google/wiki40b huggingface dataset:
אריה ברקוביץ'

אריה ברקוביץ' (נולד ב-1953) הוא אמן, אוצֵר, מעצב, מבקר אמנות ומורה לאמנות ישראלי. מאז שנת 2005 מנהל אמנותי ואוצר של בית האמנים תל אביב.

ביוגרפיה

אריה ברקוביץ' נולד ברומניה, עלה לישראל עם הוריו ב-1960, משפחתו התיישבה בבאר שבע, בה גדל מגיל שש ועד הצבא.
בצה"ל שירת בצוות הווי הנדסה קרבית בשם אריה ברק,

במסגרתה לקח חלק ב-1972 בתוכנית "בואו נבנה לנו גשר". השיר "ברחוב הנשמות הטהורות" הגיע למקום ה־17 במצעד השנתי תשל"ג (1973). ברק כתב ביחד עם נתן כהן ושייקה פייקוב, את השיר "חלפה שנה", אותו הלחין ועיבד נתן כהן. השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בספטמבר–דצמבר 1973 והגיע לפחות למקום התשיעי.
ברקוביץ' למד אמנות במכון אבני (1977-1975) ואמנות מעשית אצל רפי לביא (1977-1979). סיים תואר שני בעיצוב לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1981).
הפקת התיאטרון הראשונה אותה עיצב הייתה "פונדק הרוחות", שזכתה במקום הראשון בפסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר 1980. במהלך השנים עיצב כמאה הפקות של תפאורה ותלבושות לתיאטרון בחאן הירושלמי, הקומה השלישית, הספרייה, תיאטרון נווה צדק, המדרגות, בימת הקיבוץ, תיאטרון ילדים ונוער (אורנה פורת), ללהקות המחול ענבל ובת שבע ולהפקות אופנה.
הקים את "אחד העם 90", הגלריה השיתופית הראשונה בישראל שפעלה מאפריל 1982 עד ינואר 1986. הייתה זו הגלריה הראשונה שהוקמה כיוזמה פרטית על ידי האמנים עצמם, מומנה ונוהלה על ידם, ללא כוונת רווח והיא זכתה לכיסוי תקשורתי נרחב. הגלריה פעלה ברחוב אחד העם 90, פינת שיינקין. שותפותיו להקמת ולניהול הגלריה היו רונית דברת ושרה חינסקי.

בגלריה הוצגו 64 תערוכות והציגו 116 אמנים.
ברקוביץ' הוא ממקימי בית הספר לאמנות ועיצוב "מימד לאמנות חזותית" שהוקם בשנת 1983 ופעל ברחוב ברנר 17 ואחר כך ברחוב נחלת בנימין עד שנת 2000. ב-2001 התאחד עם אסכולה והפך לאסכולה מימד עד לסגירתו ב-2005. קבוצת "מימד", פעלה לצד בית הספר, בשנים 1988–1990, ביחד עם טוביה אברהם, יגאל עוזרי, אבי עזרא, שמחה שפייזר ורוני ראובן. חברי "מימד" (פרט לראובן) לימדו בבית הספר "מימד לאמנות חזותית". הם הציגו יחדיו ואירחו אמנים נוספים. קבוצת "מימד" החלה לפעול בגלריה "מימד קטן" בחנות "פרוזה" בדיזנגוף סנטר ומשפעילותה התרחבה, נפתחה גלריה "מימד" ברחוב פינסקר פינת טרומפלדור. הקבוצה ערכה פרויקטים אמנותיים, תערוכות והרצאות בפריפריה, בקיבוצים ובמושבים.
מאז שנת 2005 ברקוביץ' מנהל אמנותי ואוצר של בית האמנים תל אביב.
במשך ארבע שנים היה מנהל אמנותי ואוצר קבוע של הגלריה העירונית "החווה", חולון, שהציגה אמנות אקולוגית ועיצוב. אצר עד היום (2018) במסגרת שונות, מאות תערוכות בהן תערוכות מוזיאליות דוגמת פורום המוזיאונים, מוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון ינקו דאדא ועוד.
בשנים 1993–1994 היה בעל מדור עיצוב בעיתון חדשות. בשנים 1996–2006 היה בעל מדור שבועי לעיצוב במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ"; מפרסם מאמרים לעיצוב במגזינים מקצועיים שונים, ביניהם "בניין ודיור".
הוראה
בשנת 1982 היה ברקוביץ' ממייסדי המכללה לאמנות חזותית "מימד", תל אביב, ביחד עם יגאל עוזרי וטוביה אברהם. ברקוביץ' לימד רישום וציור במימד וכיהן כאחראי על תוכניות הלימוד, כמנהל וכסגן מנהל בית הספר. לאחר ב-2002 עזב את "מימד".
מקים ומרכז המגמה לאמנות ב"תיכון אלון", רמת השרון (1989-1985).
בשנת 1981 ואחר כך משנת 2010 מרצה לאמנות ולעיצוב במכון הטכנולוגי, חולון (בו הוא מעביר קורס על אוצרות); במהלך השנים לימד בסמינר הקיבוצים, תל אביב; מכללת בית ברל; המכללה לאמנות חזותית מימד, תל אביב; תיכון אלון, רמת השרון; האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב; המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
חיים אישיים
אריה ברקוביץ' נשוי לדפנה גרייף, מעצבת גרפית ולהם בן ובת.
וונדסוורת' (רובע)

היסטוריה

רובע וונדסוורת' הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של בטרסי, הרובע המטרופוליני של וונדסוורת' למעט אזור קלפהאם וסטריטהאם שהועברו לרובע למבת'. הרובע קרוי על שם נהר הוונדל הזורם דרכו.

גאוגרפיה

רובע וונדסוורת' גובל ברובע למבת' במזרח, ברבעים מרטון וברובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה מדרום, ברובע ריצ'מונד שעל התמזה במערב, ובצפון בנהר התמזה שמעברו השני מצויים הרבעים האמרסמית' ופולהאם, הרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי והסיטי של וסטמינסטר.

אוכלוסין

על פי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים 260,380 תושבים, מהם 78% לבנים, 9.6% שחורים (ממוצא אפריקאי או קריבי) ו-6.9% ממוצא אסייתי.

ראש העיר והרשות המבצעת

ראש העיר הנבחר הראשון של הרובע היה סר לוק בראון (סוחר אופיום) שנבחר כראש עיריית הרובע בשנת 1900. ראשי תיבות שמו של בראון מופיעות על השרשרת הרשמית של ראש עיריית הרובע. ראש העיר הנוכחי הוא חבר המועצה סטיוארט תום, שנבחר מאזור בחירה פיירפילד.
ראש העיר עומד בראש מועצה מבצעת בה חברים תשעה חברים ממועצת הרובע (כולם מהמפלגה השמרנית). בראש המועצה המבצעת עומד חבר מועצת הרובע אדוארד ליסנר.

מועצת הרובע

רובע וונדסוורת' מנוהל על ידי מועצת הרובע, בה חברים 60 חברי מועצה - כל אחד 20 אזורי הבחירה של הרובע (wards) שולח 3 חברים למועצה.
בבחירות שנערכו בשנת 2006, נבחרו 51 חברי מועצה מהמפלגה השמרנית ו-9 ממפלגת הלייבור. למפלגה השמרנית רוב במועצת הרובע מאז שנת 1978.

הפרלמנט הבריטי

רובע וונדסוורת' מחולק לשלושה אזורי בחירה של הפרלמנט הבריטי: בטרסי (Battersea), פאטני (Putney) וטוטינג (Tooting).

רכבות ורכבות תחתיות

ברובע פועלת מערכת הרכבת הלאומית של בריטניה: קו רכבות סאות' ווסט המגיע לתחנת ווטרלו עוצר בתחנת ארלספילד (Earlsfield), פאטני (Putney), קווינסטאון רוד (Queenstown Road), וונדסוורת' טאון (Wandsworth Town), ותחנת צומת קלפהאם (Clapham Junction) - החשובה בתחנות הרובע. קו הרכבות סאות'רן היוצא מתחנת ויקטוריה מגיע אף הוא לתחנת צומת קלפהאם (הקו עוצר בתחנות בלהאם (Balham), באטרסי פארק (Battersea Park), ווונדסוורת' קומון (Wandsworth Common).
קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון עוצר בתחנות מזרח פאטני (East Putney) וסאות'פילד (Southfields), וקו נורת'רן של הרכבת התחתית עוצר בתחנות בלהאם (Balham), דרום קלפהאם (Clapham South), טוטינג בק (Tooting Bec), וטוטינג ברודוויי (Tooting Broadway).

אתרים בעלי חשיבות

ברובע ממוקמים הפארקים פארק באטרסי (ובו פגודת השלום), קלפהאם קומון ווונדסוורת' קומון. כמו כן ממוקם ברובע מרכז האמנויות בטרסי.
קבוצת האפידוט

קבוצת האפידוט היא קבוצה של מינרלים סורוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל אפידוט, המינרל הנפוץ ביותר, והראשון מקבוצה זו שזוהה.
נוסחת המבנה הכימי הכללית של המינרלים בקבוצת האפידוט היא (x₂y₃(SiO₄)₃(OH, F. כאשר היון x יכול להיות סידן, צריום, עופרת, סטרונציום, או איטריום, והיון y יכול להיות אלומיניום, ברזל, ונדיום, מגנזיום ו/או מנגן. במקרים אחדים מחליף חמצן את יוני ההידרוקסיל בארבעונים של הסיליקט ואז הנוסחה הכללית מקבלת את הצורה x₂y₃Si₃O₁₁(OH,F)₂. למרות שכמות הארבעונים של SiO₄ זהה לכמות קבוצות ה-Si₂O₇ במינרלים שבקבוצת האפידוט, המינרלים מסווגים בקבוצת הסורוסיליקטים ולא הנזוסיליקטים בשל המבנה המורכב יותר של ה-Si₂O₇.
המבנה של המינרלים בקבוצה הוא שרשרות של תמניונים המחוברים בקצוות לאורך ציר ה-y. השרשרות הן משני סוגים. סוג אחד מכיל תמניונים הבנויים מארבעונים של סיליקט (M1) המחוברים באמצעות אטום חמצן לאטום אלומיניום, והסוג השני מכיל תמניונים מהסוגים M1 ו-M3 המחוברים בקצוות מתחלפים לאורכם. התמניונים מהסוג M3 מכילים את עיקר קטיוני ה-Fe⁺⁺³ והמגנזיום. השרשרות של התמניונים מחוברות בכיוון ציר ה-z באמצעות ארבעון אחד של SiO₄ וקבוצה כפולה של Si₂O₇. החללים הגדולים יחסית שבסורג זה מתמלאים על ידי קטיונים גדולים, בדרך כלל סידן.
לרוב המינרלים בקבוצת האפידוט יש סימטריה מונוקלינית, אבל יש חברים בקבוצה המתגבשים בסימטריה אורתורומבית (זואיסיט) או מונוקלינית (קלינוזואיסיט).
סביבת ההיווצרות של מינרלים מקבוצת האפידוט מגוונת. למרות שהמינרלים מקבוצה זו נוצרים בדרך כלל כתוצאה מהתמרה אזורית הם נוצרים גם בהתמרה הידרותרמית כמו גם בהתגבשות של סלעי יסוד חומציים.
מכל החברים בקבוצה רק האפידוט מצוי בשפע. טנזניט (סוג של זואיסיט) הוא סוג של אבן חן יקרה ומבוקשת בגוון כחול. גם את הזואיסיט שיש לו גם גוון ירקרק מקובל לשבץ יחד עם אודם או להשתמש בו כאבן לקישוט. מינרלים נוספים מקובלים שניתן למצוא באוספים הם הקלינוזואיסיט, הפיימונטיט והאלניט.
פונקציית גל

פונקציית גל היא פתרון של משוואת גלים. זוהי פונקציה של מקום וזמן והיא משמשת לתאר מערכת המתנהגת כמו גל. 
השימוש הנפוץ ביותר במושג פונקציית גל הוא במכניקת הקוונטים, שם משוואת התנועה היא תמיד משוואת שרדינגר שהיא סוג של משוואת גלים. 
את פונקציית הגל נהוג לסמן כ- או לעיתים פשוט כ-.

הסבר אינטואיטיבי

אם נשים מים בתוך מֵכל ללא תנועה, גובהם יהיה אחיד במרחב ולא ישתנה בזמן. אם תיווצר תנועה (למשל על ידי זריקת אבן) יהיה גובה המים שונה בנקודות שונות וישתנה עם הזמן. תנועה כזאת נקראת גל וגובה המים, ביחס לגובה האחיד, בכל מיקום ובכל זמן, הוא פונקציית הגל. דוגמה נוספת היא צפיפות האוויר בגלי קול.

פונקציית גל במכניקת הקוונטים

במכניקת הקוונטים המצב של מערכת כלשהי מתואר על ידי וקטור במרחב הילברט הנקרא וקטור מצב. פעמים רבות מתייחסים לווקטור זה כאל פונקציית גל. במקרים כאלה, פונקציית הגל היא פתרון למשוואת הגלים של שרדינגר והיא אינה מיצגת גודל פיזיקלי מדיד, אך הערך המוחלט שלה בריבוע מייצג את ההסתברות, או צפיפות הסתברות, למצוא את המערכת במצב מסוים. כשהמערכת מתוארת על ידי גדלים כמו מיקום ותנע, לדוגמה המיקום והתנע של אלקטרון יחיד, יש לפונקציית הגל צורה דומה לזו של גלים אחרים ("קלאסים") הנזכרים למעלה. ערך זה דן בסוג זה של פונקציית גל.
לעובדה שפונקציית גל יכולה לתאר חלקיקים יש קשר לדואליות גל-חלקיק כמו גם לעובדה שלפונקציית הגל של האור ניתן ליחס תכונות חלקיקיות כמו תנע ומיקום ומכאן נובע המושג פוטון.
מפעלי פלדה מגניטוגורסק

היסטוריה

קיום מרבצי ברזל באזור ההר "מגניטקה" היה ידוע עוד מהמאה ה-18 אך הם לא נוצלו. הסיבות לכך היו העדר יערות באזור וחוסר תשתית תחבורתית. תכנון המפעל החל במאי 1925 וכבר במרץ 1929 החלה בניית המפעל הענק ועיר חדשה לידו. לקראת מחצית 1929 הסתיימה בניית מסילת רכבת לאזור. בהקמה השתתפו מומחים רבים מחוץ לגבולות ברית המועצות והורכב ציוד שנרכש בארצות הברית וגרמניה. בסך הכול בהקמת המפעל השתתפו מעל ל-800 מומחים זרים.
ב-31 בינואר הופעל כבשן ראשון ותוך כשנה עבדו 4 כבשנים ו-4 תנורים לייצור פלדה. באוגוסט 1934 החל ייצור מוצרי פלדה. עד לתחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התמחה בייצור פלדה לצרכים אזרחיים. עם תחילת המלחמה המפעל אורגן מחדש תוך ניצול ציוד שהובא ממפעל פלדה מאוקראינה והחל ייצור המוני של פלדה לשריון.
המפעל המשיך להתפתח גם בהמשך. לקראת מחצית שנות ה-70 הוא היה מייצר 15 מיליון טון פלדה ו-12 מיליון טון מוצרי פלדה בשנה.
עם התפרקות ברית המועצות המפעל הופרט אך ייצור פלדה ירד ל-5.8 מיליון טון בשנת 1996. בתקופה זו רוב מוצריו נשלח למדינות שונות ולא לשוק הרוסי. עם הזמן המפעל השתקם ובשנת 2008 ייצור פלדה חזר לרמה של 12 מיליון טון.
המפעל משתרע עתה על שטח של כ-100 אלף דונמים ומועסקים בו כ-55 אלף עובדים (מהם כמחצית בחברות נותנות שירותים למפעל האם). ההר "מגניטקה" שהייתה הבסיס העיקרי של מרבצי ברזל כבר לא קיים (במקור הוא היה בגובה של כ-600 מ') ויש צורך להביא ברזל ממרבצים אחרים בעיקר ממרבצים הנמצאים בדרום מחוז צ'ליאבינסק. בבעלות המפעל נמצאים מרבצי ברזל גדולים באזור בלגורוד. לאור המשבר הכלכלי פיתוח המרבצים טרם החל.
מעל ל-80% ממניות המפעל נמצאים בבעלות של ויקטור רשניקוב שהיה מנכ"ל המפעל במשך שנים רבות.
בשנת 2007 החברה רכשה לעצמה שליטה בחברה לכריית פחם שבבעלותה מכרות פחם במחוז קמרובו. החברה פועלת בהקמת מפעל לייצור פלדה בטורקיה ומפעל לייצור מוצרי פלדה בסנקט פטרבורג.
מקס טראפ

הרמן אמיל אלפרד מקס טראפ (בגרמנית: Hermann Emil Alfred Max Trapp; ‏1 בנובמבר 1887 - 31 במאי 1971) היה מלחין ומורה גרמני, דמות מכובדת וידועת-שם בחוגי התרבות של ברלין בשנות ה-30' של המאה ה-20.
טראפ, כמוהו כאחרים בזירת ההשפעה בנאצית, הוזמן דרך קבע לתרום לתוכניות קונצרטים ולתחרויות.

חייו

טראפ נולד בברלין ולמד שם בבית הספר הגבוה למוזיקה (כיום האוניברסיטה לאמנויות של ברלין), אצל פאול יואון וארנסט פון דוהנאני. אחרי סיום לימודיו לא מצא תעסוקה קבועה ועבד כפסנתרן במקומות שונים. ב-1920 השיג לבסוף משרת מרצה בקונסרבטוריון של ברלין, שם הגיע לדרגת פרופסור בשנת 1926. בין הנודעים בתלמידיו יוזף ואלי, זאבורו מורוי וגינתר רפאל.
בין השנים 1926 ו-1930 ניהל טראפ כיתת אמן בהלחנה בקונסרבטוריון למוזיקה בדרמשטדט. ביוני 1933 נענה ל"פנייה ליוצרים" והצטרף למפלגה הנאצית. ב-1934 התפטר מן הקונסרבטוריון בברלין והיה למנהל כיתת האמן בהלחנה באקדמיה לאמנויות של ברלין (שהתמזגה בהמשך עם האוניברסיטה לאמנויות). בין תלמידיו שם היה המלחין הישראלי יוסף טל. בשנים 1936-39 לימד את סופי כרמן אקהארדט-גראמאטה..
בשנת 1940 קיבל טראפ את הפרס ההלחנה הלאומי. משנת 1950 עד 1953 כיהן כמורה בקונסרבטוריון העירוני של ברלין.
טראפ מת בגיל 83 בברלין.

יצירתו

במוזיקה של טראפ ניכרת מאוד השפעתם של ריכרד שטראוס ומקס רגר. הוא חיבר מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ומוזיקה תזמורתית, בין השאר שבע סימפוניות.כמו כן חיבר מוזיקה כוראלית ומוזיקה לתיאטרון. יצירותיו זכו לביצוע נרחב למדי בשנות ה-40', אך מאז כמעט אין מבצעים אותן עוד.
ביצוע משנת 1940 של הקונצ'רטו שלו לפסנתר משנת 1931, בניצוח וילם מנגלברג, יצא על גבי תקליטור. הפסנתרן בהקלטה זו היה ולטר גיזקינג.
ג'ורדן פרי

קריירת מועדונים

פרי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 בנובמבר 2012 במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית נגד אתלטיק בילבאו, כאשר נכנס כמחליפו של אלכסנדר לאקזט. כמו כן, שלב הבתים כלל את עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית ואת ספרטה פראג הצ'כית. את הופעת הבכורה בליגה רשם ב-12 בדצמבר נגד נאנסי, כשנכנס כמחליף לאחר חצי שעה מתחילת המשחק.
אורסק

היסטוריה

ראשיתה של אורסק במבצר אורנבורג שהוקם במקום ותפקידו היה להגן על גבולה של האימפריה הרוסית מפני שבטים נוודיים.
ב-1865 אורסק מקבלת מעמד של עיר. לפי מפקד שך 1866 בעיר היו 435 בתי אב, 3,088 תושבים. היו כאן כנסייה פרבוסלאבית אחת, מסגד אחד, בית ספר, שתי תחנות דואר ושבעה מפעלים. בשנות השבעים של המאה ה-19 העיר עוברת התפתחות מואצת, מספר האוכלוסייה גדל ומספר בתי חרושת מגיע לעשרים. ב-1888 נפתח בית ספר לבנות.
בשנות השלושים של המאה העשרים במקום נוסדו מספר מפעלים אשר עסקו בעיבוד מתכות ונפט. לפי מפקד של 1939 התגוררו בעיר 66,300 תושבים. בימיה של מלחמת העולם השנייה לאורסק הגיעו 28 מפעלים מערי החזית. בתקופה זו גדלה אוכלוסיית העיר והגיעה ל-131,000 תושבים.
כתב נטוי

בטיפוגרפיה, כתב נטוי (Italic ) הוא גופן כתב מחובר המבוסס על צורה מסוגננת של כתב יד קליגרפי. בגלל ההשפעה מקליגרפיה, כתב נטוי בדרך כלל נטה מעט ימינה. הטיות הן דרך להדגיש נקודות מפתח בטקסט מודפס, לזהות סוגים רבים של יצירות יצירתיות, או, כאשר מצטטים דובר, דרך להראות אילו מילים הם הדגישו. מדריך אחד של כתיבה באנגלית תיאר את כתב נטוי כ"שווה ערך לקו תחתון בהדפסה".
השם "Italic" בא מן העובדה כי בהשראת קליגרפיה, תוכננו הגופנים לראשונה באיטליה, על מנת להחליף מסמכים שנכתבו באופן מסורתי בסגנון כתב יד, שנקרא "Chancery hand" . אלדו מנוציו ו-Ludovico Arrighi (שניהם בין המאות ה-15 וה-16) היו מעצבי הסגנון המרכזיים המעורבים בתהליך זה באותו זמן.

היסטוריה

בכתב נטוי נעשה שימש לראשונה על ידי אלדו מנוציו ובית הדפוס שלו בוונציה בשנת 1500.
מנוציו התכוון שהכתב הנטוי שלו לא ישמש להדגשה, אלא לטקסט של מהדורות קטנות ופשוטות של ספרים פופולריים, (לעיתים קרובות שירה), שיחליפו את סגנון כתב היד של אותה התקופה. הבחירה בשימוש בסוג נטוי, במקום סגנון רומן (Roman type) בשימוש כללי בשימוש באותה עת, נעשתה ככל הנראה כדי להצביע על אי-רשמיות במהדורות, שנועדו לקריאת פנאי.
כתב נטוי של מנוציו נחתך על ידי פרנצ'סקו גריפו (אשר מאוחר יותר בעקבות המחלוקת עם מנוציו טען כי הגה את זה). הוא שכפל את כתב היד של התקופה הבאה מסגנונו של ניקולו דה ניקולי, אולי אפילו של מנוציו עצמו.
השימוש הראשון המלא היה במהדורת 1501 של ורגיליוס המוקדשת לאיטליה, אם כי זה כבר היה בשימוש קצר במהדורה משנת 1500 של קתרינה מסיינה .
האבולוציה של השימוש בכתב נטוי כדי להראות הדגשה התרחשה במאה ה-16, והיה לנורמה ברורה במאה ה-17. המגמה של הצגת סוגי ההתאמה בדגימות טיפוסים התפתחה גם בתקופה זו. כתב נטוי התפתח באופן משמעותי לאורך המאות הבאות, תוך מעקב אחר שינוי הטעמים בקליגרפיה ובעיצוב הסוג.

כתב נטוי בעברית

בלשון העברית לרוב לא נהוג להשתמש בכתב נטוי. גישה זו אומצה בוויקיפדיה העברית, שגורסת (בויקיפדיה:לשון), כי "כתב נטוי (italics) אינו חלק מהטיפוגרפיה העברית התקנית". עם זאת, האקדמיה ללשון העברית לא קבעה עמדה בסוגיה זו.
קרין אנטונסקו

ביוגרפיה

קרין אנטונסקו נולד בטולצ'ה במשפחתם של מורים. אביו למד ספרות רומנית אך לימודיו הופסקו בשל "מוצא לא בריא", ברוח הזמנים. קרין אנטונסקו, שהצטיין מילדותו במקצועות ההיסטוריה ובספרות הרומנית, למד עד שנת 1985 היסטוריה באוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1985–1992 עבד כמורה להיסטוריה ביישוב שטיובוראן בכפר סולשט שבמחוז וסלוי ומאוחר יותר בכפר ניקוליצל במחוז טולצ'ה, כשבין 1990 ובין 1989 היה זמן קצר מוזיאולוג בטולצ'ה. בשנת 1992 סיים תואר שני בהיסטוריה.

קריירה פוליטית

חבר במפלגה הלאומית-ליברלית החל משנת 1990, החל משנת 1992 נבחר מטעמה בבית הנבחרים הרומני (כנציג של מחוז טלאורמן ואחר כך כנציג של בוקרשט, והחל משנת 2008 בסנאט, מטעם העיר בוקרשט. בשנים 1995–2002 היה סגן יושב ראש המפלגה. בשנים 1996–1997 ובשנים 2002–2008 היה ראש הסיעה הלאומית ליברלית בבית הנבחרים הרומני. כיהן בממשלות בראשות ויקטור צ'ורביה, ראדו וסילה ומוגור איסרסקו כשר לענייני הנוער והספורט. 
ב-20 במרץ 2009 הובס במאבק על תפקיד לידר המפלגה הלאומית ליברלית מול המנהיג הקודם, קלין פופסקו-טריצ'אנו. באותה שנה הציג מועמדותו לתפקיד נשיא רומניה. באחת ממסיבות העיתונאים אז הצהיר כי אם ייבחר לנשיא יטיל את תפקיד הרכבת הממשלה על ראש העיר סיביו דאז, קלאוס יוהאניס. מועמדותו נתמכה על ידי נציגים בולטים של החברה האזרחית הרומנית, כמו הדיסידנטית הרומנית לשעבר דוינה, קורניה, ההיסטוריונים לוצ'יאן בויה וניאגו ג'ובארה וראש העיר טימישוארה, גאורגה צ'והאנדו. בסופו של דבר זכה אנטונסקו ב-20 % מהקולות ועמד במקום השלישי.
ב-8 במרץ 2010 נבחר אנטונסקו מחדש כיושב ראש מפלגתו, מול לודוביק אורבאן.
ב-3 ביולי 2012 נבחר כיושב ראש הסנאט. ב-10 ביולי 2012, עקב השעייתו של הנשיא טראיאן בססקו, הפך, בהתאם לחוקה, לנשיא זמני של רומניה, עד ל-27 באוגוסט כשבססקו הוחזר לתפקיד בעקבות פסק דין של בית המשפט החוקתי. התפטר מתפקידיו כיושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית וכיושב ראש הסנאט בשנת 2014.
קרין אנטונסקו נשוי בשנית, משנת 2009, עם חברה למפלגה, אדינה וליאן. אשתו הראשונה, אם בתו, שמה קץ לחייה בשנת 2004, בגלל סבל שנגרם לה על ידי מחלה ממארת.
בשנת 2009 התחתן קרין אנטונסקו עם חברתו למפלגה, אדינה יואנה וליאן.
נקבת נפטון

נִקבּת נפטון היא מבנה גן בגני סנסוסי בפוטסדאם שבגרמניה, בחלקו המזרחי של הפארק, בצורת נִקבּה מלאכותית. תכנן אותה האדריכל גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף לבקשתו של מלך פרוסיה פרידריך הגדול, והיא נבנתה בשנים 1757-1751. את הנִקבּה המלאכותית והפסלים שבה פיסל החל משנת 1754 הפסל יוהאן פטר בנקרט. 
על גג מבנה הגן ניצב פסל של נפטון, שתי נאידות ושני טריטונים, עשוי שיש לבן וורוד משלזיה. הפסל, שהושלם בידי בנקרט בשנת 1760, עשוי ככל הנראה לפי מודל של הפסל גאורג פרנץ אבנהך, שהיה הראשון שקיבל את המשימה אך לא השלימה מסיבות בריאותיות. 
משני צדי המבנה ערוכים צדפים בצורת אשדות, שעליהם היו אמורים לזרום כבמפל מימי נהר ההאפל. אלא שבשל קשיים טכניים תכנון זה לא עלה יפה, ורק כמאה שנה מאוחר יותר, בתקופת פרידריך וילהלם הרביעי, אחרי שנבנתה משאבה מונעת בכוח הקיטור, הופעל מפל מלאכותי זה. 
את חלל המבנה עיטר בנקרט בגבישי קריסטל הררי מהרי ההרץ ומשלזיה ובאלמוגים וצדפים מהולנד. במסגרת שיפוץ שנערך בשנים 1840-1842 הוחלפו אלה בקישוטים מפורצלן ועל פתח המבנה הותקן סריג ברזל. פסל של ונוס ממדיצ'י בחלל המבנה ושני טריטונים שניצבו לצד המבנה לא השתמרו. בשיפוץ נוסף בשנת 1850 הוחלף פסלה של ונוס בפסל "יובל מלמד את הילדים לגלף חלילים", מסדנתו של הפסל ויוצר הטרה-קוטה וילהלם קוך. במקום פסל של ונוס מוזהבת, שניצב במקום עד שנת 1945, הוצב אחד מפסלי הצדף הגדולים משיש שתכנן קנובלסדורף.
אורנה כץ

ביוגרפיה

כץ שיחקה בתיאטראות רבים, בהם - תיאטרון החאן, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה ותיאטרון אנסמבל הרצליה. בהם שיחקה בהצגות "וויצק", "המלט", "לס מואה ט'מה", "ארוחה עם חברים", "ריגוש", "רומיאו ויוליה", "מפלצת מקסימה שלי", "פרפר ברשת", "רצח", "מבזק חדשות", "אהובתי הנשואה", "האישה שבישלה את בעלה", "קומדיה של טעויות", "ירמה", "איש ואישה אחת" ועוד. כמו כן, כץ מדבבת בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה רבים, ביניהם "המלך בבר", "מדגסקר", "נסיך מצרים", "האגדה של קורה",מעמקים, "דרגון בול" ו"קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף".
במהלך עבודתה בדיבוב פגשה את אלי לולאי וכתוצאה מזה החלה לשתף איתו פעולה ביצירת אלבום הסולו שלו "סובב", בו היא כתבה או השתתפה בכתיבת מילות כל השירים ותרגמה לעברית סדרת קומיקס. בנוסף, השתתפה בסרט "הגרעין הקשה" של ענר פרמינגר וגילמה את סמדר בטלנובלה "האלופה" בערוץ הוט 3.
פעמיים זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל עכו - בשנים 1989 ו-1996. לפני כן, זכתה בתואר "תגלית השנה" בעיר הנוער בתל אביב ב-1986.
בנותיה הן המדובבות עלמא והללי היבש.
רומן גארי

תולדות חייו

נולד בשם רומן קצב (מבוטא קַאצֶב) (בפולנית: Kacew; ברוסית: Кацев) ב-8 במאי 1914
בווילנה. גדל בעיר הולדתו וילנה ומאוחר יותר בוורשה. לפי סיפור בדיוני אביו היה כביכול איוון מוז'וחין, אחד מגדולי השחקנים הרוסיים; למעשה לא היה לו כל קשר עם אימו של רומן גארי וספק אם נפגשו אי פעם. במציאות אביו של הסופר היה כנראה סוחר יהודי בשם אריה לייב קאצב, ואימו - מינה יוסלבנה לבית אובצ'ינסקי (Owczinski), שחקנית יהודייה-רוסייה, גרושה מבעלה הראשון. כשהיה בן 11 אביו נטש אותו ואת אימו, ושלוש שנים אחר כך הם היגרו לניס שבצרפת. שם למד משפטים בפריז, ואחר כך התגייס לחיל האוויר הצרפתי כדי לשרת כטייס קרב. עם הכיבוש הנאצי ברח מצרפת לאנגליה והצטרף לצבא צרפת החופשית במטרה להמשיך להיאבק בגרמנים. היה טייס קרב תחת פיקודו של שארל דה גול, באירופה ובצפון אפריקה. על שירותו קיבל גארי את אות לגיון הכבוד בדרגת אביר.
לאחר מכן הצטרף לשירות הדיפלומטי הצרפתי. בין השאר שירת במשלחת צרפת לאו"ם בניו יורק, בלונדון, וב-1956 מונה לקונסול צרפת בלוס אנג'לס.

קריירה

את כתיבתו הספרותית החל עוד בתקופת לימודיו, ואת ספרו הארוך הראשון שזכה לפרסום - "חינוך אירופי" - כתב בעת המלחמה. לאחר שהיה לסופר מוערך בצרפת, החל לפרסם ספרים תחת שמות בדויים. לדבריו, הרגיש שהמבקרים אינם טורחים לקרוא לעומק את יצירתו, בעוד שיצירה תחת שם חדש זוכה לקריאה מדוקדקת יותר. שם העט המפורסם ביותר בו השתמש הוא אמיל אז'אר. תחת שם זה פרסם ארבעה ספרים, בהם את כל החיים לפניו, שזכה גם לגרסה קולנועית זוכת אוסקר בבימויו של משה מזרחי ובכיכובה של סימון סיניורה והשחקנית הישראלית מיכל בת-אדם. גארי זכה בפרס גונקור לספרו שורשי השמים, וכאשר זכה בפרס גונקור כאז'אר על "כל החיים לפניו" סירב לקבלו, בעצת עורכת הדין שלו. בסך הכול פרסם 25 ספרים תחת שמו ושישה ספרים תחת שמות בדויים.
גארי ניסה אף את כוחו בבימוי סרטים וכתב וביים שני סרטים יוצאי-דופן -"הציפורים באות למות בפרו" (1967) -דרמה פיוטית על נימפומנית, בכיכובה של רעייתו ג'יין סיברג; ו"הרוג!הרוג!הרוג!" (1971) על סחר בסמים. שני הסרטים כשלו קופתית ובכך באה לקיצה הקריירה הקצרה שלו כבמאי סרטים.
בסוף המהדורה העברית של ספרו עפיפונים מופיע כנספח "חייו ומותו של אמיל אז'אר" ובו הסברו של גארי על הסיבות שגרמו לו לבחור בשם הבדוי, וההשלכות המבדרות שהיו לכך מבחינתו. חוברת זו פורסמה לאחר מותו.

חיים אישיים

אשתו הראשונה הייתה הסופרת הבריטית, העיתונאית ועורכת המגזין ווג (Vogue) לזלי בלאנץ'. הם נישאו ב-1944 בעת גלותו באנגליה, והתגרשו ב-1961. הביוגרפיה שלו מגלה כי נקשר בפרשיות אהבה רבות והיה נוסע חסר-מנוחה ברחבי תבל.
בשנת 1962 נשא לאישה את ג'ין סיברג, שחקנית אמריקנית צעירה ומצליחה. הם התגוררו בלוס אנג'לס, והתגרשו ב-1970. לשניים ילד משותף, אלכסנדר דייגו גארי. לאחר התאבדותה של סיברג ב-1979 שקע גארי בדיכאון. ב-2 בדצמבר 1980 שם קץ לחייו ביריית אקדח לפיו בדירתו שבפריז. במכתב ההתאבדות שהותיר אחריו ציין כי "אין קשר לג'ין סיברג". גופתו נשרפה ואפרו פוזר בים התיכון. הסרט "הבטחה עם שחר" (צרפת, 2017) מספר את סיפור חייו.
אליהו וינוגרד

משפחה

ב-1950 התחתן עם יוכבד, ולזוג נולדו שלושה ילדים. הזוג התגורר שנים רבות ברמת השרון, ולאחר פטירת אשתו ב-2003 עבר להתגורר בהרצליה.
ג'נו סילבה

קריירה

סילבה החל להופיע בסרט הבלאקספלויטיישן "Thomasine & Bushrod" מ-1974 בתור טאפי. 
ב-1979 שיחק במערבון וונדה נבאדה של פיטר פונדה. אותה שנה שיחק את מרטינדז בסרטו של סטיבן שפילברג 1941. 
ב-1983 שיחק בסרט המאפיה והפשע פני צלקת בתור המתנקש "גולגולת", שליחו של אלסנדרו סוזה.
ב-1996 שיחק בסדרתו של צ'אק נוריס ווקר בתור אל קויוט. בשנה שאחריה שיחק בפארק היורה: העולם האבוד של סטיבן שפילברג בתור הספן קרלוס. באותה שנה שיחק גם בסרט אמיסטאד של אותו במאי, בתור רויז.
בשנת 2001 שיחק במותחן של דייוויד לינץ' מלהולנד דרייב בתור מנהל מלון. לאחר שנתיים שיחק בסרט מילה של גבר של פ. גארי גריי בתור ממו לוצרו.