סראזם

מיקום

סראזם שוכנת בגובה ממוצע של 910 מטרים מעל פני הים, על הגדה השמאלית של נהר זרבצ'ן. היא נמצאת באזור המעבר בין ההרים הנמצאים ממזרח לה ובין מישור נרחב ידיים ממערב לה, ומשמעות שמה הוא "תחילת הארץ". היישוב קם על "מדרגה" העשויה מאדמת סחף המגנה עליו מפני שטפונות. אורכה של "מדרגה" זו הוא כ-1.5 ק"מ ממזרח למערב, ורוחבה נע בין 400 ל-900 מטרים.

היסטוריה

אף שההתיישבות הקדם-עירונית בסראזם החלה במחצית הראשונה של האלף ה-4 לפנה"ס, ייתכן שהיישוב נוסד במקום בו שכן קודם לכן כפר חקלאי מתקופת האבן החדשה. הממצא המוקדם ביותר הנושא חשיבות של ממש ומעיד על קיומו של יישוב בעל מעמד מרכזי, הוא מעגל קבורה המתוארך לסביבות שנת 3500 לפנה"ס. בתקופה זו החלו מגעים כלכליים בין רועים נוודים מהאזור ההררי לבין החקלאים אשר ישבו בטראנסאוקסאניה. האזור ההררי בסביבת סראזם עשיר במינרלים ובעפרות מתכת, ועמקי הנחלים ומעברי ההרים מאפשרים גישה אליהם במשך עונת הקיץ. נתונים אלה הביאו לכך שסראזם זכתה, כבר בתחילת האלף ה-4 לפנה"ס, למעמד של מרכז מסחרי בו נסחרו לא רק תוצרת מקומית, אלא גם טובין שהגיעו אליה ממרחקים, בעיקר ממישורי טורקמניסטן שבמערב ומהערבות השוכנות צפונית-מערבית לה, כיום באוזבקיסטן ובקזחסטן. ממצאים שונים, בעיקר כלי קרמיקה, מראים כי סראזם עמדה בקשר עם תרבויות קדם-עילם, עם בלוצ'יסטן ועם עמק האינדוס; והיא הייתה המרכז הראשון במרכז אסיה, ככל הנראה כבר בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס, אשר קיים מגעים תרבותיים ומסחריים בהיקף גאורפי כה נרחב. בין היתר הגיעו קשרי המסחר של היישוב עד סיביר, מסופוטמיה, הינדו-כוש וחופי האוקיינוס ההודי. במהלך האלף ה-3 לפנה"ס, התקיים ביישוב מרכז חשוב לסחר בבדיל, נחושת, עופרת ובארד, וכן לייצור חפצים שונים, בעיקר מקרמיקה. בנקום התקיים גם מסחר בצמר ובעור, וכן באבני חן דוגמת לפיס לזולי, אגט וטורקיז. במהלך תקופת הברונזה, הייתה סראזם למרכז קדם-עירוני חשוב, והוקמו בה בתים מרובי חדרים ומבנים מעוטרים מונומנטלים. לכלכלה המקומית שהתבססה בעיקר על חקלאות ומרעה ועל עיבוד מינרלים ומתכות, נוספו עיסוקי משנה נוספים רבים. נתונים אלה יצרו את הכר הנחוץ להתפתחות עירונית. בשיאו השתרע היישוב על-פני כ-500 דונם, והתגוררו בו כ-3,000 תושבים.
סראזם החלה לשקוע במחצית השנייה של האלף השלישי לפנה"ס מסיבות לא ברורות לחלוטין, שכן היא לא נכבשה ולא חרבה, אלא ננטשה. ייתכן שהדבר נבע מהגירה או ממגפה, או כתוצאה מאיום צבאי על היישוב ששכן בעמק בלתי מוגן.

האתר

היישוב לא הוקם לפי תוכנית ברורה, והתפשט אל כיוונים שונים. הוא לא הוקף בחומה ועד היום טרם התגלו עדויות לתיחום השטח ההיקפי בדרך כלשהי. במקום אופיינו ארבע שכבות של התיישבות קבע: מ-3500 עד 3300 לפנה"ס, מ-3200 עד 2900, מ-2900 עד 2700 - שכבה המייצגת את שיאו של היישוב - ומ-2700 עד שנת 2000 לערך. הממצאים שנותרו באתר כוללים בתי מגורים, בתי מלאכה, אזורי אחסון וממגורות ומבני דת. כל המבנים נבנו מלבני טיט לא שרופות הנוחות מאוד לחיתוך ולעיבוד. גגות המבנים שטוחים ונתמכו על גבי קורות עץ שעליהן הונחו ענפים, קנים ושכבת חרסית. הדלתות והחלונות שנמצאו בסראזם מראים כי לתושבים הייתה הבנה בתאורה ובאיוורור. מבני הציבור בסראזם נחלקים לפי ייעודיהם לשלושה: ממגורות שיתופיות, מבני דת ומבנים דמויי ארמון.
בתי המגורים הורכבו ממספר חדרים שנערכו סביב חלל מרכזי, ולהם שימושים מוגדרים. מבנים נוספים הוקמו מחוץ למבנה המרכזי והחצר הוקפה בגדר. החצר שימשה לפעולות מלאכה שונות, ובמתחם התגוררה משפחה מורחבת. בין המתחמים הוקמו רחובות וכיכרות או אזור שיועד לגידול בקר, ומאגרי מים נחפרו בתחום האזור הבנוי. בתקופת ההתיישבות השנייה נהגו התושבים לערוך טקסי דת בחדר בתוך הבית, שבמרכזו הוצב מזבח בצורת תנור. בתקופת היישוב השלישית, המתחם הדתי גדל ולעיתים נבנה במבנה נפרד מבית המגורים, וקירותיו עוטרו.
מערכת ההשקיה ביישוב נמנית עם המתוחכמות שבמערכות ההשקיה בתקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה. האזורים בסמוך לגדת הנהר הושקו ישורות ממימיו, והוקמה מערכת תעלות שהשקתה את החלקות הגבוהות יותר באמצעות מי גשמים שזרמו מן ההרים.
בסראזם הוקמו מתחמי קבורה מעוגלים שבהם נקברו גבר, ילד ואשה. על גופה וסביבה נמצאו אלפי תשורות מאבני חן וממתכת.
כלי הקרמיקה נצבעו ביד, ובתקופה הרביעית הופיעו אובניים לייצורם ולעיבודם. במקום נמצאו עדויות לעיבוד אבני חן ומתכות. תנור אפייה בן שתי קומות שהתגלה בסראזם, מקדים תנורים דומים במרכז אסיה בכמעט 1000 שנים.