google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר שייחט

ביוגרפיה

שייחט נולד ב-1887 בעיר ניקולאייב שבדרום-מערב רוסיה (כיום אוקראינה) במשפחה יהודית, בנם של ברטה לבית גַאוּברג וחיים שייחט. למד נגינה בכינור בקונסרבטוריון באודסה עד 1906, אז נסע לגרמניה ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בלייפציג. עם סיום לימודיו ב-1910 כיהן כקונצרטמייסטר וכנר ראשון של התזמורת של יינה וכמורה לכינור בקונסרבטוריון של העיר, עד שב-1914 היגר לשווייץ. הוא התיישב בעיר ציריך. הִרבה להופיע כנגן, וניהל את המחלקה לכינור באקדמיה למוזיקה בציריך. ב-1920 ייסד את התזמורת הקאמרית השווייצרית, וניהל אותה עד 1943.
ב-1919 נישא שייחט לאירמה לווינגר (Löwinger;‏ 1895–1988), פסנתרנית ילידת בודפשט.
ב-1962 זכה שייחט במדליית האנס-גאורג נגלי על פועלו המוזיקלי (Hans-Georg Nägeli-Medaille für Verdienste um das musikalische Schaffen) מטעם העיר ציריך.
שייחט נפטר בציריך ב-1964, בגיל 77.
ארכיונם של אלכסנדר ואירמה שייחט שמור בספרייה המרכזית של ציריך.
יעקב בכרך

הרב יעקב בכרך (י"א באייר ה'תקפ"ד, 9 במאי 1824 - כ"ד בטבת ה'תרנ"ז, 29 בדצמבר 1896) היה למדן וחוקר תורני. מחבר הגהות על ארבעה טורים וסדרת ספרי מחקר תורני ואפולוגטיקה אודות הכתב האשורי, עיבור השנים בתקופות קדומות ועל קדמות הניקוד העברי וטעמי המקרא.
מצד מחמל

גאוגרפיה

מעלה מחמל הוא הקטע התלול, שבו מתגברת דרך הבשמים על המכשול הטבעי העיקרי בדרכה, המצוק הצפוני של מכתש-רמון. המעלה הוא שביל צר, שאורכו כ-200 מטר, העולה למצד מחמל, שבראש המצוק. מעלה זה הוא הקשה בקטעי דרך הבשמים ורוחבו הממוצע הוא מטר אחד, הוא מחייב הליכה בשורה עורפית הן של אנשים והן של בהמות משא. ייתכן שהעבודה היסודית של סיקול השביל והתאמתו לתנועת שיירות שוטפת נעשתה בידי הרומאים, ששיפרו את התואי הנבטי הקדום.

חקר האתר

האתר נסקר לראשונה בשנת 1937 על ידי ג'ורג קירק, אשר היה גם הראשון שסקר את מעלה מחמל. בשנת 1960 נסקר האתר על ידי בנו רותנברג ומרדכי גיחון. בשנת 1965 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, במסגרת סקר דרך הבשמים בין שער רמון לעבדת. בחודש דצמבר 1982 נערכה באתר חפירת הצלה, בניהולו של כהן.

ממצאים

במקום התגלה מבנה שכלל בעבר שתי קומות, בגודל של 7 מטר על 6.5 מטר ובו שני חדרים. במבנה הובחנו שתי רצפות: הקדומה מתוארכת על סמך הקרמיקה למאה הראשונה לספירה, והמאוחרת מתוארכת על סמך קרמיקה נבטית מאוחרת ושני מטבעות של הקיסר גליאנוס למאה השלישית לספירה.
כ-500 מטר מצפון למצד נמצאת בריכת מים בנויה, בגודל של 8 מטר על 4.8 מטר, שקיבולתה עלתה כנראה על 150 מ"ק. היא הייתה מקורה על ידי תקרת אבן שנתמכה בקשתות, ונתמלאה באמצעות תעלת מי-נגר, היורדת אליה מצפון-מזרח.
דוד אברהמסון

ביוגרפיה

דוד נולד בסן פרנסיסקו לאם גויה ואב יהודי. נדד עם הוריו בדרכים וקלט מוזיקה דרום אמריקנית. הוא למד לנגן בגיטרה ומפוחית. הכינוי "הרפו" דבק בו מאחר שהוא ידע לנגן במומחיות במפוחית והשוו אותו לנגן מפוחית אמריקני ידוע באותה התקופה בעל אותו השם. לאחר שאביו ואמו נפרדו בהיותו ילד, נטל אותו אביו ויחדיו הם נסעו בטרמפים מקליפורניה, דרך אירופה עד לישראל. אביו השאיר אותו בקיבוץ יטבתה והמשיך במסעותיו תוך שהוא מבקר את בנו לעיתים.
בהגיעו לגיל 13 חגג בר מצווה שלאחריה נודע לו מפי אביו שהוא לא יהודי - מאחר שאמו גויה. הוא רצה להתגייר ופנה לבית הדין הרבני בירושלים אך לא השלים אז את תהליך הגיור. 
הוא נסע לארצות הברית והיה שם זמר פאבים. התגייס ליחידה המיוחדת כוח דלתא בצבא ארצות הברית. בעת שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת המפרץ הראשונה בעיראק התפעל מכך ש-39 טילי סקאד נפלו בישראל ואדם אחד נהרג - ואילו טיל אחד שנפל בסעודיה הרג כ 38 חיילים אמריקנים. הוא ראה בזה השגחה משמים על עם ישראל והיהודים, והחליט לחזור לארץ ולהשלים את תהליך הגיור. הוא התגייר בבית דינו של הרב מרדכי אליהו. לאחר מכן התקרב לחסידות חב"ד ולימד בישיבת "מעיינות" בירושלים.
דוד אברהמסון נפטר בגיל 50 מהתקף לב בערב חג הסוכות (י"ד בתשרי) ה'תשע"א בביתו שבתקוע.

כמוזיקאי

בתחילת דרכו במוזיקה היהודית הוא היה חבר בלהקת רבע לשבע, שם גם הלחין וביצע את הלהיט "אהבת ישראל".
לאחר תקופה הוא פרש מהלהקה והקים להקה בשם "הרפו והנשמות". לאחר כשנה הלהקה התפרקה, ודוד המשיך את דרכו בהופעות ובאירועים.

כשחקן

בשנת 2003 שיחק בסדרה הישיבה, סידרת דוקו בהפקת ערוץ 10 על ישיבה תיכונית בכפר הרואה.
כן השתתף כשחקן ראשי בסרטיו של יהודה גרובייס "האוצר מסיני", והסדרה "הלהקה" שבה מסופר על להקת "הרפו והנשמות" שהתפרקה.
יוניברסל מיוזיק גרופ

היסטוריה

תחילתה של החברה הוא בשנת 1934 כחברת תקליטים בשם 'דקה רקורדס'. בשנת 1962 היא נרכשה על ידי החברה המובילה בשוק דאז MCA INC. בשנת 1996 היא נרכשה על ידי סרטי יוניברסל שהחליטה לחדור גם לשוק המוזיקה. בשנת 2004 חברת התקשורת ויונדי הצרפתית רכשה חלק מהחברה והיא השלימה את השתלטותה עליה בשנת 2007 לאחר שקנתה 100% ממניותיה ואת חברת BMG בעלות של 1.63 מיליארד אירו.

שוחד

בשנת 2006 הורשעה יוניברסל מיוזיק גרופ במתן שוחד למספר תחנות רדיו על מנת שינגנו מוזיקה של האמנים החתומים אצלם. בעסקת טיעון הסכימה החברה לשלם 12 מיליון דולר למדינת ניו יורק.
שירת הברבור

שירת הברבור הוא ביטוי מטאפורי שמשמעו היצירה האחרונה, או האמירה האחרונה של מוזיקאי או משורר. בהרחבה, משמש הביטוי לציון הפעולה האחרונה או היצירה האחרונה בתחום פעולה מסוים לפני עזיבתו.

רקע

מקור הביטוי במיתוס הנושן לפיו הברבור המצוי (Cygnus olor, הברבור האילם) אינו משמיע קול במהלך חייו, אך בגוועו הוא משמיע שירה ענוגה ושוברת לבבות. המיתוס היה מוכר כבר בעת העתיקה. פליניוס הזקן עוסק בספר העשירי של "תולדות הטבע" שלו בציפורים ובפרק 32 שנושאו ברבורים מציין: "נטען כי ברגע מותו הברבור משמיע שיר אבל, אך זוהי שגיאה, לדעתי, לפי בדיקות שביצעתי במספר הזדמנויות." 
בפועל, לא רק שהברבור המצוי אינו משמיע שיר אֵבֶל בעת מותו, הוא אינו אילם כלל, וישמיע קול חצרוץ דק או קול נשיפה בעת רוגזה או כאשר מאיימים על הטריטוריה שלו. ייתכן והסיפור נולד משום שהברבור המצוי נוטה פחות להשמעת קולות מהברבור השר (Cygnus cygnus) בעל המקור הצהוב או מקרוב משפחתו הברבור הקטן (Cygnus bewickii). 
השימוש בביטוי רווח בספרות, בשירה ובמוזיקה, כשהיצירה המפורסמת ביותר בנושא היא ככל הנראה מחזור השירים "שירת הברבור" של פרנץ שוברט (Schwanengesang), שפורסמה בשנת מותו, 1828. הביטוי התגלגל ככל הנראה לעברית מן הגרמנית, אולי בהשפעת יצירתו של שוברט.
שלמה מינץ

הכשרה וראשית הקריירה

מינץ נולד ב-1957 במוסקבה, שאז הייתה שייכת לברית המועצות (כיום - בירת רוסיה). בשנת 1959, בגיל שנתיים, עלה שלמה מינץ לישראל עם משפחתו. בישראל למד אצל המורה הנודעת אילונה פהר ופרק זמן בקונסרבטוריון שולמית. היא הפגישה אותו עם אייזיק שטרן, שהיה לו למורה ויועץ. מינץ למד גם אצל דורותי דיליי בניו יורק.
שלמה מינץ החל את הקריירה שלו בגיל 11, כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. זמן קצר אחר כך הזעיק אותו זובין מהטה, בהתראה של שבוע ימים, לנגן עם התזמורת את הקונצ'רטו הראשון לכינור של ניקולו פגניני במקום יצחק פרלמן, שחלה. בגיל שש-עשרה הופיע לראשונה בקרנגי הול, בקונצרט עם תזמורת פיטסברג, בחסות אייזיק שטרן וקרן התרבות אמריקה-ישראל, ולאחר זאת החל בלימודיו אצל דורותי דיליי בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק. דיליי אמרה עליו:
לא הבטחתי לשלמה שום הבטחות, כשהאזנתי לו ביולי 1974, אך הבנתי מיד שהוא כשרוני ושהמורה שלו בחולון [אילונה פהר] נתנה לו בסיס מקצועי איתן. אם כי רק בן 16 היה לו ניסיון, היה לו רפרטואר והיו לו רעיונות משלו.

ניצוח

בגיל 18 הוסיף שלמה מינץ ניצוח לעיסוקיו האמנותיים ומאז ניצח על תזמורות ידועות-שם בכל רחבי העולם, ביניהן הפילהרמונית המלכותית (אנגליה), התזמורת הסימפונית של יפן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בין השנים 1989 ל-1993 שימש יועץ מוזיקלי לתזמורת הקאמרית הישראלית ובמרץ 1994 התמנה ליועץ אמנותי ומנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של מאסטריכרט (הולנד). הוא הוביל את התזמורת במהלך שבועות של קונצרטים לאורך ארבע עונות, בחלקם הן כמנצח והן ככנר סולן.

הוראה

שלמה מינץ הוא הפטרון ואחד המייסדים של קשת אילון, מפגש קיץ של כיתות אמן ברמה גבוהה לכנרים צעירים ומוכשרים מכל רחבי העולם, המתקיים מדי שנה בקיבוץ אילון בגליל המערבי. כמו כן הוא מלמד בכיתות אמן במקומות שונים בעולם.

שיפוט בתחרויות

שלמה מינץ השתתף בחבר שופטים של כמה תחרויות בינלאומיות חשובות, כמו תחרות צ'ייקובסקי במוסקבה (1993) ותחרות המלכה אליזבת בבריסל (1993 ו-2001).
באוקטובר 2001 היה מינץ נשיא חבר השופטים של תחרות הכינור הבינלאומית על שם הנריק וייניאבסקי בפוזנן, פולין. מאז 2002 הוא מנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי סיון ואלה ונשיא חבר השופטים בתחרות הכינור הבינלאומית סיון ואלה בשווייץ.
בועז ארמוני

ביוגרפיה

בועז ארמוני נולד בתל אביב בשנת 1979. בהיותו בן שלוש עבר עם משפחתו להתגורר בנתניה ובגיל עשר עבר להתגורר ביישוב תל מונד. אביו עבד כמפיק ובמאי של מופעים אורקוליים, אמו עבדה כמורה לאנגלית, ויש לו שלושה אחים קטנים.
למד בתיכון רופין שבעמק חפר ושירת בתור חובש קרבי בחיל השריון.
בשנת 2002 החל ללמוד קולנוע במחלקה לקולנוע של המדרשה לאומנות במכללת בית ברל ובסגרת זו כתב וביים שלושה סרטים קצרים "זה לא סרט", "מוטל דה פאלמה" ו"רכבות במדבר". 

הסרט "רכבות במדבר" בכיכובה של השחקנית ריימונד אמסלם הוקרן בעשרות פסטיבלים בינלאומיים וזכה במספר פרסים, כמו כן נבחר כסרט המצטיין של המחזור ונכלל באסופת עשרת הסרטים הנבחרים בכל הזמנים של המחלקה לקולנוע.
במסגרת הלימודים זכה בועז בשני מענקי בימוי מקרן הקולנוע אמריקה ישראל ובמענקי הפקה מקרן סנונית וקרן גשר.
לאחר סיום הלימודים החל לעבוד בתור במאי מקצועי בהפקות סרטים היסטוריים למרכזי מבקרים. במסגרת עבודה זו ביים מספר סרטים עתירי תקציב כגון "הפריצה מכלא עכו" (בכיכובם של מיקי לאון, יונתן עוזיאל, יותם ישי, קובי מאור ואלון פדות), "הורדוס הגדול" ו"מכתבי אהבה במלחמה" (בכיכובם של משה אשכנזי, עירד רובינשטיין, אסיה נייפלד, שלומי ברטונוב ואור בן מלך) שמשלבים שחזורים היסטוריים מדויקים ודרמה עלילתית מהוקצעת.
בנוסף הפיק וביים סרטי תדמית ופרסומת רבים לחברות ומרכזי מבקרים כגון: מרכז יצחק רבין, קרן קיסריה, משרד הביטחון, מיני ישראל, בית הפלמ"ח, בצלאל, מוזיאון הרצל, מוזיאון ישראל, הכותל המערבי, מפעלי ים המלח.
בשנת 2010 הפיק את הסרט הצרפתי הקצר checkpoint בבימוי רובן עמר, שהוקרן בלמעלה ממאה פסטיבלים בינלאומיים וזכה בפרסים רבים.
בשנת 2011 חבר לתסריטאי ליאור לדרמן ולחברת ההפקה גרין פרודקשנס והחל לעבוד על הסרט העלילתי הראשון בבימויו מסווג חריג. העבודה על הסרט נמשכה כארבע שנים והוא יצא לאקרנים ב-15 באוקטובר 2015 בהפצת חברת יונייטד קינג וזכה להצלחה.
בשנת 2014 זכה תסריט האימה "ציפורניים" עליו עבד בשיתוף התסריטאי איתמר שדה בתקציב פיתוח מקרן הקולנוע הישראלית.
עודד (תנועה)

תנועת עודד הייתה תנועה של סטודנטים יהודיים מרוקאיים שפעלה בצרפת, ששמה לעצמה למטרה להעלות לארץ ישראל אינלקטואלים יוצאי צפון אפריקה. את שם התנועה נתן ההיסטוריון שלמה דינור. 
הסטודנטים למדו בצרפת על אף שהוריהם עלו לישראל, משום שבצרפת הם נהנו מלימוד באוניברסיטאות בחינם ואילו בישראל שכר הלימוד היה גבוה, בנוסף לאפליית יהודי צפון אפריקה. הסטודנטים מתנועת עודד בראשותו של אלי ואקנין – שהגה את רעיון התנועה – פנו בבקשת עזרה אל הסוכנות היהודית בצרפת וזו סייעה להם לעלות לישראל.
התנועה פעלה הן לעידוד עלייתם של אליטות אינטלקטואליות, בעיקר סטודנטים ואקדמאיים, מקרב יהדות מרוקו, ובמשך שנות פעילותה הביאה לעלייתם של כ-1,000 סטודנטים, והן על ידי עידוד ותמיכה בסטודנטים יוצאי מרוקו בישראל. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטרפו חלק מפעילי התנועה למערכת הפוליטית ובראשית שנות ה-80 התפרקה התנועה.
אסון אוניית המעפילים אגוז ב-1961 היה הזרז שהביא להתאגדותם של סטודנטים יהודים בנפרד מהתאגדות הסטודנטים המרוקאיים בני כל הדתות שפעלו ב"בית מרוקו" שבאוניברסיטת פריז. התנועה הוקמה בפריז בשנת 1962 בידי בוגרי תנועות נוער ציוניות, ושנתיים לאחר מכן, אחרי סמינרים, הכנה רעיונית וביסוס התנועה, עלו לישראל 120 סטודנטים יוצאי מרוקו. בשנת 1968 עבר מרכז התנועה לירושלים. התנועה העניקה מלגות לסטודנטים על מנת שיעלו לישראל וכן פעלו בקרב עולי מרוקו במפעלים כגון מתן שיעורי עזר לכ-10,000 תלמידים, מרביתם בשכונות מצוקה, "מכינה" לטכניון, מחנות קיץ לילדים ממשפחות מעוטות יכולת, מפעלים תרבותיים כגון תיאטרון בובות נודד ולהקה ועוד. 
במחצית השנייה של שנות ה-70 פנו חלק מפעילי התנועה לפוליטיקה. מספר פעילים הצטרפו למפ"ם ואילו אחרים הצטרפו לתנועה הדמוקרטית לשינוי, שהעניקה משקל רב לבעיות חברתיות. בכנסת התשיעית ייצג מרדכי אלגרבלי את תנועת עודד בסיעת התנועה הדמוקרטית לשינוי. לאחר התפוררות התנועה הדמוקרטית לשינוי התמודד אלגרבלי יחד עם סעדיה מרציאנו, איש הפנתרים השחורים בבחירות לכנסת העשירית, אולם מפלגתם, מפלגת האיחוד, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. אחדים מהפעילים הפוליטיים שפנו למפ"ם היו בין מייסדי תמ"י, אולם רובם חדלו מפעילותם הפוליטית בראשית שנות ה-80. איש תנועה אחר שהפך לפעיל בפוליטיקה הישראלית היה אלי דיין, שנבחר לראש עיריית אשקלון בשנת 1978 ולימים היה לחבר כנסת ולסגן שר מטעם המערך ומפלגת העבודה.
בשנת 1981 התפרקה התנועה.
ליאורה גרוסמן

ליאורה גרוסמן (נולדה ב-15 באוקטובר 1966 בווילנה, שבליטא) היא מאיירת ישראלית, זוכת עיטור אנדרסן, אוצרת ומרצה.

קורות חיים

גרוסמן נולדה בשנת 1966 בווילנה, שבליטא לאנה איסקובה (במקור קוזלובסקי) - רופאה, סופרת ועיתונאית בשפה הרוסית, ולאלכסנדר גרוסמן, מהנדס. השם ליאורה הוענק לה במקור, על ידי הוריה הדיסידנטים, שקיבלו רשימה סודית של שמות עבריים באותיות קיריליות ובחרו את השם שסימן להם יותר מכל תקווה ליציאה.
המשפחה עלתה לארץ ב-1971, ואחרי שהות קצרה במרכז קליטה בבאר שבע, עברה לקראון. גרוסמן למדה בתיכון בן-צבי בקריית אונו. את שירותה הצבאי עשתה ביחידת נתיב, המסופחת למשרד החוץ, ובמקביל למדה אמנות במכון אבני. בשנת 1986 החלה ללמוד באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים וסיימה את חוק לימודיה ב-1991.
בין השנים 2009-1997 הרצתה לסטודנטים באקדמיות מימד, ויטל, שנקר, המכון הטכנולוגי חולון.
היא נשואה ואם לבת.

פעילותה המקצועית

בשנים 1991-1990 עבדה כמעצבת גרפית בעבור בית הספר לקולנוע קאמרה אובסקורה וכעוזרת אנימציה לחנן קמינסקי, לשעבר ראש מחלקת אנימציה בבצלאל. בשנים 1992-1991 שימשה מאיירת ומעצבת בסטודיו גבי סמלסון.
משנת 1992 עד 2004 איירה מדור קבוע – "סודות מן המטבח" לנירה רוסו בעיתון "הארץ". מ-2004 עד 2006 איירה את מדורה של רוסו "טעם החיים" בעיתון "ידיעות אחרונות". בשנים 1996-1993 עבדה כוויז'ואלייזר במשרד הפרסום "טמיר-כהן". מאז 1997 היא מאיירת עצמאית, המתמחה באיור ספרי ילדים. הקימה את סדנאות האיור במסגרת סדנאות איור וכתיבה למגזר הערבי, מטעם מרכז הספר והספריות בישראל.
מערת קדומים

תולדות המחקר

החפירות במקום נערכו בשנים 1933–1936 על ידי משה שטקליס ורנה נוויל, ובהפסקות בין 1965 ל-1979 בראשות ברנאר ונדרמרש. במקום התגלו כירות אש, כלי אבן מהתרבות המוסטרית, עצמות אדם ועצמות בעלי חיים, שמעידים כי המערה שימשה הן כמקום מגורים והן כאתר קבורה.
הממצאים כללו 13 שלדים שלמים, שישה מהם שייכים למבוגרים והשאר לילדים. חמישה מבני האדם נקברו באופן מסודר בקרקע המערה, ושניים מהם נקברו מסיבה כלשהי עם קרני אייל. השרידים מתוארכים ל-85,000 עד 100,000 שנים לפני זמננו.
ממצא חשוב נוסף היה שרידי אוכרה שנמצאו הן על עצמות והן ב-71 ריכוזים לפני שימוש, ומשמעות הדבר היא כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כ-100,000 שנים. את המחקר על שרידי אוכרה הובילה אראלה חוברס מהאוניברסיטה העברית בתחילת שנות ה-2000, לאחר שחזרה לבדוק את ממצאי המשלחת משנות השישים שהיו מאוחסנות במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית.
תתנם לחרפה

מחבר הפיוט

המהרש"ל, בן המאה ה-16, מייחס את כתיבת הפיוט לרש"י בעקבות גזירות תתנ"ו, שהתרחשו בשנת 1096, אך חוקרים (למשל אברהם גרוסמן) מטילים ספק בכך. יום-טוב ליפמן צונץ שיער שהפיוט חובר בצרפת, אולי במאה ה-12. אברהם פרנקל משער שפייטן איטלקי כתב את הפיוט במאה העשירית או אף לפני כן.
הפיוט, שנשמר בכתב יד נדפס לראשונה בשנת ה'תש"א. מביאו לדפוס, אברהם חיים פריימן ציין כי 'תתנם לחרפה' "לא נתפרסמה עד היום בדפוס מפני דרכי שלום". יום-טוב ליפמן צונץ שיער שבתקופת חיבורו של הפיוט טרם למדו חכמי אומות העולם עברית, ולכן לא נפל פחדם על מחבר הפיוט.
רונן נויבירט

ביוגרפיה

נויבירט נולד בקריית אתא וגדל ברמת גן. למד בישיבה הגבוהה וההסדר "הגולן" שבחספין, בישיבת רמת גן ובכולל בר-אילן. הוא רס"ן במילואים בשייטת הצוללות]. בעל סמיכה לרבנות ובעל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן. עסק במשך תקופה בתחום ההיי-טק.
בין השנים תשס"ז - תשע"ב (2007 - 2012) שימש כראש מיזם 'קהילות' ו'צוהר לחגים' בארגון צהר וכראש קשרי החוץ של הארגון. עמד בראש תוכנית בני חו"ל בישיבת ההסדר פתח תקווה. שימש כרב קהילת "מוריה" בכפר גנים שבפתח תקווה. שימש כרב שליח מרכזי של תנועת בני עקיבא צפון אמריקה, וכר"מ במכינה הקדם-צבאית "קשת יהודה" שבקשת בגולן.
בשנת 2012 עמד בראש קבוצת רבנים ותלמידות חכמים שהקימו את הארגון "בית הלל" ושימש כמנכ"ל הראשון של הארגון, תפקיד ממנו פרש בתחילת 2015.
בין פסיקותיו, בולט היתר שירת נשים בפני גברים בהקשר של קדושה.
היה נשוי לד"ר פנינה הרשקוביץ, שופטת בית משפט השלום בתל אביב, בתו של הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ, ולהם ארבעה ילדים. בשנת 2016 בני הזוג התגרשו. תושב תל אביב.
ביולי 2018 נבחר לכהן כרב קהילה בקיסריה.
טלרפואה

טלרפואה הוא שימוש בטכנולוגיית מידע וטלקומוניקציה על מנת לתת שירות רפואי מרחוק. באמצעות שימוש באמצעים אלה ניתן לשפר את הגישה לשירותים רפואיים באזורים מרוחקים ובשעות לא שגרתיות.
תחום הטלרפואה התפתח במאה ה-20 בזכות אמצעי התקשורת וטכנולוגיות המידע המודרניות. טכנולוגיות אלה מאפשרות תקשורת בין המטופל לבין הצוות הרפואי בזמן אמת (סינכרוני), או באופן דחוי (אסינכרוני), למשל בפענוח בדיקות הדמיה רפואית.
ההגדרה של טלרפואה שנויה במחלוקת. כמה מההגדרות (כגון ההגדרה של ארגון הבריאות העולמי) כוללות את כל היבטי הבריאות, כולל טיפול מניעתי. האגודה האמריקאית לטלרפואה משתמשת במונחים טלרפואה (telemedicine) ו - telehealth בערבוביה, למרות האבחנה כי המושג telehealth משמש באופן נרחב יותר לתיאור התערבות בריאותית בה לא מעורבת פעילות קלינית טיפולית.
רפואה מקוונת נחלקת באופן מסורתי לארבעה תתי תחומים:
רפואה מרחוק(Tele-Clinics)- כולל ייעוץ וטיפול רפואי התחום נחלק לשניים:
רופא-חולה: מתן טיפול רפואי ישירות לחולה: מרפאה וירטואלית שבה החולה לא מגיע למרפאה הפיזית אלא מקיים את הביקור דרך תוכנת וידאו. מתקיים בעיקר בתחומים שבהם הבדיקה מבוססת על הסתכלות ושיחה כגון: פסיכיאטריה, נוירולוגיה ורפואת עור.
רופא-רופא: התייעצות בין שני גורמים מקצועיים. לדוגמה רופא משפחה מול מומחה, אחות מול רופא, פרמדיק מול מומחה. תחום זה מפותח בתחום הרפואה הדחופה כגון טיפול נמרץ (Tele-ICU) וטיפול בשבץ מוחי TeleStroke.
ניטור מרחוק (Tele-Monitoring)- המטופל מעביר אינפורמציה הנאספת לצורך קבלת החלטת רפואיות (ל"ד, דופק, אק"ג, EEG וכו'). בארץ חברת שח"ל ונטל"י מספקות שירותים מקוונים בתחום הקרדיולוגיה.
מידע מרחוק (Tele-Information)- כל מערכת המספקת ומגישה מידע רפואי (דפי אינטרנט, קבוצות חולים, פורומים).
הוראה מרחוק (Tele-Education)- קורסים מקוונים, הרצאות אינטרנטיות בנושאים רפואיים (לסטודנטים, רופאים, אחיות, הורים, מטופלים והקהל הרחב).
תחום הרפואה-מרחוק זכה זה מכבר בהכרה, ואף שאיננו עומד עדיין כתחום התמחות עצמאי, הוגדרו גבולותיו על ידי מספר ארגונים רשמיים, כגון ה–World Medical Association ובישראל על ידי ההסתדרות הרפואית. בארצות הברית, ארגון בשם American Telemedicine Association עוסק בקידום התחום ובפרסום הנחיות קליניות, ועיתונים מקצועיים דוגמת Journal Of Telemedicine and Telecare עוסקים בפרסום מחקרים מדעיים בנושא. בדומה, בישראל מתקיימים זה מכבר דיון ומחקר פורה בתחום הטלרפואה. מאמר מערכת בעיתון "הרפואה" דן בנושא ב-2013, וב-2016 התפרסם מאמר המנתח את הפעילות של שירותי בריאות כללית בתחום זה.
לאו לאו

אטימולוגיה

בניגוד לדעה הרווחת, אין בשמו של המשקה חזרה על אותה המילה. ה"לאו" הראשון נהגה בטון גבוה יותר מהשני. משמעות ה"לאו" הראשון הא אלכוהול והשני מתייחס ללאו שהוא העם המקומי.
משל הזרע הגדל

משל הזרע הגדל  (נקרא גם הזרע גדל בסתר) הוא אחד ממשלי ישו המופיע רק בבשורת לוקס ד' 26-27. זה הוא משל על גידולה של מלכות אלוהים. משל זה מלווה את משל הזורע ואת משל המנורה מתחת לאיפה, ומקדים את משל גרגרי חרדל.

סיפור המשל הוא כדלקמן

26 וַיּאֹמַר מַלְכוּת הָאֱלֹהִים הִיא כְאָדָם מַשְׁלִיךְ זֶרַע בָּאֲדָמָה׃ 27 וְשָׁכַב וְקָם לַיְלָה וָיוֹם וְהַזֶּרַע יִצְמַח וְגָדֵל וְהוּא לֹא יָדָע׃ 28 כִּי הָאָרֶץ מֵאֵלֶיהָ מוֹצִיאָה פִרְיָהּ אֶת־הַדֶּשֶׁא רִאשׂוֹנָה וְאַחֲרָיו אֶת־הַשִּׁבֹּלֶת וְאַחֲרֵי־כֵן אֶת־הַחִטָּה הַמְּלֵאָה בַּשִּׁבֹּלֶת׃ 29 וְכַאֲשֶׁר גָּמַל הַפְּרִי יְמַהֵר לִשְׁלֹחַ מַגָּל כִּי בָשַׁל קָצִיר׃
-  (מרקוס ד' 26-29)
ישו דימה את מלכות האלוהים כמו זרע שנזרע באדמה, הוא הולך לישון ולאחר יום ולילה מגלה את נביטת הזרע, כל זאת מבלי שהוא מעורב בכך אישית. כל הגידולים שמגדל איכר הם כך, אינם תלויים בזורע, האדמה (הנמשל הוא אלוהים) מצמיחה את הגידולים, ותפקידו של האיכר לקצור או לאסוף את היבולים בזמן המתאים, לאחר שהיבולים גדלו והם בשלים.
גבע בנימין

שם

מקור השם "גבע בנימין" הוא בעיר הכהנים המקראית גבע שבנחלת שבט בנימין, הנזכרת רבות בתנ"ך, ואשר שמה השתמר בשם הכפר הסמוך ממערב "ג'בע". היישוב קרוי באופן לא רשמי "אדם", על שמו של סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם, שנהרג ביוני 1982 בלבנון. בקשת התושבים לקרוא ליישוב אדם נדחתה על ידי ועדת השמות הממשלתית מכיוון שהעיר המקראית אדם רחוקה מאוד ממיקום היישוב ליד ירושלים.

היסטוריה

הגרעין המייסד של היישוב נקרא "אדם" והתגבש מבני שכונות בירושלים שביקשו להקים יישוב בקרבת ירושלים. באפריל 1984 אישרה ועדת ההתיישבות של הממשלה והסוכנות היהודית את הקמת היישוב, שיועד להיות שכונה עירונית. בשנת 1984 הוצבו במקום 20 קרוואנים ונערך טקס העלייה לקרקע.
ב-26 ביולי 2018 ביצע מחבל פלסטיני פיגוע דקירה בבית ביישוב, רצח את יותם עובדיה ופצע שני אזרחים נוספים.

היישוב

גבע בנימין מוגדר כיישוב עירוני-קהילתי, והוא מתנהל כוועד מקומי בתוך מועצה אזורית מטה בנימין. הוא מונה למעלה מ-1,300 משפחות. ביישוב מתגוררים חילונים, מסורתיים, דתיים וחרדים. קרבתו לירושלים עודדה את התפתחותו. קרבתו למדבר השאירה בקרבתו שטחים נרחבים של אדמות מדינה המאפשרים את התפתחותו.
ביישוב ישנם שלושה בית ספר: ממלכתי תל"י "אדם-ועולמו" (כיתות א-ח), ממ"ד "אהבת תורה" (כיתות א-ו) ותלמודי תורה חרדיים "אור פנחס" ו"תשב"ר", ספרייה, מעוז של תנועת הנוער בית"ר וסניף של תנועת בני עקיבא, בנוסף, קיים סניף של תנועת הילדים עוז (כיתות א-ג) ביישוב.
השירותים הדתיים כוללים: בתי כנסת, מקוואות, בתי מדרש, תלמוד תורה.

בקרבת היישוב

מזרחית ליישוב הוקם מאחז בשם "סנה" (ע"ש הסלע המקראי ששכן באזור), המוכר יותר כ"בני אדם". מצפון לגבע בנימין הוקם ב-1998 אזור תעשייה שער בנימין המשמש בעיקר למסחר ושירותים. דרומית ליישוב מצויות, מזרחית לכביש 437, חמש מצבות ענקיות המכונות על ידי הערבים "קַבּוּר בני אסרָאיל", אשר יש המזהים אותם עם אירועים מקראיים. בסמוך ליישוב עובר ערוץ נחל מכמש. בפתח הערוץ ניצבים שני סלעים, המזוהים עם הסלעים המקראיים "סנה" ו"בוצץ".
ויליאם דה-פוי

ביוגרפיה

דה-פוי נולד וגדל בג'יימסטאון, צפון דקוטה. במקביל ללימודיו באוניברסיטת דרום דקוטה שירת דה-פוי במשמר לאומי. עם סיום לימודיו הוסמך כקצין בדרגת לוטננט ועבר קורס קציני חי"ר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס  דה-פוי לצבא ארצות הברית ושירת במספר תפקידי מטה ופיקוד ברגימנט החי"ר ה-357, לחם בקרב על הבליטה ושימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט. לאחר המלחמה שימש דה-פוי במספר תפקידי מטה ופיקוד בחיל הרגלים של צבא היבשה. במלחמת וייטנאם לחם דה-פוי כמפקד הדיוויזיה הראשונה. בשנת 1973 כתוצאה מלקחי מלחמת וייטנאם הוטל על דה-פוי להקים את פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC). דה-פוי נחשב לאחד מאבות דוקטרינת "קרב האוויר-יבשה", אסטרטגית הלחימה של הכוחות האמריקנים במלחמת המפרץ. הוא פרש לגמלאות בשנת 1977.
קתלין בוטזאטו

ביוגרפיה

בוטזאטו נולד באלכסנדריה, רומניה.
הוא החל את הקריירה שלו בתחום האופנה בשנת 1984 כשהתקבל לעבודה כדוגמן בחברת אופנה ושנה לאחר מכן הוכתר בפרנקפורט כ"דוגמן הטוב ביותר של השנה באירופה". 
הוא למד מספר קורסים במוסד ללימודי אופנה במילאנו ועבד ביחד עם ג'אני ורסצ'ה.
בשנת 1994 שיחק בסרט קומדיה. 
בשנת 2004 הוזמן להציג את יצירותיו בשבוע האופנה של מילאנו. ב-2005 היה מועמד לפרס מטעם הטלוויזיה הרומנית, ב-2006 היה מועמד לפרס מטעם מגזין אופנה רומני.
בשנת 2007 הגיש תוכנית אירוח ובאותה שנה לקח חלק באירועי אופנה בפריז שנערכו בחסות שגרירות רומניה בצרפת.
ב-2010 החל לככב בגרסה הרומנית של הרווק בה שימש כרווק שחיפש בת זוג ובעונות הבאות של הסדרה החל לשמש כמנחה.
בשנת 2011 החל לשמש כמנחה התוכנית "הטופ מודל הבאה" הרומנית.
הוא כיהן כמנהל בחברת הטקסטיל “Europe” בבוקרשט ולאחר מכן הקים חברה משלו בשם "דלפי".