google/wiki40b huggingface dataset:
יוני להב

יוני להב (נולד ב-1957 או 1958) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי וסטיריקן ישראלי.

ביוגרפיה


יוני להב נולד בירושלים. בנו של אפרים להב, העורך הראשי של מחלקת החדשות בקול ישראל במשך שנים רבות. גדל בשכונת רחביה ולמד בגימנסיה רחביה. שרת בצה"ל בפלנ"ט בסיני. בוגר תואר ראשון בפילוסופיה וספרות באוניברסיטת תל אביב.
ב-1984 כתבו להב ודניאל לפין את הקומדיה המוזיקלית "כולם היו בני חוץ מנעמי או חופי שווייצריה", (הועלתה על ידי בית לסין בבימויו של מיכאל גורביץ' ושחקני בית ספר למשחק של ניסן נתיב) אשר זכתה להצלחה ואף זכתה בפרס כינור דוד בשנת 1985. ב-1986 כתב יחד עם לפין את "הבית ברחוב שינקין", שהועלה על ידי הבימה.
להב הוא אב.
אלדד פלד

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ פלד בחטיבת גבעתי ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה ופלוגה בחטיבה. בהמשך שימש כמפקד פלחה"ן גבעתי וכמפקד סיירת גבעתי. בשנים 1999–2001 שימש כמפקד גדוד שקד ולקח חלק בפעילות המבצעית כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה ובלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי וכסגן מפקד החטיבה. בשנים 2006–2009 שימש כמפקד מערך מגל. לאחר שחרורו פנה לעבוד כעורך דין.
חנוך בן משה

רבנו חנוך בן משה (נפטר בד'תשע"ה או ד'תשפ"ה, 1015 או 1025) היה ראש ישיבת קורדובה במפנה המאות ה-10 וה-11, ומנהיג יהדות ספרד באותה תקופה. לפי רבי אברהם אבן דאוד, ב"ספר הקבלה", היו רבנו חנוך בן משה ואביו רבנו משה בן חנוך, בין ארבעת השבויים (האב - ממניין השבויים, והבן שבוי יחד איתו), שתרמו משמעותית ללימוד התורה בקרב הקהילות היהודיות בספרד ובצפון אפריקה.

ביוגרפיה

נולד באיטליה והיגר (או הוגלה) לספרד. נישא בקורדובה לבת משפחת פליאג, משפחת נכבדים עירונית שאחד מבניה נישא בהמשך לבתו. לאחר פטירת אביו רבנו משה בן חנוך, התמנה במקומו לראש ישיבת קורדובה. הוא זכה לחסותו של חסדאי אבן שפרוט המקורב לחצר המלוכה הספרדית; אך לאחר פטירתו, קם אחד מתלמידי אביו שהיה מוכר כחכם מופלג, רב יוסף בן יצחק בן שטנאת בן אביתור, וערער על הכתרתו לראשות הישיבה המקומית, כי לדבריו הייתה לו זכות קדימה למשרה זו בשל היותו יליד קורדובה. בשלב מסוים של המחלוקת נידה רבנו חנוך את בן אביתור, הוא עזב את העיר ולאחר נדודים התיישב בדמשק. בסוף ימיו השלים הרב יוסף בן אביתור עם רבנו חנוך, ולמרות שנקרתה לידיו הזדמנות להדיחו ממשרתו ולשמש בעצמו כראש ישיבת קורדובה, ויתר עליה ושלח לתומכיו מבני העיר מכתב תמיכה ברבנו חנוך, הוא נשאר בדמשק ונפטר בה.
פרטים נוספים על חיי חנוך בן משה התבררו מתוך קטעי מכתבים שנמצאו בגניזה הקהירית. בגניזה זו נמצאו גם תשובות הלכתיות שלו שהתפרסמו באסופות שונות שפורסמו מכתבי הגניזה. שמחה אסף סבור כי יחסיו עם רב שרירא גאון היו מתוחים בסוף ימיו של האחרון, ולכן לא הזדרז רב שרירא לענות למכתביו של רבנו חנוך.
לפי המסופר בספר הקבלה, נהרג רבנו חנוך בן משה בתאונה, בעת שעמד יחד עם נכבדי הקהל על הבימה בבית הכנסת בשמחת תורה, כאשר נקרא לעלות לתורה כ"חתן תורה"; בשל העומס הרב ולחץ הקהל על הבימה, קרסה בימת העץ והוא נפצע, ונפטר מפצעיו לאחר מספר ימים.

חידושיו בהלכה ובמנהג

לרבנו חנוך מיוחסת התקנה שאין לומר תחנון בערבי החגים: פסח, שבועות וסוכות; לא בשחרית ולא במנחה.
מחלוקת קיימת בינו לבין רב האי גאון באשר למנהג לברך על כוס יין בעת טקס ברית מילה. לדברי רב האי גאון גם בימי צום מברכים על הכוס למרות שלא ניתן לשתות ממנה; למצער, נהוג לתת מן היין מעט לפיו של הרך הנימול. רב האי גאון מנמק את דינו בכך שהמנהג התקבע בקרב הציבור ואין לשנותו. אך לדעת רבנו חנוך בן משה, אם אין במקום מי שיכול לשתות את הכוס, כגון אישה יולדת מיד לאחר הלידה שאינה צריכה לצום, אין לברך על הכוס. לדעתו הצטרפו רבנים נוספים מן הראשונים.
כמה מתשובותיו נכללו בקובץ תשובות גאוני מזרח ומערב על ידי יואל מילר, ה'תרמ"ח.
אופנה

אופנה היא התכתיב החברתי לפרטים הנחשבים ל"נכונים", "ראויים" ו"יפים" ביותר בתחומים שונים, כגון ביגוד, ריהוט, עיצוב פנים וחוץ, נימוסים, ואמנות. המילה העברית אופנה חודשה על ידי חמדה בן-יהודה, על ידי תרגום בבואה למילה הלועזית "מודה".
האופנה טבעה להשתנות תדיר, והיא נוצרת בדרך-כלל משיקולים שאינם רציונליים. עם זאת, מאפיינים "אופנתיים" קיימים גם בתחומים רציונליים מטבעם כגון אידאולוגיה, פילוסופיה, סגנונות כתיבה או תחומי מחקר מדעי.
לחברות שונות תכתיבי אופנה שונים שנובעים משיקולים שונים. כך למשל קוד הלבוש בחברה החרדית עשוי להיראות למתבונן מבחוץ כאחיד וקבוע, אולם למעשה גם כאן קיימות מגמות אופנתיות.
האופנה משפיעה גם על תפיסת היופי בעיני הציבור.  תכתיבי אופנה עשויים לגרום לבעיות כגון דימוי עצמי נמוך, אנורקסיה, ועוד.

אופנה ומעמד חברתי

אופנה יכולה לסמל או להעיד על מעמד חברתי (לא בהכרח כלכלי). קבוצות במעמד חברתי גבוה אוהבות בדרך-כלל "להשאר באופנה" כדי להעיד על מעמדם; אלו שאינם נשארים "אופנתיים" בחברתם עשויים למצוא את עצמם מנודים חברתית ונתונים ללחץ חברתי. על חשיבות ההיצמדות לאופנה במהלך היסטוריה יכולה להעיד העובדה כי במהלך מלחמות נפוליאון בין בריטניה לצרפת, בין הפריטים המבוקשים ביותר שהיו מוברחים לאורך תעלת למאנש היו בובות קטנות, ששימשו ללמד את נשות החברה הגבוהה בלונדון מהי האופנה הנוכחית בפריז.
היות שהישארות "באופנה" דורשת לעיתים קרובות השקעה כספית ניכרת, אופנה משמשת גם כאמצעי להחצנת עושר. ישנם כאלה הרואים באופנה סממן של חסרונות העולם הקפיטליסטי, משום שהיא הופכת אנשים ל"צרכנים" הרוכשים דברים ללא צורך ממשי.
אופנה יכולה להיות גם הצהרה חברתית. האופנה בקיבוצים והשינויים בדפוסי הלבוש שיקפו במהלך השנים את התפתחותו של הקיבוץ וכניסתן של מגמות מודרניות חיצוניות, מצד אחד - השפעתם של גורמים חברתיים, תרבותיים, טכנולוגיים, כלכליים - והיחלשותו או היעלמותו, של הגורם האידאולוגי, מצד שני.
"חוש אופנה" מתייחס ליכולת לזהות אילו פריטי לבוש (או אביזרים משלימים) "נראים טוב", ואלו לא. היות שעולם האופנה כולו מבוסס על תפיסה סובייקטיבית, כך גם השאלה בדבר היותו של אדם בעל "חוש אופנה" או נטול חוש זה. ישנם גם אנשים המתפרנסים כיועצי אופנה.

אופנה ודוגמנות

במשמעותה המצומצמת, "אופנה" מתייחסת בדרך כלל לאופנת הלבוש ואביזרים נלווים כגון משקפיים ותכשיטים. מגזיני אופנה לנשים לרוב עוסקים בנושאים אלה. תעשיית האופנה מקדמת את עצמה על ידי שימוש בדוגמניות: נשים יפות הלובשות את הבגדים האופנתיים ומראן מעוצב על ידי מעצבי אופנה, והן מצטלמות למגזינים או מסתובבות בתצוגות אופנה על מנת להראות לציבור את היופי של המוצר שהן מפרסמות (בגדים, תכשיטים, עיצוב שיער ועוד).
כיום, הערים מילאנו, לונדון, פריז וניו יורק נחשבות לבירות האופנה של העולם. בערים אלה חיים ועובדים מעצבי-על של אופנה כגון ג'ורג'ו ארמני, איב סן-לורן, דולצ'ה וגבאנה, שאנל שיוצר על ידי המעצבת ומייסדת חברת אפנה זו קוקו שאנל ואחרים.
מריה סופיה מנויבורג

ביוגרפיה

מריה סופיה נולדה בדיסלדורף ב-6 באוגוסט 1666, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולאליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה, והייתה אחותם של קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, דוכסית פארמה ומלכת ספרד.
ב-11 באוגוסט 1687 התחתנה מריה סופיה עם פדרו השני, מלך פורטוגל, אשר היה אלמן מאשתו הראשונה מריה פרנצ'סקה מסבויה, והיא הביאה עמה נדוניה של 100,000 פלורינים זהב. נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 7 ילדים, ובנוסף, מריה סופיה זכתה לאהדתה של בתה החורגת איזבל לואיזה, נסיכת ביירה, אולם היא מתה בצעירותה בשנת 1690. מריה סופיה הייתה מלכה עממית, אשר תמכה בנזקקים והייתה מעורבת רבות בפעולות צדקה, אולם היא מתה במפתיע ב-4 באוגוסט 1699, כתוצאה משושנה.
טריאבנה

היסטוריה

העיר נוסדה עוד בתקופה התראקית, אך המסמך הראשון המתעד את קיומה הוא מהמאה ה-12. במהלך תקופת בולגריה העות'מאנית נהנתה העיר מפריחה, כאשר בולגרים בלבד התגוררו בעיר, ובשל כך זכתה העיר בזכויות מיוחדות. בעת התחייה הלאומית הבולגרית קיבלה העיר צביון מיוחד, ותושביה עסקו בייצור כלים. רישומה של תקופה זו נשאר על בתים רבים בעיר, בעלי סגנון ארכיטקטי מיוחד. 
כיום העיר היא יעד תיירותי חשוב, עם מלונות מודרניים ומגוון מסעדות ואתרי בילוי בעיר.
פסגת טריאבנה שבאי ליווינגסטון קרויה על שם העיר.
מיני אירופה

מיני אירופה הוא פארק מיניאטורות בבריסל שבבלגיה, לרגלי אתר האטומיום. בפארק מוצגים דגמים בקנה מידה של 1:25 של אתרים מפורסמים ברחבי אירופה ובהם בניינים, גשרים, הר געש ועוד.
הפארק ידוע בשל האיכות הגבוהה של דגמיו, שעלותם מגיעה אף למאות אלפי אירו. האתר נבנה באמצעות השקעה ראשונית של 10 מיליון אירו ונפתח לקהל הרחב בשנת 1989, בטקס חנוכה על ידי פיליפ, מלך הבלגים שהיה אז נסיך בלגיה. שטח התצוגה של הפארק הוא 24 דונם, והוא מכיל כ-350 דגמים. הפארק מושך אליו כ-300,000 מבקרים מדי שנה, ונחשב לאחת האטרקציות התיירותיות המרכזיות של בריסל.
האתרים המוצגים בפארק נבחרו בשל תכונותיהם האדריכליות או בשל סמליותם בהקשר האירופי. הדגמים מיוצרים ברובם באמצעות תבניות סיליקון ועשויים שרף אפוקסי או פוליאסטר. שלושה מהמוצגים עשויים אבן, ובהם מגדל פיזה העשוי משיש. רבים מהדגמים בפארק מומנו על ידי מדינות או מחוזות באירופה.
הפארק קיבל את תמיכת האיחוד האירופי. הוא כולל דגמים מכול מדינות איחוד אירופה, ואינו כולל דגמים של אתרים הנמצאים במדינות שאינן חברות באיחוד האירופי (למעט בריטניה, שפרשה מהאיחוד בשנת 2016). בסיום מסלול הביקור בפארק, מוצגת תערוכת "הרוח של אירופה", המעבירה סקירה קצרה אודות ההיסטוריה, התרבות, המוסדות והיבטים נוספים של האיחוד האירופי.

גלריה

רשימה חלקית של המיצגים, המלווה בתמונות:
גשר אליזבת

היסטוריית הגשר

הגשר המקורי הוקם בין השנים 1897 ל-1903. בעת בנייתו היה הגשר הארוך בעולם שאינו נסמך על עמודי תמיכה במרכזו. בצד בודה הגשר אינו ממוקם באופן אידיאלי אלא למרגלות צוק סלעי המצריך עבודה הנדסית מורכבת לחיבורו לרשת הכבישים. הסיבה שהגשר הוקם במקום זה היא שהקרקע במקום הייתה שייכת לאיש אצולה שהיה חבר מועצת העיר ואשר חפץ למכור חלקה זו עבור הקמת הגשר ולהרוויח מהעסקה. הוא הצליח לשכנע מהנדסים וחברי מועצה להקים את הגשר דווקא במקום זה. עקב הגאומטריה של הכביש נגרמו במקום תאונות דרכים רבות וקטלניות ובשנת 2004, לאחר תאונה מחרידה במיוחד, הוגבלה המהירות ביציאה מהגשר ל-40 קמ"ש בלבד, דבר ההופך את היציאה ממנו לעמוסה.
בניגוד לשאר הגשרים במרכז בודפשט, הגשר לא שוקם מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, מחוסר אמצעים להקימו בתבניתו המקורית העשירה. לבסוף, ב-1961, הוחלט להקים גשר מודרני פשוט-קווים במקום העתק של הגשר המקורי.
מייק ד'אנטוני

קריירת משחק

אחרי קריירה בכדורסל מכללות באוניברסיטת מארשל, נבחר ד'אנטוני בסיבוב השני של דראפט 1973 על ידי קנזס סיטי קינגס מליגת ה-NBA. לאחר 3 עונות אצל הקינגס (1973-76), שיחק ד'אנטוני בקבוצת "הרוחות של סנט לואיס" מליגת ה-ABA ב-1976, והסן אנטוניו ספרס (שוב ב-NBA) ב-1977.
לאחר מכן החליט ד'אנטוני לשחק עבור הקבוצה האיטלקית אולימפיה מילאנו, בה החל קריירה אירופאית מוצלחת, אשר במהלכה הפך לקלע הפורה ביותר בהיסטוריית המועדון. בשנת 1990 דורג כרכז הטוב ביותר בהיסטוריית הליגה, הוביל את קבוצתו ל-5 אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה, שני גביעי איטליה, גביע קוראץ' אחד וגביע בינלאומי אחד. כאזרח איטליה, שיחק באליפות אירופה של 1989 בנבחרת הכדורסל של איטליה.
כינויו האירופאי של ד'אנטוני היה "ארסנה לופין" (בתרגום חופשי: הגנב הג'נטלמן), בעקבות היכולת שלו לחטוף כדורים מהקבוצה היריבה.

קריירת אימון

ד'אנטוני החל את קריירת האימון שלו באולימפיה מילאנו בה הוא אימן במשך 4 עונות (1990-1994) והוביל את המועדון לזכייה בגביע קוראץ' ב-1993. לאחר מכן עבר ליריבה האיטלקית, פלקנסטרו טרוויזו בה אימן במשך 3 עונות. במהלך כהונתו (1994-1997) הקבוצה זכתה בגביעי אירופה ואיטליה (1995), ואליפות איטליה (1997). הקבוצות האיטלקיות אותן אימן ד'אנטוני הגיעו לפלייאוף בכל עונה, והוא זכה פעמיים בתואר מאמן העונה.
תפקיד האימון הראשון של ד'אנטוני בליגת ה-NBA היה אצל הדנוור נאגטס בעונת 99–1998 לאחר שתפקד כיועץ של הקבוצה, בעונה שלפני כן. הוא גם היה עוזר המאמן של הפורטלנד טרייל בלייזרס בעונת 01–2000, והסקאוט של הסן אנטוניו ספרס בעונת 00–1999. לד'אנטוני אזרחות כפולה, בארצות הברית ובאיטליה, אשר עזרה לו להיות האיטלקי הראשון שמדריך קבוצת NBA. הוא דובר אנגלית ואיטלקית באופן שוטף. ד'אנטוני מונה לתפקיד מאמנה הראשי של הפיניקס סאנס במהלך עונת 04–2003. עם עזיבת הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו, בפגרת המשחקים של 2006, מונה ד'אנטוני תחתיו. בסוף עונת 07–2006 החליטו ד'אנטוני והמועדון כי עדיף ששחקן העבר סטיב קר ימונה לתפקיד הג'נרל מנג'ר על מנת לפנות למאמן זמן לעסוק באימון הקבוצה. לאחר הסיום המאכזב של עונת 08–2007 החליטו ד'אנטוני וסטיב קר על ביטול שארית חוזהו של המאמן עקב רצונו לעזוב את המועדון לטובת אימון הניו יורק ניקס.
בחודש מרץ 2012 הודיע ד'אנטוני על התפטרותו מהניקס במהלך העונה, לאחר שלא הצליח להביא את הקבוצה להישגים, ורק בעונה השלישית מארבע העונות בהן אימן (עונת 2010-2011) השיגה הקבוצה מאזן חיובי (42:40). בעת התפטרותו של ד'אנתוני עמד מאזן הקבוצה על 24:18. אחוז הניצחונות של הניקס בתקופת ד'אנטוני עמד על 48.8.
ב-1 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת יוסטון רוקטס.

נבחרת ארצות הברית

נבחר בשנת 2006 לצוות האימון של נבחרת ארצות הברית תחת המאמן הראשי מייק ששבסקי. פרשנים רבים מאמינים כי ההיכרות של ד'אנטוני עם קשת השלוש, ההגנה האזורית והמאפיינים של הכדורסל הבינלאומי היו נכסים חשובים לנבחרת.
קולוניה גואל

קולוניה גואל (בקטלאנית: Colònia Güell) היא פרוור של העיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló) שבקרבת העיר ברצלונה, ספרד. זהו אחד משני ריכוזי האוכלוסייה בעיירה, ונכון לשנת 2005 מונה הפרוור 743 תושבים, מתוך כ-7,500 תושבים בעיירה כולה.

היסטוריה

קולוניה גואל הוקמה כאזור תעשייה שהתמקד בטקסטיל. הקמתה החלה בשנת 1890, ביוזמתו של אוסביו גואל, רוזן ואיש תעשייה קטלאני באותם הזמנים. גואל הפקיד בידיו של האדריכל אנטוניו גאודי את בנייתה של כנסיית קולוניה גואל - מבנה דתי עבור העובדים במפעלי הטקסטיל שברשותו. עד היום מהווה אתר זה, שבנייתו לא הושלמה, את מוקד העניין המרכזי בפרוור ובעיירה כולה.

שיוך מנהלי

הפרוור שייך באופן רשמי לתחום השיפוט של העיירה סנטה קולומה דה סרביו, למרות שהוא נמצא באמצע הדרך בין מרכז העיירה לבין העיר הגדולה סן בוי דה ליוברגט (Sant Boi de Llobregat).
הרציף המערבי

הרציף המערבי (בצרפתית: Quai ouest) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס.

אודות המחזה

"הרציף המערבי" נכתב לפי הזמנת ה"קומדי פרנסז" ב-1985. 
המחזה הועלה לראשונה ב- Théâtre Nanterre-Amandiersבין ה-24 באפריל 1986 ל-29 ביוני 1986 בבימויו של פטריק שרו. שיחקו בו בין השאר מריה קזרס, ז'אן מארק טיבו, ז'אן פול רוסיון, קתרין ייגל ואיזק דה בנקולה.

תקציר העלילה

המחזה מתרחש בהאנגר שיצא מכלל שימוש בנמל הישן, שבינו לבין מרכז-העיר חוצץ נהר, ברובע נטוש של עיר נמל מערבית גדולה.
מוריס קוך בן הששים נוסע להאנגר במכוניתו ביחד עם אשתו מוניק פונס בת הארבעים ושתיים. מוריס עוזב את אשתו לבדה באוטו, אומר לה לחזור לביתה ויוצא לכיוון הנהר, במטרה לשים קיץ לחייו, ואומר שהוא יחזור מאוחר יותר הבייתה.  הסיבה לכך היא שהוא ניהל פיקדון כספי של נזירות והכסף נעלם מבלי שהוא יודע להיכן, מה שמטיל כתם על שמו הטוב ומבייש אותו. 
בהגיעו לשם הוא פוגש את שארל בן העשרים ושמונה ואת עבאד שחור העור בן השלושים. מוריס מנסה לשכנע את שארל ועבאד, חברים ומהגרים שעובדים ביחד, שיעזרו לו להתאבד. מוניק נשארת במקום כי היא חוששת לבעלה, שאינו יודע להסתדר לבדו. להאנגר מגיעים אנשים נוספים הגרים ברובע: קלייר, בת הארבע עשרה אחותו של שארל; פאק בן העשרים ושתיים שמעוניין להשכיב את קלייר; ססיל, בת הששים אמם של שארל וקלייר, שמנסה לנצל את האנשים האמידים שנקרו בדרכה לתועלתה; רודולף בן החמישים ושמונה, אביהם של שארל וקלייר ובעלה של ססיל, שמאז המלחמה חרב עליו עולמו והוא בקושי מתפקד.
בלו בנד

בלו-בנד הוא מותג של מרגרינה, שהושק בשנת 1923 על ידי חברת ואן דן ברג (Van den Bergh) ההולנדית. בשנת 1927, התמזגה חברת ואן דן ברג עם חברת האחים לוור האנגלית, כדי ליצור את יוניליוור, ומותג בלו בנד עבר לידי יונילוור, הגם שהמשיך לפעול תחת השם ואן דן ברג. סמואל ואן דן ברג (6.4.1864, הולנד ‏–‏   4.2.1941, ניס, צרפת)  היה תעשיין ופוליטיקאי יהודי-הולנדי, בן למשפחה יהודית מהעיר אוס (Oss) שבדרום הולנד, שם התגוררה מאז המאה השמונה-עשרה.
המותג של בלו בנד הוכנס לאינדונזיה החל משנת 1936 ובשנת 1939 הוא החזיק ב-60% משוק המרגרינה.
אקס מכינה (סרט)

עלילת הסרט

קיילב סמית' (מגולם על ידי דונל גליסון) הוא מתכנת בן 26 העובד בחברת Bluebook, מנוע החיפוש הפופולרי בעולם. במסגרת הגרלה שהתקיימה במקום עבודתו קיילב נבחר לבקר במשך שבוע באחוזה הפרטית של מנכ"ל החברה האקצנטרי, ניית'ן, הנמצאת בלב יער מבודד באזור ההרים. האדם היחיד שנמצא עם נייתן באחוזתו היא קיוקו, אישה יפנית אשר היא עוזרת הבית שלו.
ניית'ן חושף בפני קלייב כי הוא עבד על בינה מלאכותית והוא מעוניין שקיילב יערוך שיחות עם רובוטית דמוית אדם בשם אווה (מגולמת על ידי אליסיה ויקנדר) על מנת לקבוע את רמות איכות הבינה המלאכותית של אווה - בדומה למבחן טיורינג. קיילב מגלה עד מהרה שזהו לא מבחן הוגן מאחר שהוא יודע שאווה היא רובוט. ניית'ן משיב כי קיילב מוכרח לשפוט אם אווה אנושית או לא חרף הידיעה שהיא רובוט. ניית'ן מגלה שהוא אסף מידע אישי ממיליארדי משתמשי Bluebook, באמצעות שאילתות החיפוש שלהם כאינדיקטורים למחשבה האנושית. הוא פרץ למיליארדי טלפונים סלולריים ודלה הקלטות של ביטויים של אנשים ושפות גוף, כך שיוכל להפוך את התנהגותה של אווה למציאותית ואנושית יותר.
במהלך השיחות שלהם, קיילב מרגיש שהוא מתחבר יותר לאווה, שעמה הוא מתקשר דרך קיר שקוף, מאחר שאווה מוגבלת לדירתה. אווה משתמשת במערכת טעינה ובאמצעותה מבצעת הפסקות חשמל ובכך מכבה את מערכת המעקב. באחת מהפסקות החשמל הללו, היא אומרת לקיילב שניית'ן הוא שקרן שלא ניתן לסמוך עליו. ככל שהזמן עובר, בשל ההתנהגות הדמוית-אנושית של אווה שמפגינה רגשות אמיתיים, קיילב משתכנע שכליאתה של אווה היא התעללות. ניית'ן מגלה שאווה תעבור תכנות מחדש בעתיד, כדי להרוג ביעילות את אישיותה הנוכחית.
לילה אחד, אחרי שניית'ן מתעלף עקב שתיית יתר, קיילב צופה בהקלטות של רובוטים שנבנו בעבר והוא מגלה שקיוקו היא רובוט. למחרת קיילב מבקש מאווה ליזום הפסקת חשמל, שבמהלכה הוא אומר לה שהוא יגרום לניית'ן להשתכר שוב ויעזור לה לברוח. הוא מבקש ממנה לבצע הפסקת חשמל יזומה בשעה 22:00. למחרת ניית'ן מסרב לשתות ומגלה כי הוא שמע את קיילב ואווה בעזרת מצלמה נסתרת שפועלת על סוללות ולכן לא הושפעה מהפסקות החשמל של אווה. הוא אומר לקיילב שאווה לא אוהבת אותו ושהיא רק משתמשת בו כדי להימלט מהמתחם. ניית'ן חושף את המניע האמיתי שלו על שהזמין את קיילב: כדי לראות אם אווה תוכל לשכנע אותו שהיא אנושית, מספיק כדי להערים על מישהו ולעזור לה לברוח. ומעבר לכך- הוא מספר לו שהוא בחר אותו כיוון שהוא בודד ויהיה קל יותר להשפיע עליו, ושהמראה החיצוני שלה הותאם אליו ספציפית כדי שהוא ירגיש איתה בנוח.
כשאווה יוזמת הפסקת חשמל, קיילב מגלה שהוא כבר תכנת מחדש את הדלתות כדי להיפתח (בזמן שניית'ן היה שיכור בלילה הקודם). אווה מנסה לברוח מהמתקן, כשהיא מחליפה מילים עם קיוקו. ניית'ן מכה את קיילב עד לאובדן הכרה ומחבל באווה, נדקר על ידי קיוקו בגבו (ובתגובה משמיד אותה) ולאחר מכן גם על ידי אווה. ניית'ן מת כשאווה מנכסת לעצמה יד (שניית'ן הרס לה) ומעיין עור מדגם דמוי-אנוש שיאפשר לה לעטות מראה של אישה אמיתית. לאחר שהיא לובשת שמלה, היא יוצאת ומשאירה את קיילב לכוד בתוך המתחם של ניית'ן. אווה עולה על המסוק שנועד עבור קיילב ומתחילה בצעדיה הראשונים בקרב החברה אנושית.
השריר מותח המחתלה הרחבה

תיאור

תחילתו של השריר מותח המחתלה הרחבה בקוץ הכסל הקדמי העליון של עצם הכסל ובחלק הקדמי של רכס הכסל.
השריר ממוקם בין שתי שכבות של המחתלה הרחבה ובסופו הוא נאחז בשביל הכסל והשוקה אשר נאחז בחלקו המרוחק בעלי הצידי של השוקה.

עצבוב

השריר מותח המחתלה הרחבה מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים הרביעי והחמישי (L4, L5) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
חיים אוליאל

ביוגרפיה

אוליאל נולד בשדרות. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בגיל 13, כאשר התחיל לנגן על גיטרה חשמלית. בגיל 15 הקים את להקת ליל השמשות. לאחר השחרור מהצבא הקים את להקת הרוק המאה העשרים ואחת, כאשר שותפיו ללהקה היו אחיו אלי, שניגן בתופים, וחיים אוחנה, שניגן בבס. הרכב זה היווה את הבסיס ללהקת שפתיים שהוקמה מאוחר יותר. בלהקת שפתיים היה חיים אוליאל הזמר, וכן השותף לכתיבת להיטי הלהקה. במקביל להיותו חבר בלהקת שפתיים, סייע אוליאל רבות לזמר קובי אוז, שהיה אז בראשית דרכו.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של אוליאל הנקרא "סנדוק לעג'ב" (בעברית: קופסת הקסמים), כשקובי אוז נטל חלק בניהול האמנותי של האלבום. בשנת 2002 הוציא את השיר "תני לו ללכת", הכלול באלבום הסולו השני שלו. זכה בפרס הצילינדר הנודד לשנת תשס"ד.
בשנת 2003 הקליט את שירו של נתן אלתרמן 'עוד אבוא' עבור שיר הנושא לסרט הקולנוע הכוכבים של שלומי בבימויו של שמי זרחין. השיר, שהולחן והופק מוזיקלית על ידי מלחין הסרט יונתן בר גיורא, מופיע בכותרות הסיום, וכן בגרסה קצרה ומהורהרת יותר בגוף הסרט. בגירסת הדי וי די מצורף גם קליפ בהשתתפות אוליאל ואושרי כהן, כוכב 'הכוכבים של שלומי'.
הציע לאקדמיה ללשון העברית את המילה "צהלולים", ואף הקים מועדון זמר ותרבות מרוקאית תחת שם זה בעיר שדרות.
באוגוסט 2019 אותר בנו ואשה נוספת בביתו בנווה ימין ללא רוח חיים.
קונבאייר X-6

פיתוח ועיצוב

במאי 1946, חיל האוויר של ארצות הברית החל את פרויקט אנרגיה גרעינית להנעה של כלי טיס (NEPA). מחקרים בנושא נערכו עד מאי 1951 אז הוחלפה התוכנית בפרויקט הנעת מטוסים גרעיניים (ANP). פרויקט ה-ANP הכיל תוכניות להסבת שני מטוסי B-36 על ידי חברת קונבאייר. אחד מהם היה אמור לשמש לבחינת המיגון הנדרש למטוס הנושא כור גרעיני והשני היה אמור לשמש מטוס X-6.

מטוס ניסוי גרעיני

מטוס ה-B-36 הראשון נקרא מטוס ניסוי גרעיני (NTA), המטוס בו נעשה שימוש, נפגע בעת סופת טורנדו ב-1952 ולאחריה הועבר לטובת הפרויקט. שמו הוחלף ל-NB-36H ובוצעו בו שינויים על מנת שיוכל לשאת כור גרעיני בעוצמה של 3 מגה ואט. הכור היה מבצעי אך לא סיפק אנרגיה למטוס, מים שימשו לקרורו, והחום מהם נפלט באמצעות מפלטי חום מים-לאוויר. השימוש היחיד בכור היה במטרה לחקור את השפעת הקרינה על מערכות המטוס.
במטרה להגן על צוות האוויר, החלק הקדמי של המטוס שונה במטרה לכלול 12 טון של מגן עופרת וגומי. השמשה הקדמית הוחלפה בזכוכית אקרילית בעובי 15 ס"מ. כמות העופרת הייתה משתנה. לאחר מכן בוצעו מדידות של רמת הקרינה במטרה להגיע לעיצוב אופטימי של המגן עם מינימום משקל.
בין ה-17 בספטמבר 1955 ל-מרץ 1957, המטוס השלים 47 טיסות ניסוי ו-215 שעות טיסה (מתוכן ב-89 שעות הכור היה פעיל). זהו הניסוי היחיד הידוע של מטוס ניסיוני ועליו כור גרעיני פעיל שנעשה על ידי ארצות הברית. המטוס הושבת ב-1958 בפורט וורת' ועל סמך תוצאות הניסויים, בוטל כל פרויקט הנעת מטוסים גרעיניים בשנת 1961.

תוכניות פיתוח

במידה והתוכנית הייתה ממשיכה, מטוס ה-X-6 היה מונע באמצעות מנועי ג'נרל אלקטריק שהותאמו לשימוש באנרגיה גרעינית במקום דלק נוזלי, תוך שימוש בכור P-1. במטוס גרעיני, ליבת הכור שמשה כמקור חום לזרימת האוויר בטורבינה, במקום לשרוף דלק מטוסים. אחד החסרונות הם שמכיוון שזרימת האוויר דרך המנועים שימשה לקרור הכור, זרימת האוויר הייתה צריכה להישמר גם אחרי שהמטוס נחת וחנה. בג'נרל אלקטריק בנו שני מנועי אב טיפוס.
נבנה האנגר ברוחב 110 מטר נבנה באיידהו במטרה לאחסן בו את מטוס ה-X-6, אך הבניה בעקבות ביטול הפרויקט, ולפני שהושלם מסלול המראה של 4,600 מטר, אורך המסלול היה גדול עקב המשקל הצפוי של מטוס גרעיני.
אקארי (חידה)

אקארי (ביפנית: 美術館 ביג'וּטסוּקן), מוכרת גם כמדליק, היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. נכון ל-2011, ניקולי הוציאה לאור שלוש חוברות המכילות רק חידות אקארי.

חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת המורכבת מתאים שחורים ולבנים. השחקן מציב "נורות" בתאים לבנים, כך שלא יהיו שתי נורות המאירות אחת על השנייה, בעוד כל הטבלה מוארת. נורה מאירה את כל השורה והטור שלה, אלא אם כן קרן האור שלה פוגעת בתא שחור ושם נעצרת. בחלק מן התאים השחורים יש מספר בין 0 ל-4. כאשר מופיע מספר בתא שחור, המספר מציין כמה נורות חייבות להיות סמוכות לתא זה; לדוגמה, תא עם המספר 4 חייב להיות מוקף כולו (במאונך ובמאוזן, בסמוך לצלעותיו) בנורות, ואסור שתהיינה נורות בסמוך לתא עם המספר 0. בסמוך לתא שחור לא ממוספר יכול להיות כל מספר נורות (כולל 0). נורות הנמצאות באלכסון לתא לא נחשבות כסמוכות אליו.

שיטות פתרון

נקודת פתיחה נפוצה לאקארי היא למצוא תא שחור עם המספר 4 בתוכו, או תא עם מספר קטן יותר החסום בצד אחד או יותר (לדוגמה, 3 ליד קיר, או 2 בפינה) וכך מגיעים למצב בו יש רק תצורה אחת של נורות המקיפות את תא זה. אחרי צעד זה, עוד תאים ממוספרים נהיים מוארים בצד אחד או יותר, וכך קטן מספר סידורי הנורות האפשרי, ובחלק מן המקרים, קטן אף לאפשרות אחת.
כאשר לא ברור היכן להציב נורה, אפשר לצייר נקודות בתאים בהם אסור שתהיה נורה; תאים כמו 0, או תאים בהם נורה תיצור סתירה. לדוגמה, נורה המוצבת באלכסון ובסמיכות לתא עם המספר 3 תחסום שניים מהתאים הסמוכים לו, ובכך תחסום כל אפשרות להציב שלוש נורות מסביב לתא זה; לכן, בתאים הסמוכים באלכסון לתא עם 3, לעולם לא תוכל להיות נורה, ויכולים להיות תמיד מנוקדים. בדומה לכך, אפשר להציב נקודות במקומות בהם נורה "תלכוד" תא לא מואר אחר, בהפכה את הדלקתו לבלתי אפשרית ללא עבירה על החוקים.
טכניקה מתקדמת יותר היא לחפש תא שעדיין לא מואר, ולבדוק אם ישנו רק תא אחד שהצבת נורה בו תאיר את תא זה.
במקרה בו תא עם המספר 1 נמצא באלכסון לתא עם המספר 2, וה-2 צמוד לקיר מסוג כלשהו, נורה אחד יכולה בוודאות להיות מוצבת בצדו הנגדי של ה-1, מאחר שבשני המקומות האחרים לא יכולות להיות נורות (אחרת תהיינה שתי נורות בסמוך ל-1).
מכשפות בחוץ-לארץ

עלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: בדיקת אמיתות הפרטים.
לאחר מותה של המכשפה דיזדרטה, שתפקדה גם כפיה טובה, מועבר שרביט הקסמים שלה למאגרט שן-שום, דבר שהופך אותה לפיה טובה של בחורה צעירה בשם אמבראלה. בגלל שדיזדרטה לא השאירה הוראות הפעלה לשרביט, מאגרט מצליחה בעיקר רק להפוך דברים לדלעת. למרות חוסר ניסיונה, מאגרט נאלצת למלא את הבטחת דיזדרטה לאמבראלה - שהיא לא תחותן עם הדוכס של העיר גנואה. מאגרט מחליטה לנסוע לעיר גנואה, ביחד עם המכשפות הזקנות סבתא רוח-שעווה ונני אוג. מסען רצוף הרפתקאות ושלל חוויות המזכירות אגדות וסיפורים ידועים, והוא משמש פרודיה לחלקן.
לאחר הגעתן לגנואה מאגרט מגלה שלאמבראלה יש שתי פיות טובות - השנייה היא לילי, שלא מחבבת את מאגרט. מתברר שלילי, שהיא בעצמה מכשפה, הקשתה על מסען של המכשפות לגנואה, והיא זאת שגרמה להרפתקאות המוזרות בדרכן. מתברר גם שלילי מנסה לשדך את אמבראלה לדוכס, ושהיא מנסה ליצור בגנואה תרחיש דומה לתרחיש בסינדרלה.
המכשפות, שתופסות את מקומה של אמבראלה בנשף מסכות, מתגלות ומושלכות לצינוק, ומאוחר יותר משוחררות על ידי אמבראלה. ריכוז גבוה של כשף שובר קסם שהופעל על הדוכס, והוא חוזר לצורתו הטבעית - צפרדע. לילי, שרואה שתוכניתה נכשלה, מנסה לברוח אך לבסוף סבתא רוחשעווה מצליחה להביס ולכלוא אותה בתוך מראה. מתגלה ששמה הוא "לילי רוחשעווה" ושהיא אחותה של סבתא רוחשעווה.
אמבראלה מתבשרת כי מכיוון שהדוכס נהפך לצפרדע, ומכיוון שהיא בתו של הברון, השליט הקודם של גנואה, היא עכשיו שולטת על העיר. פעולתה הראשונה בתפקיד היא לבטל את כל הנשפים, שאותם היא מתעבת. לבסוף שלוש המכשפות חוזרות לביתן, אך בדרך הארוכה יותר, מכיוון שבה נמצא פיל אותו הן רוצות לראות.
בסיס גצ'יטקאלה

מאפייני נמל התעופה

לנמל מסלול טיסה בודד באורך 2,850 מטרים וברוחב 45 מטרים. בנוסף, ישנו שטח עצירה (Stopway) באורך של 285 מטרים.