google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון התנ"ך (וושינגטון)

היסטוריה

המוזיאון מוקם על ידי משפחת גרין שבבעלותה אוסף של למעלה מ-40,000 פריטי עתיקות הקשורים בתנ"ך ובברית החדשה. זהו האוסף הפרטי הגדול בעולם של פריטים עתיקים והוא כולל טקסטים נדירים וחפצים. המשפחה החלה להקים את האוסף בשנת 2009. על הקמת המוזיאון נעשתה הכרזה בשנת 2012. משפחת גרין שקלה להקימו בערים וושינגטון, ניו יורק ודאלאס במדינת טקסס. בחודש יולי 2013 הודיעה המשפחה שהיא רכשה אתר מתאים במרכז וושינגטון הנמצא בקרבת המול שהיא השדירה המרכזית בעיר הכוללת שדירת מוזיאונים וכן בקרבת הקפיטול. המבנים והאתר נרכשו בסכום של 50 מיליון דולר. הם שימשו לפני כן כ"מרכז העיצוב וושינגטון". המבנים הם מבנים היסטוריים שמורים המעוצבים בסגנון נאו-רנסאנס. כדי להשלים את המוזיאון נדרש לשפץ את המבנים, להוסיף תוספות בנייה. לאחר השלמת בנייתו ישתרע המוזיאון על פני 48,000 מ"ר. העלות הנוספת של השיפוצים והקמת התצוגה מוערכת בסך של 400 מיליון דולר.
בחודש אוגוסט 2015 הודיעה רשות העתיקות על חתימת הסכם שיתוף פעולה בין רשות העתיקות למוזיאון. במסגרתו תוקם גלריה מרכזית שתיוחד לפריטים שיגיעו מישראל בה יוצגו מאות פריטים המשתייכים לתקופות המקראיות, בית שני ולברית החדשה ועוד. על פי רשות העתיקות זאת תהיה התערוכה הגדולה ביותר של מדינת ישראל שתוצג בחו"ל.
הכניסה למוזיאון הייתה חופשית וללא תשלום אך החל מסוף 2018 החלה מכירת כרטיסים. המוזיאון משתמש בטכניקות כגון הולוגרמות ומציאות מדומה שיאפשרו להמחיש את סיפורי התנ"ך למבקרים. על גג המבנה מתוכנן גן תנכ"י. בבית הקפה במוזיאון יגישו גם מזונות מקראיים כגון לחם דמוי פיתה ודבש תמרים. התצוגות במוזיאון יציעו גם נקודת מבט מחקרית על השפעת התנ"ך בהיסטוריה. במוזיאון מוצגים חדרים שמתארים התרחשויות המתוארות בתנ"ך כמו תיבת נח, וסיפורו של שמשון.
ימים ספורים לפני הקמתו נערך נשף לכבוד ההקמה, שהשתתפו בו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ושרת ההחינוך של אמריקה בטסי דבוס. כמו כן הוקרא בנשף מכתב מאת בנימין נתניהו.
באוקטובר 2018, מספר מגילות שהוצגו במוזיאון כחלק ממגילות ים המלח, התגלו כזיוף והוסרו מן התצוגה.
ג'ון בוזמן

ג'ון ניקולס בוּזמן (באנגלית: John Nichols Boozman; נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא מייצגה של ארקנסו בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם היבחרו לסנאט היה נציג מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו בבית הנבחרים של ארצות הברית.

ביוגרפיה

בוזמן נולד בשריבפורט שבלואיזיאנה. אביו, פיי וינפורד בוזמן הבן היה רב-נגד (Master Sergeant) בחיל האוויר של ארצות הברית ואחיו הגדול, פיי בוזמן השלישי, היה חבר בסנאט של ארקנסו. הוא למד באוניברסיטת ארקנסו וסיים את לימודיו הגבוהים במכללה הדרומית לאופטומטריה. הוא ייסד קליניקה אופטומטריה פרטית ב-1977 ועבד כמתנדב אופטומטריסט אצל משפחות בעלות הכנסה נמוכה. הוא זכה בבחירות מיוחדות ב-2002 לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא שימש כעוזר מצליף הרוב והיה חבר בוועדת המדיניות הרפובליקנית. הוא היה עורך דין לענייני עבירות סמים וניהל את ועדת המשנה של בית הנבחרים להזדמנויות כלכליות עבור חיילים משוחררים, ובמסגרת תפקיד זה הוביל שורה של הצעות חוק המרחיבות שירותים עבור חיילים משוחררים מובטלים.
ב-2010 נבחר לסנאט של ארצות הברית, במהלך בחירות בהן גבר בנרחבות על הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת בלנש לינקולן. לינקולן נחשבה לאחת המועמדות הפגיעות של הדמוקרטים, והרפובליקנים הקדישו מאמץ רב לזכות במרוץ. עם בחירתו, היה לרפובליקני השני, אחרי טים הצ'ינסון, לייצג את ארקנסו בסנאט של ארצות הברית מאז תקופת השיקום הוא הושבע לתפקידו בינואר 2011, ומכהן כחבר בוועדת החקלאות, התזונה והייעור, ועדת התקציב, ועדת ההקצבות ובוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט. בוזמן הפך לסנאטור בכיר ב-2015, כאשר מארק פריור עזב את הסנאט לאחר תבוסתו בבחירות, ונבחר מחדש ב-2016.
השלמה חילית

השלמה חילית היא קורס פיקודי המיועד לבוגרי קורס קצינים בצה"ל. בפרק זה עוברים הצוערים הכשרה המכינה אותם באופן ספציפי יותר לתפקיד בו הם מיועדים לשרת. משכה משתנה בין החילות השונים. זהו הפרק האחרון בהכשרת הקצין, בסיומו מקבלים הצוערים את דרגות הסג"ם, למעט עתודאים ונגדים המקבלים דרגות סגן. לעיתים, טקס הסיום הוא טקס סיום משולב, המשלב חלק מן ההכשרות יחדיו. ההשלמות החייליות של החילות הלוחמים, דהיינו, חיל השריון, חיל ההנדסה הקרבית, חיל האיסוף הקרבי, חיל הרגלים וחיל התותחנים משכן ארבעה חודשים. הצוערים בחילות אלו נפגשים במהלך ההשלמה לסדנה הרב חילית, המתקיימת במחנה שיזפון, בהם הם מתרגלים מפקדי מחלקות בקרב משולב.
בשלב זה, עונדים הצוערים תגיות בצבע כחול, ורקע כחול לסמל החיל הכומתה.

קורס קציני שריון

קורס קציני שריון (בראשי תיבות: קק"ש) הוא ההשלמה החילית של צוערי חיל השריון. משכה כארבעה חודשים, בהם לומדים ומתרגלים הצוערים את הטכניקות והמיומנויות הנדרשות לפיקוד והפעלת מחלקת טנקים.

מבנה הקורס

הקורס מתקיים אחת לארבעה חודשים במחנה שיזפון, בחטיבה 460. מגיעים אליו מפקדי טנקים מכל חטיבות השריון לאחר שסיימו את קורס הקצינים בבית הספר לקצינים בבה"ד 1.
הקורס נחשב לאחד היקרים בצה"ל בשל עלויות הפעלת הטנקים והתחמושת הרבה הנורית בו.

תוכני הקורס

במהלך הקורס לומדים הצוערים את תורת הלחימה של חיל השריון ואת הפעלת מחלקת הטנקים במתארים שונים כשטח פתוח, שטח הררי ושטח עירוני ובנוי. בתרגילים רבים מושם דגש על כיבוש יעדים מבוצרים ופריצת מכשולים. אופן לימוד הפעלת מחלקת הטנקים הוא מדורג: ראשית בשיעורים עיוניים, לאחר מכן בתרגילים ייצוגיים על גבי האמרים ובהמשך על גבי טנקים. הצוער מתרגל הפעלת מחלקת טנקים בודדת, ובשלבים מאוחרים יותר, במסגרת פלוגתית.
דגש רב מושם על הקרב המשולב. בשלביו האחרונים של הקורס מתקיימת סדרת הקרב המשולב, בו נערכים תרגילי פלוגה וגדוד ביחד עם צוערי ההשלמות האחרות.
מעבר לידע והמיומנויות הנדרשות בקרב, מוקדש פרק בקורס ללימוד שגרת המחלקה: ניהול המחלקה בשגרה, דרכי הנחלת ערכי צה"ל לחיילים, חינוך ופיתוח הכושר הגופני. השכלתו של הצוער בתחום ההיסטוריה הצבאית והטקטיקה חשובה, והצוערים נדרשים לכתיבת עבודה באחד מהנושאים הללו.
הקורס תובעני מאוד ודורש מאמץ רב מהצוער: שעות השינה מועטות, ויש מספר רב של תרגילים מבחנים ומטלות.

קורס קציני חי"ר

ההשלמה החילית של קציני הח"יר מתקיימת בבה"ד 1. בהשלמה זו משתתפים צוערים מחטיבות החי"ר, מיחידות מיוחדות ומפלס"רי השריון.

קורס קציני הנדסה (ח"ץ)

ההשלמה החילית של חיל ההנדסה הקרבית נקראת ח"ץ (חה"ן-צוערים), משכה ארבעה חודשים והיא מתקיימת בבית הספר להנדסה צבאית בצוקי עובדה (בה"ד 14). במהלך ההכשרה לומד החייל תוכני הנדסה מתקדמים כגון חבלה מתקדמת (בפרט, פיצוץ מבנים), שיתוף פעולה עם חיל הרגלים וחיל השריון. בסיום ההשלמה החילית מוסמך החייל כקצין הנדסה קרבית וכפלס שלב 12.

קורס קציני תותחנים (יסוד)

ההשלמה המכונה יסוד לקורס קציני תותחנים (הנקראים גם קציני אש) נערך באגד 425 בבית הספר לתותחנות ולסיוע באש, במחנה שבטה.

קורס קציני איסוף

הכשרת קציני האיסוף הקרבי מתבצעת בביסל"ק במחנה מגן סיירים הממוקם בבקעת סיירים. קציני מודיעין המיועדים לשרת כקציני מודיעין ביחידות שדה עוברים השלמה חילית בבה"ד 15.

קורס קציני רפואה

ההשלמה נערכת בבה"ד 10 ומכשירה קציני ארגון רפואה (חובשים בהכשרתם). במקום נערכת גם ההשלמה החילית של קציני רפואה המכשירה רופאים.

קורס קציני קשר

ההשלמה החילית של חיל הקשר היא הארוכה מבין החילות, ומשכה כארבעה חודשים], בנוסף למיומנויות פיקוד נלמדים במסגרתה תכנים רחבים החל מקשר רדיו וכלה במחשוב.
יוני אילת

ביוגרפיה

אילת נולד בקריית טבעון. למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי, והשלים את לימודיו בשנת 2000. השתתף בהצגת הילדים "נשיקה בכיס" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובמחזמר ותוכנית הטלוויזיה "דפנה ודודידו" (ערוץ הופ!) לצד דפנה דקל. מאז שנת 2002 הוא עורך ערבי זמר עברי ושירה בציבור.
החל משנת 2004 הוא חבר בלהקת תיאטרון יידישפיל, והופיע בין השאר בהצגות "החזן מווילנה", "מסעות בנימין השלישי", "למה צחקה הכלה?", "מזל טוב, ייִדן" ובמופע "פתח לנו שער" עם ששי קשת. 
על פעילותו העניק לו התיאטרון שלושה פרסי הצטיינות (ב-2006, 2010, 2013). בנוסף, זכה אילת במלגה מטעם קרן שלום עליכם.
בשנת 2005 העלה את "מילים ולחן: חוה אלברשטיין", מופע יחיד שבו ביצע משירי הזמרת בעיבודים חדשים. בשנת 2009 הפיק את המופע "אַ ייִדישע מאדרה", מחווה לשפות היידיש והלאדינו בשיתוף הזמרת דגנית דדו והסופר והלשונאי רוביק רוזנטל. המופע הועלה לראשונה בבית אבי חי שיזם את ההפקה.
במאי 2010 יצא אלבומו הראשון של אילת, "ציגיַינער נשמה" ("נשמה צוענית"), ובו 11 גרסאות יידיש לשירים צועניים עממיים. האלבום מבוסס על שירים מאלבומה של ירדנה ארזי "נשמה צוענית" (1987) והופץ בידי חברת התקליטים פונוקול. באותה שנה ביצע אילת את שירי האלבום על במת הפסטיבל למוזיקה יהודית באמסטרדם.
בשנת 2012 שהה בפולין כשהשתתף בהפקה "Szpera 42", שיתוף פעולה ישראלי-פולני בתיאטרון כוריאה (Chorea) שהועלה ברחובות אתר גטו לודז' ההיסטורי.
באפריל 2013 ערך, ביים והשתתף בהצגת תיאטרון יידישפיל "מונולוגים מהקישקע". ההצגה מבוססת בעיקר על ספר הבישול "שמאלץ" מאת השף וחוקר הפולקלור שמיל הולנד והסאטיריקנית נילי אושרוב. על עבודתו זו היה יוני מועמד לפרס במאי השנה בתיאטרון הישראלי. ביוני 2015 השתתפה ההצגה ב- Kulturfest ניו יורק ובאוגוסט 2016 ב- Festiwal Singera בוורשה.
באפריל 2015 ביים והשתתף בהצגה נוספת ביידישפיל: "נשמה צוענית", שנכתבה על ידי המחזאי אורן יעקובי ע"פ רעיון של אילת ובהתבסס על השירים שהופיעו באלבומו. בהצגה נטל חלק כל צוות ההצגה "מונולוגים מהקישקע".
באוקטובר 2016 ערך וביים את "הדרך לאי שם" ערב משירי מאנוס חג'ידאקיס שהועלה בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
ביוני 2017  ביים והשתתף בהצגה שלישית ביידישפיל: "א יידישע מאמע", הצגה מוזיקלית שעסקה בדימויה של האמא היהודייה במוזיקה בתיאטרון ובקולנוע. בהצגה שוב נטל חלק צוות ההצגות "מונולוגים מהקישקע" ו"נשמה צוענית".
רובר הראשון, רוזן פלנדריה

היסטוריה

רובר היה בנו הצעיר של בלדווין החמישי, רוזן פלנדריה ואדל מצרפת, רוזנת פלנדריה. אחיו היה בלדווין השישי, רוזן פלנדריה קודם. בירושה, נתן אחיו את רוזנות פלנדריה לבנו הבכור, ארנולף השלישי, רוזן פלנדריה ואת רוזנות אנו לבנו הצעיר, בלדווין השני, רוזן אנו. רובר התנגד לירושה והביס את אחיינו ארנולף השלישי, רוזן פלנדריה בקרב קאסל (1071). בעקבות מות ארנולף בקרב קיבל רובר את הרוזנות של פלנדריה.
CMMI

Capability Maturity Model Integration או בראשי תיבות CMMI היא שיטה בתחום הנדסת תוכנה ובתחום פיתוח ארגוני לשיפור ביצועי הארגון. ניתן להשתמש ב-CMMI לשיפור ביצועי פרויקט, שיפור ביצועי מחלקה או שיפור ביצועי הארגון כולו.
CMMI פותח באוניברסיטת קרנגי מלון המחזיקה בסימן הרשום עליו ורשמה עליו פטנט. ה-Software Enginnering Institute מתאר אותו באופן הבא: "CMMI מסייע באינטגרציה של פונקצינאליות שבאופן מסורתי נפרדת, מציב מטרות ועדיפויות בשיפור תהליכים, מספק הנחיות לביצוע תהליכי שיפור איכות ומספק נקודת התייחסות לצורך הערכת התהליכים הנוכחיים בארגון".

רמת הבשלות

חמש רמות הבשלות מתוארות באיור מס' 1. רמות הבשלות נקבעות עבור פיתוח, שירותים ורכישה על פי התהליכים המיושמים בארגון באופן המתואר להלן ומשלים את הטבלה שבסעיף "מסגרת המודל" לעיל:
בודיה סינג

בודיה סינג (באנגלית: Budhia Singh; נולד ב-2002) הוא רץ המרתון הצעיר ביותר בעולם.
בשנת 2005 סיים מרוץ של 60 קילומטרים תוך 6 שעות והוא בן 3 בלבד. בודיה היה נושא הסרט הדוקומנטרי "ילד המרתון" בשנת 2010.
יכולת הריצה של בודיה הפכה אותו למפורסם והוא הופיע בטלוויזיה ובמספר פרסומות. עקב הפרסום הרב לו זכה בהודו והפרסומות בהן השתתף, החלו לצוץ שמועות כי מאמנו של בודיה, בירנאצ'י דאס, קיבל סכומי כסף גדולים על כך.
המפגש הראשון בין דאס ובודיה התרחש כאשר אימו של בודיה ניסתה בצעירותו למכור אותו לחוואי תמורת 20 דולרים. דאס שהיה במקום הבטיח לה כי ייקח אותו אל מכון האימונים שלו ויגדל אותו. טענות רבות הושמעו כנגד דאס על ניצול והתעללות. את ההאשמות הללו השמיעה אימו של בודיה. בכמה ראיונות בעיתונות ההודית אמר בודיה כי דאס אכן התעלל בו, אבל חזר בו מאוחר יותר.
ב-2 במאי 2006 השתתף בודיה במרתון של 65 קילומטרים ממקדש "צ'פאנדי" אל בובנשוואר בזמן של 7 שעות ושתי דקות. הוא אובחן כסובל מתשישות על ידי רופא כ-5 קילומטרים מן היעד ועל כן לא סיים את המרוץ. הישג זה נרשם בספר השיאים ההודי "ליקמה".
ב-8 במאי 2006 המועצה לשלום הילד בהודו התערבה ואסרה על בודיה להשתתף במרתונים עד שיגיע לגיל 11.
דאס ניסה לעקוף את ההחלטה והחליט כי בודיה יצעד כ-500 קילומטרים לכלכותה במשך 11 ימים. ממשלת הודו מנעה את מסע ההליכה, דאס נעצר ובודיה נלקח לבדיקות רפואיות מקיפות.
ב-13 באפריל 2008 נרצח המאמן דאס ביריות בתוך מכון הג'ודו שלו.
ארי דוידוביץ'

ארי דוידוביץ' הוא במאי, תסריטאי ומפיק של קולנוע תיעודי, טלוויזיה וניו מדיה.

קורות חייו

בשנת 2007, דוידוביץ' כתב וביים את סרטו הדוקומנטרי הראשון, "מחכים לגודיק", המביא את סיפור עלייתו ונפילתו של מלך המחזמר של שנות ה-60, גיורא גודיק. ב-2010, כתב, ביים והפיק את "אלוף העולם שלי", סרט על מסעו של אלוף האיגרוף מרחב מוהר בדרך לאליפות העולם. ב-2015 יצא סרטו האחרון, "תרצה אתר: ציפור בחדר", שאותו כתב, ביים והפיק. הסרט, המביא לראשונה למסך את סיפור חייה ומותה של המשוררת והפזמונאית תרצה אתר, זכה בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
דוידוביץ' הפיק את הסרט "כל הבקרים השמחים" בבימויו של עומר יפמן (2012) ואת הסרט "חלומות של דובים" בבימויה של אורלי בויום (2013). 
בשנת 2009, יזם את "דוקו-צ'אלנג' ישראל", תחרות שנתית ליצירת סרטים דוקומנטריים קצרים, שבה שימש מפיק ומנהל אמנותי במשך שש שנים. בין השנים 2013-2016 היה העורך הראשי של כנס ותחרות "יוצרים ברשת", ליצירת תוכני וידאו מקוריים לאינטרנט, מטעם איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, בשיתוף YouTube.
דוידוביץ יזם וערך שורה של סדנאות בינלאומיות בתחומי היצירה הקולנועית, בין השאר: סמינר "סיפור" עם מאסטר הכתיבה רוברט מקי, אותו הביא לישראל פעמיים; סטודיו למשחק עם מאמנת השחקנים האגדית איוואנה צ'בק, שהגיעה לישראל ביוזמתו ארבע פעמים, סדנת "דוקו דוקטור" עם פרננדה רוסי וסדנאות וסמינרים נוספים לקולנוע דוקומנטרי עם מגוון מומחים בינלאומיים. דוידוביץ' אף שימש כיועץ התוכניות של פסטיבל דוקאביב לקולנוע דוקומנטרי.
דוידוביץ' שימש גם כעורך תוכניות תרבות בטלוויזיה וכעיתונאי כותב ועורך בעיתונים וכתבי עת, בהם: מעריב, חדשות, הארץ, העיר, מוניטין ומקומוני ידיעות תקשורת. בין השנים 2010-2012 כיהן בהתנדבות כחבר מדור הפרינג' במשרד התרבות והספורט.
דוידוביץ הוא בעל תואר מוסמך בתקשורת המונים מטעם האוניברסיטה העברית, בוגר החוג לפסיכולוגיה ולימודים כלליים במדעי הרוח מאוניברסיטת חיפה. בוגר התוכנית למפיקים יוצרים של שותפות תל אביב - לוס אנג'לס, מופיע ומרצה על קולנוע תיעודי, יועץ ומלווה יוצרים צעירים בתהליך היצירה, ומשנת 2018 מכהן כחבר הנהלת הפורום הדוקומנטרי הישראלי.
רוברט ווד

ביוגרפיה

רוברט ווד נולד ב 16 בספטמבר 1923 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי למרי (לבית ברדשו) ווד ותומס פרנק ווד. הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטת פרינסטון, אך הפסיק את לימודיו במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לשרת בצבא ארצות הברית. ווד לקח חלק בקרב על הבליטה, הוענק לו כוכב הארד והועלה לדרגת סמל.
לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, זכה ווד בשלושה תארים אקדמיים מאוניברסיטת הרווארד: תואר שני במינהל ציבורי יחד עם תואר שני נוסף ודוקטורט בממשלה.
ווד לימד מדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מ-1959 עד 1965. משנת 1965 ועד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בקבינט של הנשיא לינדון ג'ונסון.
בשנת 1968 לווד הוענקה מדליית האגודה האמריקנית למען קיברנטיקה. בעקבות התפטרותו של רוברט ויוור מתפקידו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, כיהן ווד לקצרה כמזכיר המחלקה לבערך שבועיים לפני כניסתו של ג'ורג' רומני לתפקיד.
ווד שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים במכון הטכנולוגי ובהרווארד. במקביל, הוא מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס (MBTA).
בשנים 1970–1977 כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס. בשנים אלו ווד הוביל את הרחבת מבנה האוניברסיטה בימי כהונתו כנשיא האוניברסיטה צורף המרכז הרפואי UMass לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם שיחק תפקיד מרכזי בהבאת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי לאתרה בנקודת קולומביה, בסמוך לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם לימד באוניברסיטת וסליין .

חיים אישיים

ווד התחתן עם מרגרט ביירס ב-22 במרץ 1952. היו להם שלושה ילדים, ביניהם השחקן פרנק ווד ומושלת ניו המפשייר והסנאטורית מגי האסן. ווד נפטר מסרטן הקיבה בביתו בבוסטון ב -1 באפריל 2005.
ניידות חברתית

ניידות חברתית (נקראת גם ניעות חברתית או מוביליות חברתית, באנגלית: Social mobility) הוא מושג בסוציולוגיה המתייחס לתנועה של פרט, משפחה או קבוצה חברתית בדרגות הריבוד החברתי. תחום זה עוסק בפיתוח של טענות תאורטיות הניתנות לבחינה אמפירית שמטרתן להסביר את התנועה (ניידות) בהיררכיית המבנה החברתי, כמו גם שינויים במבנה הריבודי עצמו המשנים את ההיררכיה החברתית.

מאפיינים

ניידות חברתית יכולה להיות אופקית (תזוזה מתפקיד לתפקיד בתוך אותו רובד חברתי) או אנכית (מעבר מרובד אחד לאחר בכיוון למעלה או למטה). מרבית החוקרים שעסקו בנושא התעניינו בסיכויים לניידות כלפי מעלה, ומדדו אותה באמצעות בדיקת השינויים במקצוע או בתפקיד של היחיד במהלך חייו. כך, למשל, נבדק עד כמה נפוץ המקרה שבו אישה שהייתה אחות למדה רפואה והפכה לרופאה, או המקרה שבו מורה התקדמה ומונתה למנהלת כללית של משרד ממשלתי. דוגמאות אלה מייצגות היבט תוך-דורי של הניידות החברתית.
ניתן לבחון ניידות חברתית גם על פי הניידות הבין-דורית, בה נבדקת השכבה החברתית בה נמצאים הילדים לעומת הוריהם: האם בחברה נפוצים מקרים בהם, למשל, בנו של עובד בניין משכבה סוציואקונומית נמוכה מגיע להיות אדריכל עשיר.
מלבד ניידות במהלך הקריירה וניידות בין-דורית, קיימת צורה נוספת של ניידות חברתית - באמצעות נישואין. אדם יכול לשפר את מיקומו בהיררכיה החברתית על ידי נישואין לאדם הממוקם במעמד גבוה יותר. ניידות חברתית היא מאפיין של חברה בה קיים שוויון הזדמנויות, כלומר חברה בה סיכויי ההתקדמות של הפרט אינם תלויים במעמד או בסטטוס של משפחתו.

מחקר

מחקרים רבים התמקדו בקבוצות גדולות של אנשים, ולא במקרים בודדים, והעלו שאלות הנוגעות לגורמים החברתיים המעודדים ניידות חברתית או מעכבים אותה. כך למשל התפתחות טכנולוגית מהותית, כמו המיחשוב בחיי היומיום, יוצרת הזדמנויות לניידות חברתית מפני שנוצרים מקצועות ותפקידים חדשים, ולשם העיסוק בהם נדרשת שליטה בטכנולוגיה החדשה. מי שישכיל לשלוט בטכנולוגיה החדשה ישיג יתרון. עם זאת, יש ירידה במקצועות הדורשים מיומנויות טכנולוגיות ותיקות, והעובדים שהוכשרו להן עלולים להדרדר לרובד חברתי נמוך יותר. באותו אופן, שינויים ומשברים פוליטיים או כלכליים יכולים לצמצם או להגדיל את האפשרויות לניידות חברתית של קבוצות מסוימות בחברה.
אחד המנגנונים מעכבי הניידות החברתית שנחקרו הוא אפליה על רקע של השתייכות לגזע, למגדר, ללאום או לקבוצות אתנית ודתית. האפליה גורמת לכך שאנשים מקבוצה המופלית לרעה יתקשו להתקדם בהתאם לכישורים שלהם, כמו כן בהקשר של התוכנית "מחיר למשתכן" נטען שמנגנון העדפת "תושבי המקום" בהגרלות מונע מוביליות חברתית.
הנחת היסוד של החוקרים שעסקו בניידות חברתית הייתה שבחברה קפיטליסטית מודרנית אדם נמדד ומתוגמל לפי כישוריו המקצועיים, לפי חריצותו ונכונותו להתאמץ ולפי הכישרונות שהשכיל לפתח. מסיבה זו מודגשות במחקרים ההשכלה וההכשרה המקצועית, ההזדמנויות לרכוש אותן והשאיפות להשקיע מאמצים ברכישתן. הנחה זו טומנת בחובה שוויון הזדמנויות בין הרבדים השונים, אך הגידול באי-השוויון הכלכלי במאה ה-21 הזים הנחה זו.
אסיזי

היסטוריה

בסביבות 1000 לפנה"ס התיישבו באזור אסיזי מהגרים משבט האומברי. החל מ-450 לפנה"ס כבשו האטרוסקים את היישובים הללו, ומאוחר יותר, ב-295 לפנה"ס, השתלטו על האזור הרומאים, אשר הקימו את העיר התוססת "אסיסיום" למרגלות הר סובאסיו - העיר המרכזית של המחוז בזמנם. גם בימינו ניתן לראות את שרידי עיר רומאית זו: למשל, חומות העיר, הפורום (כיום פיאצה דל קומונה), תיאטרון, אמפיתיאטרון, ומקדש מינרווה (שהפך לכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה).
בשנת 238 המירו תושבי העיר את דתם לנצרות על ידי הבישוף רופינו שקבור באחת מכנסיות העיר. לאחר נפילת רומא ושלטון הפרנקים, השיגה אסיזי עצמאות במאה ה-11. במהלך מלחמה ממושכת נגד העיר פרוג'ה, נפל פרנצ'שו די ברנאדוטה (פרנציסקוס מאסיזי) בשבי, והדבר הניע אותו להקדיש עצמו לעוני וענווה (ראו: פרנציסקנים). עד סוף ימי הביניים התחלף השלטון בעיר בין משטר האפיפיור לבין זה של פרוג'ה. כמו ערים אחרות רבות, הידרדרה העיר בעקבות פרוץ המוות השחור ב-1348.
במאות הבאות המשיכה העיר לגדול ולשגשג בתור אתר צליינות מרכזי הודות לזכרו של פרנציסקוס מאסיזי.

תיאור העיר

אחד התופעות המיוחדות לעיר הוא השימוש הרחב באבן גיר ורודה מאסיזי (Pietra rosa di Assisi). הבתים נבנים מאבן זו ואפילו הככרות מרוצפות בה. כך אומצה האבן, הנחצבת ממונטה סובסיו, לבסיס שלטי המוסדות שלהם ברחבי העולם.
העיר עצמה בנויה במורד המתון של ההר, כאשר מעליה ניצבה המצודה רוקה מג'ורה.

רוקה מג'ורה

רוקה מג'ורה (באיטלקית: Rocca Maggiore) היא מצודה השולטת על העיר אסיזי ועל מרחבי מחוז אומבריה. המצודה הוקמה בשנת 1174 בתקופת הארכיבישוף כריסטיאנו די מגונצה (Cristiano di Magonza) על מנת להתגונן מפני פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במרכז המצודה מגורי החיילים והמחסנים העומדים לרשותם. מדרום למבצר מצויה הכניסה אליו והיא בעליה במעלה ההר. דרך הכניסה מוגנת על ידי מצד מעוגל (Bastione Circulare) ומגדל נמוך הנמצא בכניסה למצודה.

מוזיאון ופורום רומנו

מוזיאון ופורום רומנו באסיזי נמצאים מתחת לכיכר המרכזית של העיר פיאצה דל קומונה (Piazza del commune). בכיכר עצמה נשמרו המדרגות והחזית של מקדש מינרווה. שרידי הפורום נמצאים יחד עם ממצאי המוזיאון. הם כוללים ממצאים מהעת העתיקה.
אוסף העתיקות של המוזיאון נוצר בשנים 1790 - 1794 על ידי הארכיטקט ג'יובני אנטוליני (Giovanni Antolini), אשר ביחד עם פרנצ'סקו אנטוניו פרונדיני (Francesco Antonio Frondini) ליקטו 37 כתובות בשפה הלטינית והחליטו להציג אותן ב"מקדש מינרווה".
חאפז מח'לוף

ביוגרפיה

מח'לוף נולד בדמשק בשנת 1971. הוא בן דודו של הנשיא בשאר אל-אסד מצד אמו, ואחיו של ראמי מח'לוף, אחד מאנשי העסקים המצליחים בסוריה. חאפז מח'לוף נודע יותר מכל כאחד משני הניצולים בתאונת דרכים בה נהרג אחיו הבכור של בשאר, באסל אל-אסד, שיועד לרשת את אביו, הנשיא חאפז אל-אסד.
בשנת 2007 הוטלו על מח'לוף סנקציות על ידי מחלקת האוצר של ארצות הברית בשל תפקידו בערעור היציבות השלטונית בלבנון ובתהליכים הדמוקרטיים שלה ובמוסדותיה. הסנקציות כללו הקפאה של כל הנכסים שעשויים להיות בארצות הברית. בשנת 2011 מחלקת האוצר החמירה את הסנקציות עליו והאיחוד האירופי הטיל עליו סנקציות גם כן בגין השפעתו באלימות שהופגן כלפי המפגינים בסוריה. האופוזיציה בסוריה אף טענה שהשפעתו רבה יותר מזה של ראש מינהל הביטחון הכללי, עלי ממלוכ. הוא נחשב לחלק מהחוג הפנימי הנשיא אסד. 
השלטונות בשווייץ הקפיאו 3 מיליון אירו מחשבונו בחשד להלבנת כסף. הוא עתר נגד ההחלטה וזכה, אולם עקב אי יכולתו להיכנס לשווייץ לפגוש את פרקליטיו, עתירתו נדחתה על ידי בית המשפט העליון של שווייץ. 
ב-18 ביולי 2012, רשת אל-ערביה דיווחה שהוא נהרג בפיגוע התאבדות במהלך ישיבה במטה הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי, ומקורות אחרים ציינו כי הוא רק נפגע. בספטמבר 2014 התפרסמו דיווחים שהוא עזב את סוריה לבלארוס.
Justified

Like I Love You

בשיר הראשון מהאלבום שיצא כסינגל, "Like I Love You", משתתף גם צמד ההיפ-הופ קליפס והוא נכתב על ידי טימברלייק והנפטונז והופק על ידי הנפטונז. הסינגל יצא ב-20 באוגוסט 2002 והגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ולמעמד כסף בממלכה המאוחדת. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בקנדה ולשני במצעד הסינגלים הבריטי. במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע השיר למקום ה-11.

Cry Me a River

הסינגל הבא מהאלבום שיצא היה "Cry Me a River" והוא יצא ב-11 בנובמבר 2002, שישה ימים לאחר צאת האלבום. יחד עם טימברלייק מבצע את השיר גם הזמר טימבלנד שהשתתף בכתיבה ובהפקה לצד טימברלייק וסקוט סטורץ'. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריה "ביצוע הפופ הטוב ביותר לזמרים" וזכה בשני פרסים מתוך ארבע מועמדויות בטקס ה-VMA של ה-MTV. במצעדי הפזמונים זכה השיר להצלחה והגיע לעשרת הגבוהים בלמעלה מעשר מדינות ברחבי העולם בתוכן מצעד הבילבורד הוט 100 בו הגיע למקום השלישי ומצעד הסינגלים הבריטי שם הגיע למקום השני. הסינגל הגיע למעמד זהב באוסטרליה.

Rock Your Body

ב-29 במרץ 2003, ארבעה חודשים לאחר צאת האלבום שיר נוסף מתוכו יצא כסינגל - "Rock Your Body", בביצועו משתתפת לצד טימברלייק גם הזמרת ונסה מרקז. כמו "Like I Love You", גם "Rock Your Body" נכתב על ידי טימברלייק והנפטונז והופק על ידי הנפטונז. השיר הגיע למקום הראשון באוסטרליה ובמצעד שירי הפופ של הבילבורד. במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע השיר למקום החמישי. הסינגל הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ולמעמד זהב בארצות הברית.
הווידאו קליפ של השיר היה מועמד לשני פרסים בטקס ה-VMA וזכה באחד מתוכן בקטגוריה "וידאו הדאנס הטוב ביותר".

"Señorita"

הסינגל הרביעי והאחרון מבין שירי "Justified" שיצאו כסינגלים הוא "Señorita", שיר נוסף שהיו מעורבים בכתיבתו ובהפקתו חברי הנפטונז. הסינגל יצא ב-2 בספטמבר 2003 והגיע למעמד זהב באוסטרליה. במצעדי הפזמונים הצליח השיר פחות מקודמיו והגיע למקום ה-29 בבילבורד הוט 100. הווידאו קליפ של השיר היה מועמד ל-VMA בקטגוריה "הווידאו הטוב ביותר לזמרים" אך לא זכה.
סנדלר

סנדלר הוא אדם העוסק בייצור או בתיקון של נעליים וסנדלים. יש סנדלרים המתמחים בסוג מסוים של נעליים, כגון נעליים אורתופדיות.
הסנדלרות היא מקצוע שהולך ונעלם, ממספר סיבות. ראשית, מרבית הנעליים מיוצרות כיום בייצור המוני בבתי חרושת. שנית, אנשים רבים מעדיפים לרכוש נעליים חדשות מאשר לתקן את נעליהם הישנות, הן משום שהבדלי העלות אינם משמעותיים והן בשל תרבות הצריכה בעולם המערבי. שלישית, אמצעי הייצור והחומרים מהם עשויות נעליים השתנו, ונעליים רבות כיום לא ניתנות לתיקון עם התבלותן.

סנדלרות בישראל

במשך שנים רבות נחשבו מקצועות העור, ובתוכם מקצוע הסנדלרות, למקצוע נכשל. הפועלים בתחום סבלו ממצוקה כלכלית ומחסור במקורות פרנסה, בין השאר, עקב התחרות עם סחורה תוצרת חוץ. בשנות מלחמת העולם השנייה הוטב המצב משני טעמים: הראשון, הזמנות הצבא הבריטי: ישראל הייתה הספק הראשי של נעליים לצבא בכל המזרח התיכון, והשני, האטה ביבוא. 
מרבית הפועלים הסנדלרים בארץ היו בני עדות המזרח. בשנות ה-40 חלה הטבה בתנאים עקב התארגנות מקצועית במסגרת ההסתדרות שהולידה הסכמי עבודה מול המעסיקים.
בדצמבר 1937 יצאו סנדלרי ירושלים בשיתוף עם האיגוד למען תוצרת הארץ, למשמרות מחאה מול בית המסחר לנעלים "קדימה" שהציף את השוק בנעליים מיובאות מסוריה. המשמרות גרמו לקונים רבים לחזור בהם מקנייתם.
בין השנים 1950 -1951, בתקופת הצנע, התקיימו בארץ שביתות סנדלרים בשל העדר הקצבה מתאימה של עורות לייצור נעליים. בתקופת הקיצוב מנה ארגון הסנדלרים והאורתופדים של תל אביב-יפו כאלף חברים.
בשנות ה-60 היה מחסור גדול בסנדלרים. בגלל חוסר היוקרה שבו, לא היה דור המשך שילמד את המקצוע. מוסד שהכשיר בכל זאת, נערים למקצוע הסנדלרות היה בית הספר המקצועי "כפר בתיה" (נוסד ב-1947). אחת העתודות המקצועיות במקום הייתה מגמת סנדלרות. "כל שנה מסיימים את לימודיהם כ-20 סנדלרים" לאחר הכשרה מקצועית של שנה וחצי-שנתיים.