה המשפטי של הקרן והפעלתה כמסגרת ארגונית עצמאית, אשר שואבת את סמכותה מהקהילה המדעית. מטרת העמותה המוצהרת היא: 
להעריך, לבחור ולתמוך בהצעות למחקר בסיסי בכל התחומים של המדעים המדויקים והטכנולוגיה, מדעי החיים והרפואה, ומדעי הרוח והחברה, הראויות למענקי מחקר, על בסיס האיכות המדעית וללא קשר להשתייכות המוסדית.

תקציב הקרן

97% מתקציב הקרן הלאומית למדע הם הקצבת ות"ת; 3% הנותרים באים מתרומות ישירות, מפרסים, מקרנות מיועדות למחקר ומקרנות שמורות המנוהלות על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בעת הקמתה עמד תקציב הקרן על 300,000$, כיום התקציב קרוב ל-330 מיליון ש"ח

תהליך השיפוט בקרן

תהליך השיפוט בקרן בנוי על שילוב של סיקור עמיתים ודיונים בוועדות מקצועיות, במטרה לבחון את אמות המידה הנדרשות בכל אחד מהמחקרים המועמדים. בשלושת תחומי המחקר שבהם תומכת הקרן מוקמות מדי שנה ועדות מקצועיות לטיפול בבקשות המוגשות ואלו מעבירות סיכומים לראש התחום הרלוונטי. האחרון מוסיף את הערותיו לסיכומים, מגיש להנהלת הקרן וזו מביאה את המלצותיה לאישור מליאת המועצה של הקרן הלאומית למדע.