google/wiki40b huggingface dataset:
אלסנדרו גאמבריני

קריירת משחק

גאמבריני החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של בולוניה 1909 מעיר הולדתו. הוא עלה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 1999/2000 בסרייה א'. הוא רשם את הופעת הבכורה ב-9 בינואר 2000, בהפסד החוץ של קבוצתו 3-1 ללאציו. לאחר עונת הבכורה שלו, נרכשה מחצית מכרטיס השחקן שלו על ידי יובנטוס, אך עסקת האחזקה המשותפת הסתיימה ביוני 2002, כשהכרטיס חזר לחזקתה המלאה של בולוניה. 
בעונת 2002/2003 הושאל גאמבריני להלאס ורונה מהסרייה ב', ולאחר עונה אחת חזר לבולוניה. בסיום עונת 2004/2005, בה היה גאמבריני לראשונה לשחקן הרכב, ירדה בולוניה לליגת המשנה, וגאמבריני נמכר לפיורנטינה תמורת סכום של כ-3.2 מיליון אירו.
ב-4 במרץ 2007, כשבע שנים מאז הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כבש גאמבריני צמד בניצחונה של פיורנטינה 5-1 על טורינו, במה שהיו לשערי הליגה הראשונים בקריירה שלו לאחר 134 הופעות. גאמבריני תפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ובסיום עונת 2007/2008 אף נבחר לשחקן העונה של הקבוצה. בפברואר 2010 נאלץ השחקן לעבור ניתוח בכתפו, שגרם לו להיעדר כשלושה חודשים מהמגרשים. לקראת עונת 2011/2012, החליף גאמבריני את ריקרדו מונטוליבו בתפקיד קפטן הקבוצה. בסיום אותה עונה סיים גאמבריני את דרכו בקבוצה, לאחר שבע עונות בהן רשם 224 הופעות רשמיות, מתוכן 194 בסרייה א'.
לקראת עונת 2012/2013 עבר גאמבריני, יחד עם חברו לקבוצה ואלון בהראמי, לקבוצת נאפולי. סכום ההעברה הכולל הוערך בכ-8.5 מיליון אירו. לאחר עונה אחת, בה רשם 25 הופעות ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השני בליגה, עבר גאמבריני לעונת השאלה בגנואה. ב-24 ביולי 2014, לקראת עונת 2014/2015, עבר גאמבריני לקייבו ורונה.
ב-3 ביולי 2018 הודיע גאמבריני על פרישה ממשחק פעיל בגיל 36.

נבחרת איטליה

גאמבריני החל את דרכו הבינלאומית במדי נבחרת איטליה הצעירה, עמה זכה באליפות אירופה 2004 תחת המאמן קלאודיו ג'נטילה.
הופעת הבכורה של גאמבריני במדי נבחרת איטליה נערכה ב-17 באוקטובר 2007, תחת המאמן רוברטו דונאדוני, בניצחונה של איטליה 2-0 על דרום אפריקה במשחק ידידות.
בתחילה לא זומן גאמבריני על ידי דונאדוני לסגל איטליה לקראת יורו 2008. ב-2 ביוני 2008, באימון הראשון של הנבחרת באוסטריה לקראת הטורניר, נפצע קפטן הנבחרת, פאביו קנבארו, בתיקול עם ג'ורג'ו קייליני וקרע שני גידים בקרסול. כתוצאה מכך, זומן גאמבריני לסגל הנבחרת כמחליפו של קנבארו, על אף שצבר עד אז שתי הופעות בינלאומיות בלבד. על אף שאיטליה שיתפה ארבעה בלמים שונים במהלך הטורניר (מטראצי וברצאלי במשחק הפתיחה, ובמשחקים הבאים קייליני ופאנוצ'י), לא זכה גאמבריני לדקות משחק בטורניר. שנה אחר כך, נכלל בסגל של מרצ'לו ליפי לגביע הקונפדרציות 2009, אך שוב לא זכה לדקות משחק בטורניר.
לגאמבריני שמונה הופעות במדי איטליה, האחרונה שבהן ב-2011.
אברהם תרשיש

תולדות חייו

אברהם תרשיש נולד בבוברויסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לגיטל לבית אוסובסקי ולרב יואל הכהן תרשיש.
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה נחטף לשירות בצבא הלבן, ובמסגרתו הגיע ליבפטוריה שבחצי האי קרים. הוא ערק מהצבא והצטרף לקבוצת חניכי יוסף טרומפלדור בארגון "החלוץ". הוא נסע דרך איסטנבול לארץ ישראל. והגיע ב-20 באוגוסט 1920.
בשנת 1924 נישא ליוכבד בת-רחל, חלוצה, חברת גדוד העבודה, פעילה בתחום החינוך, במועצת הפועלות, בתחום ייצוג הנשים בהתנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ובכתיבה בעיתונים "דבר", "דבר הפועלת", "מבפנים" ועוד.
בארץ ישראל הצטרף לקבוצת החלוצים סוללי כביש טבריה-צמח. חברי הקבוצה היו גרעין החלוצים אשר גייס יצחק שדה כאשר ייסד את גדוד העבודה בי"א באלול תר"ף 1920. ב-1921, משהושלמה סלילת הכביש, היה תרשיש אחראי על פירוק הפלוגה והציוד. תרשיש היה מראשוני עין חרוד, היישוב שהקימו חברי גדוד העבודה בעמק יזרעאל ליד מבוע מעין חרוד, וכן ממייסדי תל יוסף שהוקמה בסמוך. עד 1923 היה חבר מרכז גדוד העבודה. עם הפילוג בין תומכי "הקומונה הארצית" (אנשי "הגדוד") לבין תומכי "המשק" (אנשי "הקיבוץ"), עבר עם תומכי "הקיבוץ" מתל יוסף לעין חרוד, ולאחר מכן היה פעיל בהקמת הארגון הארצי קיבוץ עין חרוד. בשנת 1927 היה ממייסדי הקיבוץ המאוחד.
בשנים 1925–1926 שירת תרשיש את תנועת "החלוץ" בפולין. ב-1936 נשלח עם רעייתו לפולין ולגרמניה כנציגי "החלוץ". 
תרשיש היה חבר אחדות העבודה, ועם התאחדותה עם הפועל הצעיר ב-1930 היה לחבר במפא"י. ב-1925 השתתף כציר אחדות העבודה בקונגרס הציוני ה-14 בווינה וב-1937 השתתף כציר בקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך. היה חבר סיעה ב' ובשנת 1944 נבחר מטעם התנועה לאחדות העבודה לאספת הנבחרים הרביעית.
בשנת 1939 נמנה עם מייסדי הוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנים 1943–1945 ערך את "מבפנים". בשנים 1950–1954 היה עורך ב"על המשמר", לאחר שתנועתו, התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון חברה לשומר הצעיר להקמת מפ"ם. כאשר מת סטלין ב-1953, ו"על המשמר" התאבל עליו, כתב תרשיש מאמרים פובליציסטיים שהיללו את סטלין והדפו את הביקורת על שיטותיו הכוחניות.
בין 1955 ל-1961 היה עורך "למרחב", ביטאונהּ של אחדות העבודה - פועלי ציון לאחר פרישתה ממפ"ם. בנוסף כתב שורה של מאמרים, בין היתר ב"דבר" וב"הפועל הצעיר" בנושאי הקיבוץ, הסוציאליזם ומקומם של היהדות והמסורת בחיי התרבות בקיבוץ.
מ-1961 ואילך היה לעורך ספרותי בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתחומי ההיסטוריה, הסוציולוגיה והפילוסופיה, וערך בין השאר את כתבי יצחק טבנקין.
יוהאן לודוויג הייברג

פעילותו המדעית

בשנת 1879 הציג את עבודת הדוקטור שלו המפורסמת בנושא "שאלות ארכימדיות" שדנה בחייו, בעבודותיו ובמיוחד בהעברת כתביו של ארכימדס מדור לדור. הייברג פיתח שיטת ביקורת קפדנית של כל פרט ופרט בטקסט תוך מציאת הסבר לכל שלב בתולדות העברת הקטעים. 
היה למשך תקופה ארוכה מנהל בבית ספר תיכון בקופנהגן ולימד שנים רבות יוונית עתיקה באותו תיכון.
פרסם כ-200 עבודות.
החל משנת 1883 הייברג עסק בעיקר בעריכת כתבים חשובים בתולדות המתמטיקה היוונית: ערך (יחד עם היינריך מנגה) את ששת כרכי כתבי אוקלידס (1883-1895), את החלקים ששרדו עד ימינו מה"קוניקה" של אפולוניוס מפרגה (1891-1893)
ואת הפירוש של סימפליקיוס לספרו של אריסטו "על הרקיע" (1894). כמו כן ערך את כתביהם של סרנוס מאנטינופליס (1896), של תלמי (1898) ושל הרון מאלכסנדריה (1899).
הודות לתרומתו החשובה להבהרת שטחים רחבי יריעה לא ידועים עד אז בתולדות המדע הייברג התמנה לבסוף בשנת 1896 לפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת קופנהגן.
בהמשך הקדיש הייברג את עצמו לעבודות נוספות בתחום היסטוריית המדעים - של הגאומטריה, של המכניקה, של האסטרונומיה, של הרפואה, של האלכימיה וכו'.
לאחרונה התגלו תרומות נוספות שלו בחקר התרבות הביזנטית.
הייברג כתב גם לקהל הרחב מאמרים על אודות התרבות היוונית העתיקה, בעיקר על תולדות הדת.
אחרי שנת 1901 תרם להוצאה לאור של כתבי הפילוסוף 
הדני הדגול סרן קירקגור.

כיבודים

בשנת 1883 נבחר הייברג כחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות ולמדעים של דנמרק.
היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות באוקספורד, לייפציג וברלין.
יהודה בדיחי

ביוגרפיה

יהודה בדיחי נולד בתל אביב בשנת 1941 למשפחה ממוצא תימני, שם הוא גדל, בגיל 16 החל לנגן בגיטרה, ובהמשך למד לנגן אצל יוסי פלטה.

לדבריו הוא הושפע מהמוזיקה ששמע ברדיו - כולל מוזיקה קלאסית, המוזיקה המסורתית שהכיר בבית ובשכונה, ולהיטי התקופה שנוגנו על פטיפון.
באמצע שנות ה-60 הוא היה חבר בשתי שלישיות- פעמוני השחר (יחד עם שחר אהרון אנג'ל ואברהם סיאני) ואווזי הבר, ולאחר מכן הוא ניסה אף לצאת לקריירת סולו והוציא תקליט בשם "בקצב המזרח"..

הוא הלחין וגם כתב את המילים לחלק מהשירים, בין היתר השיר "דניאלה" שמאוחר יותר אורי ברזילי כתב לו מילים אחרות והוא התפרסם בפי משה הלל בשם "מטדור", בעיבוד בסגנון לטיני.
אורי ברזילי היה התמלילן העיקרי שאיתו עבד יהודה בדיחי שבהמשך דרכו התמקד בהלחנה, ובעידודו של ברזילי הם כתבו מספר שירים לפסטיבל הזמר המזרחי, כשהמוכר שבהם הוא "אגדת שלום שבזי" שבוצע אז בפי שרה בדישי וזכה בהמשך למספר ביצועים נוספים.
במסגרת ההקלטות לפסטיבלים הוא פגש את אביהו מדינה, הם נשארו בקשר, ומאוחר יותר כתבו ביחד את "כינור דוד" ואת "שיר לאחותי".
שירים מוכרים נוספים שלו מתחילת דרכו כמלחין שלא במסגרת הפסטיבלים הם "אל תסתכל ידידי בקנקן" שבוצע לראשונה על ידי דליה עמיהוד בהקלטות של קול ישראל, ובהמשך התפרסם בביצועו של טריפונס; ו"הרמטכל התימני" שהתפרסם בפי צמד העמרנים.
במהלך הקריירה עבד עם מספר זמרים, ביניהם בועז שרעבי (הללויה), אבנר גדסי ("נערה מספרד" למילים של ניסן פרידמן), ישי לוי, לילית נגר, צלילי הכרם ואחרים.
דם הנפש

אין לבלבל ערך זה העוסק בדם אדם עם "הדם הוא הנפש" העוסק בדם בהמה, חיה ועוף האסור באכילה.
בהלכה היהודית, דם הנפש הוא רביעית הדם היוצא בשעת מיתה. על פי ההלכה חובה לקבור את דם הנפש של יהודי שמת. הרוג שיש חשש שדם הנפש נבלע בבגדיו, נקבר בבגדיו. גם אוספים וקוברים עפר או בגדים שבלעו מדם הנפש.
דם שיצא לפני המיתה אינו נחשב לדם נפש  ואין חובה לקברו.
יש לקבור דם שיצא לאחר מיתה וחוששים שמא נצטבר ממנו שיעור רביעית במקום אחד, אך פחות מכך אין צריך לאסוף ולהביא לקבורה.
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה

ילדותו

ארנסט נולד ב-2 בינואר 1784 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף, בתו של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף. ארנסט היה הבן הבכור, ואחיו של לאופולד הראשון, מלך בלגיה.

שלטונו

ב-10 במאי 1803 חלה פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד באורח אנוש, וארנסט מילא את מקומו של אביו. ב-9 בדצמבר 1806 מת פרנץ, וארנסט עלה במקומו לשלטון. אולם, ארנסט לא היה יכול לתפוס את השליטה בפועל בדוכסות, מכיוון שהיא הייתה כבושה על ידי צבא צרפת. לאחר שלום טילזיט הוחזרה לארנסט השליטה בדוכסות, בעקבות לחץ רוסי שנעשה עקב נישואי אחותו של ארנסט יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד לקונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה אחיו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ארנסט היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם נגד נפוליאון בקרב ליצן ובקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל ארנסט את נסיכות ליכטנברג, שאותה מכר לפרוסיה בשנת 1834.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו ללואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהייתה אחייניתו של הדוכס האחרון, אך מכיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן. בעקבות כך הפך ארנסט לדוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
ב-29 בינואר 1844 מת ארנסט בעיר גותה, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
הילה סעדה

ביוגרפיה

הילה סעדה נולדה וגדלה במגדל העמק. בת-דודתה היא מיה זיו-וולף, מגישת החדשות והעורכת מחדשות 10.
למדה במגמות סוציולוגיה ותיאטרון בבית הספר התיכון על-שם דוד בן-גוריון בעירה. בצה"ל שירתה כפקידת לשכה בבסיס עוצבת אדום, ליד אילת.
לקראת סוף שירותה הייתה טסה פעם בשבוע מאילת לתל אביב על מנת ללמוד אצל רחל שור בסטודיו למשחק ניסן נתיב. כשהשתחררה מצה"ל, למדה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ובמהלך לימודיה, זכתה במלגת הצטיינות מקרן אמריקה ישראל. בהמשך, למדה גם בסמינר הקיבוצים, לתואר ראשון בבימוי.
ובשנת 2018 השתתפה הילה סעדה בסדרת הנוער ״אילת״ בתור אורנה,פקידת קבלה במלון אורכידאה באילת.
ב-2007 שיחקה סעדה בתיאטרון חיפה בהצגה "חי בסרט" בבימויו של שמעון מימרן בתפקיד קנדילה, דמות מתוך סרט של אלמודובר "נשים על סף התמוטטות עצבים". ב-2010 שיחקה בהצגה "רומיאו ויוליה" גרסת המועדונים שהופיעה בפסטיבל ישראל ובהאנגר גשר, תיאטרון גשר, בבימויו של מיכאל רונן, שם שיחקה לצד מיכאל מושונוב וליאל דניר בתפקיד מאיה, חברתה הטובה של יוליה. שיחקה ב"אגדת סוף העונה" בבימויו של גיל צרנוביץ בתיאטרון הקיבוץ.
בין השנים 2007–2011 שיחקה בעמותה לקידום התיאטרון בהצגות "אליעזר בן יהודה - החולם בעברית" בבימוי גדי צדקה בתפקיד לאה הספרדיה ודיברה לאדינו; בהצגה "הרצל"; ב"מייד אין איזרעאל" בבימויו של יקי מחרז; "החטיפה מן המנזר – בבימויה של יעל טילמן וב"תעשה לי לייק" בבימויו של איז'ו ליבוביץ'. ב-2008 השתתפה ב"יושבים שישה" מופע בידור בצוותא. לצד חמישה שחקנים בני כיתתה של הילה מהסטודיו למשחק יורם לוינשטיין.
ב- 2007 שיחקה ב"ביקור התזמורת", בבימויו של ערן קולירין, בתפקיד סווטלנה הרוסייה, חברתו של צלגר (תומר יוסף).
ב-2010 גילמה את מנאר, ערביה, ב-"15 דקות", סדרה של טדי הפקות בבימוים של דורון ויואב פז. לצורך התפקיד דיברה בערבית. סעדה הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מעצר בית" של קיציס ופרידמן. היא גילמה את מלי, עוזרתו האישית של אסי כהן.
הילה סעדה שיחקה בעונה השלישית של "הבורר" בתפקיד נטלי, נערת הפיתוי שעובדת בשליחות הבורר ונשלחת להשיג מידע עבורו.
ב-2011 שיחקה בעונה השלישית של "רמזור", בתפקיד ליאת הבלוגרית, בחורה שיוצאת עם חפר (ניר לוי).
ב-2013 הצטלמה לתפקיד ראשי בסדרה של אסי עזר "להיות איתה", לצד אביב אלוש ורותם סלע. היא גילמה את ונסה החברה של עמוס (אלוש) שעוזב אותה לצד דוגמנית מפורסמת.
ב"חסמבה דור 3" העונה השנייה סעדה בתפקיד בת אל חברתו של חופני לצד איתי תורג'מן.
בשנת 2014 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרה "שחקן זר" מבית קשת, בבימויו של דני סירקין, לצד יובל סמו ומוני מושונוב.
בשנת 2015 שיחקה בתוכנית הסאטירה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ 1. באותה שנה היא הופיעה בפאנל "מלחמת המינים" ברשת ערוץ 2.
שיחקה בהצגה "קומדיה לא רומנטית" בתיאטרון מראה בקריית שמונה בבימויו של רועי הורוביץ.
בשנת 2016 שיחקה את אלה במחזמר "מרי לו" המבוסס על שירי צביקה פיק לצד גיא זוארץ, אסף הרץ ומאיה בוסקילה.
והוציאה אלבום בכורה פרי עיטה העונה לשם "לרוץ בתוך ענן" שהפיק אמיר צורף. שותף ללחנים וליצירת האלבום יהלי סובול.
בשנת 2017 כיכבה בעונה השנייה של "להיות איתה" מבית קשת בתפקיד ונסה מימון.
וכיום מורה לתיאטרון בבית הספר עמל ליידי דייויס  ב תל אביב-יפו
אטלנטיק קונביור

האונייה

אטלנטיק קונביור הייתה אוניית מכולות וגלנוע בת 14,950 טון. אורכה היה 212 מטר, רוחבה 28 מטר ומהירותה המקסימלית 43 קילומטר לשעה. היא נבנתה בבריטניה ביחד עם חמש אוניות מכולה נוספות ונכנסה לשירות בחברת קונארד ליין ב-1970.
ב-14 באפריל 1982, לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד גויסה האונייה לשימוש צבאי בצו חירום של משרד ההגנה הבריטי, ביחד עם אונייה אחות מסוגה (Atlantic Causeway). היא הוצבה להובלת משאות לזירת המלחמה בדרום האוקיינוס האטלנטי. בשל לוח הזמנים הקצר לא חומשה האונייה בנשק כלשהו.
האונייה הפליגה מבריטניה ועליה צוות של 33 איש. היא נשאה מטען של 11 מסוקים צבאיים וכן חלקי חילוף, דלק ותחמושת שאוחסנו במחסנים הפנימיים שלה. היא הגיעה ב-5 במאי לאי אסנשן, שהוכשר כבסיס לוגיסטי בריטי בדרך לזירת המלחמה. שם הועמסו עליה 14 מטוסי הרייר. באמצע מאי הגיעה האונייה לקרבת איי פוקלנד . ב-19 עד 21 במאי הורדו מטוסי ההרייר מסיפונה והועברו לנושאות המטוסים הבריטיות. האונייה נועדה להמשיך בשיט אל אתר הנחיתה הבריטי באי פוקלנד המזרחי בליל 25-26 במאי ולפרוק שם את המסוקים שעליה ואת מטענה האחר.

הפגיעה באונייה

ב-25 במאי נמצאה האונייה מצפון-מזרח לאיי פוקלנד. באותו ערב הטביעו מטוסים ארגנטינאים את המשחתת הבריטית אה"מ קובנטרי בקרבת אתר הנחיתה הבריטי באי פוקלנד המזרחי. בעוד הפעולות לחילוץ אנשי צוותה מתנהלות, בשעה 19:42, נפגעה האטלנטיק קונביור על ידי שני טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט, שנורו ממטוסים ארגנטינאים. אפשר שמידותיה הגדולות של האונייה הפכו אותה למטרה ברורה יותר למכ"ם הארגנטינאי. שני טילי האקסוסט פגעו בצידה השמאלי וחוללו התפוצצויות וכדור של אש. הנסיך אנדרו, ששירת באותה עת כטייס מסוק בצי והיה עד ראייה לפגיעה, סיפר כי הריסות מהאונייה התעופפו למרחק של 400 מטר ממנה. השריפה שפרצה באונייה הציתה את התחמושת והדלק שעליה. צוות האונייה נטש אותה והיא בערה עד שהאש בה כבתה מעצמה. ארבעה מסוקים, שאחד מהם המריא זמן קצר לפני כן מסיפון האונייה, אספו ניצולים ממנה. אחד מן המסוקים האחרים הוטס על ידי הנסיך אנדרו.
כתוצאה מהפגיעה באונייה נהרגו 12 מאנשי צוותה. תשעה מהם היו ימאים אזרחים ושלושה היו אנשי הצי המלכותי. בין ההרוגים היה גם קברניט האונייה, שעוטר לאחר מותו בעיטור צלב השירות המצוין.
השריפה באונייה כבתה לאחר יום. בהמשך היא נבדקה והתברר שכל מטענה הושמד, לרבות שלושה מסוקי צ'ינוק, שישה מסוקי וסקס ומסוק לינקס אחד. האונייה השרופה נקשרה בכבל גרירה לאונייה אחרת, אך טבעה בשעות הבוקר המוקדמות של 28 במאי.
רוב המסוקים שהיו על סיפון האונייה היו מסוקי תובלה. אובדנם הכביד על כוחות הקרקע הבריטים בניהול מסע המלחמה שלהם באי פוקלנד המזרחי, שכן לא ניתן היה עוד להטיס בעזרתם את חיילי הרגלים והם נאלצו לנוע לרוחב האי ברגל.
מפיקת נדנדה

מפיקת נדנדה (מאזנת או סופגת הזעזועים בשוק; באנגלית – swing producer) היא ספק סחורה בשווקים השולט על משאביה בעולם ובעל כושר ייצור עודף מה שמאפשר לו להגדיל או להקטין את תפוקתו במהרה כדי להביא את המחירים כלפי מטה או מעלה, לרמה הרצויה. בתעשיית הנפט, כאשר הביקוש לנפט אופ"ק עולה מעל לתקרת התפוקה שקבע הארגון, מפיקת נדנדה תגדיל את תפוקתה, ואילו כאשר הביקוש לנפט אופ"ק יורד מתחת לתקרה, היא תקטין את תפוקתה.
עד לראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה ארצות הברית כמפיקת נדנדה החשובה בעולם, בתוקף היותה מעצמת נפט מספר אחת וטקסס נהנתה מכושר ייצור עודף.
בעשורים שבאו לאחר מכן נטלה ערב הסעודית על עצמה את התפקיד הזה. ובתור מפיקה ויצואנית הנפט הגדולה בעולם הפכה לגורם מייצב בכלכלה העולמית. זה בלט בתקופות של עליות במחירי הנפט, ובכלל זה בעתות של משבר פוליטי כאשר הממלכה ניצלה את כושר הייצור העודף שלה הגדול בעולם.
בסוף שנת 2012 עמד כושר ייצור הנפט הגולמי של סעודיה על כ-12 מיליון חביות ביום, בעוד שבפועל הפיקה הממלכה בממוצע 9.8 מיליון חביות נפט גולמי ביום בשנה זו.
ואולם ירידה בתחזית הביקוש לנפט וצפי לגידול בהיצע הנפט לאור המהפכה הטכנולוגית שתאיץ את התגליות בארצות הברית, בקנדה ובמקומות אחרים, בנוסף לגורמים אחרים כגון האטה כלכלית עולמית ושיפור היעילות בשימוש באנרגיה בתחבורה ובתעשייה, הביאו לפיחות בכוחה של ערב הסעודית.
במחצית הראשונה של שנות ה-80, בתקופת השפל במחירי הנפט, הממלכה מילאה את תפקידה כמפיקת נדנדה באופ"ק בכיוון ההפוך – הפיקה הרבה מתחת לכושר הייצור שלה כדי לתמוך במחירי הנפט.
גונזו (החבובות)

היסטוריה

בניגוד לרוב הדמויות הראשיות בסדרה, גונזו הוא לא בן אדם או בעל חיים מוכר (אף על פי שבחבובות בחלל נחשף שהוא חייזר). הוא יצור המכוסה בפרווה כחולה, נוצות סגולות על ראשו ואף ארוך.
גונזו מוצג בסדרה כאמן ביצועים ופעלולן נועז מציג את עצמו בשם "גונזו הגדול". גונזו מאוהב בתרנגולת בשם קמילה והוא חבר של כל התרנגולות. בהופעותיו הראשונות, גונזו התלונן על כך שלא מעריכים את האמנות שלו.
במהלך פרקי הסדרה התעסקו המבקרים והצופים רבות במינו של גונזו. ג'ון קליז תיאר את גונזו: "קצת מכוער ומגעיל אשר תופס כדורי תותח". בהחבובות קרמיט שאל אותו: "מה מינך, גונזו? הוא דומה קצת לתרנגול הודו" וגונזו השיב: "כן, קצת כמו תרנגול הודו אבל לא הרבה". בסרט "החבובות בחלל" גילה גונזו שהוא חייזר.
במשחק "Monsters, Inc. Scare Island", הופיע גונזו בתור מפלצת אשר עוזרת לחפש אחרי גנב היהלומים,
בנוסף לכך, גונזו הופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק 5 של עונה 8.
מדעי כדור הארץ

מדעי כדור הארץ הוא ענף במדעי הטבע העוסק בחקר כדור הארץ, ויש הרואים בו כמקרה פרטי של מדעים פלנטריים, החוקר את כוכב הלכת שלנו. במדעי כדור הארץ קיימות שתי גישות מחקר והן: רדוקציוניזם והוליזם. הדיסיפלינה הרשמית של מדעי כדור הארץ כוללת את חקר האטמוספירה, ההידרוספירה, הביוספירה האוקיינוסים וכמו כן את כדור הארץ כגוף מוצק. מדעי כדור הארץ משתמשים בכלי מחקר מפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, כרונולוגיה ומתמטיקה כדי לאפשר הבנה כוללת של פעולת כדור הארץ כמערכת וכיצד התפתח לצורתו המוכרת לנו כיום. מדעי כדור הארץ מיוחדים במדעים פלנטריים הן מכיוון שכמות המידע הרחב ביחס לכוכבי לכת אחרים מאפשר שיטות המחקר נרחבות יותר והן מכיוון שבכדור הארץ קיימת אקולוגיה הכוללת ביוספרה.
רפיח ים

היסטוריה

הקמת היישוב החלה בסוף שנת 1984, זמן קצר לאחר החלטת ועדת השרים להתיישבות על הקמתו, שהתקבלה ב-22 ביולי 1984. היישוב הוקם כיישוב קהילתי על ידי גרעין של זוגות צעירים מרחבי הארץ שהתיישבו באתר זמני. הכוונה הייתה שהתושבים יתפרנסו מתיירות, אולם בעקבות הרעת המצב הביטחוני פנו ברובם לחקלאות במסגרת תכנון ממשלתי וקיימו חקלאות חממות בהן גידלו עגבניות שרי אורגניות. תושבים אחרים ניהלו מתפרות פרטיות שייצרו עבור רשתות האופנה בישראל. פיתוח היישוב התעכב עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בסוף שנת 1987, היישוב סבל מאירועים של יידוי אבנים מרפיח ופגיעה בתשתית החקלאית שלו. רק בסוף שנת 1991 עבר הגרעין לבתי קבע ביישוב.
בקביל להקמת רפיח ים, החלה בשנת 1986 הקמתה של שכונת "תל א-סולטאן", בצפון רפיח, במרחק של עשרות מטרים בודדים מהיישוב. השכונה הוקמה על פי הסכם השלום בין ישראל למצרים, שבעקבותיו נחצתה העיר רפיח, וחלקה שמדרום מערב לקו הגבול הבינלאומי עבר לשליטת מצרים. על פי ההסכם, מצרים הייתה אמורה לממן את יישובם מחדש של תושבי שכונת קנדה בסיני בתל א-סולטאן, שנודע כשכונת קנדה החדשה. תהליך היישוב מחדש נמשך מ-1989 עד שנת 2000 במימון של קנדה וכוויית.
אף על פי שהיה יישוב אזרחי, הייתה ממוקמת בו בקביעות מחלקה של חיילי מילואים שאבטחה אותו, צוות של חיילות שהפעיל מכ"ם "קשת", מכ"ם קרקעי נייד, שנועד לעקוב אחר ניסיונות חדירה מגבול מצרים בלילה, לאורך ציר פילדלפי, וצוות של משמר הגבול, שהיה אחראי לאבטחה ושיטור ברפיח הסמוכה. כבר בפברואר 2000, הוכן במערכת הביטחון הוכן מסמך המלצה לדרג המדיני, לקראת הסדר הקבע עם הפלסטינים, ובו נכללה רפיח ים ברשימה של 21 יישובים המיועדים לפינוי במסגרת הסדר הקבע.
במהלך האינתיפאדה השנייה, אירעו ביישוב מספר פיגועים. ב-6 באפריל 2002 נהרג חייל מילואים ועוד חמישה חיילים נפצעו קל, בהיתקלות עם חוליה פלסטינית שחדרה לישוב. ב-11 במאי של אותה שנה נורה ניסן דולינגר, בן 43 מההתנחלות פאת שדה, סמוך למחסום צה"ל ברפיח ים, לשם בא כדי לאסוף פועלים. הוא נורה מטווח קצר בידי אחד הפועלים. בנובמבר 2002 אירע פיגוע ירי ביישוב, כאשר פועל פלסטיני, שעבד במתפרה ביישוב פתח באש על העובדים ממנה נהרגו תושב המקום, עמוס סעדה, ותושב בדולח, אסף צפירה. באוגוסט 2003, נפצע קשה תושב המקום מירי של צלף, ובנובמבר 2004 נפצעו שני חיילים מירי. בגלל קרבתו של רפיח ים לרפיח גם נורו עליו פצצות מרגמה רבות במהלך האינתיפאדה השנייה, רבות מהמשפחות עזבו אותו, ופחות מ-20 נותרו להתגורר בו ב-2003.

לאחר תוכנית ההתנתקות

עוד לפני יישום תוכנית ההתנתקות נעשה ניסיון מקרב התושבים לעבור כגוש אחד לקיבוץ נווה ים, אולם המגעים נכשלו.
רפיח ים פונה באוגוסט 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות, רוב התושבים כבר עזבו עוד קודם לתאריך הפינוי הרשמי. בתי היישוב נהרסו ב-22 באוגוסט 2005. אחרי ההתנתקות פוזרו המשפחות באתרי הקרווילות בניצן, מבקיעים ועמוקה. התושבים שעסקו בחקלאות עברו למבקיעים ולניצנים בהתאם ל"הסכם מבקיעים" ו"הסכם ניצנים", על פיהם ניתנו להם זכויות של בעלי נחלה, על אף שמבחינה טכנית לא הוגדר רפיח ים כמושב.
האסקי סיבירי

היסטוריה של הגזע

גילו של הגזע נאמד ב-3,000 שנה. מבנה גופם מזכיר זאבים, והם מייללים במקום לנבוח.
צ'וקצ'ים, שבט נודד של ציידים-לקטים שהסתמכו על עזרת ההאסקים הסיביריים, היו הראשונים לגדל אותם, ליד נהר קולימה, בקור העז של צפון סיביר. הם השתמשו בהם לגרירת מזחלות למרחק גדול בתנאי מזג אוויר קשים. כיום משמש ההאסקי במרוצי מזחלות ופופולרי כחיית מחמד בשל אופיו החברותי ויופיו.
ההאסקים הסיביריים התחבבו על בני האדם והפכו לחיות מחמד. בשל תפקידם ההיסטורי ככלבי מזחלות, ביכולתם להסתגל במהירות לתנאי מזג אוויר קשים ביותר.
בהתאם לתנאי המחיה, התפתחו עם הדורות מספר גזעים מוכרים: האסקי סיבירי, האסקי גרינלנדי, האסקי אלסקי והאסקי של נהר המקנזי.

אופי

ההאסקים הסיביריים ידועים באופיים החברותי. הם שלווים, אוהבים ומסורים לבעלים. הם זן חכם ביותר ובעלי כושר הבנה מפותח ואינטליגנציה רגשית גבוהה. הם חברותיים מגיל צעיר ומתיידדים במיוחד עם ילדים, כך שהם כלבי משפחה אידיאליים. הם חיים מטבעם בלהקות ורגילים לעבודת צוות, ולכן מחשיבים את עצמם כחלק מהמשפחה.
ההאסקים הסיביריים ערניים, אנרגטיים וידידותיים. הם מסויגים מעט, אך לא חשדנים כלפי זרים, ולא מתאימים לשמש ככלבי שמירה היות שהם שקטים ולא תוקפניים. יש להם נטייה לברוח היות שהם כלבי מזחלת הרגילים לגמוא מרחקים ארוכים.
ההאסקים הסיביריים מסתדרים בדרך כלל עם כלבים אחרים ועם חתולים. הם נחשבים ככלבים נקיים במיוחד, לא נבחנים, לא הרסניים וללא ריח אופייני לכלבים. הגזע פרימיטיבי, וככזה בעל יצר ציד מפותח.
ההאסקים הסיביריים זקוקים לפעילות גופנית באופן קבוע, ובלעדיה הם עלולים לפתח דיכאון ובעיות התנהגות.

מראה כללי

לכלבי ההאסקי הסיבירי גודל בינוני, ומראה הנחשב מרשים ויפה. הפרווה סמיכה, רכה ונעימה למגע, מנשירה בדרך כלל פעמיים בשנה (תזונה לא מתאימה תביא לנשירה תדירה יותר). צבע הפרווה נע מלבן עד שחור, בדרך כלל לבן עם כתמים בצבע שחור, אפור או חום-אדום. צבע העיניים נע מתכלת עד חום כהה, לעיתים עם הטרוכרומיה. תוחלת חיים: 12-14 שנים. משקל: 16 ק"ג עד 30 ק"ג. גובה: 50 עד 70 ס"מ. 
פרוות כלב ההאסקי שומרת עליו מפני קור עד 60°C-.
ג'ון גודמן

ביוגרפיה

גודמן נולד באפטון, מיזורי למשפחה נוצרית. לגודמן אחות בשם אליזבת ואח בשם לזלי. ב-1954, מת אביו מהתקף לב. הוא זכה במלגה ללימודי פוטבול באוניברסיטת דרום-מערב מיזורי. במהלך אותה תקופה, החליט גודמן כי הוא רוצה להיות שחקן ועבר לניו יורק ב-1975.
הוא החל להופיע בתאטראות ופרסומות טלוויזיה, ובתחילת שנות ה-80, הוא התחיל לשחק בקולנוע.
גודמן התפרסם בזכות תפקידו כדן קונר בקומדיית מצבים המצליחה "רוזאן", אשר שודרה בין השנים 1988 – 1997 ברשת ABC.
הוא הופיע בסיטקום משלו, "נורמל, אוהיו", שם הוא גילם הומוסקסואל שחזר לעיירת הולדתו כדי להתחיל חיים חדשים. למרות שהסדרה העבירה מסר חיובי לקהילה ההומו-לסבית, היא לא זכתה במעריצים רבים מקהילה זו, והיא נקטלה על ידי המבקרים. גודמן הוא מנחה אורח שכיח בסטרדיי נייט לייב, והוא הופיע בתפקיד זה פעמים רבות. ג'ון גודמן גם גילם תפקיד בסדרה "הבית הלבן" במשך מספר פרקים. ב-2006 התארח בסדרה הדרמה קומית "סטודיו 60" ב-NBC, שעל תפקידו זה זכה גודמן בפרס אמי לשחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה. בשנת 2011 השתתף גודמן בסרט האילם "הארטיסט" בתפקיד מנהל הסטודיו אל זימר.
באפריל 2013 החל לשחק בתפקיד ראשי בסאטירה הפוליטית "בית אלפא" בתפקיד של ג'יל ג'ון ביגס, סנאטור רפובליקני מטעם צפון-קרוליינה. באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה והאחרונה של הסדרה.
ב-2017 שיחק בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון", באותה שנה השתתף גם בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג.
ב-2018 החל לככב בסיטקום של ABC, "הקונרים", בתפקיד הראשי של דן קונר.
רם קולהאס

ביוגרפיה

קולהאס סיים את לימודיו באיגוד הארכיטקטוני (AA School of Architecture) שבלונדון ולאחר מכן הקים יחד עם איליה זאנגליס את OMA, משרד אשר הוא עומד בראשו עד היום.
פרסומו הרב הגיע גם מהמאמרים והספרים שכתב: "הזיית ניו יורק - Delirious New York" משנת 1978 והספר S,M,L,XL מ-1995 אותו הוציא בשיתוף עם המעצב הגרפי ברוס מאו, ספר אשר קרא תיגר על הפורמט המקובל של ספרי אדריכלות, ואשר הציג דרך עיון במאמרים, פרויקטים וחומרים גרפיים רבים מספור את רעיונותיו של קולהאס, ואת מצבו של מקצוע האדריכלות כולו. הספר הוביל לחיקויים רבים והשפעתו הייתה רבה.
קולהאס החל בהדרגה לבנות יותר פרויקטים וככל שהשפעתו גברה על דור של אדריכלים צעירים בהולנד ומחוצה לה כך הפך הוא עצמו לאייקון תרבותי, מעמד אשר בו הוא עושה שימוש מודע (יש האומרים סרקסטי) לאורך השנים. תכנן בין היתר את מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין.
בשנת 2000 הוא זכה בפרס פריצקר היוקרתי לאדריכלות.