google/wiki40b huggingface dataset:
אה"מ רודני

שירות מבצעי

רודני שירתה מאז כניסתה לשירות ועד תחילת מלחמת העולם בצי האטלנטי או בצי הבית (Home Fleet). ב-1931 נטלו מלחי רודני חלק במרד אינברגורדון (Invergordon Mutiny) במחאה על פגיעה בשכרם. בסוף דצמבר 1939 הוכנסה האונייה לשיפוץ עקב קשיים במערכת ההיגוי שלה.
בעת המערכה בנורווגיה, 1940, נפגעה האונייה מפצצה בת 500 ק"ג שהוטלה ממטוסים גרמניים. בספטמבר 1940, כאשר היה חשש כבד בבריטניה מפלישה גרמנית, הועברה רודני לפעילות בתעלת למאנש, ובסיס הבית שלה שונה מסקפה פלו, המעגן העיקרי של הצי הבריטי, לרוזית'. בנובמבר ובדצמבר של אותה שנה עסקה האונייה בתפקידי ליווי שיירות בין בריטניה להליפקס, נובה סקוטיה. בינואר 1941 השתתפה רודני במרדף אחרי סיירות המערכה גנייזנאו ושרנהורסט, שיצאו לפשיטה באוקיינוס האטלנטי. המרדף הסתיים ללא תוצאות, אך לקראת סיום הפשיטה הגרמנית יצרה רודני קשר עין עם שתי האוניות הגרמניות. אלה האחרונות ניתקו מגע עקב כוח האש העדיף של האונייה הבריטית וההוראה שהייתה להן לא להסתבך בקרב עם אוניות שטח בריטיות. האוניות הגרמניות הצליחו לחמוק לברסט.

הקרב מול ביסמרק

בלילה שבין ה-18 במאי ל-19 במאי 1941 יצאה אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, מלווה בסיירת הכבדה פרינץ אויגן לפשיטה באוקיינוס האטלנטי. לאחר שהטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ הוד ופגעה קשות באוניית המערכה אה"מ פרינס אוף וויילס בקרב מצר דנמרק ב-24 במאי, חמקה ביסמרק אל האוקיינוס האטלנטי. הצי הבריטי אסף כל יחידה אפשרית כדי לפגוע בביסמרק, שהיוותה סכנה חמורה לכל התעבורה הימית לבריטניה, וכן כדי להשיב את כבודו האבוד של הצי הבריטי. ב-26 במאי הצליחו מפציצי טורפדו מדגם פיירי סורדפיש, שהמריאו מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל לפגוע במערכת ההיגוי של הביסמרק; האונייה החלה לנוע במעגל גדול, ללא יכולת לשלוט על כיוון תנועתה, ומהירותה ירדה לשבעה קשרים.
רודני, שהייתה במשימת ליווי של אוניית הנוסעים בריטניק בדרכה לקנדה, הופנתה ב-24 במאי למפגש עם אוניית המערכה אה"מ קינג ג'ורג' החמישי, מפגש שהתרחש ב-26 במאי. בבוקר היום למחרת, ה-27 במאי, הגיעו שתי אוניות המערכה הבריטיות אל הביסמרק. בליווי שתי סיירות, נורפוק ודורסטשייר, החלו האוניות הבריטיות להפגיז את ביסמרק. האונייה הגרמנית השיבה אש אך לא הצליחה לפגוע באוניות הבריטיות, ואלה הלמו בה עד שהייתה חסרת אונים. רודני לא נותרה בזירה עד תום הקרב, ונאלצה לשוב לנמל עקב מיעוט הדלק במכליה. עד היום נטוש ויכוח מי הטביע בסופו של דבר את הביסמרק: האם הוטבעה כתוצאה מהאש הבריטית, או שהוטבעה בידי מלחיה שלה.
דוד אביר

קורות חייו

דוד אביר (אברמוביץ) נולד בשנת 1922 בליטא, ובילדותו עלה לישראל. בשנת 1951, לאחר שהשלים לימודי הנדסה, נמנה עם מייסדי האגודה למדעי התעופה בישראל, ובמרץ 1959 נבחר ליו"ר האגודה.
שירת בחיל האוויר כראש מחלקת ההנדסה של החיל, ולאחר שחרורו מצה"ל נמנה עם מייסדי הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון, ובהמשך היה דיקן הפקולטה. בשנת 1963 מונה לחבר הוועדה הלאומית לחקר החלל שהוקמה על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנת 1965 מונה ליו"ר הוועדה. כיהן בוועדות של הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה), והיה ממלא מקום היו"ר. בשנת 1969 נבחר לנשיא האיגוד לקידום המדע בישראל. היה חבר במליאת הוועדה הבינלאומית למחקר החלל (COSPAR), והביא לקיום הכינוס ה-20 של ארגון זה בישראל ביוני 1977. בשנת 1973 עבר לאוניברסיטת תל אביב והתרכז בתחום החלל. בתחילת שנות ה-80 נמנה עם חברי מערכת האנציקלופדיה "עולם חדש".
היה במשך שנים רבות חבר ויו"ר הוועדה הלאומית ל CODATA של האקדמיה הישראלית למדעים ונשיא עולמי של הוועדה בין השנים - 1994-1990 . CODATA ו-COSPAR  הן ועדות של ICSU.
קריטריוני קופנהגן

קריטריונים גאוגרפיים

סעיף 49 (לשעבר סעיף O) של אמנת מאסטריכט קובע כי כל מדינה אירופית המכבדת את עקרונות האיחוד האירופי יכולה להגיש בקשת הצטרפות. סיווג המדינות כאירופיות הוא "כפוף להערכה פוליטית" על ידי הוועדה, וחשוב יותר – על ידי המועצה האירופית.
ב -1987 הגישה מרוקו בקשה להצטרף לקהילה האירופית (שקדמה לאיחוד האירופי). הבקשה נדחתה בטענה שמרוקו אינה נחשבת ל"מדינה אירופית" ולכן איננה יכולה להצטרף אליה. קריטריון חברות גאוגרפי זה עוגן מאוחר יותר בקריטריונים של קופנהגן.
לעומת זאת, בשנת 2004 הצטרפה קפריסין לאיחוד. היה זה סיומו של תהליך שארך 14 שנה, מאז שקפריסין הגישה לראשונה את בקשת ההצטרפות שלה, ולאחר 7 שנות משא ומתן. קפריסין צורפה לאיחוד אף על פי שאיננה נחשבת באירופה מבחינה גאוגרפית, ולמעשה, היא קרובה הרבה יותר ללבנון, סוריה וישראל מאשר ליוון, שכנתה הקרובה ביותר באיחוד האירופי.

קריטריונים פוליטיים

קריטריוני קופנהגן מגדירים בפירוט את התנאים הפוליטיים שמדינה חברה צריכה לעמוד בהם:

דמוקרטיה

בממשל דמוקרטי מתפקד, כל אזרחי המדינה מסוגלים להשתתף, באופן שוויוני, בקבלת ההחלטות הפוליטיות בכל רמות הממשל. הדבר מחייב גם בחירות חופשיות בהצבעה חשאית, בזכות להקים מפלגות ללא כל הפרעה מצד המדינה, גישה הוגנת ושוויונית לעיתונות חופשית, איגודים מקצועיים חופשיים, חופש דעה, כפיפות של סמכויות הביצוע לחוקי המדינה, וכן גישה חופשית להליך משפטי הוגן המופרד מהרשות המבצעת.

שלטון החוק

שלטון החוק מחייב כי מימוש הסמכות הממשלתית יותנה בעמידה בחוקי המדינה, שאומצו בהליך שגם הוא נקבע בחוק. העיקרון נועד להיות אמצעי הגנה מפני פסקי דין שרירותיים.

זכויות אדם

זכויות האדם הן זכויות שכל אדם מחזיק בהן מעצם היותו אדם; זכויות האדם הן "בלתי ניתנות לערעור" ושייכות לכל בני האדם. אם זכות היא בלתי ניתנת לערעור, פירוש הדבר שאי אפשר להעניק אותה, לשלול אותה, להגביל אותה, או למכור אותה (למשל, במצב של עבדות). הזכויות הללו כוללות את הזכות לחיים, את הזכות להליך הוגן והחופש מעבדות ומעינויים.

כבוד והגנה על זכויות המיעוט

בני מיעוטים לאומיים זכאים לשמור על תרבותם ועל מנהגיהם הייחודיים, לרבות לשונם (ככל שלא נוגדת את זכויות האדם של אנשים אחרים, ולא את ההליכים הדמוקרטיים ואת שלטון החוק), מבלי לסבול כל אפליה.

קריטריונים כלכליים

קריטריוני קופנהגן דורשים שהמדינות החברות תהיינה בעלות כלכלות שוק מתפקדות, וכן שהיצרנים הפועלים בהן יהיו מסוגלים להתמודד עם התחרות ועם כוחות השוק הקיימים באיחוד.

התאמת חוק המדינה לחוקי האיחוד

באופן רשמי, דרישה זו אמנם איננה חלק מקריטריוני קופנהגן, אך בפני המדינות החברת מוצבת דרישה להתאים את החקיקה הנהוגה בהן לגוף החקיקה שנבנה לאורך שנות קיום האיחוד האירופי, הידוע בכינוי "acquis communautaire". לצורך תהליך ההצטרפות של מדינה מסוימת, ה-"acquis" מחולק למספר פרקים, אשר כל אחד מהם עוסק בתחום מדיניות אחר. בתהליך הצירוף של בולגריה ורומניה בשנת 2007, למשל, היו 31 פרקים. לצורך המשא ומתן עם קרואטיה, טורקיה ואיסלנד חולק ה-"acquis" ל-35 פרקים.
כושית

"כושית" (בצרפתית: Une Négresse) הוא שיר אירוטי מאת המשורר הצרפתי סטפאן מלארמה שנכתב בטורנון בשנת 1864 או 1865.
השיר מתאר אקט יחסי מין בין אישה כושית לילדה לבנה ועוסק בבוטות ובישירות בנושאים של לסביות, פדופיליה וסקופופיליה.

רקע

מלארמה כתב בפריז של ימי האסכולות האמנותיות המהפכניות המודרניסטיות של מפנה המאה: הקוביזם, פוטוריזם, דדאיזם, וסוריאליזם. הוא היה מראשי תנועת הסימבוליזם וצוטט כיוצר הסבור כי "יש לתאר לא את הדבר כשלעצמו אלא את האפקט שהוא יוצר." מלארמה, שהיה מיודד עם הצייר אדוארד מאנה, ייסד סלון ספרותי-אמנותי נודע ונחשב שבין פוקדיו נמנו ויליאם בטלר ייטס, ריינר מריה רילקה, פול ורלן.
גרסה נוספת, שונה במעט, של השיר פורסמה בעיתון תחת השם תמונה גרוטסקית (שפתיים ורודות) (צרפתית: (Image Grotesque (Les Lèvres roses).
בשל נועזותו הרבה, "כושית" נערך החוצה מספר השירים של מלארמה שפורסם לאחר מותו של המשורר בשנת 1899 ולא נכלל בו.

אופי השיר

השיר הוא שיר אירוטי/פורנוגרפי עם סצנה סיפורית (בניגוד לתיאורית) – הכוללת תנועה, כאשר כל מהלך בשיר מנומק על ידי קודמיו. בשיר מופיעים נושאים שנויים במחלוקת רבים: סקופופיליה, יחסי מין לסביים, פדופיליה, מין אוראלי ויחסי מין בינגזעיים.

הדמויות בשיר

הדמויות בשיר הן הכושית, שבהתאם לסטריאוטיפים קולוניאליסטיים מתוארת כפראית ורחבת ממדים ובניגוד אליה הילדה הלבנה, היא הקרבן, שברירית, קטנה ובעלת גוף בוסרי. הילדה מתוארת כלובשת שמלה בלויה ומכאן ניתן להסיק כי היא אולי עניה, בת למעמדות נמוכים. היחסים בין השתיים כאמור ניגודיים. הכושית זרה וחייתית, בטוחה בעצמה, צוחקת ומשתעשעת, ומתנהגת כמי שמשתייכת למעמד חברתי גבוה יותר, שעה שהילדה הלבנה מקומית, מצייתת ומבצעת.

הדובר הגיבור בשיר

השיר כתוב ביד דובר אוקטוראלי, יודע כל, בעל מאפיינים של דובר עד. בשיר קיימת הערה סיטואציונית, המשקפת עמדה של צופה מהצד: "חזירה זו". הערה זו, ועוד מספר אלמנטים, מלמדים שהדובר אמנם חיצוני אך הוא צופה בסצנה מהצד, אולי מן המחבוא. לשיר אווירה של ריגוש ותאוות בשרים אקזוטית ואסורה. נימת הדובר בשיר רצופה בדימויים ושמות תואר רגשניים כגון 'איילה מפוחדת', 'פיל משוגע' ו'פה מוזר'. בנוסף, מדמה הדובר בשיר את איבר המין הנשי לקונכייה. דימוי זה, פסטורלי ועדין, הוא אנטיתיזה ל'חזירה' בתחילת השיר. שני הדימויים משקפים הערות סיטואציוניות של המספר, ושניהם נמצאים בשני קצות המנעד של קו השינוי שחל בצופה המציצן. עובדה זו ממצבת את הדובר כגיבור בשיר. גיבור ספרותי, פרוטגוניסט, הוא הדמות שבלעדיה סיפור המעשה לא מתקדם, הנושא על שכמו את המסר שהמחבר מבקש להעביר לקורא והוא הדמות המשתנה במהלך הסיפור או הסצנה. שתי הנשים אינן ממלאות את התנאים הללו ולכן הדובר המציצן הוא הגיבור האמיתי של השיר. הוא המספר, נקודת מבטו היא הקובעת, והוא הדמות המשתנה: הוא הופך מנסער למהופנט, מחסר ניסיון למנוסה. בתיאוריו הוא מציף את תופעת הסקופופיליה וקורא תיגר על ההגמוניה הבורגנית הלבנה בתקופת צרפת הקולוניאליסטית.
לייק בל

ביוגרפיה

בל נולדה בניו יורק לרובין בל, בעלת חברת העיצוב "Robin Bell Design", ולהארווי סיגל. אביה הוא יהודי ואמהּ היא נוצרייה-פרוטסטנטית.

קריירה

בשנת 2002, הופיעה בל לראשונה בסרט "מחרטה של גן עדן" (Speakeasy) בתפקיד שרה. באותה שנה היא הופיעה בשני פרקים בסדרה "ER".
בשנת 2003, היא הופיעה לראשונה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "סיפורי מלחמה" ". בנוסף, היא שיחקה בסדרה קצרת הימים של NBC,‏ "Miss Match", את ויקטוריה, חברתה הטובה והחכמולוגית של אלישה סילברסטון. ב-2004, בל הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "הפרקליטים" בתור סאלי היפ, והדמות שלה הופיעה לאחר מכן גם בסדרה "בוסטון ליגל", בה הייתה חברת צוות קבועה עד לעזיבתה ב-2005. היא חזרה לשני פרקים בסדרה ב-2006.
בין השנים 2005 - 2006 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת המדע הבדיוני "פני השטח".
ב-2008, היא שיחקה את אשלי בסרט "על גופתה המתה" ובסרט "גאווה ותהילה". באותה שנה היא החלה לשחק בסדרה "בית חולים לילדים". בסוף 2009, הופיעה בסרט "זה מסובך".
ב-2010 היא כיכבה בסדרה של HBO "איך להצליח באמריקה", דיבבה בסרט "שרק לנצח" והתארחה בפרק בסדרה "הליגה". באותה שנה גילמה את מריאנה בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
בשנת 2011, היא הופיעה בסרטים "קשר לא מחייב" ו"רצח קטן" והתארחה בפרק בסדרה "הבחורה החדשה". בנוסף, באותה שנה היא דגמנה בשבוע האופנה במילאנו, איטליה.
בשנת 2012, היא התארחה בפרק בסדרה "טופ גיר אמריקה", ודיבבה בסדרות הטלוויזיה המונפשות "טרון: הזריחה" ו-"רובוט צ'יקן". 
בשנת 2013, כתבה, הפיקה ביימה ושיחקה בסרט "בעולם שבו..".
בשנת 2014 השתתפה בסרט יד בשווי מיליון דולר בתפקיד ברנדה ודובבה את דמותה של מונה ליזה בסרט "מר פיבודי ושרמן".
בשנת 2015, שיחקה בסרטים "דייט בהפתעה" ו"אין לאן לברוח". והחלה לדבב בסדרת האנימציה "בוג'ק הורסמן". 
בשנת 2016 תרמה את קולה לסרט האנימציה "החיים הסודיים של חיות המחמד", ובהמשכו "החיים הסודיים של חיות המחמד 2" מ-2019. 
בשנת 2019 יצרה בל את קומדיית המצבים "בלגן בבית" שעלתה בפברואר לרשת ABC. בל היא גם השחקנית הראשית והמפיקה בפועל של הסדרה. בספטמבר שנה זו עלתה העונה השנייה.

חיים אישיים

התארסה לאמן הקעקועים סקוט קמפבל במרץ 2012 ונישאה לו ב-1 ביוני 2013 בבית האופרה בניו אורלינס. באוקטובר 2014 נולדה בתם. במאי 2017 נולד להם גם בן.
קרב קורונאה (394 לפנה"ס)

קרב קורונאה, (ביוונית: Μάχη της Κορώνειας) היה קרב יבשתי שנערך בשנת 394 לפנה"ס במהלך המלחמה הקורינתית. הקרב התרחש במישור קורונאה על אדמת תבאי, והשתתפו בו 15,000 לוחמים הנאמנים לספרטה מחד ו-20,000 לוחמים של ערי הליגה האנטי ספרטנית מאידך. אולם למרות נחיתותם המספרית ניצחו הספרטנים.

הרקע לקרב

לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. מלך ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, אולם ביוזמתו של טימוקרטס מרודוס אוחדו ביוון אתונה, תבאי, קורינתוס, ארגוס, וערים נוספות, לליגה אנטי-ספרטנית גדולה. בעלי הברית ניסו לתקוף את הפלופונס, אולם הובסו בקרב נמאה. השלטונות בספרטה הזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה הוא חזר בדרך היבשה חצה את תסאליה וחדר לבויואטיה. כוחות תבאי ובעלות בריתה המתינו לו במישור קורונאה.

הקרב

צבא בעלי הברית התחלק לשניים: הצבא התבאני, והכוחות של בעלי הברית. הצבא הספרטני הורכב בעיקר מהלוטים משוחררים ומשכירי חרב וותיקי מסע הרבבה. שני הצדדים התקדמו כמה מאות מטרים בדממה עד שהתבאנים הסתערו על האגף השמאלי החלש של הספרטנים. בעוד האגף הימני הספרטני תקף את האגף השמאלי התבאני שהיה מורכב בעיקר מבעלי הברית של תבאי. האגף הימני הספרטני נחל ניצחון, אולם במקביל האגף הימני התבאני הביס את האגף השמאלי הספרטני והצליח לבזוז את המחנה הספרטני. אגסילאוס שפיקד על האגף הימני, מיהר וחסם את דרך הבריחה של התבאנים. כאשר נודע לתבאנים שבעלי בריתם הובסו ונמלטו הם ניסו להימלט, אולם הספרטנים חסמו את דרכם אך בקושי הם הצליחו להימלט ולברוח משדה הקרב.

תוצאות

אגסילאוס שנפצע בעצמו בקרב, טען לניצחון כיוון שהמישור נותר בידיו. אולם למעשה כעבור כעבור כמה ימים נאלץ לעזוב את האזור ולהגיע לפלופונס דרך מפרץ קורינתוס. על פי טענת דיודורוס, 600 תבאנים נהרגו בקרב ו-350 ספרטנים.
אנטוניאן

אנטוניאן היה מטבע בשימוש בתקופת האימפריה הרומית, והיה שווה ערך ל-2 דינרים. בתחילה היה נהוג לייצר את המטבע מכסף, אך בהדרגתיות הופסק השימוש בכסף והחלו לייצרו מברונזה. המטבע נקבע על ידי קיסר רומא מרקוס אורליוס אנטונינוס בתחילת 214, והיה מטבע הדומה בצורתו לדינר פרט לכך שהיה גדול במעט, והיה מוטבע עליו תבניתו של הקיסר עם כתר קרניים ₍₎ על ראשו, המורה על כך שהיה שווה פי שניים מהדינר, או שהיו מוטבעות עליו דמויות נשים (נשות הקיסרים בדרך כלל) כשהן אוחזות סהר בידן.
אך גם בעת יצירתו של המטבע תכולת הכסף שלו הייתה שווה רק ל-1.5 דינרים, ולא שני דינרים כפי ערכו הנקוב. דבר זה גרם ליצירת אינפלציה: ההמון במהירות אגר את הדינרים, כאשר גם הקונים וגם המוכרים העדיפו את הדינרים על פני המטבע החדש עקב ערכו הנמוך, לכן העלו את מחיר הסחורות בהתאם לשווי המטבע הריאלי. אספקת עפרות הכסף נתקלה בקשיים, עקב הפסקת הכיבושים הרומאים, ובמכרות הכסף בחצי האי האיברי ירדה התפוקה, במקביל האימפריה נזקקה למטבעות על מנת לשלם לחייליה את שכרם ובכדי לרכוש את נאמנותם. לכן בכל פעם כמות הכסף שבמטבע פחתה, דבר שבתורו גרם שוב לעידוד האינפלציה. 
בסוף המאה ה-3 המטבעות היו עשוי כמעט לחלוטין מברונזה, שהופקה ממטבעות ישנים שהותכו בדוגמת הססטרטיוס.
פורט סמית'

היסטוריה

האזור בו נמצאת פורט סמית' הפך לחלק מארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803. באותן שנים האזור, שנודע בשם המערב הישן של אמריקה, היה מיושב בדלילות והוקמו בו מוצבים של צבא ארצות הברית כדי לחזק את השליטה בו. אחד האחראים להגנה היה הגנרל תומאס אדמס סמית' והוא הורה להקים מוצב על גדות נהר ארקנסו. בהתאם לכך ב-1817 הוקם פורט סמית' (מילולית: "מבצר סמית") במקום בו נמצאת העיר היום.
כעבור זמן קצר נוצרה התיישבות מסביב למוצב שנשאה את שמו, אך המוצב עצמו הועבר ב-1824 כ-130 קילומטרים מערבה, לפורט גיבסון. לאחר מכן אדם בשם ג'ון רוג'רס קנה את קרקעות הממשל באזור ותרם לפיתוחה של פורט סמית'. ההתיישבות גדלה כל-כך עד שהממשל "נאלץ" להקים בה מוצב חדש כדי להגן על עיירת הסְפַר.
בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים האמריקנית צבא הקונפדרציה השתלט על ההתיישבות ועל המבצר. צבא האיחוד השתלט על העיר לאחר שניצח ב-1 בספטמבר 1863 בקרב דוויל'ס בקבון (Battle of Devil's Backbone) בהרים בקרבת פורט סמית'. ב-31 ביולי 1864 כוחות הקונפדרציה ניסו להשתלט מחדש על פורט סמית', אך הם נכשלו. במהלך המלחמה ולאחריה העיר החלה להתפתח, כשהיא הייתה יעד לעבדים נמלטים ותומכי האיחוד בדרום ארצות הברית.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת ארקנסו - פורט סמית'.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי פורט סמית', הנמצא במרחק 6 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
פורט סמית' נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 40, המקשר בין ברסטו בקליפורניה ובין וילמינגטון בקרוליינה הצפונית. כמו כן, בקרבת פורט סמית' מתחיל אחד המקטעים המרכיבים את כביש בין-מדינתי 49, אשר מגיע עד צפון ארקנסו.
קריף

קריף (ראשי תיבות בצרפתית: CRIF - Conseil représentatif des institutions juives de France, המועצה המייצגת של מוסדות יהודיים צרפתיים) הוא ארגון הגג של הארגונים היהודיים בצרפת.
הקריף מתנגד לאנטישמיות ולמדיניות שהוא רואה בה כאנטישמית. הוא תומך בדרך כלל במטרות הציוניות ובמדינת ישראל.
ב-2004 גינה את ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, באפיון שלו על האנטישמיות בצרפת וכן את הקריאה שלו לכל יהודי צרפת לעלות לישראל.
ב-20 בנובמבר 2004 האשים ארגון הקריף את ממשלת צרפת באי הגנה על אזרחים מפני שידורי טלויזית אל-מנאר של חזבאללה שכללו סרטונים שזוהו על ידי הארגון כאנטישמיים ומסיתים מוסלמים לתקוף יהודים . אל-מנאר נחסמה על ידי CSA.
ארגון הקריף התנגד להקדשה של פיוס השנים עשר, המצהירה כי רוב ההיסטוריונים העצמאיים לא מסכימים עם העמדה כי פיוס עבד ללא הרף למען הצלת יהודים .
בדמי ימיה

בִּדְמִי ימיה היא נובלה עברית מאת ש"י עגנון, הפותחת את הקובץ "על כפות המנעול", בהוצאת שוקן. הנובלה פורסמה לראשונה בשנת 1923 בכתב העת "התקופה", של הוצאת שטיבל בוורשה, בתקופת מגוריו של עגנון בגרמניה.

הסיפור כאלגוריה לאומית בעלת אוריינטציה ציונית

על הפרשנות הרואה בסיפור "בדמי ימיה" סיפור אהבה מורכב, מוסיפה זיוה שמיר את הפרשנות לפיה הסיפור הוא אלגוריה לאומית בעלת אוריינטציה ציונית, המשקפת את הלבטים בנפשם של עגנון וצעירי דורו בעת פרסום הסיפור, כמו גם בנפשם של היהודים בעת התרחשות הסיפור, כעשרים שנה קודם לכן, בעקבות התעוררות הציונות: האם להישאר באירופה השׂבעה, או לעלות לארץ ישראל הדלה? לבטים אלה בין שתי דרכים מנוגדות משתקפים בסיפור בלבטיה של תרצה בין שני הגברים המנוגדים, לנדא שריחו כריח היער ועקביה המורה העני. אזכור מפורש של הרעיון הציוני, המעדיף את ארץ ישראל על פני הגולה, מוצאת שמיר בדבריה של בעלת נווה הקיץ שאצלה שהו עקביה ותרצה בירח הדבש שלהם: "בית לך, הִכבד ושב בביתך. ואמרת מצא חן בעיני גן חברי. מדוע לא תטע לך גם אתה גן כזה? למה יהיה אויר שכונתך רע והאוויר בשכונת רעך טוב?"

עיבודים

בשנת 2010 עובד הסיפור לסרט בשם "בדמי ימיה" בבימוין של לינה וסלבה צ'פלין, לפי תסריט מאת אסתר נמדר וליסה קאופמן נמדר.
בשנת 2011 העלה התיאטרון הקאמרי מופע בכיכובו של יונתן צ'רצ'י, המספר את הסיפור, בעיבודה של מיכל אקרמן, בליווי של סקסופון וקלרינט.
ביולי 2017 עלה בתיאטרון החאן מחזה על פי הסיפור בעיבודה של שחר פנקס ובבימויה של שיר גולדברג.
סמל בוואריה

סמל בוואריה (בגרמנית: Bayerisches Staatswappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית בוואריה והוא קיים בשתי גרסאות, גדולה וקטנה. הסמל עוצב בצורתו הנוכחית ב-1946 והוכרז בחוק ב-5 ביוני 1950.

תיאור הסמל

המגן מחולק לארבעה רבעים כאשר הרבע הראשון (הקנטון) מוטען באריה זהוב בעל טפרים ולשון אדומים, העומד זקוף על שדה שחור. חלק זה מסמל את המחוז המנהלי פלנטיין עילית (אנגלית: Upper Palatinate, גרמנית: Oberpfalz), מכיוון שזה סמלו ההיסטורי מ-1214. הרבע השני הוא סמלו של המחוז ההיסטורי פרנקוניה והוא מכונה המגרפה הפרנקונית. הוא מחולק לשני חצאים בצבעי אדום ולבן כאשר שלושת ה"שיניים" הלבנות מייצגות את שלושת מחוזות פרנקוניה: עילית, תחתית ומרכזית. מקורו של הסמל מבישוף וירצבורג שהיה גם דוכס פרנקוניה. הרבע השלישי מציג פנתר כחול בעל טפרים זהובים ולשון אדומה, העומד זקוף על רקע לבן ומייצג את מחוזות בוואריה העליונה והתחתונה. הרבע הרביעי מוטען בשלושה אריות שחורים פוסעים ברקע זהב המייצגים את מחוז שוואביה. המגן שבמרכז צבוע כדוגמת דגל בוואריה במעוינים אלכסוניים בצבעי תכלת ולבן. מקורו של סמל זה ברוזני העיר בוגן ולאחר מכן הוא אומץ על ידי בית ויטלסבאך, מושלי בוואריה מהמאה ה-12. כיום מסמל המגן המרכזי את בוואריה כולה.

הציצה היא "כתר העם" המורכב מרצועת זהב מעוטרת באבני חן שעליה חמישה עלים מקושטים. הכתר התווסף לסמל ב-1923 כדי לסמל את שלטון העם שהחליף את שלטון (כתר) המלוכה. התומכים הם שני אריות זהב זקופים.

הסמל הקטן

כשהמגן המרכזי מוצג לבדו במסגרת זהב ומוכתר בכתר העם, הוא מהווה את הגרסה הקטנה של הסמל.

היסטוריה

הסמל השתנה רבות במהלך השנים בהתאם לתהפוכות השלטון שעברו על בוואריה: דוכסות בחסות פרנקית ואחר כך בחסות האימפריה הרומית הקדושה, נסיכות, ממלכה (ממלכת בוואריה) ולבסוף מדינה גרמנית. עם זאת, המוטיבים המרכזיים - דגל בוואריה והאריה הזהוב הופיעו בכמעט כל גלגול של הסמל.
שלמה ברום

שירות צבאי

ברום גדל בפתח תקווה ולמד בתיכון ע"ש אחד העם. עם גיוסו לצה"ל שובץ ברום בלהק המודיעין של חיל האוויר. בהמשך השלים ברום קורס קצינים והמשיך במסלול קידום בלהק המודיעין. בין היתר שימש כראש מחלקת המחקר בלהק המודיעין של חיל האוויר וכנספח צה"ל בדרום אפריקה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בדרגת תא"ל. ברום לקח חלק במשאים ומתנים ובתהליך השלום עם הפלסטינים, ירדן וסוריה. בשנת 1998 השתחרר מצה"ל והצטרף כחוקר למרכז יפה למחקרים אסטרטגיים. בשנת 2000 שימש כסגן היועץ לביטחון לאומי. לאחר מכן שב לתחום המחקר האקדמי במכון למחקרי ביטחון לאומי. בשנים 2006–2005 שימש כחבר בוועדה שבראשה עמד דן מרידור, אשר הוקמה כדי לבחון אסטרטגיית הביטחון ואת הדוקטרינה של מדינת ישראל.
אדריכלות היי-טק

אדריכלות ההיי-טק, הידועה גם בשם אקספרסיוניזם מבני, היא סוג של סגנון אדריכלי מודרני מאוחר שהופיע בשנות ה-70 של המאה ה-20. סגנון זה משלב אלמנטים מתעשיית ההיי-טק והטכנולוגיה בארכיטקטורה, הן כשיטות בנייה והן כאלמנטים חזותיים הלקוחים מעולם הטכנולוגיה. הסגנון משמש גשר בין המודרניזם והפוסט-מודרניזם; עם זאת, נותרו שטחים אפורים באשר לתקופה המדויקת אליה יש לשייך את הסגנון כיוון שהגבולות בין זרמים אלה מטושטשים. חלק מנושאיו ורעיונותיו של סגנון אדריכלות היי-טק נקלטו מאוחר יותר בסגנון האמנות הנאו-פוטוריסטית ובתנועה האדריכלית.
בדומה לברוטליזם, המבנים המשויכים לאדריכלות ההיי-טק הם לעיתים רבות מבנים החושפים את השלד הפנימי שלהם ובכך מראים בו זמנית את המבנה החיצוני והפנימי שלהם. אלמנט זה יוצר ניגוד בין שלדי הברזל הפנימיים של המבנה לבין קירותיו החיצוניים. דוגמה למבנה כזה הוא מרכז פומפידו אשר לקח עד הקצה את רעיון זה של מבנה "חשוף". במקרה זה השימוש בפלדה "מבנית" הוא בחירה סגנונית או אסתטית.

מטרות

אדריכלות ההיי-טק באה בגישה מרדנית, האומרת כי יש להראות את האלמנטים הטכניים של הבניין על ידי החצנה שלהם. דבר זה מדגיש את אחת המטרות של אדריכלות ההיי-טק - העברת המסר כי מבנה אינו חייב להיות מוגמר עד סופו ולרדת לכל הפרטים הקטנים על מנת להיות אסתטי או איכותי.
היבט נוסף של המטרות של אדריכלות ההיי-טק הוא האמונה המחודשת בכך שהטכנולוגיה יכולה לשפר את העולם ולא להפך. כלומר, חתירה לאסתטיקה תעשייתית חדשה המבוססת על המחשבה כי הטכנולוגיה היא התפתחות חיובית ולכן יש לעצב באמצעותה. היבט זה בולט במיוחד בתוכניות של קנזו טאנג עבור שיקום של אזורים שנחרבו ממלחמה או אסון טבע באמצעות אדריכלות מודרנית.

מאפיינים

מאפייניה של אדריכלות ההיי-טק השתנו במהלך הזמן אך בכל זאת קיימים כמה אלמנטים טכניים שנשמרו, אחד מהם הוא הסדר והפונקציונליות. לאדריכלים חשוב שהעיצוב לא יבוא על חשבון המטרה שלשמה הבניין נבנה.
כפי שנכתב קודם, אלמנט חוזר הוא הניסיון של האמן להחצין את השלד של הבניין ואת "אבריו הפנימיים" ולא להצניע אותם. דוגמה טובה לכך הוא מרכז פומפידו, המציג לראווה את צינורות האוורור הפנימיים שלו. אלמנט נוסף הוא השימוש בחומרים לא מעובדים כגון זכוכית ופלדה, אשר פופולריים מאוד בקרב אדריכלי הזרם.
.

אדריכלות היי-טק בקולנוע

בסרט בלייד ראנר משנת 1982, ניתן לראות כי יוצרי הסרט בחרו בסגנון אריכלי המזכיר את אדריכלות ההיי-טק בעת עיצוב הבניינים הנמצאים ברקע הסצנות. הסרט בלייד ראנר הוא סרט העוסק בטכנולוגיה ובעתידנות מנקודת מבטם של האנשים בתקופה בה הסרט נוצר, כך שטבעי שאריכלות היי-טק תקח חלק בתיאור העתיד המושפע מן הטכלנולוגיה.
מנסוס

מנסוס (לטינית: Mansus ברבים מנסי לטינית: mansī) היה הכינוי בימי הביניים לחלקת אדמה שהיא חלק מנחלת אדון (וילה) ומעובדת על ידי אדם שקיבל אותה לחזקתו.
מקור המילה הוא בית, ובראשית המאה ה-7 נועד לתאר את ביתו של העבד או העובד שגר באחוזתו של אריסטוקרט. במהלך המאה ובמאות שאחריה, עם התפתחות המנוריאליזם התייחס המושג לחלקת אדמה שצמודה לבית ושאותה עיבד אותו אדם (בין אם היה עבד, שזכה לכינוי servus casatus (ברבים: servi casati), כלומר עבד בעל בקתה, ובין אם היה צמית (קולונאט)).
בתמורה לזיקת ההנאה מהחלקה ומהזכות לעבד את החלקה, היה חייב המחזיק בה לשלם לאדון תשלום קבוע כלשהו וחלק מהיבול, והיה חייב במספר ימי עבודה באדמותיו של האדון (terra indominicata).
מעצר בית (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילת הסדרה

ארקדי אניקייב, ראש עיר של העיר סינאוזיורסק, עיר קטנה בתוככי רוסיה, נעצר על ידי שירותי החקירה הפדרליים בעוון שוחד. עד לתחילת משפטו בית המשפט העירוני גוזר עליו מאסר בית אך לא באחוזתו המפוארת אלא בבית ילדותו עד לתחילת ההליכים המשפטיים. אלא, שבדירת ילדותו מתגורר שותפו לדירה מהילדות שהיה מתעלל בו כשהיה קטן. עכשיו הוא כבר לא הדמות הבכירה ומוצא עצמו מתמודד עם מגורים בדירה משותפת.

הפקה

לתפקיד ראש העיר נבחנו פאבל דרביאנקו ופיודור בונדרצ'וק, כשלבסוף לוהק דרביאנקו לתפקיד, שנועד להיות קומי בעיקרו.
צילומי הסדרה החלו בסוף 2016 ונמשכו 205 יום.
צילומי חוץ נערכו ביארוסלבל, כאשר את צילומי הדירה המשותפת ביצעו בעיר פודולסק ובמוסקבה
יואל לוי

ביוגרפיה

לוי נולד בעיר סאטו מארה שבצפון מערב טרנסילבניה, ברומניה, ועלה לישראל בילדותו. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, וקיבל תואר מוסמך לאמנויות בהצטיינות.
בצעירותו יואל לוי ניגן בכינור בתזמורת הגדנ"ע תחת שרביטו של שלום רונלי-ריקליס ובהמשך היה נגן בכלי הקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן למד ניצוח אצל מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
לוי למד גם אצל פרנקו פרארה בסיינה וברומא, אצל קיריל קונדראשין בהולנד ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
בשנת 1988 התמנה לוי למנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. לוי פרש מתפקיד המנהל המוזיקלי בשנת 2000 ואת מקומו תפס רוברט ספאנו. (לוי ממשיך לנצח על הקונצרטים בשני סופי שבוע בכל עונה). בשנת 2001 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
יואל לוי ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בטקס הענקת פרס נובל לשנת 1991. 
התזמורת הסימפונית של אטלנטה ניגנה בניצוחו בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת אטלנטה בקיץ 1996. 
משנת 2005 הוא משמש יועץ מוזיקלי לתזמורת הרדיו הפלמי והוא שימש בעבר כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ידועות במיוחד הקלטותיו עם התזמורת הסימפונית של אטלנטה של הסימפוניות מאת גוסטב מאהלר.
משנת 2014 משמש יואל לוי כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של רשות השידור הקוריאנית.
בין התזמורות עליהן ניצח לוי נמנות תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של בודפשט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, תזמורת קופנהגן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הפילהרמונית של פראג והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.