google/wiki40b huggingface dataset:
מתיאש שייבר

קריירה

שייבר נולד בבודפשט כבן הבכור מבין שלושת הילדים של משפחה ממוצא יהודי. אביו, מיהאי שייבר היה מהנדס במסילות ברזל. נגינה בפסנתר למד מתיאש מילדותו אצל אמו, ברטה לבית פאטאי, שהייתה פסנתרנית ומורה ידועה בתחום. הוא החל לנגן בצ'לו בגיל 10 ובסיום הגימנסיה הלותרנית, בשנים 1919 עד 1924 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, צ'לו אצל אדולף שיפר והלחנה אצל זולטאן קודאי, עמו סייר ברחבי הונגריה לאיסוף שירי עם. בין חבריו לכיתה באקדמיה היו אנטל דוראטי ועדן פרטוש. הוא הגיש בשנת 1925 סרנדה לשישיית כלי נשיפה מעץ לתחרות בבודפשט. הסרנדה לא זכתה בפרס ובמחאה על כך, התפטר בלה בארטוק מחבר השופטים. בשנת 1928 התמנה למנהל מחלקת הג'אז בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט, שפתח את הקורס האקדמי הראשון בעולם בתחום הג'אז. אחרי שהנאצים סגרו את המחלקה בשנת 1933, עזב שייבר את גרמניה ושב לפרק זמן קצר להונגריה. שהה בהמשך כשנתיים בברית המועצות ועבד שם בתחום בקורת וחקר המוזיקה. בסופו של דבר השתקע בלונדון. בשנת 1935 קיבל אזרחות בריטית. בשנת 1936 עסק עם תאודור אדורנו במחקר בנושא הג'אז וב-1938 נשא דברים בקונגרס "מוזיקה בזמננו" בתביעה להתייחסות רצינית ולניתוח אינטליגנטי של הג'אז, בעיקר באמצעות הערכת הטכניקות הרתמיות האופייניות לו. משנת 1942 נמנה עם סגל המורים של מורלי קולג' בלונדון, בהזמנת מייקל טיפט.אחרי שהתחתן בשנת 1947 עם רקדנית 
 הבלט לילה באואר, גם היא ילידת הונגריה, התגורר שייבר בקטרהם, סארי, ולימד הלחנה בביתו.
שייבר נהנה מכבוד והערכה כמורה להלחנה. כמה מתלמידיו היו למוזיקאים ידועי שם בזכות עצמם, בהם פיטר רסין פריקר, דון בנקס, אנתוני מילנר ויו ווד.
מתיאש שייבר נהרג בתאונת דרכים בפארק קרוגר כשהיה במסע הרצאות בדרום אפריקה. היה בן 55 במותו. קודאי וליגטי הלחינו יצירות לזכרו.
השאיר אלמנה, שהמשיכה לגור בביתם בקטרהם ובת שהתיישבה בקיימברידג'.
גם אחיו ואחותו עסקו במוזיקה. אחיו יוז'ף ייסד את חברת התקליטים הראשונה בהונגריה.
אחותו, מריה שייבר, קרסטורי מנישואיה, גם היא בוגרת האקדמיה למוזיקה בבודפשט, הייתה האשה הראשונה שניגנה בעוגב בהונגריה.

מוזיקה

שייבר שמר על קשר מתמיד עם חיי המוזיקה ביבשת אירופה, יותר מרוב בני תקופתו האנגלים. ב-1948 לקח חלק בפסטיבל בארטוק בבודפשט והרבה לנסוע לפסטיבלים של האיגוד הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו (ISCMׂ), שברבים מהם הושמעו יצירות משלו (רביעיית המיתרים השנייה בניו יורק, 1948, פנטזיה קונצ'רטנטה, פלרמו, 1949, "יוליסס", פרנקפורט, 1951, ורביעיית  המיתרים השלישית בזלצבורג, 1952 ובבאדן-באדן ב-1955). בביקור בבודפשט ב-1956, זמן קצר לפני המרד, התיידד עם ג'רג' ליגטי הצעיר, שהקדיש את "אטמוספירות" שלו משנת 1961 לזכרו של שייבר.
המוזיקה של שייבר אקלקטית בסגנונה. ניכרות בה השפעת הג'אז והשפעות של בארטוק ושנברג. מכלול יצירותיו כולל את "יוליסס" (1947), קנטטה לטקסט של ג'יימס ג'ויס; פסקולים לסרטי הנפשה, בהם "חוות החיות" (1954); מוזיקה ליצירתו של המשורר והטרגיקון ויליאם מקגונאגול, "הלוויתן טיי המפורסם" (שנכתבה לפסטיבל ג'רארד הופנונג השני במספר); שלוש רביעיות מיתרים; ועיבודים כוראליים לשירי עם הונגרים ויוגוסלביים. כן כתב אופרה אחת, "אווה שיחקה בבובות" (Eva spielt mit Puppen) משנת 1934, ושתי אופרטות,  A Palágyi Pekek ו- Balaton.
שייבר השתמש בשם עט ליצירת הג'אז ולמוזיקה הפופולרית שלו: ג. ס. מאתיס או ג'ורג' מאתיס (מתן צורה האנגלית לשמו ההונגרי), ובשם זה כתב בשביל ג'ון דאנקוורת'. הוא זכה בפרס נובלו על השיר "ליד מזרקות רומא", למילים של נורמן ניואל,  שהיה להיט בשנת 1956 באנגליה בביצוע דייוויד יוז.
Shiny Happy People

קליפ

בקליפ מופיעים חברי הלהקה וקייט פירסון כאשר הם מקפצים ורוקדים, על רקע קיר מלא ציורים הזז הצידה תוך כדי ביצוע השיר. בהמשך השיר מצטרפים אליהם רקדנים רבים אחרים לריקוד.
Ubuntu Touch

היסטוריה

מרק שאטלוורת' הכריז ב-31 באוקטובר 2011, שבאובונטו גרסה 14.04 המערכת תתמוך בטלפונים חכמים מחשבי לוח, טלוויזיות, ומכשירים בעלי מסך חכם.
פלטפורמת אובונטו לטלפונים סלולריים נחשפה ב-2 בינואר 2013.
גרסת ההדגמה של Ubuntu Touch למפתחים הופצה ב-21 בפברואר 2013.

הפצה

קנוניקל הפיצה את גרסת השותפים\מפתחים הראשונה ב-17 באוקטובר 2013, לצד אובונטו 13.10 ש"לראשונה תמכה במכשירים גלקסי נקסוס ונקסוס 4, למרות שהיו קיימים אימג'ים גם לפלאפונים, ומחשבי לוח אחרים". זמן היעד לגרסה המלאה הוא ה-17 באפריל 2014], לצד הפצת אובונטו גרסה 14.04. גרסת הדגמה זמינה למכשירי אנדרואיד מסוימים כולל את מהדורת גוגל של סמסונג גלקסי S4 בגרסת הדגמה למפתחים, מ-21 בפברואר 2013.
קרל אנדרה

קרל אנדרה (באנגלית: Carl Andre; נולד ב-16 בספטמבר 1935) הוא אמן מינימליסטי אמריקאי. הוא נודע בזכות פסליו המורכבים מעשרות אלמנטים זהים המסודרים במבנים גאומטריים. בשנת 1988 נשפט וזוכה מאשמת רצח אשתו, האמנית אנה מנדייטה.

ביוגרפיה

נולד בקווינסי שבמסצ'וסטס. הוא למד באקדמיית פיליפס בין השנים 1951 ל-1953. באקדמיה התחבר עם הוליס פרמפטון, קולנוען ויוצר אקספרימנטלי רדיקלי, שהיה להשפעה על גישתו הייחודית לאמנות בעתיד. אנדרה שירת בצבא האמריקאי בצפון קרוליינה בין השנים 1955 ל-1956.
בשנת 1957, לאחר שהשתחרר נסע לניו יורק, שם הכיר לו פרמפטון את הפסל המפורסם קונסטנטין ברנקושי וגם את האמן פרנק סטלה, עמו חלק סטודיו בין השנים 1958 ל-1960. באותה תקופה אנדרה כתב שירה.
אנדרה מחשיב את עצמו כאמן מרקסיסטי, אולם יותר בכיוון התרבותי מאשר הפוליטי.
בשנת 1985 נרצחה אשתו השלישית, האמנית אנה מנדיטה. אנדרה היה חשוד ברצח, נשפט באשמה זו ויצא זכאי בשנת 1988, אולם מאז אירוע זה היה כצל על חיו האישיים ועל המוניטין שלו כאמן.
אנדרה נשוי ברביעית לאמנית מליסה קרטשמר (Melissa Kretschmer).

יצירותיו

יצירותיו הראשונות של אנדרה היו פסלי עץ אשר הושפעו מברנקוזי. עם הזמן התפתח לפיסול בעזרת קבוצות של אלמנטים זהים ממגוון חומרים כמו גרניט, אבן, ברזל, נחושת ועוד.
תצוגת היחיד הראשונה של אנדרה נערכה ב-Tibor de Nagy Gallery בניו יורק בשנת 1965. בשנת 1970 נערכה לו תערוכת רטרופרספקטיבה במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק.
בין יצירותיו המוכרות נכללות Lament for the Children, משנת 1976. היצירה מורכבת ממאות גושי בטון הניצבים בשורות אנכיות של עשר בשורה כך שהוא יוצרים תבנית של רשת. היצירה הוצגה לראשונה בגן ילדים נטוש לכבוד חנוכת תערוכה חדשה ב-Contemporary Art Center. היצירה נהרסה לאחר מכן ונוצרה מחדש בשנת 1996 בעבור תערוכה בגרמניה ומשנת 2004 מוצגת בPaula Cooper Gallery 
בניו יורק. היצירה משרה תחושה קודרת בעקבות הדמיון של הגושים למצבות. השם של הפסל לקוח משיר סקוטי מהמאה ה-17 העוסק במותם של חמישה ילדים בשריפה מאת ג'יימס מק'קול.
לאו איירליינס

תולדות החברה

חברת התעופה הוקמה בספטמבר 1976 בשם לאו אוויאיישן, כמיזם משותף בין ממשלת לאוס לחברת התעופה הסינית צ'יינה יונאן איירליינס. 
בשנת 1994 רכשה החברה מטוסי טורבו-פרופ מדגם ATR 42, ובשנת 1995 רכשה את הדגם המתקדם שלו, ה-ATR 72. באותה השנה רכשה גם מספר מטוסי חרבין Y-12 ושיאן Y-7.
בשנת 2000 הלאימה ממשלת לאוס את החברה, ובשנת 2003 שונה שמה ללאו איירליינס. בשנת 2011 רכשה מטוסי סילון מדגם איירבוס A320.
מיכל אסקפה

ביוגרפיה

אסקפה נולדה בצרפת. הוריה נספו במלחמת העולם השנייה והיא עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. בצעירותה עסקה בספורט, אך בהיותה בת 15 בראשית שנות החמישים נפגעה מפוליו. היא שותקה בשתי רגליה ובאופן חלקי ביד אחת ורותקה לכסא גלגלים. לאחר מכן עברה לחיות בירושלים, סיימה את לימודיה התיכוניים ולמדה הנהלת חשבונות. בשנת 1962 עברה לחולון וחזרה לעסוק בספורט במסגרת מרכז הספורט לנכים.
תוך זמן קצר מחזרתה לעיסוק בספורט זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס שולחן לנכים ונשלחה להשתתף במשחקי סטוק מנדוויל ומ-1964 ועד 1980 בתחרויות אולימפיאדת הנכים. לאורך השנים התחרתה בטניס שולחן, שחייה וקליעה בחץ וקשת.
באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) זכתה אסקפה ב-3 מדליות ארד. במשחה ל-25 מטר חזה במשחה ל-25 מטר חופשי ובטניס שולחן ליחידות.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכתה אסקפה בשתי מדליות, מדליית זהב ביחד עם נבחרת הכדורסל נשים בכיסאות גלגלים ובמדליית כסף בטניס שולחן ליחידות. נוסף לכך היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטניס שולחן  לזוגות ביחד עם בתיה משעני.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) זכתה אסקפה במדליית ארד בטניס שולחן ליחידות וסיימה במקום 11 בחץ וקשת. 
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) זכתה אסקפה במדליית זהב בטניס שולחן ליחידות.
פוטותרפיה (טיפול רגשי)

פוטותרפיה (Phototherapy) היא שיטה בפסיכותרפיה שבה נעשה שימוש טיפולי בטכניקות של צילום ככלי טיפולי.
הפוטותרפיה היא אחת משיטות הטיפול בתוך תחום הטיפול באמנות.
הפוטותרפיה משלבת תאוריות מעולם הפסיכולוגיה, טכניקות מתחום פסיכותרפיה ותאוריות הנוגעות לתהליכי יצירה. 
"פוטותרפיה הוא טיפול פסיכותרפוייטי המשתמש בצילום כמרחב להתרחשות הטיפולית. הטיפול הצילומי עושה שימוש בדימויים כאמצעי מעורר, מארגן ומבנה תהליכים תודעתיים (לדוגמה, התחברות לעבר, הבניית נרטיב, הצפת מצבים רגשיים, חידוד תפיסות, המסת הגנות, סובלימציה וכדומה) ביסודו, זה תהליך פענוח פרשני ברמות תודעה שונות: פיזית, נפשית חברתית, רוחנית של 4 הסודות הצפונים בדימוי (צלם, אובייקט, צופה, תרבות)"

המציאות הנתפשת בעין המצלמה

במבט בתצלום האדם מאמין שהוא רואה את המציאות העובדתית והאמיתית כפי שהייתה ונתפשה במצלמה. יש בצילום תחושה של הוכחת קיום, הוכחת מציאות ואמת. הדבר מוסיף לתצלום עוצמה. על כך כתבה לינדה ברמן בספרה "מאחורי החיוך": "אנו מסוגלים לבטוח בדבר שביכולתנו לראותו תמיד, בעוד שאנו עשויים להטיל ספק בזיכרון או בתיאורים מילוליים" הפילוסוף רולאן בארת כתב: "מה שהצילום מעתיק לעדי עד אירע רק פעם אחת"
לעיתים, תצלום אחד יכול להכיל את הנרטיב המרכזי של האדם, התמה של חייו. ייתכן כי התצלום מציג דווקא נרטיב שנוגד או מרחיב את הסיפור הדומיננטי של חייו (בדרך כלל אדם יוצר לעצמו סיפור דומיננטי אחד).
תמונת סטילס מבטאת את תפיסת המציאות בנקודה רגעית אחת, שהיא ייחודית ואין דומה לה; הקפאת רגע מיוחד שנתפש באופן מכני, ולא יוכל לחזור על עצמו. דבר זה הוא המטעין את האפשרויות האינסופיות של התבוננות ופענוח תצלום.
הצופה, הבוחן את תוכנה של התמונה, מביא עמו את תכניו האישיים הפנימיים, המודעים ואלה שאינם במודע. הוא המזין את התמונה בתוכן הידוע רק לו ואשר מספר את עברו המצוי בהווה.
לא פחות חשוב מהאובייקט המצולם הוא מה שאינו בתצלום, מה נמצא מחוץ לגבולות הפריים הפיזי, והסיפור הסמוי שאינו מופיע בתוך המסגרת התוחמת את תחילת הצילום וסיומו.
אם כן, אמצעי עבודה נוסף הם תצלומים שהמטופל יכול לזכור בראשו אך לא נמצאים בחדר או בכלל. ייתכנו גם שהם רק זיכרונות החקוקים בראשו כתמונות שלא צולמו. במקרה כזה אפשר להציע שחזור של התמונות הללו; שחזור בכלל של תמונות יכול לאפשר ריפיימינג של מה שהיה, אך בראייה חדשה ואולי מתקנת את הסיפור של המטופל לאורך ציר חייו.
Pink Friday: Roman Reloaded

סינגלים וקידום האלבום

הוצאת האלבום תוכננה תחילה לפברואר 2012 ולבסוף נדחתה לאפריל אותה שנה. ליציאת האלבום קדמה הוצאתם של שני סינגלים וארבעה סינגלים שיווקים: "Roman Holiday",‏ "Stupid Hoe",‏ "Turn Me On" ו- "Roman Reloaded". כמו כן, בחודשים שקדמו ליציאתו הופיעה ניקי עם שירים שונים מהאלבום במופעי בידור גדולים בארצות הברית, ובהם טקס פרסי גראמי ה-54, משחק האולסטר ותוכנית הכשרונות אמריקן איידול. ה-"Roman Reloaded Tour", סיבוב ההופעות בעקבות הוצאתו של האלבום, החל ב-16 במאי 2012 באוסטרליה.
ליונל פיינינגר

חייו

פיינינגר נולד בניו יורק. אביו, קארל פיינינגר, היה כנר ממוצא יהודי גרמני, ואמו, אליזבת, הייתה פסנתרנית וזמרת. מגיל צעיר ניגן בפסנתר ובגיל 16 נסע עם משפחתו לברלין. תחילה חשב להשלים את לימודיו במוזיקה, אולם בגרמניה החליט לעסוק באמנות. פיינינגר התקבל לאקדמיה לאמנות בברלין, ובשנת 1891 החל לעבוד כקריקטוריסט ומאייר. ב-1906 עבר לפריז. ב-1911 הציג ב"סלון האמנים העצמאים", שם הכיר את יצירותיהם של האמנים הקוביסטים והושפע מן התפיסה הגאומטרית הקוביסטית.
ב-1912 פיתח פיינינגר קשרים עם חברי הקבוצה האמנותית "הגשר", ובפרט עם אריך הקל וקרל שמידט-רוטלוף. בשנים 1919–1932 לימד בבית הספר באוהאוס, עד 1925 בויימאר ובהמשך בדסאו.
פיינינגר היה חבר בקבוצת "ארבעת הכחולים" (Die Blaue Vier), יחד עם פאול קלי, ואסילי קנדינסקי ואלכסיי פון ז'אבלנסקי. הקבוצה הוקמה ב-1923, וקיימה הרצאות ותערוכות משותפות, ביניהן תערוכה בארצות הברית ב-1924.
עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הקשתה על חייו של פיינינגר. יצירתו סווגה כאמנות מנוונת, בית הספר "באוהאוס" נסגר, והוא ואשתו היו ממוצא יהודי. בני הזוג הגרו לארצות הברית בשנת 1936.
פיינינגר נפטר בניו יורק בשנת 1956, בגיל 84. 
ב-2011 הוצגה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו.

חייו הפרטיים

ב-1901 נישא פיינינגר לקלרה פוּרסט, ביתו של הצייר גוסטב פורסט. נולדו להם שתי בנות. ב-1905 נפרד ממנה אחרי שפגש את יוליה ברג (1881–1970). פיינינגר וברג נישאו ב-1908. בניהם היו הצלם אנדראס פיינינגר (1906 - 1999)‏, לורנס פיינינגר (1909–1976), ותאודור לוקס פיינינגר (1910 - 2011), שנודע כצלם וצייר.
טפילות

סיווגים

ניתן לחלק את הטפילים השונים על פי מספר סיווגים:

פרזיטואידים

פרזיטואידים הם טפילים שמנצלים את הפונדקאי וגורמים על ידי כך למותו. התפתחותם אינה אפשרית בלעדיו, לעומת הטפיל שחי לצד הפונדקאי.

טפילים חברתיים (social parasites)

טפילים המשלימים את מחזור חייהם על ידי ניצול התנהגות חברתית של מינים אחרים, כגון הקוקייה המטילה את ביציה בקן של מינים אחרים, קטנים יותר, כך שהגוזל יכול להדוף אותם החוצה ולגדול תחת חסות המין האחר.

טפילי האכלה

טפילי האכלה (Kleptoparasitism) הם טפילים שאינם קשורים כמעט לקורבנם ובמקרים רבים יכולים לחיות ללא טפילות כלל, אך מעדיפים להשתלט על טרף של חיה אחרת קטנה יותר. יצורים קטנים יותר משתמשים בתכסיסים הגורמים לחיה גדולה מהם להפיל את טרפה או לגנוב אותו ממנה.

בצמחים - טפילים מלאים לעומת טפילים למחצה

צמחים טפילים מלאים (holoparasites) הם צמחים שלא מבצעים פוטוסינתזה, אלא קולטים חומרים מוטמעים, בנוסף למים ומינרלים, מרקמות הצמח הפונדקאי שלהם.

זאת לעומת טפילים למחצה (hemiparasites), שהם צמחים טפילים המבצעים פוטוסינתזה, אך קולטים מים ומינרלים מהפונדקאי שלהם.

הגדרות נוספות

טפיל, או "פרזיט"  משמש גם בשפה היום-יומית, בהשאלה, לתיאור אדם או קבוצת אנשים המתפרנסים או מנצלים אנשים אחרים.
וולאס וגרומיט

הסרטים בסדרה

את העבודה על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה", החל ניק פארק באופן עצמאי בעודו סטודנט, כחלק מפרויקט הגמר שלו. בשנת 1986 שכרו אולפני ארדמן את פארק ואפשרו לו להשלים את סרט האנימציה, בן חצי השעה, בו כיכבו לראשונה וולאס, ממציא בריטי מפוזר בעל חיבה עזה לקרקרים וגבינה, וכלבו המחונן גרומיט. בסרט מוצגות הרפתקאותיהם של הזוג הטסים לירח בשל מחסור בגבינה בסוף השבוע, כאשר החנויות סגורות. הסרט יצא לאקרנים ב-1989 וזכה להצלחה רבה ולמועמדות לאוסקר.
הצלחת הסרט הראשון הובילה להפקתם של סרטי ההמשך, "המכנסיים הלא מתאימים", בשנת 1993, שבו מסופר על פינגווין מרושע הגונב את המצאתו האחרונה של וולאס, ו"הרפתקה מצמררת" ב-1995, שבו מתוארים צמד הגיבורים כאשר הם מנסים לפתוח עסק לניקוי חלונות. שני הסרטים זכו בפרסי אוסקר ולפופולריות רבה. ה-BBC רכש את זכויות ההקרנה של שלושת הסרטים והסרטים הפכו במהרה לקלסיקה והוקרנו בשידורים חוזרים רבים במהלך חופשות חג המולד בבריטניה. בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט באורך המלא, "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" אשר הופק בשיתוף עם אולפני "דרימוורקס". הסרט נחל הצלחה ברחבי העולם וזכה באוסקר. כמו כן, בסמוך לבכורת הסרט התפרסמו באינטרנט עשרה סרטונים קצרים, בני שתיים וחצי דקות, בכיכובם של הצמד. בשנת 2008 יצא סרט קצר רביעי, "עניין של חיים ומוות", שבו וולאס וגרומיט פותחים מאפייה, וולאס מתארס אבל הוא נקלע שלא מרצונו לפרשיית רצח מסתורית.
סדרת הסרטים מתאפיינת בהומור סלפסטיק קליל יחד עם הומור מתוחכם ועדין יותר ופונה לקהל צעיר ומבוגר כאחד.

וולאס

וולאס הוא ממציא מפוזר המתגורר בצפון אנגליה יחד עם כלבו, גרומיט. ביתו של וולאס עמוס בהמצאותיו - מתקנים מכניים מסובכים בסגנון מכונות רוב גולדברג, אשר אמורים להקל במלאכות הבית, אך לעיתים קרובות מתקלקלים וגורמים למהומה רבה. דמותו של וולאס מוצגת כאנכרוניסטית והוא לבוש בדרך כלל בסגנון שמרני וחסר טעם עם מכנסי צמר חומים וחולצה לבנה אשר מעליה סוודר ירוק ועניבה אדומה. וולאס מתאפיין בחיבה יתרה לגבינה, קרקרים ותה. הוא איננו אוהב כלל ירקות. וולאס הוא אדם נעים הליכות וחביב עד כדי נאיביות. גישתו התמימה יחד עם המצאותיו המוזרות גורמות תמיד להסתבכות הצמד בבעיות מפתיעות. דמותו מבוססת במידת מה על אביו של ניק פארק, אשר עסק גם הוא בבניית מתקנים שונים להקלה על מטלות היומיום.
במקור דובב וולאס על ידי השחקן הבריטי פיטר סאליס ובדיבוב העברי דובב על ידי אלי לולאי.

גרומיט

גרומיט הוא כלבו הנאמן והמבריק של וולאס. הוא אומץ על ידי וולאס לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת דוגוורטס - פרודיה על בית-הספר הוגוורטס, שבו לומד הארי פוטר. גרומיט אינו מדבר, אך דמותו ורגשותיו מוצגים באמצעות הבעות פנים רבות ומגוונות. גרומיט מוצג כמחונן, לעיתים קרובות אף יותר מוולאס, והוא דואג לשלומו ולרווחתו של אדונו, תוך הבעות יאוש מתמשכות. לגרומיט כשרונות רבים והוא נראה לעיתים קרובות סורג, קורא עיתונים וספרים, פותר פזלים, מאזין למוזיקה קלאסית ומתקן פגמים בהמצאותיו של וולאס. גרומיט, המוכשר שבצמד, נוהג לחלץ את וולאס מהתסבוכות אליהן האחרון נקלע. למרות כל זאת, גרומיט מפגין חיבה אמיתית ונאמנות ללא תנאי כלפי אדונו.
הספרים שאותם גרומיט קורא הם פרודיות על ספרים אמיתיים, למשל: "הרפובליקה" מאת פלוטו (משחק מילים על שמותיהם של אפלטון ושל דמות הכלב של דיסני), "החטא ועונשו" מאת פידו דוגסטויבסקי, "אנשים ממאדים, כלבים מוונוס" ועוד. אחד מאבות הטיפוס של נאס"א לרכב סיור למאדים נקרא על שם גרומיט.
שנות ה-70 של המאה ה-4

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דמיטרו צ'יגרינסקי

קריירה

צ'יגרינסקי נולד בעיר איזיאסלב (אז ברית המועצות, כיום אוקראינה). בילדותו שיחק בקבוצת הילדים של מועדון הכדורגל קרפטי לבוב ובגיל 14 עבר לקבוצת הנוער של שחטיור דונצק. לקראת סוף עונת 2003/2004, כשהוא בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שחטיור. בעונה שלאחר מכן ערך גם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במשחק נגד ברצלונה. ב-2005 הושאל למטאלורג זאפוריז'יה לעונה אחת, בה שיחק 18 משחקים (בכל המסגרות) בהם הבקיע שני שערים.
לקראת תחילת עונת 2007/2008, קיבל צ'יגרינסקי את תפקיד קפטן המשנה של שחטיור ובעונה עצמה הציג יכולת טובה כשכבש 4 שערים ב-42 הופעות בהרכב בכל המסגרות והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות אוקראינה ובגביע האוקראיני, כשבמפעל זה אף נבחר לאיש המשחק של הגמר לאחר ניצחון 2-0 על דינמו קייב. בתחילת העונה שלאחר מכן, זכה עם קבוצתו בסופרקאפ האוקראיני. בליגת האלופות, סיימה קבוצתו במקום השלישי בביתה ולכן שובצה בגביע אופ"א, ולאחר שניצחה את דינמו קייב בחצי הגמר, התמודדה במשחק הגמר מול ורדר ברמן, אותה ניצחה בהארכה 2-1 וזכתה בגביע.
ב-26 באוגוסט 2009, לאחר משא ומתן ארוך בין שחטיור וברצלונה, סיכמו שתי הקבוצות על מעברו של צ'יגרינסקי לברצלונה תמורת 25 מיליון אירו, בתנאי שהשחקן ישחק במדיה של שחטיור במשחק הסופר קאפ האירופי שנערך בין הקבוצות מספר ימים לאחר הסיכום. לאחר המשחק הנ"ל, בו ניצחה ברצלונה, חתם צ'יגרינסקי על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
צ'יגרינסקי הפגין יכולת מאכזבת במיוחד בברצלונה ולאחר עונה אחת, במהלכה שותף ב-14 משחקים בלבד נמכר חזרה לשחטיור דונצק תמורת 15 מיליון אירו.
לאחר עונת 2005/2006 מוצלחת, זומן צ'יגרינסקי לראשונה לסגל נבחרת אוקראינה למונדיאל 2006. מעט לפני הטורניר, הוא שיחק עם הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה ואף הגיעה עימה לגמר, בו הפסידה להולנד. כמו כן, נבחר לנבחרת הטורניר, אולם פציעה שחווה בזמן האליפות מנעה ממנו לקחת חלק במונדיאל. כשנה לאחר מכן, כבר היה שותף מלא לנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 2008.
הבחירות לכנסת החמישית

רקע היסטורי

הבחירות לכנסת החמישית היו הבחירות הראשונות במדינת ישראל שעמדו בצילה של "הפרשה". "הפרשה", אשר רחשה מתחת לפני השטח במשך כחמש שנים, חזרה לפתע אל מרכז הבמה הפוליטית בשנת 1960, כאשר דרש בן-גוריון להקים ועדת חקירה לבדיקת "הפרשה" על כל פרטיה. השאלה "מי נתן את ההוראה" - האם היה זה משה דיין, פנחס לבון או בנימין גיבלי - נראתה כשאלה הפוליטית הבוערת ביותר בישראל. ברקע הדברים עמד מאבק פוליטי בין-דורי בתוך סיעת מפא"י בין "דור הצעירים" שהונהג על ידי משה דיין המקורב לבן-גוריון, ובין "דור הביניים" של פנחס לבון וה"שלישייה" - גולדה מאיר, זלמן ארן ופנחס ספיר.
עם תחילת העיסוק ב"פרשה" היה בן-גוריון בשיא כוחו. לאחר הבחירות לכנסת הרביעית שהסתיימו בניצחון מוחץ של מפא"י, עמד בן-גוריון בראש קואליציה שבה תמכו 89 חברי כנסת, 47 מהם ממפלגתו. מעמדת כוח זו ביקש בן-גוריון להחל בערעור יסודות כוחו של דור הביניים (שהיו כולם אז בשנות החמישים לחייהם), החל בלבון, הדמות שנראתה בעלת הפוטנציאל המנהיגותי המשמעותי ביותר ושהחזיקה בבסיס כוח בראשות ההסתדרות. לאחר זמן, התברר כי הייתה זו השגיאה הפוליטית החמורה ביותר שעשה בן-גוריון.
בן-גוריון סירב לאורך שנים להעניק ללבון זיכוי מאחריות למתן ההוראה בעסק הביש. ועדה שהקים הרמטכ"ל זיכתה את לבון מאחריות, אך בן-גוריון סירב לקבל את מסקנותיה. לבד מהיריבות עם לבון, פעל כאן כנראה גם שיקול מעשי פשוט: אם לבון אינו זה שנתן את ההוראה, הרי שגדלה מאוד הסבירות שהיה זה אחד מנאמניו של בן-גוריון שנתן אותה.
לאחר שוועדת שרים שכונתה ועדת השבעה טיהרה את שמו של לבון, נקט בן-גוריון את הצעד השגור אצלו והתפטר ב-31 בינואר 1961 מראשות הממשלה. בן-גוריון ביקש באמצעות הפרישה — כפי שעשה בעבר — לגרום למפלגה לתמוך בעמדותיו, והעמיד את מפא"י בפני הבחירה: בן-גוריון או לבון, אין מקום לשניהם באותה מפלגה. ב-4 בפברואר 1961 הדיח מרכז מפא"י את לבון מן המפלגה. בן-גוריון ניסה לשוב ולהקים ממשלה חדשה, אך שותפיו לקואליציה הביעו הסתייגות מכך שישוב ויקים ממשלה נוכח התנהלותו בעניין הפרשה. מרכז אחדות העבודה קיבל החלטה שלא להצטרף לממשלה חדשה בראשות בן-גוריון והודיע כי "ראש הממשלה איבד את סמכותו המוסרית והציבורית לכונן ממשלה בלי לשאול את פי העם". גם מפ"ם והמפלגה הפרוגרסיבית אימצו עמדה דומה. כניסיון להתגבר על ההתנגדות לבן-גוריון הציעה מפא"י להרכיב ממשלה בראשות לוי אשכול, ואולם בשלב זה כבר החלה המפלגה הפרוגרסיבית במגעים לאיחוד עם הציונים הכלליים, והודיעה כי לא תצטרף לאף ממשלה עד להשלמת האיחוד. בעקבות זאת, החליטה מפא"י לחדול מהניסיונות להרכיב ממשלה חדשה, ולהיערך לבחירות, 
וזאת פחות משנתיים לאחר מערכת הבחירות הקודמת.

מערכת הבחירות

שוב ניסה בן-גוריון לשוב ולשדר את תדמית "הגידו כן לזקן", אך עתה לא נראה כאבי המדינה, המדינאי השקול והמפוכח, אלא כפי שראוהו רבים בהנהגת מפא"י: זקן נוקם ונוטר, הרודף את לבון אישית ועסוק בפנקסנות מפלגתית נקמנית.
בן-גוריון עצמו לא היה מודע למידת השינוי בתדמיתו, ואף רשם ביומנו כי הוא חש שהפעם יתקבל הרוב הדרוש לשינוי שיטת הבחירות (רוב אותו דרש מן הבוחר בכל מערכת בחירות).
אירוע ראוי לציון היה שיגורו של הטיל שביט 2, ב-6 ביולי 1961, אשר לווה בתמונות של בן-גוריון, ושל סגן שר הביטחון שמעון פרס, ממנהיגי "הדור הצעיר" במפא"י, ניצבים מחייכים ליד הטיל הממתין לשיגורו. רבים טענו כי שיגור הטיל בעיתוי זה היה תעלול בחירות, שנועד להביא לניצחון מפא"י בבחירות. (טענות דומות הועלו בשנת 1981 כלפי מנחם בגין אשר אישר את הפצצת הכור העיראקי סמוך מאוד לפני הבחירות לכנסת העשירית).
Neighborhoods

רקע

4 שנים לאחר ה"הפסקה הבלתי מוגבלת בזמן" שעליה הכריזו חברי הלהקה, בצל הטרגדיות השונות שעברו כמו מות המפיק ג'רי פין, ותאונת המטוס של המתופף טראוויס בארקר, שלושת חברי הלהקה חזרו לקשר אחד עם השני. הלהקה הכריזה על חזרתה לפעילות מלאה בטקס הגראמי בשנת 2009 והכריזו על סיבוב הופעות ולאחר מכן אלבום חדש.

הכנת האלבום

לאחר סיבוב ההופעות הארוך של חברי הלהקה, הקלטת האלבום החלה. האלבום הוקלט בשלושה אולפנים שונים. לטענת מארק הופוס, בסיסט הלהקה, הוחלט שכך יעשה מכיוון ש"כל אחד חוקר את רעיונותיו באופן שונה מהאחר". חברי הלהקה נפגשו פעם בכמה חודשים לעבוד יחד על שירים חדשים. מכיוון שכל אחד מחברי הלהקה היה עסוק בפרויקטים אישיים, הוחלט לדחות את הוצאת האלבום ל-2010 ואף לאחר מכן ל-2011.
לאלבום 2 גרסאות: גרסה רגילה וגירסת "דה לוקס".

סינגלים

מהאלבום יצאו לאור שלושה סינגלים: Up All Night, שזכה להצלחה יחסית, Heart's All Gone ו-After Midnight.
תומאס גור בראון

שנותיו הראשונות

תומאס גור בראון נולד באיילזברי (Aylesbury) שבמחוז בקינגהאמשייר שבאנגליה כבנם הבכור של רוברט בראון ושל שרה דורותיאה סטיוארד. אחיו הצעיר היה הרולד בראון, לימים הבישוף של וינצ'סטר. הוא שירת בצבא הבריטי באפגניסטן ובהודו. ב-1824 הוא קיבל דרגת סגן משנה (Ensign) ברגימנט הרגלים ה-44 ושלושה חודשים לאחר מכן הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-28. ב-1829 הוא קודם לדרגת קפטן וב-1836, כשהוא כבר בדרגת מייג'ור, הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-41. ב-1842 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל וב-1849 הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-21. מיולי 1851 ועד דצמבר 1854 הוא שימש כמושל האי סנט הלנה. לאחר סיום תפקידו זו הוא שב לרגימנט המקורי שלו, הרגימנט ה-44. ב-1857 הוא עבר לרגימנט ה-43.

מושל ניו זילנד

בספטמבר 1855 מונה גור בראון להיות מושל ניו זילנד והוא החליף את מנהלת הממשלה הזמני, רוברט ויניארד. דרך הטיפול שלו בקרקעות של האוכלוסייה המאורית הייתה גורם שתרם לפרוץ מלחמת טראנאקי הראשונה. למרות המחלוקות בקרב המאורים בנוגע לבעלות על הקרקעות, גילה גור בראון עקשנות בתהליך הרכישה, גישה שמאוחר יותר הציתה את המתחים בין המאורים לבין המתיישבים האנגלים. ב-5 במרץ 1860 הורה גור בראון על כיבושן הצבאי של הקרקעות שבמחלוקת, צעד שהוביל לפרץ המלחמה 12 ימים לאחר מכן.
על שמו של גור בראון קרויה העיר גור (Gore) שבדרום האי הדרומי של ניו זילנד.

תפקידים נוספים

בין השנים 1861 – 1868 שימש גור בראון בתפקיד מושל טסמניה. בין השנים 1870 – 1871 הוא שימש כמנהלן של האי ברמודה. תומאס גור בראון מת בלונדון ב-17 באפריל 1887.

משפחתו

גור בראון נשא לאישה את הרייט, בתו של ג'יימס קמפבל מקרייגי שבמחוזות סקוטלנד דרום איירשייר שבסקוטלנד. היא האריכה ימים אחריו. לשניים נולדו כמה ילדים. בנם הבכור, הרולד, פיקד על גדוד הרובאים המלכותי הראשון במלחמת הבורים ולקח חלק בהגנת העיר ליידיסמית', כאשר הוטל עליה המצור. בתו, אתל, נישאה ליו לוק קינג ויחד הם בנו את מסלול מרוצי המכוניות בברוקלנדס שבמחוז סארי באחוזה שהייתה בבעלותם. בנו הצעיר, וילפריד, היה הבישוף של קימברלי וקורומן בדרום אפריקה.