google/wiki40b huggingface dataset:
פול רוזנברג (סוחר אמנות)

פול רוזנברג (בצרפתית: Paul Rosenberg‏; 1881 - 29 ביוני 1959) היה אספן וסוחר אמנות מודרנית צרפתי-יהודי נודע. הוא החזיק בבעלותו את גלריות האמנות "פול רוזנברג אנד קומפני" בפריז, לונדון וניו יורק. רוזנברג ייצג, בין היתר, את האמנים פיקאסו, בראק, פרננד לז'ה ומאטיס.

ביוגרפיה

רוזנברג נולד בפריז למשפחה יהודית שהיגרה מברטיסלאבה הסלובקית לצרפת בשנת 1859. הוא החל את דרכו בחנות עתיקות שאביו, אלכסנדר רוזנברג, פתח בשנת 1870. בשנים 1902–1905 עבד בבריטניה עבור אביו, ובשנת 1911 פתח בפריז את הגלריה שלו לאמנות ברו דה לה בואטי 21, רחוב בפריז שבו גלריות רבות. רוזנברג שילם לאמנים מחירים טובים יותר ממתחריו, והצליח למשוך לגלריה שלו אמנים כגון פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק, פרננד לז'ה ואנרי מאטיס.
בשנת 1918 החל לייצג את פיקאסו באופן בלעדי, יחד עם סוחר האמנות ז'ורז' וילדנסטין. השניים קנו מדי שנה מספר משמעותי מציוריו, ופרסמו את שמו ברחבי העולם. הקשר בין פיקאסו ורוזנברג נמשך עד לשנת 1932, ועם וילדנסטין עד ל-1939. בשנת 1935 הוא פתח גלריה בלונדון עם גיסו ז'אק הלפט. בספטמבר 1940, מיד לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית, נמלט עם משפחתו לניו יורק, ופתח גלריה שהציגה אמנות אירופית ואמריקאית עכשווית, במנהטן.

אוסף האמנות

רוזנברג היה בעל טעם וכשרון יוצא דופן לגילוי ציירים בתחילת דרכם, וסייע להתפתחות אוספי אמנות רבים באירופה ובארצות הברית, ובכללם אלה של מכון האמנות של שיקגו, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. ציורים מאוסף האמנות שלו מצאו את דרכם למוזיאונים הגדולים בעולם, כולל ציורו של ואן גוך, ליל כוכבים, במוזיאון לאמנות מודרנית. רוזנברג עצמו ייחס את הצלחתו כסוחר בין היתר לעובדה שהוא מעולם לא ניסה למכור: "ציורים טובים מוכרים את עצמם. איני מוכר דבר שלא הייתי רוצה לשמור לעצמי". על היצירות ששמר לעצמו אמר כי "כל הון שבעולם לא יוכל לקנות אף אחת מהן, הן מבטאות את חיי".
אוסף האמנות שהותיר אחריו בפריז הוחרם על ידי הנאצים בתקופת הכיבוש הנאצי בשנת 1941. במהלך המלחמה, הצליחו חברי הרזיסטנס להשיב אליו את אחד מהציורים שנבזזו.
המומחה לאמנות נבזזת הקטור פליסיאנו, תיאר בספרו "המוזיאון האבוד" משנת 1998 כיצד בצרפת לבדה הוחרמו 203 אוספים, ובהם קרוב ל-22,000 יצירות אמנות. הפרסום אילץ את המוזיאון לאמנות בסיאטל להחזיר ליורשיו של רוזנברג את ציור האודליסק של מאטיס. היורשים מכרו אותו במכירה פומבית בשנת 2007, עבור 33 מיליון דולר. בנוסף השיב למשפחה מרכז ז'ורז' פומפידו הפריזאי את הציור "אשה באדום וירוק" (Femme en rouge et vert) מאת פרנאן לז'ה, שנמכר על-ידם בשנת 2003 עבור סכום של 16 מיליון יורו.
מספר יצירות נוספות, ביניהם ציורים של קלוד מונה ופייר בונאר שמקום הימצאם אותר על ידי פליסיאנו, נמכרו עבור סכום כולל של 14 מיליון יורו. עם זאת, 64 יצירות אמנות נוספות מהאוסף של רוזנברג עדיין פזורים ברחבי העולם, ונחשבים לאבודים.

משפחתו

רוזנברג הוא אחיו של לאונסה (Léonce) רוזנברג, סוחר אמנות בזכות עצמו. לרוזנברג נולדו בן ובת. בנו אלכסנדר פ' רוזנברג ירש את הגלריה של אביו בניו יורק, והיה לסוחר אמנות בולט בניו יורק עד לפטירתו בשנת 1987. בתו, מישלין רוזנברג, היא אמה של העיתונאית הצרפתיה אן סינקלייר, היורשת של חלק מנכסיו והונו העצום של רוזנברג לאחר פטירתה של אמה.
בשנת 2008 תרמה סינקלייר לצרפת את אחד מציוריו של פיקאסו - "דיוקן של גברת רוזנברג ובתה", ציור של אמה וסבתה. היא אף עוסקת בכתיבת ספר ביוגרפיה ראשון על סבה.
העולם המופלא של גאמבול

הפקה

ב-2007 נוסד על ידי ערוץ Cartoon Network אולפן Cartoon Network Development Studio Europe שמטרתו הייתה תחילה ליצור סדרות טלוויזיה עבור הערוץ על פי רעיונות הצופים, הפרויקט צבר הצלחה אינטרנטית ומיקי גריבס נשכר לביים ולהחליט איזה מבין הרעיונות להפוך לסדרה. גריבס בחר את רעיונו של בן בוקאלה והוסיף למיזם תחרות נוספת שבה הצופים יציעו דמויות בתור תלמידי בית הספר. בסוף 2008 אישר מנכ"ל Cartoon Network את הסדרה וההפקה החלה. תחילה הופקו 36 פרקים לעונה אחת, ובעקבות הצלחתה הוזמנו עונות נוספות.

עלילה

הסדרה סובבת סביב חייו של חתול בן 12 בשם גאמבול ווטרסון, המלווה בדג הזהב המאומץ שלו דרווין, ומעשי הקונדס התכופים שלהם בעיר הבדיונית אלמור. בני משפחתו האחרים של גאמבול - אחותו המשכילה, אנאיס ואביו ריצ'רד, שניהם ארנבים, ואימו ניקול, חתולה המכורה לעבודתה - מוצאים את עצמם לעיתים קרובות מעורבים במעשי הגבורה של גאמבול. גאמבול לומד בתיכון אלמור עם שני אחיו, ובמהלך כל הסדרה מקיים אינטראקציה עם התלמידים השונים, בעיקר עם חברתו פני פיטזגראלד.
אחד המאפיינים הבולטים בסדרה מאז העונה השלישית הוא "הריק", מימד שבו שוכנות כל הטעויות שהיקום יצר. זה כולל גם אזכורים להיבטי המציאות, כמו גם אלמנטים בסדרה. דמות רקע שנלכדה במימד זה לאחר שהפכה ל"לא רלוונטי" הוא רוֹבּ, שנמלט משם בעונה השלישית ומאז הופך לאויבו של גאמבול ולאנטגוניסט של הסדרה. הוא מודע לקיומו הבדיוני בפרק "האסון" בעונה הרביעית, ושנאתו לגאמבול היא התוצאה של תפקידו כגיבור.

ביקורת

הסדרה מקבלת ביקורות חיוביות באופן כללי. המבקרים מציינים כי המוזיקה, ההומור והאנימציה משובחים. מבקר הטלוויזיה קן טאקר אמר כי הסדרה היא דוגמה מצוינת לתוכנית ילדים מצחיקה ושיש בה דמיון פרוע במיוחד, הומור מבריק וסיפור עלילתי מצוין, בעיתון הדיילי מייל נכתב כי "נתח של הומור מפואר סוריאליסטי של טלוויזיה מהירה ומצחיקה" ובביקורת נוספת בעיתון כי זו סדרה עם הומור שגם מבוגרים יכולים ליהנות ממנה. אתר The A.V. Club דירג את ה-DVD של הסדרה כ-B+ ותמצת כי "מה שמבדיל את סדרה זו מבין סדרות מצוירות אחרות היא הכתיבה הטיפשית, העיצוב הרדוד וההומור המושלם". מגזין Wired ביקר גם הוא את הסדרה באופן חיובי.

מדרוג

בפרק הבכורה של הסדרה ב-3 במאי 2011 התוכנית נצפתה על ידי 2.120 מיליון צופים.
כריסטופר טוסיי

קריירת מועדונים

טוסיי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסידד קאתוליקה. ב-25 בנובמבר 2007 טוסיי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד קוקימבו אונידו. בעונת 2009 טוסיי קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון, אך ביוני של אותה שנה נפצע בעת ששהה עם הנבחרת ונעדר שישה חודשים מהמגרשים. ב-5 בדצמבר 2010 טוסיי חזר לשחק במשחק הליגה האחרון של העונה בו ניצחה קאתוליקה 0-5 לאברטון. למרות שחזר מהפציעה, טוסיי איבד את מקומו בהרכב. ב-11 במאי 2011 טוסיי חזר להרכב של קאתוליקה.
בינואר 2018 טוסיי עזב את קאתוליקה לראשונה בקריירה שלו והושאל לאטלס מליגת העל המקסיקנית. טוסיי שיחק 7 משחקים במדי אטלס, אך הודח מההרכב לאחר שבאף אחד מהמשחקים לא הצליח לשמור על נקי.
בקיץ 2018 טוסיי חזר לצ'ילה והושאל לאברטון.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, טוסיי שיחק בנבחרות הצעירות של צ'ילה. טוסיי נכלל בסגל נבחרת הנוער לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 2007 בו צ'ילה סימה במקום הרביעי וטוסיי נבחר לשוער המצטיין של הטורניר. טוסיי, אף שבר את שיא הדקות ללא ספיגה בטורניר כאשר שמר על שער נקי במשך 492 דקות ובכך שיפר את שיאו של קלאודיו טפארל הברזילאי ב-8 דקות. בשנת 2009 השתתף עם הנבחרת בגביע טולון.
ב-20 בינואר 2010 טוסיי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה בניצחון 1-2 נגד פנמה. טוסיי השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014, קופה אמריקה 2016 וגביע הקונפדרציות 2017.
היינה ואן חיזכם

חייו

רבות מיצירותיו שרדו, אבל על חייו ידוע מעט מאוד. הרוזן שארל משארולה (שהיה בהמשך לשארל האמיץ) עמד בשלב מוקדם על כשרונו, כפי שמעיד רישום המתעד מינוי שלו למורה מטעמו של שארל; ב-1467 הוא מופיע ברשומות התעסוקה הבורגונדיות כזמר. נוסף לכך, שמו נזכר לצד שמותיהם של אדריאן באזין ואנטואן בינואה כ"משורר ומשרת אישי" לשארל, אות למעמדו המיוחד בחצר.
נוסף לשירותו בתפקידי זמר ומלחין, נראה ששירת גם כחייל, כפי שעולה מתיעוד של קניית ציוד צבאי בשבילו, לפני המערכה שאסר שארל על ליאז'. שארל לקח אתו את המוזיקאים שלו למלחמותיו, כיון שאהב מוזיקה לא פחות ממלחמה ותבע בידור. מכל מקום, היינה היה היחיד בין המוזיקאים המפורסמים של שארל, שעליו ידוע כי לבש מדים. ידוע שהיה במצור על בוביי ב-1472, שם הוכרע הקרב בנסיגתו של שארל מפני הצרפתים ובמשך זמן רב סברו החוקרים, שהיינה נהרג באותו קרב. ואולם מחקר עדכני ביצירותיו ששרדו מצביע על האפשרות, שאחדות מהן נוצרו אחרי 1472, בעיקר משום שהן מגלות התפתחות סגנונית מעבר למה שנראה באחה שנכתבו בוודאות ב-1472 או קודם לכן. מחקר עכשווי גורס, שייתכן והיינה יצא בשלום מן המצור ועבר לעבוד בחצר מלך צרפת. העובדה, שזמר ומלחין ידוע-שם כזה עבד קודם אצל יריבתה המרה של צרפת הייתה עברה שקל למחול עליה, שכן מוזיקאים בורגונדיים בתקופה ההיא נהנו מהערכה רמה מאוד.
היינה מוכר בעיקר כמלחין שאנסונים, רובם רונדו. שניים מהם, בעיקר - Allez regrets ו-De tous biens plaine זכו לפרסום רב כל כך באירופה של סוף המאה ה-15, עד שהופיעו ב-25 מקורות נפרדים, רבים מהם מן הזמן שלפני המצאת הדפוס, ושימשו חומר מקור להרבה יצירות של מלחינים אחרים בתקופות מאוחרות יותר. כמעט כל יצירותיו כתובות לשלושה קולות; הן פשוטות ובעלות מרקם ברור, כדרך האסכולה הבורגונדית; הקו המלודי נמצא בקול הגבוה ביותר.
אחד-עשר קטעים אפשר לשייך בוודאות גמורה להיינה, אך יש עוד יצירות רבות בסגנון דומה, שסווגו כ"אנונימיות" וגם הן עשויות להיות גם הן פרי עטו.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים

אולימפיאדת ריו 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצחו האמריקניות את נבחרת סנגל בתוצאה: 121-56, ובכך הן השיגו את ניצחונן הגדול בכל הזמנים.
טיפול בדרמה

טיפול בדרמה זו שיטה בפסיכותרפיה בה נעשה שימוש בטכניקות מתחום התיאטרון, המשחק והמופע כדי להביא אנשים להתפתחות אישית ובריאות נפשית. טיפול בדרמה זו אחת משיטות הטיפול בתחום טיפול באמנויות. טיפול זה משלב תאוריות מסורתיות של פסיכותרפיה, טכניקות מתחום הפסיכולוגיה ותאוריות הנוגעות לתהליכי יצירה על במה, בין התיאורטקנים הבולטים, ניתן למצוא את סו ג'ניניגס (תאוריית ה-EPRׂ) ורוברט לנדי ׁׁ(מודל התפקיד).
בתהליך הטיפולי נעשה שימוש בכלים שונים להרחקה, כמו כלים מתחום התיאטרון (אלתור, המחזה, מסכות, תיאטרון בובות), כלים מתחום הכתיבה (דימויים ומטפורות, אגדות וטקסטים דרמטיים), כלים מתחומים טיפוליים נושקים (ארגז חול, קלפים השלכתיים) ועוד.
רן בשביץ

ביוגרפיה

ב-1987 החל ללמוד תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. בהמשך שירותו סיים תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. 
ב-1991 התגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בגף אוויוניקה בבסיס שדה דב, עסק בתחום מערך ההגנה האווירית בחיל, שימש קצין קישור לצבא ארצות הברית ופיקד על טייסת תחזוקה של אגד נ"מ צפון. בשנים 2009 עד 2011 פיקד על יחידת האחזקה האווירית 22, יחידת האחזקה הגדולה והמרכזית בחיל האוויר. בשנים 2011 עד 2013 שימש ראש מחלקת מטוסים בלהק הציוד. בספטמבר 2013 מונה לראש להק הציוד ושירת בתפקיד עד יולי 2017. 
בשנת 2018 הקים את קבוצת אירו (ERO Group) למיזמים והנדסה ומשמש כיו"ר הקבוצה.
מום בית הרחם

שכיחות

השכיחות של מום רחמי מוערך בכ 6.7% באוכלוסייה הכללית, מעט גבוה יותר (7.3%) באוכלוסייה הפוריה, והוא גבוה באופן משמעותי באוכלוסיית הנשים עם היסטוריה של הפלות חוזרות (16%).

"נרתיק כפול"

כיוון שהנרתיק קשור במידה רבה מהצינוריות המולריאניות, אי מיזוג של שתי הצינוריות יכול להוביל להיווצרות של שכפול הנרתיק, וחוסר הקליטה של הקיר בין שתי הצינוריות ישאיר מחיצה, אשר מובילה היווצרות "נרתיק כפול". מצב זה עשוי להוביל לרחם דידלפי או לרחם עם מחיצה. משום שהמצב הוא פנימי ובדרך כלל ללא תסמינים, אישה יכולה להיות לא מודעת לכך שיש לה "נרתיק כפול". במידת הצורך, ניתן לתקן את המחיצה באמצעות ניתוח, לעומת זאת, אין שום סיבה רפואית תקפה להליך כזה.

אבחון

בנוסף לבדיקה הגופנית, הרופא זקוק לשיטות הדמיה כדי לקבוע את האופי של המום: בדיקת אולטרסאונד גינקולוגית, בדיקת MRI לאגן, או היסטרוסלפינגוגרפיה. ההיסטרוסלפינגוגרפיה לא נחשבת כיעילה, בגלל חוסר היכולת של הטכניקה להעריך את הקווים החיצוניים של הרחם, ולהבחין בין רחם דו-קרני לבין רחם עם מחיצה. 
בנוסף, ייתכן שיהיה צורך בלפרוסקופיה או היסטרוסקופיה.
אצל חלק מהחולות התפתחות הנרתיק עלולה להיות מושפעת.

טיפול

התערבות כירורגית תלויה במידת הבעיה של הפרט. בדרך כלל, כאשר מדובר ברחם דידלפי, ניתוח אינו מומלץ.
רחם עם מחיצה יכול להיות כרות בהליך אשפוז פשוט, המשלב לפרוסקופיה והיסטרוסקופיה. הליך זה מקטין מאוד את שיעור ההפלה לנשים עם אנומליה זו.
בית וילהלם אברלה

בית וילהלם אברלה הוא מבנה דו-קומתי בצפון המושבה שרונה בתל אביב-יפו, כיום הקריה. המבנה הוקם בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ושימש למעלה משישים שנה כלשכת ראש הממשלה מימיו של דוד בן-גוריון ועד אריאל שרון.

הקמת הבניין

הבניין הוקם על ידי וילהלם אברלה, בן למשפחת טמפלרים מירושלים. משפחת אברלה עסקה בייבוא וייצוא מגרמניה. ראש המשפחה, פאול אברלה, הקים בסוף המאה ה-19 את בית אברלה בעמק רפאים. אחיו, וילהלם, ניהל את פעילות המשפחה ביפו. בראשית שנות השלושים הקים את אחד הבתים הגדולים והמפוארים בשרונה. במרפסת החזית המזרחית של הבניין הוצג סמל המשפחה. 
בקיץ 1941, עם גירוש הטמפלרים לאוסטרליה, תפס את הבית המפקד הבריטי של משטרת לוד והבית הפך למפקדת המרחב. במחצית השנייה של שנות ה-40 שימש הבניין כמפקדה של קצין בריטי ששמו הפרטי היה מיקי והבניין זכה לכינוי "בית מיקי".

לאחר הקמת המדינה

לאחר החלטת כ"ט בנובמבר פינו הבריטים את מתחם שרונה והבית עבר לשמש את מטה חטיבת קרייתי. הקומה הראשונה שימשה את האלוף מיכאל בן גל ואילו הקומה השנייה שימשה קורס מ"כים של חטיבת גבעתי. ב-2 במאי 1948 ביקר במקום בן-גוריון והחליט למקם בו את משרדיו. במקום שוכנה לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה ואולם ישיבות הממשלה. חדר השינה בקומה השנייה הוכשר כמשרדו של בן-גוריון. 
ב-16 במאי 1948 התקיימה בבית ישיבת הממשלה הזמנית הראשונה ובה הוחלט על בחירת חיים ויצמן לנשיא מועצת המדינה הזמנית. בדצמבר 1949 החליט בן-גוריון להעביר את משרדי הממשלה לירושלים, אך השאיר את המבנה כלשכה התל אביבית. הבניין שימש בתפקיד זה במשך כשישים שנה עד לימיו של אריאל שרון. 
בשנת 2006 עברה לשכת ראש הממשלה למגדל המטכ"ל, והבניין נמסר לרשות משרד הביטחון. הבניין מיועד כיום לשימור ולשימוש כמוזיאון לתולדות הקריה. ב-2016 ערך משרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים פרוגרמה לחידוש המבנה והשמשתו מחדש כמרכז מבקרים ואירוח רשמי של בסיס הקריה ומשרד הביטחון. 
בחודש ספטמבר 2018 הסתיימו העבודות על ידי חברת קן-התור הנדסה ובניין בע"מ והמבנה נפתח לציבור. לקראת ראש השנה תשע"ט התכנס פורום מטכ"ל יחד עם ראש הממשלה ושר הביטחון להרמת כוסית במשרד המשוחזר.
שלוחת גילברט

גילוי השלוחה

השלוחה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.

מקור השם

הפסגה נקראת על שמו של ג'וזף גילברט (Joseph Gilbert) שהשתתף במסע המחקר השני של ג 'יימס קוק בין השנים 1772-1775, אשר, יחד עם ויליאם הודג'ס, צייר את הציורים הראשונים מאנטארקטיקה.
דילן טומביידס

קריירת מועדונים

טומביידס נולד בפרת' שבאוסטרליה וגדל במחלקת הנוער של סטירלינג ליונס המקומית. בשנת 2007 עבר טומביידס להתגורר במקאו, והחל לשחק באקדמית הכדורגל הברזילאית יאו מה טיי מהונג קונג הסמוכה. בגיל 15 הצטרף טומביידס למחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד האנגלית. ב-22 במאי 2011 ישב טומביידס לראשונה על ספסל הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לסנדרלנד במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בעונה שהסתיימה בירידתה של וסטהאם יונייטד לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-25 בספטמבר 2012 ערך טומביידס את הופעת הבכורה שלו במועדון, הופעתו היחידה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 4-1 לוויגאן את'לטיק במסגרת גביע הפוטבול ליג.

קריירה בינלאומית

טומביידס נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה בטורניר גביע העולם עד גיל 17 שנערך במקסיקו בשנת 2011, ושיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת אוזבקיסטן בשלב רבע הגמר. בשל כישוריו, האוהדים האוסטרלים והתקשורת החשיבו אותו ליורש של הארי קיואל.
בחודש ינואר 2014 יצג טומביידס את נבחרתו בטורניר גביע אסיה עד גיל 17 שנערך במסקט שבעומאן. הוא שיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת ערב הסעודית בשלב רבע הגמר.

מחלתו ומותו

באמצע שנת 2011 גילה טומביידס גוש בגופו, אך הרופא טען כי זוהי ציסטה שפירה. לאחר בדיקת סמים אקראית שנערכה לאחר הדחת נבחרתו מגביע העולם עד גיל 17, אושר כי טומביידס חולה בסרטן האשכים.
בחודש יוני 2012, לאחר טיפול שכלל את הסרת קשרי הלימפה שלו, נאמר לטומביידס כי הוא חזר לקו הבריאות, והוא חזר להתאמן, ואף ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בחודש ספטמבר. עם זאת, בחודש דצמבר חזר טומביידס לטיפולי הכימותרפיה, ועבר שתי השתלות תאי גזע בשמונה שבועות. בחודש מרץ 2013 הסרטן התפשט לכבד שלו.
בחודש ינואר 2014, לאחר טיפולי כימותרפיה אינטנסיביים, שיחק טומביידס בגביע אסיה עד גיל 22, אך עם חזרתו לאנגליה נאמר לו כי מחלתו חשוכת מרפא. בבוקר ה-18 באפריל 2014 נפטר טומביידס ממחלתו.
סוזוקי פרונטה 800

תכנון "סוזוקי פרונטה 1100"

חברת סוזוקי תכננה לייצר את דגם ה"סוזוקי פרונטה 1100", עם מנוע 1,100 סמ"ק המפיק 68 כ"ס ומגיע למהירות שיא של 160 קמ"ש, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
ישראל גלזר

ביוגרפיה

נולד ביארמולינץ פלך פודוליה לרב יואל יהודה גלאזר שכיהן ברבנות בעיר, באודיסה ובתל אביב, מצאצאי רבי משה מפשוורסק, מחבר הספר "אור פני משה", וללאה יהודית, בתו של הרב דוב בר ז'ק מו"צ בעיר וישנייווייץ, מצאצאי רבי שלמה לוצקר מחבר הספר "דברת שלמה".
למד בישיבות חב"ד ונסמך לרב. בשנת תרצ"ד (1934) עלה ארצה, למד בישיבת מרכז הרב אצל הראי"ה קוק, ובשנת תש"א (1941) נישא למרים בת הרב נפתלי צבי שמרלר, רב בבית-כנסת של יהודים גליצאים בווינה ומצאצאי רבי מאיר מפרמישלאן. המשיך ללמוד בישיבת מרכז הרב, גם בשנים תש"ה-תש"ז, כששימש בתפקידי רבנות בירושלים. החברותות שלו בישיבה היו הרב יהודה גרשוני והרב אברהם אלקנה שפירא.
משנוסד ישוב יהודי ברמלה אחרי מלחמת העצמאות נתמנה לרבה של העדה האשכנזית בעיר ברמלה והסביבה. כרב אירגן את החיים הדתיים בקהילות ובעיר בכלל, ייסד בתי כנסיות, שיעורי תורה, מקוואות, שרותי הכשרות, וכן פעל לשמירת השבת, טיפוח החינוך הדתי והתורני, הצלת ילדים מידי המיסיון ועוד. כן איחד את בתי-הכנסת הקטנים ושימש כרבו של בית-הכנסת המאוחד "כנסת ישראל", שעמד בלב העיר העתיקה של רמלה. הוא התפלל בבית-כנסת זה למעלה מיובל שנים.
כתב מאמרים בירחונים תורניים כגון "קול תורה" ועוד.
נפטר בחול המועד סוכות תשס"ח. הותיר אחריו אשה ו-13 ילדים.
עמי וטורי

ד"ר עמי וטורי (נולד ב-14 בדצמבר 1966) הוא עמית הוראה באוניברסיטת חיפה פעיל חברתי ישראלי וממקימי ארגון כח לעובדים.

קורות חייו

וטורי נולד וגדל באזור חיפה, הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. עבד שנה במשרד האוצר. את התואר השני עשה באוניברסיטת תל אביב בבית הספר להיסטוריה. ב-1996 הגיש עבודת מאסטר שהשוותה בין הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים והסוציאל-דמוקרטים השוודים בשנים 1918–1933. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וזו אושרה ביוני 2005. נושא הדיסרטציה היה "מדוע לא הצליחו הגולים הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים בסקנדינביה להביא לאימוץ הרעיונות והאידיאלים של הסוציאל-דמוקרטים הסקנדינבים על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית לאחר 1945". עשה פוסט-דוקטורט בווינה.
וטורי הוא מרצה במכללה החברתית כלכלית ושימש כחבר בוועד המנהל שלה מ-2006 ועד 2009. ונמנה עם חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית). וטורי אוחז בהשקפת עולם המוגדרת כ"סוציאל-דמוקרטיה רדיקלית" ומרבה להדגיש את תפקידם המרכזי של ארגוני עובדים דמוקרטיים ביצירת חברה סוציאליסטית.
בנובמבר 2006, בעת שעבד כסבל, הוביל וטורי את שביתתם של חמש מאות וחמישים הפועלים הארעיים בחטיבת התפעול של נתב"ג, זאת במחאה על פיטורי מאה ועשרים מהם ודרישה לקבל קביעות. בית הדין הארצי לעבודה חייב את השובתים לחזור לעבודתם והתיר לרשות שדות התעופה להמשיך בהליך הפיטורים שבגללו שבתו, תוך איום על השובתים בתביעות נזיקין בהיקפים ניכרים. עם זאת בעקבות השביתה צומצם מספר המפוטרים מ-120 ל-70. השביתה הייתה השביתה הממושכת ביותר בתולדות נתב"ג.
וטורי הוא ממייסדי ומראשי ארגון כוח לעובדים, ארגון עובדים כללי שקם באמצע שנת 2007. היה חבר ברציפות ב"צוות ארגון" המהווה את הנהגתו הפעילה של "כוח לעובדים", ו"הסמכות השיורית" על תחומי אחריותו של "צוות ארגון" מראשיתו ועד ספטמבר 2015.
בסוף אוגוסט 2015 נבחר יחד עם 3 חברי ארגון נוספים, למזכ"ל משותף של "כוח לעובדים", באחריותו הוגדרו ענף תחבורה, ענף חינוך וענף רווחה. נבחר בספטמבר 2017 לקדנציה נוספת כמזכ"ל משותף. 
וטורי חבר בסגל הזוטר באוניברסיטת חיפה ומרצה בחוג לתולדות ישראל ובתוכנית חכ"מה.
המופע של שביט ונטורה

רקע

הסדרה עוסקת בשביט ונטורה, נערה אשר נבחרה להגיש תוכנית יומית בה היא מראיינת את אורחיה, לרוב אורחים מפורסמים, אשר בכל תוכנית במידה ומזמינים אדם מפורסם אשר ברגע האחרון המפורסם לא מגיע.
בנוסף  בכל תוכנית ורסנו מתאכזב מהתוכנית ששידר כיוון שהתוכנית לא הייתה מוצלחת ולא היו לה מספיק צפיות. מפיק ויוצר התוכנית הוא מני ורסנו, נער בן 14 אשר בחר בונטורה באודישנים לתפקיד. יחד איתה ועם אחותו החורגת שילי (העוזרת שלו) מצלם ורסנו את התוכנית במחסן ביתו בפרק האחרון לסדרה מני מציע לשביט חברות וכך נגמרת הסדרה.
סמל בליז

סמל בליז אומץ רשמית עם קבלת עצמאות המדינה. הסמל שונה במעט מהסמל של המושבה הבריטית בליז.
הסמל מורכב משלט אצולה לו שני תומכים, שציצתו היא עץ מהגוני (Swietenia macrophylla). סביב שלט האצולה והתומכים זר המורכב מעשרים וחמישה עלים.
בשני השלישים העליונים של שלט האצולה מצוירים כלי העבודה של חוטב עצים, ובשליש התחתון מצוירת ספינה. סמלים אלה מסמלים את חשיבות עצי המהגוני בכלכלת המדינה ושימושם בייצור ספינות.
התומכים הם שני חוטבי עצים - השמאלי, אדם לבן עור, מחזיק בידו גרזן, והימני, אדם שחום עור, מחזיק בידו משוט של סירה - שני התומכים מסמלים את שני ענפי הכלכלה העיקריים של המדינה.
בתחתית הסמל, על גבי קלף מופיע מוטו המדינה.
הסמל מופיע במרכז דגל בליז.
משה חלמיש

ביוגרפיה

נולד בתל אביב. למד בישיבת היישוב החדש. לאחר שירות בן ארבע שנים בצה"ל החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בין מוריו שם היו הפרופסורים שרגא אברמסון, אפרים אלימלך אורבך, אפרים גוטליב, שרה אורה הלר וילנסקי, רפאל יהודה צבי ורבלובסקי, יצחק אריה זליגמן, שלמה פינס, גרשם שלום (שהדריך אותו בעבודת המוסמך), רבקה ש"ץ אופנהיימר וישעיהו תשבי, שהיה מנחה עבודת הדוקטור שלו.
חלמיש לימד במוסדות תיכוניים שונים, ובסמינר למורים במדרשת שדה בוקר. בשנת 1971 לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אך את עיקר פעילותו האקדמית עשה באוניברסיטת בר-אילן, משנת 1967. בשנת 1995 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין, ובשנת 2005 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
חלמיש שימש בתפקידים שונים באוניברסיטת בר-אילן, בהם ראש המחלקה לפילוסופיה, עורך כתב העת "דעת" המוקדש לפילוסופיה יהודית ולקבלה. הוא ממשיך בכך גם לאחר שפרש לגמלאות, חבר (ויו"ר) הוועדה האקדמית של מרכז דהאן. בשנים 1981–2005 שימש ראש הקתדרה לחקר הקבלה ע"ש הרב ד"ר אלכסנדר שפרן. לכבודו הוציאה לאור המחלקה למחשבת ישראל כרך של "דעת": הרמב"ם בנבכי הסוד, דעת 64–66: קובץ המוקדש ליובלו ה-30 של כתב-העת 'דעת', מוגש לפרופ' משה חלמיש עם פרישתו לגמלאות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט.

מחקריו

חלמיש פרסם בבימות מדעיות שונות כ-140 מאמרים בתחומי התמחותו: קבלה וחסידות. הוא מן הראשונים שעסקו בחקר יחסי הקבלה והעולם הליטורגי וכן בחקר הקבלה בארצות המזרח, תחומים שהיו זנוחים. כמו כן כתב שנים עשר ערכים באנציקלופדיה העברית, ואחד-עשר ערכים באנציקלופדיה יודאיקה. חלק ממאמריו ראה אור, לאחר השלמות ועדכונים, בשני קבצים: הקבלה בתפילה בהלכה ובמנהג (תש"ס, מהדורה שלישית בשנת תשע"א, 688 עמ'), חקרי קבלה ותפילה (תשע"ב, 458 עמ').
עבודת הדוקטורט שלו, שכותרתה: "משנתו העיונית של ר' שניאור זלמן מליאדי, יחסה לקבלה ולראשית החסידות" (1976), הופיעה במהדורות צילום אך טרם נדפסה. זהו המחקר המדעי הראשון על תורת מייסד חסידות חב"ד, הבנוי על כל כתביו שהיו ידועים עד אז, וכן נחקר יחסו למקורות קבליים וחסידיים מוקדמים יותר. השפעתו של מחקר זה ניכרת היטב בספרות המחקר של חב"ד.
הוא עסק גם בחקר הקבלה בארצות המזרח, ובמסגרת זו פרסם ספרים ומאמרים רבים, שהעלו על פני השטח את עצם העיסוק בתחום זה. חלק נכבד במסגרת מחקריו נוטלות המהדורות המדעיות של כתבי־יד קבליים שונים. עסק גם בעריכת קבצים מדעיים, חלקם כעורך וחלקם כעורך־שותף.
שימש במשך שנים ארוכות מבקר ספרותי לספרים במדעי היהדות בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"מעריב". הוא גם חבר מערכת של כתב העת עלי ספר, שיוצא לאור באוניברסיטת בר-אילן.
במהלך השנים שהה בשבתונים באוניברסיטאות בשיקגו, ניו יורק ובקווינס.
זכה במגוון של פרסים על עבודותיו, בין השאר מקרן הזיכרון לתרבות יהודית, ניו יורק; האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים; האגודה לטיפוח חברה ותרבות של יהודי תימן; מורשת יהדות המזרח, ירושלים; מרכז דאהן לחקר מורשת ישראל, אוניברסיטת בר-אילן; ופרס גאון, מטעם מורשת יהודי צפון-אפריקה.
ג'יימס דהפריסט

חייו

דהפריסט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה לג'יימס (נפטר ב-1942) ולאתל אנדרסון (1902 - 1990). דודתו (אחות אמו) היא זמרת האלט מריאן אנדרסון. במשך למעלה משלושה עשורים כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של קוויבק בקנדה, התזמורת הסימפונית של מאלמה בשוודיה, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו והתזמורת הסימפונית של אורגון. במשרתו האחרונה כיהן כיועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית והתזמורת הקלה של פסדינה, קליפורניה.
כמנצח אורח, הופיע דהפריסט עם כל אחת מן התזמורות החשובות באמריקה. כן ניצח על תזמורות באמסטרדם, ברלין, בודפשט, קופנהגן, הלסינקי, מנצ'סטר, מלבורן, מינכן, פראג, רומא, רוטרדם, סאול, סטוקהולם, שטוטגרט, סידני, תל אביב, טוקיו ווינה. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון במרכז ברביקן, באפריל 2006.
ג'יימס דהפריסט הופיע בקביעות בפסטיבל המוזיקה של אספן, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון במרכז המוזיקה ברקשייר בטנגלווד, עם תזמורת פילדלפיה במרכז מאן למוזיקה ובבית הספר למוזיקה ג'וליארד.
דפריסט הוציא יותר מ-50 הקלטות. הרפרטואר המגוון שלו כולל סדרה מצליחה של סימפוניות מאת שוסטקוביץ' עם הפילהרמונית של הלסינקי, כמו גם חמש-עשרה הקלטות עם תזמורת אורגון. יצירה הנמנית עם סימני ההיכר המובהקים שלו, הסימפוניה השנייה של פרוקופייב, קיימת בהקלטה עם תזמורת זו. ההקלטה האחרונה שלו, הסימפוניה החמישית של מאהלר עם התזמורת הסימפונית של לונדון, יצאה בדצמבר 2006 וקיבלה ביקורות מעורבות.
דהפריסט למד הלחנה אצל וינסנט פרסיקטי בקונסרבטוריון למוזיקה של פילדלפיה, משם המשיך לתואר ראשון ושני באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1962, בסיור מטעם משרד החוץ האמריקאי בבנגקוק, חלה בפוליו. בתקופת ההחלמה שקד על לימוד פרטיטורות ובשנת 1963 ניצח על תזמורת בבנגקוק. ב-1964 זכה בפרס ראשון ומדליית זהב בתחרות הניצוח הבינלאומית על שם דימיטרי מיטרופולוס. לאונרד ברנשטיין בחר בו כמנצח עוזר לפילהרמונית של ניו יורק בעונת 1965-66. הופעתו הראשונה עתירת השבחים של דהפריסט באירופה הייתה עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם ב-1969. ב-1971 מינה אותו אנטל דוראטי למנצח חבר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
ג'יימס דהפריסט חיבר כמה בלטים.

פרסים ואותות הוקרה

דהפריסט עוטר בשלושה-עשר תוארי דוקטור לשם כבוד. הוא היה חבר נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה (Kungl. Musikaliska Akademien). התזמורת הסימפונית של אורגון הכתירה אותו בתואר מנהל מוזיקלי של כבוד. הוא החזיק באות מסדר "האריה של פינלנד", במדליה מן העיר קוויבק ובאות השירות המצוין לתרבות של מונקו. בשנת 2000 קיבל את פרס דיטסון לניצוח ובשנת 2005 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את המדליה הלאומית לאמנויות, אות הכבוד הלאומי הגבוה ביותר למצוינות אמנותית של ארצות הברית.