google/wiki40b huggingface dataset:
תנית

תנית, או תנת, הייתה אלילה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלה החשובה ביותר בעיר קרתגו. היא נחשבה ככל הנראה לבת זוגו של האל בעל חמון, ונחשבה לאלה האם, אלת הירח ואלת פריון. האלה הופיעה בקרתגו רק במאה ה-5 לפנה"ס אך עד מהרה האפילה על בעל חמון בחשיבותה, ושמה נזכר בכתובות לפני שמו שלו.
אף שהדבר שנוי במחלוקת, נראה כי פולחנם של תנית ושל בעל חמון לווה בהקרבת ילדים. ראיות לכך נמצאו בעיקר בתופת של שלמבו בעיר ובעיר מוטיה בסיציליה. פולחנה של תנית היה נהוג ברחבי האגן המערבי של הים התיכון וראיות לו נמצאו במלטה, בסרדיניה ובספרד. תנית מזוהה עם העשתרת הפיניקית וייתכן שמקורה בענת, האלה הכנענית צמאת הדם. היא התקבלה גם אל פנתאון האלים הברברי הקדום.
סמלה של האלה מופיע על מצבות ואסטלות רבות ומורכב מטרפז (שהוחלף מאוחר יותר במשולש), שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול.
ורה באבון

הקריירה הפוליטית

באבון הובילה את גוש העצמאות והפיתוח, המורכב מ-12 מוסלמים ונוצרים מתנועת פתח בקמפיין לשיפור השירות וקידום פוטנציאל התיירות של בית לחם. באבון התמודדה מול מועמדים מוכרים ומול מתמודדים עצמאיים שנתמכו על ידי האיסלאמיסטים ועל ידי השמאל הפלסטיני.  הגוש ניצח בבחירות שנערכו ב־20 אוקטובר 2012 ובאבון נבחרה באופן רשמי לראש העיר. יריביה זכו בשישה מושבים במועצה.

ראש עיריית בית-לחם

בית לחם נחשבת לעיר עם שיעורי האבטלה הגבוהים ביותר בגדה המערבית. בעיר יש גם אוכלוסייה נוצרית גדולה. באבון טענה כי גדר ההפרדה מהווה מכשול ממשי לצמיחה על ידי הגבלת תנועתם של אנשים, רעיונות וסחורות. על בית לחם היא אמרה: "אנחנו עיר במצור, בלי מקום להתרחב בגלל ההתנחלויות ובגלל החומה." היא קיוותה לעצור את ההגירה השלילית מהעיר על ידי יצירת הזדמנויות עבודה עבור אנשים צעירים. היא גם קיוותה להשיג מחדש את התמיכה הבינלאומית שאבדה בזמן שחמאס היה בשלטון. באבון סיימה את תפקידה ב-27 באפריל 2017. היא לא השתתפה בבחירות המקומיות שהתקיימו אז בבית לחם ובכל הגדה המערבית.

חיים אישיים

באבון היא אם לחמישה ילדים.
מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה

ביוגרפיה

מריה ביאטריקס נולדה ב-13 בפברואר 1824 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה.
ב-6 בפברואר 1847 התחתנה מריה ביאטריקס עם חואן, רוזן מונטיסון, ממנו נולדו לה שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליבליות, ובעקבות כך הוא נפרד ממריה ביאטריקס שחזרה למודנה עם ילדיהם.
בשנת 1861 מתו אחי בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטרייסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, ירש בעלה חואן את תאריו. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנם קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
בשנת 1883 מת גיסה אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שבעלה חואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. רוב המלוכנים בצרפת לא קיבלו את טענתו של חואן, ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. בשנת 1887 מת חואן בברייטון, וב-18 במרץ 1906 מתה מריה ביאטריקס בגרץ.
ג'רמיין ג'ונס

קריירה

ג'ונס נולד בפרנקפורט לאב אפרו-אמריקאי שהיה חייל בצבא ארצות הברית שהוצב במערב גרמניה. כעבור כמה שנים המשפחה עברה לארצות הברית, אך הוריו התגרשו והוא חזר עם אמו לגרמניה. ג'ונס התחיל לשחק בקבוצת הנוער של בונמס, וב-1994 עבר לשחק בקבוצת הנוער של באד פילבל. ב-1995 הוא עבר לשחק בקבוצת הנוער של איינטרכט פרנקפורט.
ב-1999 הוא עבר לקבוצת הבוגרים של איינטרכט פרנקפורט. ב-2004 הוא נמכר לבאייר לברקוזן. ב-2005 הוא הושאל לאיינטרכט פרנקפורט, וחזר אליה סופית בהמשך השנה. ב-2007 הוא נמכר לשאלקה 04. ב-2011 הוא הושאל לשנה אחת לבלקברן רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ באנגליה. ב-2014 הוא נמכר לבשיקטש מליגת העל הטורקית.
ב-24 באוגוסט 2014 חתם בקבוצה ניו אינגלנד רבולושן מה-MLS לשנה וחצי. ב-4 במרץ 2016 חתם בקולורדו ראפידס לעונה אחת. ב-18 בינואר 2017 חתם בלוס אנג'לס גלאקסי.

קריירה בינלאומית

ב-2001 ג'ונס הצטרף לנבחרת גרמניה עד גיל 21, שם שיחק עד 2003. ב-2008 הוא שיחק מספר משחקים בנבחרת גרמניה, אך לאחר שראה שהוא לא משותף בהרבה משחקים הוא החליט לעבור לנבחרת ארצות הברית ב-2009.
ג'ונס היה אמור להיות בסגל נבחרת ארצות הברית למונדיאל 2010, אך לא הצליח להשתקם מפציעה בזמן. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014 בו הבקיע את שער השוויון נגד פורטוגל בתיקו 1-1.
קרלוס סלסידו

קריירה

סלסידו החל את קריירת הבוגרים שלו בגיל 21 בקבוצה הבוגרת של גוודלחרה בעונת 2003/2004. בקיץ 2006 עזב סלסידו לפ.ס.ו. איינדהובן ההולנדית, לאחר שהעדיף אותה על פני ארסנל האנגלית. ב-18 בנובמבר 2006 כבש סלסידו את שער הבכורה שלו באיינדהובן בניצחון 0-4 על אקסלסיור רוטרדם. בעונת 2006/2007 סייע לקבוצה לנצח את ארסנל בשמינית גמר ליגת האלופות, אך ברבע הגמר לא הצליחה הקבוצה לנצח את ליברפול. בעונה הבאה הגיע עם פ.ס.וו. איינדהובן לרבע גמר גביע אופ"א.
עם פ.ס.וו. איינדהובן זכה פעמיים באליפות הולנד (2006/07, 2007/08). בקיץ 2010 עבר סלסידו לפולהאם מהפרמייר ליג תמורת 1.6 מיליון פאונד. לאחר שלא קיבל מספיק הזדמנויות בקבוצה, הושאל סלסידו לטיגרס בקיץ 2011, ובתום העונה אף חתם בקבוצה.

נבחרת לאומית

בשנת 2004 זומן סלסידו לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של מקסיקו. ב-2005 זימן מאמן הנבחרת ריקרדו לה וולפה את סלסידו לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2005. סלסידו עזר לנבחרת להגיע עד למקום הרביעי כאשר כיכב בכל המשחקים. סלסידו שיחק בנבחרת גם בגביע הזהב 2005, מונדיאל 2006, גביע הזהב 2007, מונדיאל 2010 ומונדיאל 2014. את שער הבכורה בנבחרת הבקיע מול ארגנטינה בחצי הגמר. לאחר מונדיאל 2014 פרש סלסידו מהנבחרת עם 124 הופעות במדי הנבחרת ו-10 שערים.
הנרי מינצברג

הנרי מינצברג (באנגלית: Henry Mintzberg; נולד ב-2 בספטמבר 1939) הוא אחד מן ההוגים המובילים בעולם בתחום של חקר ניהול וחשיבה אסטרטגית בעסקים, הוא שימש כפרופסור לניהול מאוניברסיטת מקגיל שבקנדה ופרסם מספר ספרים מרכזיים בתחום. מינצברג עוסק בהתנהלותם של ארגונים ובחקר משאבי אנוש בארגון והוא נמנה בין מובילי גישת הקונפיגורציה בתחום מדעי הניהול.

עקרי גישתו

מינצברג פעל בשני תחומים מרכזיים - חקר הניהול ותחום החשיבה האסטרטגית בארגונים. במסגרת חקר הניהול, מינצברג השקיע מאמצים מחקריים להבנת האופנים השונים שבהם בפועל ארגונים מנוהלים. מינצברג הניח בכך תשתית לדיון שאינו רק נורמטיבי (כיצד ראוי לנהל) אלא כיצד ניהול מתרחש במציאות. 
בתחום של חקר האסטרטגיה מינצברג מוכר בייחוד בשל ספרו על גישת התכנון האסטרטגי - The Rise and Fall of Strategic Planning. מינצברג מתאר את העלייה של המושג שהפך מוביל בשנות ה-70', וכיצד מחלקות התכנון פוגעות בפועל בתפקוד התאגידים עד שהן נסגרות במהלך שנות ה-80. מינצברג מנתח את התהליך הן במובנים ההיסטוריים והן בחתירה להבנת המשגים שבגישת התכנון האסטרטגי. בספר "ספארי אסטרטגיות" מינצברג פורס ומנתח באופן ביקורתי עשר אסכולות מובילות בחשיבה על אסטרטגיה עסקית. מדבריו בספר עולה כי מתוך הגישות המתוארות הוא נוטה להזדהות באופן משמעותי עם גישת הלמידה העוסקת בצורה שבו ארגונים לומדים את סביבתם באופן מתמשך.
בהמשך לכך, כתב יחד עם ברוס אלסטראנד וג'וזף לאמפל את הספר ״ספארי אסטרטגיות: סיור מודרך בערבות הניהול האסטרטגי״ המציג עשר גישות שונות בתחום האסטרטגיה העסקית. מינצברג מתחיל את סקירתו בגישות העיצוב והתכנון האסטרטגי שנוסדו בשלהי שנות ה-50, והניחו את יסודות התחום (למשל את מודל ה-SWOT) ובגישות המיצוב מבית מדרשו של מייקל פורטר שהניחה את היסודות לתחום הייעוץ האסטרטגי. הוא מסיים בתיאור של גישות עכשוויות העוסקות בלמידה ארגונית וניווט במורכבות. הספר אמנם דן באופן ביקורתי בכל עשר הגישות, אך מבקש להציע לבסוף מודל בו כל אחת מן הגישות רלוונטית בהקשר אחר בחיי הארגון.
היצ'קוק (סרט)

קבלה בציבור

"היצ'קוק" הכניס 23,570,541 $ ברחבי העולם. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו ( שהתרחש בזמן חג ההודיה) הסרט הוקרן ב -17 בתי קולנוע וגרף בממוצע 16,924 $ לכל בית קולנוע.
התגובות של המבקרים היו מעורבות- חיוביות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 62% מתוך 195 ביקורות. האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 55% מתוך 40 ביקורות.
וילפרדו קבאז'רו

קריירה

קבאז'רו גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 בפברואר 2002 במשחקה של בוקה ג'וניורס מול ניואל'ס אולד בויס. הוא שימש כמחליפו של רוברטו אבודנסיירי וערך 15 הופעות במדי הקבוצה בטרם עבר בשנת 2004 לאלצ'ה, במדיה הפך לאחד השוערים הטובים בליגה הספרדית השנייה. למרות התעניינות מצידן של קבוצות מהליגה הראשונה, נותר קבאז'רו בקבוצה.
ב-2006 חזר לארגנטינה והצטרף לארסנל דה סראנדי  בה שיחק במשך טורניר אחד (הליגה הארגנטינאית מחולקת לשני טורנירים) וזאת בשל סיבות אישיות. ב-2007 חזר לאלצ'ה ושימש כשוערה הראשון של הקבוצה. בשנת 2011 עבר ווילי לקבוצת מלאגה הספרדית, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית של הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2012/2013. ב-8 ביולי 2014 חתם קבאז'רו במנצ'סטר סיטי האנגלית. במנצ'סטר סיטי קבאז'רו בעיקר שימש כשוער שני ושיחק בגביע הליגה בה הוא זכה ב-2016 ובגביע הFA. למרות זאת, הוא ערך מספר הופעות בליגת האלופות וערך 23 הופעות בפרמיירליג. ב-1 ביולי 2017 חתם קבז'ארו בצ'לסי.

נבחרת

קבאז'רו היה שותף לזכייתה של ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004). ב-23 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-0 על איטליה במשחק ידידות.
קבאז'רו זומן לסגל של ארגנטינה למונדיאל 2018 שם הציג יכולת גרועה כאשר איסלנד הבקיעה לו ומסר את הכדור לרביץ' נגד קרואטיה (שם הכניסו לו שלושער) ולא עצר בעיטה מרחוק (קלה להצלה) של לוקה מודריץ' ושני שחקנים קרואטים עברו אותו בדרך לשער (אחד מהם היה רקיטיץ') והבקיעו לו ומאז החליף אותו פרנקו ארמני (שגם הוא הציג יכולת חלשה אך יותר טובה).
אל-כביר (נהר)

נהר אל כביר (בערבית: النهر الكبير - הנהר הכביר) הוא נהר הזורם בגבולה הצפוני של לבנון עם סוריה ונשפך לים התיכון.
בספרו של יוספוס פלביוס "מלחמת היהודים" נקרא הנהר Eleutherus.
עמנואל מנזורולה

עמנואל מנזורולה הוא פרופסור לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון ומחברם של ספרי לימוד בכימיה. מחקריו עוסקים בתחום התרמודינמיקה של התמיסות.
מנזורולה נולד באיספהאן שבאיראן. הוא למד לתואר בכימיה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בכימיה פיזיקלית ותואר ראשון ושלישי בהנדסה כימית מאוניברסיטת בן-גוריון.
בין השנים 1982 ל-1996 שימש כראש המחלקה לכימיה במכללה הטכנולוגית בבאר-שבע. מאז 1986 הרצה במשרה חלקית באוניברסיטת בן-גוריון כפרופסור חבר. בשנים האחרונות שימש כמרצה וכראש המחלקה לחוזי מחקר במכללה האקדמית להנדסה בנגב.
מנזורולה הוא מחבר ספרי לימוד כימיה. בנוסף, הוא עורך פטנטים במשרד לוצאטו את לוצאטו, ובשנת 2004 הפך לשותף במשרד.
פורפיקד

ההתפרצויות ב-2006

ב-17 בספטמבר 2006 החלו להתקבל דיווחים על ענני קיטור העולים מפסגת ההר. עננים אלו נצפו למרחק רב, עד לעיר הומר שמעבר למפרץ קוק (Cook Inlet), ותוך זמן קצר ניתן אישור מדעי כי ההר מתפרץ.
על ההר הותקנה מערכת מעקב מתקדמת, שזיהתה רצף של רעידות אדמה קטנות בבסיס ההר, דבר המעיד כי ההר עומד בפני התפרצות קרבה נוספת. אולם ההר בסופו של דבר לא התפרץ, ורמת מסוכנותו הורדה ל"ירוק" במרץ 2007.
בנוסף, לאחר ההתפרצות התקבל דיווח כי ביולי-אוגוסט 1965 נצפו ענני קיטור העולים מפסגת ההר.
עבר הקווקז

עבר-הקווקז או דרום-הקווקז הוא אזור גאופוליטי הררי בדרום-מרכז אירואסיה הנקרא גם טרנסקווקז או טרנס-הקווקז. אזור עבר הקווקז משתרע על החלק הדרומי של הרי הקווקז ושפלותיו. האזור שוכן בשתי היבשות אירופה ואסיה ונמתח מהחלק הדרומי של רכס הרי הקווקז הגדול שבדרום-מערב רוסיה, דרומה לכיוון הגבול בין טורקיה לאיראן, בין הים השחור לים הכספי. האזור כולל את החלק הדרומי רכס הרי הקווקז הגדול את רכס הרי הקווקז הקטן, שפלת קולחתי (კოლხეთის დაბლობი), שפלת קורה-אראס (אזרבייג'ן), הרי טאליש, שפלת לנקורן ורמת ארמניה. עבר-הקווקז הוא חלק מאזור הגאוגרפי של הקווקז ומחלק למעשה את האזור העבר-יבשתי האירואסיאתי לשתיים. 
מבחינה מדינית נכללת כל ארמניה בעבר-הקווקז ורוב רובה של גאורגיה ואזרבייג'ן, כולל המובלעת של נחיצ'יבאן. המדינות באזור מפיקות נפט, מנגן, תה, הדרים ויין (יין גאורגי). האזור היה ונותר אחד האזורים המורכבים של העידן הפוסט-סובייטי וכולל שלושה אזורי מחלוקת אבחזיה (הסכסוך הגאורגי-אבחזי) ודרום אוסטיה (הסכסוך הגאורגי-אוסטי) בגאורגיה ונגורנו-קרבאך שבאזרבייג'ן.

שם האזור

המונח המערבי "טרנס הקווקז" או "טרנס קווקזיה" הוא תרגום מהמילה הרוסית "זאקאווקאזיה" ("Закавказье"), ופירושו "האזור שמעבר להרי הקווקז", שהרי עבר-הקווקז הוא בדרום מערב רוסיה "מעבר" להרי צפון הקווקז כפי שהם נמצאים ביחס לבירה הרוסית, מוסקבה. מקור שם האזור בעברית אף הוא מהמילה הרוסית. המונח הוא גם אנלוגיה למינוח הרומי "טרנסאלפיני" - "שמעבר לאלפים" (הרי האלפים) ו"טרנספדני" - "שמעבר לפדניה" (צפון איטליה).

היסטוריה

מפאת מיקומו של האזור בפריפריה של פרס, טורקיה ורוסיה הוא היה נתון למאבקים וניסיונות התפשטות מבחינה צבאית, דתית ותרבותית. במהלך ההיסטוריה היווה הקווקז חלק מאיראן הגדולה (ایران بزرگ). בתחילת המאה ה-19, כבשה האימפריה הרוסית את האזור מידי השושלת הקג'ארית. 
הממלכות הקדומות של האזור כללו בין השאר את ממלכת ארמניה, ממלכת אלבניה וממלכת איבריה. ממלכות אלה היו, מאוחר יותר, חלק מאימפריות מדי, הממלכה האחמנית, האימפריה הפרתית והאימפריה הסאסאנית. באותו זמן הפכה הזורואסטריות לדת השלטת באזור, אולם האזור עבר שתי טרנספורמציות דתיות גדולות. בעת המאבק בין האימפריה הפרסית לרומא ומאוחר יותר ביזנטיום פלשו האירופאים לאזור מספר פעמים, אולם לא הצליחו להחזיק בו. יחד עם זאת, עקב הפיכתה של ארמניה לישות נוצרית, דחקה הנצרות את הזורואסטריות. עם הכיבוש האיסלאמי של פרס (663-656) נשלט האזור בידי הערבים והאסלאם התפשט באזור. מאוחר יותר נכבש האזור על ידי הסלג'וקים, המונגולים (הפלישה המונגולית לגאורגיה), ממלכות מקומיות וחאנתות, כמו גם, פעם נוספת, על ידי הפרסים. עד שנכבשה על ידי האימפריה הרוסית. 
האזור אוחד ליחידה פוליטית יחידה פעמיים - במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, מ-9 באפריל 1918 - 26 במאי 1918, ותחת שלטון סובייטי כרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, מ-12 במרץ 1922 - 5 בדצמבר 1936. 
אזור עבר-הקווקז, במיוחד באזור גאורגיה וארמניה של היום, הוא אחד מהאזורים שבהם גדלה גפן ויניפרה (Vitis vinifera) באופן טבעי, ומהראשונים שהשתמשו בה להפקת יין. מומחים משערים שאזור זה הוא ערש תרבות היין, ושייצור היין החל באזור זה. חפירות ארכאולוגיות ותיארוך פחמן-14 של חרצני גפנים מאזור זה מתוארכים לתקופה שבין 5000-7000 לפנה"ס.
יוחנן לקיצביץ

ביוגרפיה

יוחנן לקיצביץ נולד בשנת 1943 ביוגוסלביה. בשנת 1951 עלה לישראל. 
בסוף שנות השישים של המאה ה-20 למד אנימציה במחזור הראשון של היחידה לאנימציה בבצלאל. לאחר לימודיו הצטרף כמעצב, לטלוויזיה הישראלית, שם עבד עד שנת 2005. במסגרת עבודתו יצר קטעי אנימציה, גרפיקה ועיצב תפאורות לתוכניות שונות. בין יצירותיו פתיח האנימציה וקטעי אנימציה נוספים לתוכנית "ניקוי ראש" (1974-1976), קטעי אנימציה לתוכנית "ריצ'רץ'" (1975–1980), עיצוב הבובות עבור התוכנית "שלוש ארבע חמש וחצי" (1980), קטעי מעבר לאירוויזיון 1979 ועוד.
בנוסף לעבודתו בטלוויזיה הישראלית פרסם לקיצביץ קריקטורות בעיתונים "חדשות" "מוניטין" ו"קול ירושלים", אייר ספרי ילדים רבים ובהם "דבורה עומר מספרת על הרצל" (1998), ויצר את הדמות "שוש" שהפכה למותג של חברת "עלית". בין השנים 2000–2003 יצר סדרת קריקטורות יומיות שליוו קטעי תחזיות מזג האוויר. בשנת 2006 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "כלוב הזהב".
לקיצביץ נשוי ליהודית, מורה, ובני הזוג הם הורים לשתיים: נעמי ותמר.
M36 (משחית טנקים)

תיאור

עם הופעתם של הטנקים הגרמנים הכבדים דוגמת הפנתר וה-טיגר, התברר כי משחית הטנקים הסטנדרטי, ה-M10 וולברין, הולך ומתיישן מאחר שחימושו העיקרי, תותח M7 בקוטר 76 מ"מ, מתקשה לחדור אותם בטווחים העולים על 500 מ'. מצב זה נצפה על ידי האמריקאים מבעוד מועד, וכבר בשנת 1942, מספר חודשים לפני שנתקלו לראשונה בטנקי הטיגר, החלו האמריקאים מפתחים תותח חדש בקוטר 90 מ"מ.
אב הטיפוס הראשון של ה-M36 הושלם במרץ 1943. הרכב החדש התבסס על תובה סטנדרטית של משחית טנקים M10, עליה הורכב צריח חדש מצויד בתותח M3 בקוטר 90 מ"מ. לאחר השלמת תוכנית הניסוי אושר הכלי לייצור ביוני 1944, תחת הציון הרשמי "תותח מתנייע 90 מ"מ, M36", ונמסרה הזמנה ראשונית ל-500 משחיתי טנקים ראשונים.
בדומה לכל משחיתי הטנקים האמריקאי, צויד גם ה-M36 בצריח פתוח-גג במטרה לחסוך במשקל ולאפשר לצוות תצפית הקפית טובה יותר, מה שהותיר את אנשי הצוות חשופים לרסיסים ולאש מנשק קל. לאחר המלחמה פותח גג משוריין מתקפל אשר הורכב על גבי הצריח הפתוח, בדומה ל-M10.

שירות מבצעי

הכלים הראשונים הגיעו לאדמת אירופה במהלך חודש ספטמבר, 1944. בסך הכל יוצרו כ-1,400 משחיתי טנקים M36. הצורך במשחיתי הטנקים בעלי תותח ה-90 מ"מ היה כה דחוף, עד כי במהלך החודשים אוקטובר עד דצמבר 1944 יוצרו 187 משחיתי טנקים על בסיס תובות של טנקי שרמן M4A3, עקב מחסור בתובות M10 זמינות. כלים אלה קיבלו את הציון M36B1. ה-M36 היה אחד מכלי השריון האמריקאיים היחידים שהיו מסוגלים להשמיד את כל הטנקים הגרמנים הכבדים בטווחים ארוכים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, השתתפו משחיתי טנקים M36 במלחמת קוריאה. ה-M36 היה מסוגל להשמיד את כלי השריון הסובייטיים ששימשו בלחימה. אחד מהשיפורים המרכזיים שבוצעו ב-M36 במהלך הלחימה היה הוספת מקלע תובה, שהופעל על ידי עוזר הנהג, כפי שהיה נהוג בטנקים רבים בתקופה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה יוצאו משחיתי טנקים M36 למספר רב של מדינות. ה-M-36 שימש את הצבא הצרפתי במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה, ואת צבא פקיסטן במהלך מלחמת קאשמיר השנייה, בשנת 1965.
בשירות הצבא היוגוסלבי שודרגו משחיתי טנקים M-36 באמצעות התקנת מנועי דיזל רוסיים בני 500 כוחות סוס. משחיתי טנקים אלה שימשו את הכוחות הקרואטיים במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה (1991-1995), אך הם הוצאו משירות מיד לאחר המלחמה. במהלך מלחמת קוסובו הציבו הכוחות הסרביים משחיתי טנקים M-36 כמטרות מדומות עבור כוחות האוויר של נאט"ו.
אורי בר-לב

ביוגרפיה

בר-לב נולד במושב עין ורד לעזרא ולמתי בריל, ובגיל צעיר עבר עם משפחתו למושב משמר איילון, שם עסקו בגידול פרחים. 
בר-לב התגייס לצה"ל ב-1977 לסיירת שקד ואת מסלול הפיקוד עבר בהנדסה קרבית. בשנת 1980, והוא כבר מ"פ, פיקד על ארבעה לוחמים, שנשלחו לפעולה מעבר לגבול. בגמר הפעולה המוצלחת כשלעצמה, כשהם כבר שהו ברמת הגולן, התפוצץ אחד הממצאים אותו הביאו מהשטח וגרם לפציעת בר־לב וחייליו באורח קשה. הפיצוץ השאיר את בר־לב קטוע רגל מתחת לברך. לאחר השיקום חזר לשירות קבע כקצין אג"ם של חטיבת בנימין, ב-1987 התמנה למפקד יחידת דובדבן שבתקופתו הפכה מצוות לוחמים לגדוד, וכיהן בתפקיד עד שנת 1989. באותה תקופה התגורר בעפרה במשך כשלוש שנים.
בתום שירותו הצבאי גויס בר-לב על ידי יעקב טרנר למשטרת ישראל ונדרש להקמת יחידת הגדעונים, יחידת המסתערבים של משטרת ישראל, עליה פיקד בשנותיו הראשונות במשטרה. על פעילותו כמפקד יחידת המסתערבים המשטרתית הוענק לו בשנת 1992 עיטור השירות של משטרת ישראל.
במהלך שנותיו במשטרה, מילא שורת תפקידים: מפקד ימ"ר ירושלים, ראש לשכת מפכ"ל משטרת ישראל אסף חפץ, מפקד מרחב איילון, מפקד מרחב ירקון, סגן וממלא מקום מפקד מחוז המרכז ונציג משטרת ישראל במועצה לביטחון לאומי. בשנת 2004 הוענקה לו דרגת ניצב עם מינויו לראש אגף המודיעין של המשטרה, תפקיד בו החל להפנות משאבים למאבק בפשע המאורגן בישראל. חודשים ספורים לאחר מכן מונה למפקד המחוז הדרומי, עליו פיקד במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2006 נבחר לאיש השנה של קשת ומעריב ובשנת 2007 הוענק למחוז הדרומי בראשות בר-לב אות ראש הממשלה בגין צמצום הפשיעה במרחב נגב שיצרה את התשתית ההכרחית לפעילות כלכלית ועסקית תקינה באזור. 
בשנת 2008 הודיע השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, על כוונתו לסיים את שירותו של בר-לב במשטרה לאחר שזה סירב לצאת לתקופת לימודים ולבזבז את כספי הציבור מאחר שבר-לב מחזיק בשני תארים, אולם באפריל 2009 הורה השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ' לבטל את כוונת הפיטורים ולמנות את בר-לב לנציג המשטרה בארצות הברית.
ב-18 בנובמבר 2010 החליט היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה נגד בר-לב בחשד להטרדה מינית של ד"ר אורלי אינס, יועצת חיצונית למשרד לביטחון פנים. בעקבות החקירה הודיע בר-לב על הסרת מועמדותו לתפקיד המפכ"ל באופן וולנטרי ובחר לצאת לחופשה. ב-4 באפריל 2011 הודיעה המחלקה לחקירות שוטרים על סגירת תיק החקירה נגד בר לב. לאחר שקיבלה את טענתו של בר-לב כי לא הייתה במעשיו כוונה מינית. ב-7 באפריל 2011 החליט היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין לסגור סופית את תיק החקירה, בהחלטתו נקבע כי "אין עוד הצדקה למיצוי ההליכים בפרשה זו, זאת גם לאחר שבר לב התנצל בפני המתלוננת והודיע על פרישתו מהמשטרה. לאחר סגירת התיק, המשיך בר-לב לשרת במשטרת ישראל בתפקיד נספח לביטחון פנים ולאחר מכן פרש על פי בקשתו.
מאז פרישתו מהמשטרה בר-לב הוא איש עסקים בעל מספר חברות המקיימות קשרים ומספקות שירות בשוק הבינלאומי ומכהן כיושב ראש עמותת יחידות החילוץ בהתנדבות (חילוץ בארץ ובחו"ל).
לבר-לב ארבעה ילדים. מתגורר במושב משמר איילון.
יסודות (ספר)

יסודות (ביוונית: Στοιχεῖα, סְטוֹיכֵיַא) הוא חיבור בן שלושה-עשר חלקים, שכתב המתמטיקאי ההלניסטי אוקלידס מאלכסנדריה, מראשית המאה השלישית לפנה"ס. בספר מאורגנים באופן שיטתי הגדרות, אקסיומות ומשפטים בגאומטריה, בתורת המספרים ובאלגברה בסיסית. "יסודות" הוא הספר הקדום ביותר מסוג זה ששרד עד ימינו, והייתה לו השפעה מכרעת על התפתחותם של הלוגיקה, המתמטיקה והמדע בכלל.
הספר נחשב לאחד הספרים המצליחים ביותר שנכתבו מאז ומעולם. עותקים של הספר הגיעו מביזנטיום לארצות ערב, ובמאה ה-12 הוא תורגם על ידי אדלארד מבאת' מערבית ללטינית. מהדורת הדפוס הראשונה של הספר הודפסה בוונציה בשנת 1482, והיא התבססה על עותק של ג'ובאני קמפנו משנת 1260. מאז זכה הספר ליותר מאלף מהדורות דפוס. בין המהדורות ראוי לציון תרגום לעברית שנעשה בעידודו של הגאון מווילנה (האג, תק"ם 1780). מספר עותקים של הטקסט היווני שרדו עד ימינו, ומצויים למשל בספריית הוותיקן ובאוקספורד. עותקים אלה אינם שלמים, ונדרשת עבודה רבה כדי לשחזר את המקור ברמת מהימנות גבוהה.
במשך מאות שנים, כאשר חטיבת הלימודים העליונה באוניברסיטאות של אירופה הייתה הקואדריוויום (לימודי אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה), היה "יסודות" חלק מהידע הנדרש מכל סטודנט. כל אדם משכיל היה משתבח בכך שקרא גם את ספרו של אוקלידס]. בזכות הספר נחשב אוקלידס לאב המכונן - "המייסד" - של הגישה האקסיומטית במתמטיקה בפרט ובמדע בכלל.

רקע

הספרייה הגדולה של אלכסנדריה שבמצרים, שבה פעל אוקלידס, הייתה דומה למדי למוסדות מחקר אקדמיים בני ימינו. היו בה אנשים שהצטיינו במחקר, מנהלנים, וכאלו שעיקר עיסוקם היה הוראה. ככל הידוע, עסק אוקלידס בעיקר בהוראה, ו"יסודות" אכן בנוי כספר לימוד, ולא כדיווח על מחקר מקורי, שבו ניתן היה לצפות לרשימת מקורות, לעדויות למחקר עדכני בן התקופה, או לדיון בלתי פורמלי. קשה להעריך עד כמה מייצג הספר עבודה מקורית של אוקלידס. אוקלידס למד ככל הנראה אצל תלמידיו של אפלטון, ואין ספק שרוב החומר מגיע ממתמטיקאים יווניים שקדמו לו. עבודת הליקוט, הסידור והניסוח היא ככל הנראה של אוקלידס. סביר שהוא גם תרם הוכחות משלו לחלק מן המשפטים.
"יסודות" לא היה הספר הראשון מסוג זה. קדמו לו לפחות שלושה, ובהם ספרו של היפוקרטס מכיוס. הספר הצליח עד כדי כך שלא היה צורך בספרים שקדמו לו, וכך היה "יסודות" ליחיד שעותקיו שרדו מן התקופה ההלניסטית. אפילו עובדה זו לבדה מדגימה את ייחודו, ומסבירה את ההשפעה הרבה שהייתה לו. מעתיקי הספר הוסיפו לו הערות והסברים, וכאלה מופיעים בכל אחד מן העותקים שנמצאים בידינו. ההסברים שונים זה מזה, ומכאן ניתן להסיק שלא נכללו בספר המקורי.
בניגוד לדעה המקובלת, לא היה "יסודות" אנציקלופדיה שמטרתה לכסות את כל הידע בגאומטריה. זהו ספר מבוא שדן בגאומטריה, באלגברה (במובנה דאז, כלומר, של פעולות וקשרים בין כמויות גאומטריות) ובאריתמטיקה. בספר לא נכלל ידע במתמטיקה שימושית ובשיטות מעשיות לביצוע חישובים, אף שאין ספק שידע כזה היה קיים באותה תקופה. הספר גם אינו מטפל בגאומטריה של חתכי חרוט, שנחקרה בדורות שקדמו לו.
האיחוד הסלאבי

האיחוד הסלאבי (ברוסית: Славянский союз, СС) הוא תנועת ימין קיצונית נאו-נאצית ברוסיה התומכת בהקמת מדינה רוסית לאומנית, אחת מהתנועות הנאו-הנאציות הגדולות ברוסיה ואחת הפעילות ביותר‏.
הארגון הוקם בספטמבר 1999 על ידי דמיטרי דיומוצ'קין והיה אחראי לשורת פיגועים על רקע לאומני ורציחות של מהגרים לא חוקיים ממרכז אסיה וכאלה בעלי מראה קווקזי‏‏.
האיחוד הסלאבי תמך במדיניות הגזענית של היטלר ואנשיה מעריצים את פועלו, אף שהיטלר עצמו ראה בגזע הסלאבי, כגזע נחות הראוי לשעבוד שאינו מסוגל לשלוט ולייצר תרבות.
באפריל 2010 בית המשפט העירוני של מוסקבה הכיר בתנועת "האיחוד הסלאבי" כארגון קיצוני שפעילותו אסורה בשטחי הפדרציה הרוסית וב-29 ביוני אותה שנה בית המשפט העליון של רוסיה אימץ את החלטת בית המשפט שנכנסה לתוקפה ועוד באותו היום הודיע דיומוצ'קין על פירוק הארגון.
ב-3 במאי 2011 דמיטרי דיומוצ'קין ואלכסנדר פוטקין (מ"התנועה נגד הגירה לא חוקית") הקימו את ארגון "הרוסים" (Русские), כארגון נאו-נאצי שמרני המאחד כ-40 תנועות נאו-נאציות שונות ברוסיה.
מחלקת הצי של ארצות הברית

מחלקת הצי של ארצות הברית היא אחת מהמחלקות העיקריות במחלקת ההגנה של ארצות הברית. המחלקה נוסדה לפי חוק של הקונגרס מתאריך 30 באפריל 1798, על מנת לספק תמיכה טכנית ומנהלית, וכן הנהגה אזרחית לצי ארצות הברית ולחיל הנחתים (וכאשר ניתנת הנחיה מתאימה מהקונגרס או הנשיא, גם למשמר החופים). בראש המחלקה עומד מזכיר מחלקת הצי, הידוע בז'ארגון של הצי בתור SECNAV. מסייע לו תת-מזכיר הצי. המחלקה הייתה חלק מהקבינט האמריקני, ביחד עם מחלקת המלחמה שכללה את צבא ארצות הברית עד 1947 כאשר נוצר "הממסד הצבאי הלאומי", ששמו שונה ב-1949 למחלקת ההגנה של ארצות הברית. מאותה שנה מחלקת הצי הפכה לחלק ממחלקת ההגנה.
מחלקת הצי מורכבת ממשרדים ביצועיים, שרובם ממוקמים בוושינגטון הבירה, והיא אחראית לגיוס כוח אדם צבאי ואזרחי, ארגון, אספקה, ציוד, אימונים, שינוע וקרקוע של הצי ושל כוח האדם והנכסים שלו. כמו כן, המחלקה אחראית על בנייה, התאמה ותיקון של ספינות הצי, כלי טיס, ציוד ומתקנים.
המחלקה מורכבת משני שירותים של לובשי מדים, הנקראים גם שירותי הים, צי ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית.
הקצינים הצבאיים הבכירים ביותר במחלקה הם ראש המבצעים הימיים ומפקד חיל הנחתים, והם יועצים מקצועיים למזכיר המחלקה ולנשיא ארצות הברית. הם מנהלים את יחידות הצבא המתאימות להם השייכות למחלקה והם חברים במטות המשולבים.