google/wiki40b huggingface dataset:
אע'א

אע'א או אגא (טורקית: ağa, ערבית اغا, פרסית: آقا) היה תואר בהיררכיית התארים האזרחית והצבאית של האימפריה העות'מאנית. כמו כן, הוא משמש כתואר אצולה טורקי ובעולם המוסלמי. אע'א היה השלישי בחשיבותו בין התארים האזרחיים העות'מאניים לגברים, אחרי פאשה וביי, ולפני אפנדי. כמו שאר התארים הטורקיים, הוא בא אחרי השם הפרטי של האיש.

השם

מקור המילה הוא בטורקית הקדומה שבה "אקה" aqa היה האח הבכור. מילה זאת קיימת גם במונגולית.
ככל הנראה נהגתה "אחא".
מאוחר יותר קיבלה  המילה הטורקית את המשמעות של "אדון", "בעל בית", "מנהיג"

האימפריה העות'מאנית

מפקדים צבאיים באימפריה העות'מאנית כונו בתואר אע'א, לדוגמה, יניצ'רי אע'א (yeniçeri ağa) או "יניצ'רי אע'אסי" היה תוארו של מפקד חיל היניצ'רים.

הנסיכויות הרומניות

בוולאכיה ובנסיכות מולדובה, מדינות רומניות שהיו  בחסות עות'מאנית במשך תקופה ארוכה, ה"אע'א" - ברומנית   agă  (אגה) היה, החל מהמאה ה-16, המפקד הצבאי השני בדרגה אחרי הספטאר הגדול.
בוולאכיה התפקיד צויין לראשונה ב-1567 ובמולדובה ב-1592. פרט לסמכויותיו הצבאיות, היה האגה אחראי על שמירת הסדר בערי הבירה (בוקרשט ויאש)  והיו לו גם סמכויות משפטיות. הוא פיקח גם  על המחירים בשווקים ופיקד על הכבאים.  בשלהי המאה ה-19 התפקיד גדל בחשיבות והבטיח לנושא בו רווחים גדולים.

כורדיסטן

בחברה השבטית הכורדית נקראו "אגה" ראשי השבטים, לרבות המנהיגים העליונים , וכן מוכתרי הכפרים. התואר שימש גם את בעלי האחוזות הגדולים ובעלי הבתים העשירים. מושב האגה נמצא בחדר או בית שנקרא "דיוואן-חאנה" או "דיוואן". שם התקבלו אורחי האגה וכן זמרים נודדים ומספרי סיפורים, חלקם סוחרים יהודים  שהזדמנו למקום.  האגה היה המנהיג הצבאי הראשי, שופט ובורר ראשי, שר אוצר  שדאג לגביית המסים מנתיניו.

בפרס

בפרסית של היום משמשת המילה "אגה" כתואר לגברים , במוcן של "מר" או "אדון". המונח המקביל  אצל הנשים  הוא "חאנום".

כבוד

נשיא פקיסטן, יחיא ח'אן, נשא את התואר אגא.
ניפסי האסל

חיים אישיים

ארמיאס ג'וזף אסגדום נולד בלוס אנג'לס לאנג'ליק סמית, אפרו-אמריקאית, ודוייט אסגדום, שהיגר מאריתריאה לארצות הברית ב-1985. אסגדום גדל בדרום לוס אנג'לס, בשכונת קרנשו מרובת הכנופיות. בגיל 19 אביו של אסגדום לקח אותו ואת אחיו לטיול בן שלושה חודשים באריתריאה אשר במהלכה הכיר את משפחתו. אסגדום היה אסיר תודה לאביו על הטיול שלטענתו עורר בו את רוח היזמות והאקטיביזם.
אסגדום קיבל מחבריו את הכינוי 'ניפסי האסל' על שם הקומיקאי והמשורר ניפסי ראסל (אנ').
האסל היה בזוגיות משנת 2013 עם השחקנית ואושית הטלוויזיה האמריקאית ממוצא יהודי לורן לונדון . לזוג נולד ילד ב-31 באוגוסט 2016. ללונדון ילד מקשר קודם עם הראפר ליל ויין, להאסל ילדה מקשר קודם. בשנת 2018 הונו האישי הוערך ב-8 מיליון דולר.

מותו

ב-31 במרץ 2019 נורה האסל מספר פעמים במגרש החניה מול חנות הבגדים שבבעלותו בדרום לוס אנג'לס בסביבות השעה 15:25. האסל נפגע חמש פעמים בגבו ופעם אחת בראשו. שני עוברי אורח נפצעו גם הם מהירי. אריק הולדר, בן ה-29, שהתעמת עם האסל מוקדם יותר באותו יום, נעצר והואשם ברצח ב-2 באפריל 2019.
הלוויתו המתוקשרת נערכה ב-11 באפריל 2019, בהיכל סטייפלס סנטר וכללה אלפי משתתפים, ביניהם ידוענים רבים, והועברה בשידור ישיר. לאחר מכן, ארון הקבורה הובל בתהלוכה חסרת תקדים בדרום לוס אנג'לס לעיני ההמון המריע.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, כתב מכתב הספד לניפסי האסל: "בזמן שרבים מביטים בשכונת קרנשו, היכן שגדל, ורואים רק כנופיות, כדורים וייאוש. ניפסי ראה פוטנציאל. הוא ראה תקווה. הוא ראה קהילה שלמרות חסרונתיה לימדה אותו תמיד להמשיך קדימה". אובמה הודה כי לא פגש את האסל באפן אישי אבל שיבח את האסל על תרומתו לקהילה ובמיוחד על הקמת מרכז חינוכי ללימודי מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
בעקבות עצומה המונית ברשת, עיריית לוס אנג'לס הודיעה שתשנה את שמה של הצומת שבין שדרת קרנשו לשדרת מערב-סלאוסון בדרום לוס אנג'לס, לכיכר ארמיאס 'ניפסי האסל' אסגדום, כהוקרה על תרומתו של האסל לקהילה המקומית.
יחסי ארצות הברית–סמואה

היסטוריה

על פי מחלקת החוץ האמריקאית היחסים בין שתי המדינות הם "לבבים וחמים". מאז שנת 1967 ארצות הברית תומכת בסמואה כלכלית וחברתית באמצעות מתנדבים מטעם צבא ארצות הברית המגישים עזרה בשני תחומים; חינוך, וביטחון. בתקופות מתוחות מבחינה פוליטית וקשות מבחינה הומניטרית יכל מספר המתנדבים להגיע ל-1,700. כיום פועלים בסמואה 30 מתנדבים אמריקאים בלבד. בתחום החינוך השפיעה ארצות הברית על לימוד השפות בבתי הספר, היא הוסיפה את לימוד השפה האנגלית לתוכנית הלימודים במדינה כשפה שנייה. ארצות הברית כמעט ואינה מגישה עזרה לסמואה מלבד בתחומים אלה.
שגרירות ארצות הברית בסמואה היא שגרירות מהסוג הקטן ביותר שקיים בעולם - שגרירות אותה מאייש פקיד אחד בלבד לשירותים קונסולריים. קיימות שגרירויות "אדם אחד" של ארצות הברית גם במקומות נידחים נוספים. השגריר האמריקאי הנוכחי לניו זילנד ולסמואה (תושב ולינגטון) הוא דייוויד הואבנר.
בשנת 2012 ארצות הברית וסמואה חתמו על הסכם בנוגע לכל האזור הימי הקרוב לסמואה.
ססיל קלמנטי

סר ססיל קלמנטי (באנגלית: Sir Cecil Clementi, בסינית: 金文泰; ‏ 1 בספטמבר 1875 - 5 באפריל 1947) כיהן כמושל הונג קונג בין השנים 1925–1930 ומושל מושבות המצרים בין השנים 1930–1934.

קורות חיים

קלמנטי נולד בקונפור שבהודו והיה בנו של קולונל מונטגו קלמנטי, השופט הכללי של הודו ורעייתו, איזבלה קולרד.
למד בבית הספר סנט פול שבלונדון ובמכללת מודלן שבאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1895 זכה במלגת הרטפורד בשל הצטיינותו בלימודים, ושנה לאחר מכן במלגת אירלנד וקרייבן. קלמנטי למד סנסקריט ובשנת 1897 קיבל את מלגן בודן בשל הצטיינותו בלימודיו. קיבל תואר ראשון בשנת 1898, וזכה במספר פרסים בגין לימודיו. בשנת 1901 סיים לימודי תואר שני.
בשנת 1899 הצטרף לשירות הציבורי הבריטי, ובעקבות הצטיינותו בבחינות הקבלה בחר לשרת בהונג קונג. בהגיעו לדרום מזרח אסיה נשלח לקנטון אולם נאלץ לשוב למושבה בשל פרוץ מרד הבוקסרים. בשנת 1901 כיהן כעוזר הרשם הכללי של המושבה, ובשנת 1902 שירת בהודו. בשובו מונה לשופט שלום ושירת בבתי משפט בטריטוריות החדשות עד שנת 1906. בזכות הצטיינותו וידיעת השפות הסיניות מונה בשנת 1907 לתפקיד משנה למזכיר המושבה, ובמהלך כהונה זו ייצג את הונג קונג בוועידה שנערכה בשנגחאי בשנת 1909. בשנת 1910 מונה למזכיר האישי של מנהלן המושבה, סר פרנסיס הנרי מאי, וכן מונה למזכיר המושבה בפועל, וחבר במועצה המחוקקת של הונג קונג ובמועצה המבצעת של הונג קונג. קלמנטי כיהן בתפקידים אלה עד שנת 1912. בשנת 1913 מונה למזכיר מושבת גיאנה הבריטית, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1922. בשנת 1916 קיבל תואר של חבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ב-1926 קיבל תואר אביר של מסדר זה, וב-1931 תואר אביר גדול במסדר. ב-1926 אף קיבל תואר במסדר יוחנן הקדוש.
בשנת 1922 מונה למזכיר מועצת ציילון וכיהן בתפקיד עד שנת 1925 עת מונה למושל הונג קונג. בשנה זו קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הונג קונג. כיהן בתפקיד מושל הונג קונג במשך חמש שנים, עד שנת 1930. לאור העובדה כי דיבר קנטונזית, והיה בקיא בתרבות הסינית, היו יחסיו עם האוכלוסייה המקומית טובים, והוא הביא לסיומה של השביתה הגדולה שפגעה בכלכלת המושבה. בתקופת כהונתו נבנה נמל התעופה קאי טאק, אשר שימש את המושבה עד שנת 1998. כמו גם, קלמנטי היה זה שמינה את שואוסון צ'ו, סוחר סיני עשיר, לכהן כחבר בלתי רשמי במועצה המבצעת של המדינה. עובדה זהו מפתיעה בהתחשב בעודה שעד אז כיהנו במועצה אנשים ממוצא אירופאי בלבד.
לאחר תום כהונתו כמושל הונג קונג מונה למושל מושבות המצרים ומפקד הכוחות הבריטיים שם, וכן כיהן כנציב עליון במדינות המלאיות. קלמנטי כיהן בתפקיד זה עד נובמבר 1934.
קלמנטי נפטר בהיי וייקומב שבאנגליה ב-5 באפריל 1947.

משפחתו

קלמנטי נשא לאישה את מרי פנלופי רוז איירס (Marie Penelope Rose Eyres) בתו של האדמירל קרסוול ג'ון איירס, בשנת 1912. לבני הזוג נולד בן אחד ושלוש בנות.

מורשתו

מספר אתרים קרויים על שמו בהונג קונג, ובהם בית ספר יסודי, דרך קלמנטי.
בסינגפור קרויה על שמו העיירה קלמנטי.
דב רוזן

ביוגרפיה

נולד בעיר שדליץ שבפולין ללאה מינדל ור' אברהם יהודה רוזן. בילדותו קיבל חינוך חסידי בחדר בפולין.
היה חבר ילדות של ברוך רבינוביץ (לימים האדמו"ר ממונקאטש הרב הראשי לסאו פאולו שבברזיל והרב הראשי לחולון).
מגיל צעיר היה חבר פועלי אגודת ישראל (פא"י), ובקיץ תרצ"ג נסע להכשרה חלוצית מטעם התנועה באחוזה בכפר גונשֶרוב שליד מַלקין (Małkinie). בחורף תרצ"ד (ינואר 1934) עלה לארץ ישראל באונייה "פולוניה" עם הקבוצה הראשונה של התנועה, על יסוד מכסה ראשונה של סרטיפיקטים שקיבלה אגודת ישראל בפולין. הוא שימש כמעין שליש של מלווה הקבוצה, הרב פנחס (פיניע) לוין. מנמל יפו הגיע הישר לעבודה בפרדסי פתח תקווה. כעבור זמן קצר עבר לתל אביב, ושם עבד כפועל בבניין ובסלילת כבישים. עם פרוץ מאורעות תרצ"ו (1936) התנדב לקיבוץ היחיד של אגודת ישראל, מחנה ישראל שבעמק יזרעאל (שננטש לבסוף ב-1938).
משנת תרצ"ט כיהן כמזכירו האישי של הרב הראשי לתל אביב ויפו, הרב משה אביגדור עמיאל, מראשי תנועת המזרחי, וכמזכיר ישיבת היישוב החדש, שייסד עמיאל זמן קצר קודם לכן. בשנת ת"ש הצטרף לתנועת הפועל המזרחי, ולקח חלק פעיל בעסקנות ובארגון פעולות התרבות של התנועה.
לאחר קום המדינה ב-1948 הזמינוֹ חיים משה שפירא, שר העלייה והבריאות בממשלה הזמנית, לעבוד לצדו, ורוזן כיהן כמזכירו הפרטי, כקצין העיתונות וכסגן מזכ"ל המשרד. ב-1949, כאשר התמנה שפירא כשר הפנים, עבר איתו למשרד הפנים. רוזן עבד במשרד הפנים קרוב לשלושים שנה, עד שנת תשל"ט, ומילא בו שורה של תפקידים בכירים: בתחילה כיהן כמנהל המחלקה למעברות וליישובי עולים, אחר-כך כמנהל המחלקה למועצות אזוריות, ולבסוף כמנהל המחלקה לעיריות ולמועצות מקומיות.
במסגרת תפקידו היה מאדריכליו של איחוד הרשויות המקומיות.
בתוך כך סייע להקמתם של מוסדות דתיים – מקוואות ביישובי עולים, בית כנסת על הכרמל בחיפה, את ישיבת הכותל (שרוזן הוא שהציע את שמה), תיכון דתי בנהריה ועוד.
עם ייסודה של החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים כיהן בדירקטוריון החברה, והיה חבר בה גם לאחר פרישתו לגמלאות, ועד פטירתו. במסגרת זו פעל לאכלוס העיר העתיקה במשפחות יהודיות, בעיקר של יהודים דתיים. הוא ראה בכך מפעל חיים, ואף ביקש בצוואתו לחרות על מצבתו "דאג לאיכלוס העיר העתיקה".
לצד פעילותו העסקנית והפקידותית, רוזן שלח ידו בעבודה ספרותית ועיתונאית ענפה בנושאי יהדות ומחשבת ישראל.
בשנים תש"ג–תש"ד ערך את כתב העת של רשת החינוך התלמודי, "דו"ח ומאזן". בשנת תש"ה פרסם בהוצאת בני עקיבא ספר על רבי שניאור זלמן מליאדי.
פרסם לאורך עשרות שנים מאות מאמרים ביומון "הצופה", בביטאון הפועל המזרחי "נתיבה" ובביטאונים וספרים אחרים (לעיתים בשם העט "ד' זעירא").
ספריו ההגותיים החשובים: "עץ הדת: להשרשת תודעת היהדות" (ירושלים תשכ"ג) ו"שמע ישראל: לחיזוק התודעה היהודית" (ירושלים תשכ"ט).
לאחר הופעת הראשון זכה רוזן לשבחים רבים על עבודתו המקיפה מאישים בהם דוד בן-גוריון, אברהם קריב ואברהם שלונסקי.

בשנת תשכ"ד זכה בפרס היכל שלמה להסברה דתית על מאמרים בשנת תשכ"ג ועל ספרו "עץ הדת", שהופיע גם הוא באותה שנה.
בשנת תשמ"ה זכה בפרס למחשבת הציונות הדתית ע"ש חיים משה שפירא על ספריו "עץ הדת" ו"שמע ישראל".
גם ספרו "פסוק לי שמך: מדריך שמושי לבחירת שם פרטי" (ירושלים תשכ"ו) זכה להצלחה.
בשנת תשמ"ח-1988 פרסם את זיכרונותיו: "מיומנו של עובד מדינה: תש"ח–תשכ"ז".
דב רוזן נפטר בכ"א בשבט תשמ"ט, בגיל 75. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים. הותיר אישה, בת ציון (בת מלכה וקהת גכטמן; אחותו של הרב פינחס קהתי; נפטרה בתשנ"ז-1997, ונטמנה לצדו).
יוהאן יוזף פוקס

חייו

פוקס נולד למשפחת איכרים בעיירה הירטנפלד שבמדינה האוסטרית שטיריה, אשר כיום היא חלק מן העיירה לאנגג. המעט שידוע לנו על תקופת נערותו הוא שבשנים 1680–1683 למד באוניברסיטת גראץ, שם נחשף כשרונו המוזיקלי, ולאחר מכן למד עד שנת 1687 בעיר אינגולשטאט שבבוואריה. במשך אותה תקופה נסע לעיתים תכופות לאיטליה, שם הושפעה יצירתו באותה תקופה מהמלחין ארכאנג'לו קורלי וממלחינים בולוניים אחרים. 
בשנות ה-90 עבד כנגן עוגב במנזר שוטנשטיפט בווינה. המיסות שהלחין שם משכו את תשומת לבו של הקיסר לאופולד הראשון, והוא קרא לו לעבוד בחצרו. כעבור זמן לא רב, בשנת 1698, מונה למלחין החצר של הקיסר. 
בשנת 1700 שב פוקס לגיחות לאיטליה מדי פעם, על מנת ללמוד ברומא; ייתכן כי זו הייתה הנקודה בה קנה את הערכתו של ג'ובאני פלסטרינה, שייחס חשיבות רבה לחינוך מוזיקלי. בשנת 1701 מונה לקפלמייסטר (אחראי המוזיקה) בקתדרלת סטפנוס הקדוש שבווינה, ובשנת 1711 מונה לעורך מוזיקת החצר. בתפקיד זה כתב אופרות ואורטוריות שונות. בשנת 1723 הוכתר הקיסר קרל השישי תחת הקיסר יוזף הראשון אשר הומלך ב 1705 (אותו שירת פוקס גם כן), ולרגל הכתרתו שהתקיימה בפראג כתב פוקס את האופרה "קוסטנצה א פורטצה". בשנת 1725 פרסם את חיבורו המפורסם, "גרדוס אד פראנאסום" (Gradus ad Parnassum). 
בשנותיו המאוחרות, אחרי מותה של אשתו (שאותה נשא בשנת 1696) בשנת 1731, הלחין פוקס את כל יצירותיו לעניינים דתיים-נוצריים.
פוקס נפטר ב-13 בפברואר של שנת 1741 בווינה.
שחיטה (הלכה)

מקור המצווה

מקור מצוות השחיטה הוא בפסוק :"וזבחת מבקרך ומצאנך אשר נתן ה' לך כאשר צוויתיך, ואכלת בשעריך" (דברים, י"ב, כ"א). כשרותו של בשר בהמה, חיה או עוף מותנית בין היתר בשחיטה כהלכתה – יש לוודא שבעל החיים נשחט ונבדק כהלכה מטרפות על ידי שוחט ובודק.

בדיקות לאחר השחיטה

לאחר השחיטה, יש לבדוק שבעל החיים אינו טרפה. רוב הבהמות והעופות אינן טרפות, ואין צורך לבדוק את 18 סוגי הטרפות המצויות בבהמה, אפילו לכתחילה. אם נמצא יסוד סביר לפגם (ריעותא), יש לבדוק את האיבר הספציפי. החריג לכלל זה הוא הריאות של הבהמה (חוץ מגדי ותיש, וראו בהמשך); מנהג כל ישראל לבדוק המצאות סירכות בריאה, משום שהן שכיחות.

בדיקת הכרס

בשנים האחרונות התברר שבמדינות דרום אמריקה בפרט, וגם במקומות אחרים נוהגים הבוקרים במקרים מסוימים של התנפחות כרס הבהמה, לדקור את הכרס (על ידי הכנסת סכין או פגיון ליד הצלע ה-13 של הבהמה) כדי להוציא ממנו אויר, לפי רוב הפוסקים דבר זה מטריף את הבהמה, לכן יש צורך בבדיקת הכרס של כל בהמה ובהמה לשלל דבר זה, מאחר שישנה סבירות גבוהה שהבהמה נדקרה.
בדיון שנערך ברבנות הראשית לישראל בשנת 2008 ניתנה הוראה ל'בודקי פנים' לעקוב אחרי טרפה זו, ובבד"צים שונים יש משגיחים מיוחדים שמשגיחים על כך.

בשר חלק (גלאט)

לכל השיטות לאחר הבדיקות, אם מסתבר שלא היה נקב מתחת לסרכא, הרי שהבשר כשר. עם זאת היות שלעיתים התעוררו שאלות, והיה צורך בבדיקת הריאות, ההחלטה על כשרות הבשר לא התקבלה באופן "חלק" [ביידיש - גלאט] ולכן לא יוגדר הבשר כגלאט. בשר גלאט הוא רק כזה שבעת השחיטה לא נמצאו סירכות בריאה, ולא התעוררה על כשרותו כל שאלה.
אנשים הרוצים להדר בכשרות קונים בשר גלאט. רוב מערכות הכשרות מספקות לצד בשר כשר, גם בשר בכשרות מהודרת - "גלאט". ישנם גם בד"צים פרטיים המספקים רק בשר "גלאט". תגית "חלק-בית יוסף" מצביעה על כך שהריאה נבדקה על פי חומרות הבית יוסף. (שגם קרומים ממחצית האונה ופנימה, וכן רירים סתם, הם בגדר סירכות).

שימושים נוספים במונח גלאט

כיום אנשים רבים משתמשים בהשאלה במונח גלאט, לתאר מוצר המיוצר בכשרות תוך הקפדה גבוהה במיוחד (כשר למהדרין), ועל כן ניתן לראות תגיות גלאט גם על עופות, שלא שייכות בהם סירכות. בעופות אלו בוודאי נבדק צומת הגידין, ועל כן הם כשרים למהדרין, אך לא שייך להגדירם "חלק". כמו כן ישנם שלטי גלאט מעל מסעדות חלביות שכשרותן מהודרת, אך אין בהן בשר כלל, וכן גידולי ירק ללא חרקים הנושאים את השם גלאט.
גם מוצרים שאינם קשורים למזון כלל, זוכים לשם גלאט כגון: ספקי אינטרנט גלאט, אתרי קניות ולוחות דרושים - גלאט. המונח גלאט הפך לנחלת הכלל, כך שניסיון לרשום אותו כסימן מסחרי נכשל, והרשם הסכים לרושמו כ"סימן מתאר" בלבד.
קוזין

תולדות היישוב

בשנת 1538 הוענקו לקוזין זכויות עיר והיתר לקיים בה ירידים. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי קוזין

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מסוף המאה ה-16. בתקופת גזירות ת"ח ות"ט ערכו הטטרים טבח ביהודי העיירה, אך הקהילה ביישוב השתקמה לאחר מכן, ובשנת 1720 נערך במקום כינוס גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 972 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה 525 יהודים, למעלה ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, וכן פעילות של תלמוד תורה. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הצבא האדום.
ב-25 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך מספר ימים יהודים שהואשמו בקומוניזם. לאחר מכן, נשדד רכוש היהודים בעיירה, והועלו באש בתי הכנסת בה, תוך רצח 20 יהודים.
ב-23 במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר כעבור שבוע נרצחו 372 מיושביו בבורות ירי. ב-6 באוקטובר 1942 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים את כ-700 היהודים שנותרו בגטו, כאשר רוב הנמלטים הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה, למעט כ-30 יהודים שהוסתרו בידי איכרים צ'כים ופולנים.
ב-72 לא הייתה מלחמה

עלילה

הסרט מתחיל בפורים 1968, שנה לאחר האופוריה שבה היו יוני בן ה-10, שני אחיו הקטנים והוריהם אחרי הניצחון על הערבים ושחרור ירושלים והכותל המערבי במלחמת ששת הימים.
הסרט קופץ ארבע שנים לאחר מכן, בפסח 1972. כעת, יוני הוא נער מתבגר בודד בן 14 הלכוד בבית בעייתי. כשהוא נקרע בין אמו המתוסכלת ואביו האלים, איש עסקים במקצועו, הוא יוצא נגד סמכות מוריו. כשהתנהגותו המרדנית וציוניו השליליים מביאים לסילוקו מבית הספר, הוריו נוקטים עמדה קשה: הם יחליטו על הדרך הנכונה בשבילו.
אביו של יוני מכה אותו ולמורת רוח האם, מכריח אותו לצאת לעבוד כדי לחנכו. האם מחפשת בתי ספר אחרים עבור בנה, אך אף אחד מהם לא מסכים לקבלו. הוא מחפש מקלט במוזיקה, במיקי חברו הטוב ביותר ובשכנתו רותי ההופכת לאהבתו הראשונה.
כשהם מחפשים תשובות בכיוונים שונים, ההורים מתמודדים עם הקונפליקטים בין עצמם ומתאחדים בפשרה מחרידה יותר ממה שיוני יכול היה לדמיין. הם מסכימים לשלוח את יוני לפנימייה צבאית בראשון לציון כדי לטפל במרדנות שלו, אך יוני רואה זאת כדבר גרוע יותר מגלות.
יוני מגלה שאמו בוגדת באביו עם גבר אחר והוא מלשין עליה לאביו. הוא נאלץ לעזוב את הילדות שלו מאחור ולוותר על כל מה שחשוב לו, כולל המוזיקה שבלעדיה הוא לא יכול לחיות.
לאחר שיוני מגיע לפנימייה, הוא מבקש מאביו כסף כדי לקנות משהו, ולאחר שאביו נוסע, הוא בורח לכפר נוער.
כעבור שנה ב-1973 האופוריה נהרסת כשישראל מופתעת מפריצת מלחמת יום הכיפורים.
שלישיית קורטו

שלישיית קורטו הייתה שלישיית פסנתר, שהוקמה בשנת 1905 על ידי הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, הכנר הצרפתי ז'אק טיבו והצ'לן הספרדי פבלו קזאלס.
השלישייה הייתה מן החשובות והמובילות בתקופתה. כל אחד מחבריה היה וירטואוז בעל שם עולמי בזכות עצמו.
CISSP

CISSP (ראשי תיבות באנגלית של: Certified Information Systems Security Professional, תרגום: מוסמך אבטחת מערכות מידע מקצועי) היא תעודת הסמכה פרטית באבטחת מידע הניתנת על ידי ISC)²) , הקונסורציום הבינלאומי להסמכות באבטחת מערכות מידע. בינואר 2018 היו בעולם 122,289 מחזיקי תעודת CISSP‏, 79,617 מתוכם בארצות הברית.
ביוני 2004, נכנס CISSP לתקן  ANSI ISO/IEC 17024:2003. ואושרה רשמית על ידי מחלקת ההגנה האמריקאית (ה-DoD). ה-CISSP אומצה כנקודת מוצא עבור תוכנית ISSEP של הסוכנות לביטחון לאומי.
אתינגאנים

אתינגאנים (ביוונית: Ἀθίγγανοι) היו כת בנצרות שפעלה בקיסרות הביזנטית ואימצה כמה ממנהגי היהדות.
לפי המקורות העתיקים האתינגאנים היו כת נוצרית של מתייהדים שאימצו כמה ממנהגי היהדות, הם קיימו את "חוקי משה" ושמרו את יום השבת אולם מנגד הם לא נהגו למול את בניהם והעדיפו במקום לקיים את טקס הטבילה. ההשפעה היהודית מיוחסת לקהילה היהודית שחיה בקרבתם ואף נאמר שלכל משפחה אתינגאנית היה יהודי שתפקידו היה להיות מדריכם בענייני הדת היהודית. 
המקורות מציגים את האתינגאים כיורשיהם של המלכיצדיקאים אולם דבר זה לא וודאי, בהשקפת עולמם הם היו קרובים לפלגיאנים והתנגדו לפולחן האיקונין. יש חוקרים המפקפקים במידת ההשפעה שהמקורות הכנסייתים מייחסים ליהודים על האתינגאים, מכיוון שלכותבים הכנסייתים יש נוהג להאשים את היהודים בכל צרות הנצרות.
האתניגאנים התגוררו בפריגיה שבאסיה הקטנה, האזכור הראשון שלהם בהיסטוריה הוא כתומכיו של המועמד לעלות לכס הקיסרות ניקופורוס ולאחר עלייתו הוא נהג בסובלנות בבני הכת, אולם מדיניות זאת השתנתה בזמנו של יורשו מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. קיסר זה היה נתון להשפעה הקנאית של פטריארך קונסטנטינופול ובהשפעתו הוציא פקודה שגזרה דין מוות על כל בני הכת, אם כי יותר מאוחר הומתק העונש להחרמת רכושם והגלייתם של בני הכת. כתוצאה מכך חלק מהם עזבו לפרובינקיות המערביות של הקיסרות והתיישבו בעיר אגינה.
למרות הגזרות הקשות הכת המשיכה להתקיים בפריגיה ויש ידיעות על קהילה משגשגת של אתינגאנים בימי שלטונו של מיכאל השני. בימי שלטונו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס ההתקפות על האתינגאנים התחדשו והם הואשמו בעיסוק בכישוף ובזימון שדים, ההתקפות עליהם היו חלק ממערכה כוללת כנגד זרמים נוצרים לא-אורתודוקסים ששכנו בקיסרות. קיומם מתועד עד המאה ה-11.
יחסי דרום אפריקה–מאוריציוס

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות החלו ב-1994.

יחסים כלכליים

דרום אפריקה היא משותפות הסחר הגדולות ביותר של מאוריציוס.

נציגות דיפלומטית

כיוון ששתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי, המדינות מיוצגות זו בזו על ידי נציב עליון.
לדרום אפריקה יש נציב עליון הממוקם בפורט לואיס.
למאוריציוס יש נציב עליון הממוקם בפרטוריה. בזמן שלטון האפרטהייד הייתה בדרום אפריקה רק משלחת עסקית ממאוריציוס, שמוקמה ביוהנסבורג.
רפובליקה אסלאמית

היסטוריה

מאז התפשטות הדת האסלאמית היו חכמי דת מוסלמים שרצונם היה ליצור מדינה מוסלמית שתאגד את כל המוסלמים בעולם באשר הם. במשך מאות שנים השתמשו מנהיגים שונים ברעיון האומה האסלאמית לצרכים האישיים, כיבוש עמים וצבירת השפעה למען הדבר קירוב את העמים הכבושים למטרה הנעלה שכל מוסלמי מאמין שואף אליה. הזמן וההיסטוריה הוכיחו כי הפערים החברתיים והלאומיויות הנפרדות בין העמים המוסלמים השונים לא יאפשר יצירת אומה אסלאמית (על אף שקבוצות פונדמנטליסטיות שונות עדיין מאמינות ברעיון).
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, כאשר מדינות מוסלמיות רבות קיבלו עצמאות, העמים המוסלמים מצאו עצמם נשלטים תחת דיקטטורים חדשים שהנהיגו משטרים חילוניים. צורת המשטר לא הפריעה למרבית המוסלמים אולם העוני, התנאים החברתיים, ואי מתן קול לאופוזיציה יצרו תנאים מתאימים לשינויי שלטון אותם ניצלו מנהיגי דת שונים.
איראן היא אחת המדינות בה הונהגה שיטת שלטון זו. אחרי המהפכה בשנת 1979, הוקמה הרפובליקה האסלאמית של איראן, בה המנהיג העליון הוא איש הדת המשמש כראש המדינה לכל החיים. והעם רשאי לבחור בהליך דמוקרטי מנהיגים משלו שיעמדו בראש הרפובליקה (בדמות נשיא הרפובליקה). הרפובליקה האסלאמית של איראן הציבה את חוקי האסלאם מעל חוקי המדינה ומדינות מערביות טענו כי הדבר פגע בזכויות האדם, פגע בהליכים דמוקרטיים (אי מתן זכויות הצבעה לנשים) והחזיר בעיות רבות שהיו קיימות בימי הביניים.
אולם, לא כל הרפובליקות האסלאמיות דגלו בקנאות דתית קיצונית כמו איראן. פקיסטן הפכה לרפובליקה אסלאמית בשנת 1956, ואף שחוקי האסלאם היו במעמד גבוה יותר מחוקי המדינה, הדבר יושם לעיתים רחוקות מאוד. השימוש במלה "רפובליקה אסלאמית" הפך לרצון המדינה להראות כי זו מדינה מוסלמית, ולמרות שבתעודות הזהות ובדרכונים כתוב "הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן", הרי שבמסמכים הרשמיים של המדינה רשום "הפדרציה של פקיסטן".
המטה הכללי של צה"ל

פורום המטה הכללי

בפורום המטה הכללי הנוכחי רוב הקצינים החברים בפורום הם בדרגת אלוף ובראש המטה עומד הרמטכ"ל, קצין בדרגת רב-אלוף המהווה את הדרג הפיקודי העליון בצה"ל. פורום המטה הכללי של צה"ל מורכב מראשיו (ראש המטה הכללי וסגן ראש המטה הכללי), מפקדי האגפים, מפקדי הזרועות, מפקדי הפיקודים, מקציני מטה נוספים ומאזרחים נוספים. המטה הכללי של צה"ל, נכון לחודש מאי 2019 מורכב מבעלי התפקידים הבאים:

מקום משכנו של המטה הכללי

מספר ימים לאחר קום המדינה עבר המטכ"ל מן הבית האדום שבתל אביב, לפסגת גן אברהם שברמת גן. לצורך כך פונו מספר בתים מדייריהם, ובית ההבראה "החלמה" שהיה במקום הפך למרכז המטה. ממנו ניהל דוד בן-גוריון את מלחמת העצמאות. מתחילת שנות ה-50 שוכן המטכ"ל בקריה שבתל אביב, בבסיס שבנובמבר 1996, שנה לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין, נקרא "מחנה רבין".
פסיכיאטר

פסיכיאטר הוא רופא העוסק בפסיכיאטריה.
בדומה לכל ההתמחויות ברפואה, לשם קבלת רישיון לעיסוק בפסיכיאטריה, יש לסיים לימודי רפואה, ולאחר מכן לעבור התמחות בת לפחות ארבע וחצי שנים בפסיכיאטריה. בשונה מפסיכולוג, ביכולתו של הפסיכיאטר להעניק גם טיפול תרופתי בבעיה.
פסיכיאטרים עוסקים בעבודתם בקליניקות פרטיות, במרפאות ציבוריות או מרכזים קהילתיים לבריאות הנפש ובמסגרת בתי חולים: בבתי חולים פסיכיאטרים, ובמחלקה פסיכיאטרית של בית חולים כללי.
במסגרת משרד הבריאות, במדינת ישראל פועל הפסיכיאטר המחוזי, שבידיו נתונה הסמכות להורות, בהתאם לנסיבות, על בדיקה פסיכיאטרית, אשפוז בכפייה או טיפול מרפאתי כפוי של אדם המתמודד עם מגבלה פסיכיאטרית, במקרים בהם מתקיימים שלושת הקריטריונים הבאים: היווי סכנה לעצמו ו/או לאחרים, שיבוש קשה בבוחן המציאות וסירוב להיבדק על ידי פסיכיאטר.
יס פלאנט

יס פלאנט (yes Planet) הוא שמה של רשת ישראלית של שישה מתחמי בתי קולנוע (מגה-פלקס), הנמצאים בבעלות חברת "תיאטראות ישראל", כחלק מרשת בתי הקולנוע רב חן ובחסות חברת הלוויין yes.