google/wiki40b huggingface dataset:
טיילר ג'ונסון

נעורים ומכללות

ג'ונסון נולד בעיר גרנד פורקס שבדקוטה הצפונית, ובין השנים 2010–2014 למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו ("Fresno State"). ב-4 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ג'ונסון 10.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה הוביל את קלעי קבוצתו עם 15.9 נקודות, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז ה-Mountain West‏ ("Second-team All-MWC").

סו פולס סקייפורס

לאחר שלא נלקח על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2014, חתם ג'ונסון על חוזה בלתי-מובטח במיאמי היט, אך נופה מהקבוצה לפני תחילת העונה. בנובמבר 2014 חתם בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וב-15 משחקיו בקבוצה קלע 18.5 נקודות בממוצע למשחק.

מיאמי היט

בינואר 2015 חתם ג'ונסון על שני חוזים עוקבים בני 10 ימים במיאמי היט, ולאחר שהרשים עם ממוצע של 7.5 נקודות למשחק (כולל משחק של 18 נקודות), חתם על הארכת חוזה בקבוצה עד סיום עונת 2015/2016. ב-2 במרץ 2015, כחודש לאחר הארכת החוזה, קלע ג'ונסון 26 נקודות ב-25 דקות כמחליף במשחק מול פיניקס סאנס.
ביולי 2016 חתם ג'ונסון על הצעת חוזה ל-4 עונות בברוקלין נטס, עבור 50 מיליון דולר, וכעבור ארבעה ימים השוו ההיט את ההצעה והשאירו את ג'ונסון במיאמי. ב-20 בדצמבר 2016 קלע ג'ונסון שיא קריירה של 32 נקודות במשחק שכלל שתי הארכות מול אורלנדו מג'יק. בכך שבר ג'ונסון את שיא המועדון שקבע וושון לנארד בשנת 1999 לנקודות במשחק עבור שחקן ספסל.

פיניקס סאנס

ב-7 בפברואר 2019 הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם ויין אלינגטון, בתמורה לראיין אנדרסון.
ספריית קוקרן

ספריית קוֹקרֵן (The Cochrane Library) היא מאגר מידע בנושאי רפואה. בבסיסו נמצאות סקירות קוקרן, אוסף של סקירות שיטתיות  ושל מטא-אנליזות שמסכמים ומפרשים את התוצאות של מחקר רפואי. ספריית קוקרן נועדה להנגיש את התוצאות של מחקרים עשויים היטב עם ניסויים קליניים שעשויים היטב ומהווה מקור חשוב לרפואה מבוססת ראיות. הספרייה נקראת על שם הרופא הסקוטי ארצ'י קוקרן.
הגישה לספרייה מוגבלת למנויים בתשלום.
קרב מייסלון

השפעה על התנועה הלאומית הפלסטינית

לאחר הקרב הכירה המנהיגות הערבית בארץ ישראל באי היתכנות חזון "סוריה הדרומית" האוטונומית במסגרת סוריה הגדולה ומוסא כאט'ם אל-חוסייני הצהיר: "עתה, לאחר המאורעות האחרונים בדמשק, עלינו להנהיג שינוי מוחלט בתוכניותינו, סוריה הדרומית אינה קיימת עוד. על פלסטין עלינו להגן".
בארט ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בהוליווד, קליפורניה כבכור מבין שלושה בנים - השחקנים אדם ובראד ג'ונסון. אמו היא מעצבת השיער שרלין ג'ונסון שעבדה בין היתר בסטי הצילומים של הסדרות "המלאכיות של צ'רלי" ו"משפחת בריידי". ג'ונסון שיחק בסדרת ההמשך לסדרה הצלצול הגואל ובסדרת בת לסרט קלולס והופיע בתפקידי אורח בסדרות: CSI: מיאמי וג'אג. פרסומו העיקרי בא כשכיכב בסדרת הסרטים היי סקול מיוזיקל בתפקיד מאמן הכדורסל ואביו של הדמות הראשית טרוי זאק אפרון. כמו כן הוא שיחק בסרט "תחטפי את ליבי" לצד אלונה טל ובתפקיד הראשי במספר סרטי דרמה. בנוסף הוא צילם, ביים וכתב ביחד עם אחיו את הסרט התיעודי "The Run". 
ב-1999 נישא ג'ונסון לשחקנית רובין לייבלי, בתה של סוכנת השחקנים אליין לייבלי ואחותה למחצה של השחקנית בלייק לייבלי. לזוג שתי בנות ובן.
משה בלוי

קורות חייו

נולד בירושלים. היה בנם הבכור של שלמה יצחק בלוי ואסתר שיינה (שיינדל), בת הרב ישעיה אורנשטיין, דור חמישי בירושלים למשפחה שעלתה לארץ-ישראל בשלהי המאה ה-18. בפרעות תר"פ התגורר משה בלוי בבית ויטנברג ברובע המוסלמי. הוא מתאר את הפרעות: "ראינו דרך חלונות הבית... ערבים עוברים עם מקלות וסכינים וצועקים "על היהודים". ביצרנו את החצר. היינו תשעה בוגרים וגם בית הכנסת נמצא בחצר, ומשם ראינו את הערבים פורצים את דלתות ישיבת 'תורת חיים'. כעבור כמה רגעים שמענו יללות, וראינו את הערבים מוציאים את רהיטי הבית ושלל היהודים לחצר. שמענו את הדפיקות בשער החצר שגרנו בו, וחשבנו שבא קצנו. ר' ירחמיאל הזקן, אחד השכנים, יעץ להתוועד בבית הכנסת ולומר וידוי. עשינו ככה, כינסנו גם את הטף ויחד אמרנו 'וידוי'. כעבור שעה, שנדמה היה לנו כזמן אין קץ, ראינו מכונית חיילים מתקרבת מרחוק, מיהרנו לפתוח את שער החצר וביקשנו מהקצין הבריטי שיציל אותנו. הוא ציווה עלינו לשוב אל החצר והאוטו נסע. מיהרנו שוב לסגור את שער החצר, ופחדנו גדל עוד יותר, מאחר שמציאותנו נתגלתה לערבים שעמדו ברחוב, ואמנם התחילו לזרוק אבנים גדולות לתוך החצר וראינו שמתכוננים לשבור את שער החצר. נואשנו, כמובן, מחיינו וחיכינו לנס. והנה לא אחר הנס לבוא: כעבור איזה רגעים נעצרה על יד פתח החצר מכונית צבא בריטית. פתחנו את השער ויצאנו, הוגד לנו שבאו לקחת אותנו לחוץ לעיר, אולם רק את הנפשות. מיהרנו להידחק 29 נפשות באוטו משא אחד אל קירבו...".]
בלוי נישא לרבקה זיסל בת דודו יעקב אורנשטיין, ראש ישיבת אהל משה. לאחר שחמיו נפטר העביר סבו ישעיה אורנשטיין את ניהול הישיבה אליו. היה תלמידו ועוזרו הראשי של הרב יוסף חיים זוננפלד, מנהיגה של העדה החרדית בירושלים שלפני קום המדינה. משנת התרפ"ד שימש כמנהל המרכז הירושלמי של אגודת ישראל. היה חבר הוועד הפועל העולמי של התנועה.
בשנות השלושים, לאחר שאחיו הצעיר עמרם בלוי נטש את תנועת צעירי אגודת ישראל והקים עם אהרן קצנלנבוגן את נטורי קרתא, החליף אותו משה כעורכו של "קול ישראל", ביטאון אגודת ישראל. הוא כיהן בתפקיד זה ארבע שנים לסירוגין, עם משה גליקמן פרוש, שותפו בהנהגת אגודת ישראל בארץ ישראל באותם הימים.
בלוי שימש במקביל כמנהיג העדה החרדית וכראש הסניף הירושלמי של אגודת ישראל. לאחר מותו של הרב זוננפלד ב-1932, כאשר החל פירוד בין הגופים, היה מאלה שניסו למנוע את הפילוג על רקע פתיחותו לשינויים בתחום החינוך החרדי. ב-1933 הוא הזמין לירושלים את הרב יוסף צבי דושינסקיא על מנת שיחליף את הרב זוננפלד. ביולי 1945, בעת ששהה בלונדון, נערכו בחירות להנהלת "ועד העיר האשכנזי - העדה החרדית", והוא הצליח להיבחר שוב לראשות העדה החרדית ברוב קטן. יתר נציגי אגודת ישראל הפסידו לטובת נציגי נטורי קרתא ובשל כך פרש בלוי מן העדה ונותר באגודת ישראל.
בלוי שיתף פעולה עם מנהיגי היישוב הציוני במשא ומתן עם המנדט הבריטי לשמירת האינטרסים של הציבור היהודי בארץ. הוא ייצג את אגודת ישראל בפני מספר ועדות בריטיות ובינלאומיות. אחיו הצעיר היה עמרם בלוי, לימים מנהיג נטורי קרתא, ואחיינה של אשתו יעקב אורנשטיין היה ממנהיגי ברית הבריונים.
ב-1946 חלה על סיפונה של ספינה כשהיה בנסיעה לחו"ל במסגרת עבודתו, והורד בבית החולים במסינה שבאיטליה. תוך ימים ספורים הוא נפטר, והובא למנוחות בהר הזיתים כעבור תשעה ימים. בניו של בלוי ייחסו את מותו לשיברון לב כתוצאה מהפילוג בין העדה החרדית ואגודת ישראל.
רותי להבי

רותי להבי (נולדה ב-1959) היא אשת חינוך, מרצה ומקימת בית הספר קשת בירושלים.

חיים אישיים

רותי להבי נולדה למשפחה דתית-לאומית, הצעירה מבין 4 אחים (שני אחים ואחות). בת לפנינה ושלמה שמידט, שהגיעו מצ'כוסלובקיה אחרי מלחמת העולם השנייה והתיישבו בירושלים. להבי התחנכה בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יהודה הלוי", ובתיכון "פלך", שניהם בירושלים. 
להבי בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה, תואר שני בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית ותואר שלישי בהיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, בעלת תעודת הוראה ממכון כרם ובוגרת המחזור הראשון בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית. נשואה לירון ולהם 3 ילדים.

קריירה חינוכית

עם סיום לימודי תעודת ההוראה (1981–1983) התחילה להבי ללמד תנ"ך והיסטוריה בבית הספר "זיו" בירושלים, חינכה וריכזה את המחזור הראשון. בשנת 1987 עברה ללמד ולחנך בבית הספר התיכון הניסויי בירושלים, וכן שימשה כסגנית למנהל בית הספר. בשנת 1990 התמנתה למנהלת בית הספר, תפקיד בו נשאה עד שנת 1992, בה התקבלה למחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. במהלך לימודיה פיתחה את רעיון בית הספר קשת לחינוך משותף לדתיים וחילוניים, ועם סיומם עמלה במשך שנה על הקמת בית הספר, עד לפתיחתו בספטמבר 1995. 
להבי ניהלה את בית הספר במשך 12 שנה, עד שנת 2007. במקביל לניהול בית הספר, שימשה בשנים הראשונות גם כמנהלת העמותה לקידום החינוך ברוח עקרונות קשת, אשר פעלה לצד בית הספר. בין השנים 1997–2002 הייתה חברה בעמותה הישראלית של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, במהלכן שימשה כיושבת ראש הוועדה לפלורליזם יהודי. 
החל משנת 2008, להבי עובדת כמרצה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין; במסגרתה שימשה כראש התוכנית להכשרת מנהלים בין השנים 2008- 2013. החל משנת 2015 משמשת גם כמרצה במכון כרם להכשרת מורים. החל מ-2013 להבי חברת סגל בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית וכן אחראית על תהליך המיון אליו. החל מ-2017 משמשת כדיקנית שנה ב'.

הקמת בית הספר קשת

הרעיון להקמת בית הספר קשת, לחינוך משותף בין דתיים וחילונים, נועד לענות על שתי מטרות מרכזיות. האחת, לפתח שפה חינוכית פלורליסטית, שתאפשר קיום דו-שיח בין קבוצות שונות בארץ, בעיקר בין דתיים לחילוניים. השנייה, להקנות כלים למתחנך על מנת להגיע להבנה מעמיקה של זהותו כיהודי וכישראלי במדינת ישראל כיום, בין אם המחויבות שלו ליהדות היא הלכתית או תרבותית.
תהליך פיתוחו של בית הספר עד להקמתו ארך כשלוש שנים. שנתיים מתוכן במהלך לימודיה של להבי בבית הספר למנהיגות חינוכית, בהנחייתם של מוריה בתוכנית, בראשם פרופ' שלמה פוקס ומיכאל גל וכן בתמיכתם של עמיתיה לתוכנית. שלב הלמידה כלל בחינה לעומק של מושגים כמו: חינוך דתי, חינוך חילוני, חינוך משותף, פלורליזם, דיאלוג וזהות, כמו גם עריכת מיפויים חברתיים של המגזרים השונים וסקירת מסגרות החינוך הקיימות של הזרמים השונים ותולדותיהם. לאור הלמידה, התגבשה ההצעה, הוגדרו הקשיים הצפויים ונבנו תוכניות פעולה. 
העבודה בשנה שלפני הקמת בית הספר, נועדה לתרגם את הרעיון לתוכנית עבודה מעשית ולגיוס תלמידים ומורים, והתאפשרה הודות לעיריית ירושלים שתמכה ברעיון ופעלה להוציאו לפועל. פעילותו של בית הספר קשת, משלב ההקמה ועד לשנת 2007, נתמכה על ידי קרן אבי חי אשר נרתמה לסייע לקשת כבית ספר מדגים למסגרות משותפות שקמו בעקבותיו. במקביל להקמת בית הספר, הוקמה העמותה לקידום החינוך ברוח קשת, בראשותו של אמיר קדרי, במטרה ללוות את בית הספר ולקדם את רעיונותיו למעגלי עשייה נוספים.
על פועלה זכתה להבי בפרס ליבהבר לסובלנות יהודית ולפתיחות תרבותית לשנת תשס"ו.
ג'ון גרונט

קורות חייו

גרונט נולד בלונדון, והתפרנס כסוחר סדקית. ביחד עם ויליאם פאטי (William Petty) הוא פיתח שיטות סטטיסטיות ושיטות מפקד אוכלוסין שהיוו את הבסיס לדמוגרפיה המודרנית. בספרו "תצפיות מדעיות ופוליטיות על רשומות התמותה (1662)" ניתח גרונט את רשומות התמותה בראשית ימיה של לונדון המודרנית. באותה תקופה ניסו צ'ארלס השני מלך אנגליה ופקידי ממשל אחרים לפתוח שיטה לחיזוי התפרצויות של מגפת הדבר בעיר. בסופו של דבר לא הגיעה שיטת החיזוי לכדי מימוש, אך מחקריו של גרונט הניבו את האומדן הסטטיסטי הראשון של אוכלוסיית לונדון. בעקבות זאת זכה גרונט להציג את עבודתו בפני החברה המלכותית, ובהמשך אף נבחר לחבר באגודה.
גרונט נחשב גם לאחד המומחים הראשונים בתחום האפידמיולוגיה, שכן ספרו המפורסם עסק בעיקר בסטטיסטיקה של בריאות הציבור.
ג'ון גרונט נפטר ב-1674, ככל הנראה ממחלת הצהבת וממחלת כבד. היה בן 53 במותו.
החוויה האולימפית

היסטוריה ומבנה

את רעיון הקמת המרכז גיבשו ראשי הוועד האולימפי הישראלי לאחר זכייתו של גל פרידמן במדליית הזהב הראשונה לישראל באולימפיאדת אתונה, מתוך רצון להעביר את המסרים של החוויה האולימפית גם לקהל הרחב, באמצעות סיור וירטואלי אטרקטיבי במיוחד.
בהקמתו הושקעו כ-15 מיליון ש"ח והוא מתשתרע על פני 850 מטר מרובע המחולקים לחמישה אולמות גדולים, המייצגים את חמש הטבעות האולימפיות. באולמות מפוזרים אמצעי המחשה טכנולוגיים כגון מסך 360 מעלות, הולוגרמות, מסך כדורי, מיצגים אור קוליים ועמדות אינטראקטיביות, הנעים מתקופת יוון העתיקה ועד ימינו. טבעת אחת מוקדשת כולה למדליסטים הישראלים ולאסון אולימפיאדת מינכן 1972.

האולמות

המרכז מחולק לחמישה אולמות המייצגים את חמש הטבעות האולימפיות. לאורך כל המסע מלווים את המבקרים צמד השחקנים אמנון וולף ואביגיל הררי המגלמים מאמן וספורטאית ישראליים שיוצאים למסע היסטורי לאורך האולימפיאדה מנקודת המבט הישראלית. מלבד האולמות ניתן לראות במקום לפידים אולימפיים מקוריים, כולל הלפיד של  המשחקים האולימפיים במינכן 1972 וכן מדליות מקוריות.

טבעת התהילה

באולם הראשון מועברים סיפור המסגרת של הסיור והצגה של רגעי השיא הגדולים בתולדות המשחקים האולימפיים במיצג היקפי של 360 מעלות המלווה בתאורה, סרטון ומוזיקה.

טבעת ההיסטוריה

באולם השני מסע אל תחילת המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה במפגש עם פסל יווני שקם לתחיה ואחריו קפיצה אל פריז של סוף המאה ה-19 עם חידוש המשחקים בעידן המודרני דרך דמות שיוצאת מתוך עיתון צרפתי ישן.

הטבעת הישראלית

באולם השלישי מפגש אישי של המבקרים עם הולוגרמות נעות ומדברות של ששת המדליסטים האולימפיים של ישראל - גל פרידמן, יעל ארד, שחר צוברי, אריק זאבי, מיכאל קלגנוב ואורן סמדג'ה והיא כוללת גם הנצחה של י"א חללי מינכן באמצעות סיפורה האישי של כלת פרס ישראל האתלטית אסתר רוט-שחמורוב. בחדר זה משולבים קטעים דוקומנטריים מהארכיון של סטיבן ספילברג.

טבעת העתיד

מסך ענק בצורת כדור עליו מוקרן מיצג הולוגרמה שמבטא את רוח החוויה האולימפית העולמית.

טבעת ההתנסות

עמדות התנסות מעשית - יכולת ריכוז בטכניקת ביופידבק, סיבולת על גבי מכשיר ריצה המדמה ריצת מרתון, זינוק לבדיקת מהירות התגובה הכוח והניתור, ועמדות מידע וטריוויה אינטראקטיביות וכן תצוגה של הלפידים האולימפיים תרומתו של אלכס גלעדי, חבר הוועד האולימפי הבינלאומי.
פיסול קלאסי

קוורצ'ה

אחד האומנים הראשונים המעניקים לנו את יכולת ההפרדה בין אומנות ימי הביניים לבין אומנות הרנסאנס הוא ללא ספק יאקופו דלה קוורצ'ה-אשר באופן אירוני בתורו לא מושיך באופן מוחלט לאומנות הרנסאנס ולא לאומנות הגותית-דהיינו מעין היה הוא בתקופת מעבר בין שניהן. מעבודותיו החשובות ביותר נמנות פונטה גאיה בסיינה, אשר העבודות על יצירתה ערכו ב-12 שנים. עם זאת, לא ידוע הרבה על הכשרתו כאמן ועיקר הידוע על הקריירה שלו מתוארך החל מיצירתה ופרסומה של עבודתו הראשונה והיא קבר איליירה דל קארטו (Ilaria del Carretto) אשר נמצא כיום בקתדרלת לוקה (Lucca) אשר בחצי המגף האיטלקי ושסביר להניח שנוצר בשנת 1406. על פי הערכות מודרניות, בוסס הסרקופג אשר בנה קוורצ'ה על סרקופגים קדומים יותר קדומים הרבה יותר אשר שגנו בקאמפו סאנטו (Campo Santo) אשר בפיזה.

דונטלו

אומן נוסף אשר פעל בתקופה זו באיטליה היה דונטלו, אשר רשימת עבודותיו הראשונות הידועות כיום הן שני פסלים של נביאים, פרי יצירתו של דונטלו אשר מתנוססים מעל אחד משערי קתדרלת פירנצה והוא Porta della Mandorla. העבודה מתוארכת בשנת 1406, השנה בה קיבל עשרה פלורינים כתמורה על עבודתו מרובת המאמץ. היצירה הבאה עליה עבד הייתה פסלו של דוד אשר הוזמנה ביחד עם פסל נוסף של נאני די באנקו אשר תיאר בתורו את ישעיהו. נהוג פעמים רבות להשוות בין שני הפסלים. באנקו אכן השתמש בקונטרה פוסטו כאשר הוא מפסל אותה בצורה "גותית" באופן יחסי, בעוד שדונטלו שובר את המוסכמות המקובלות בדרך כלל לדמותו של דוד ומפסל אותו לא עם זקן ארוך ונבל אלא דווקא בדמות נער צעיר.
פיליפ רנצר

פרופסור פיליפ רנצר (נולד ב-1958) הוא פסל וצייר ישראלי יליד רומניה.

ביוגרפיה

פיליפ רנצר נולד בשנת 1958 בפלוישט, רומניה. בשנת 1960 עלתה משפחתו לישראל. המשפחה התגוררה בשנים הראשונות בנס ציונה. בין השנים 1981-1979 למד רנצר ב"מדרשה לאמנות", ששכנה אז ברמת השרון. ב-1993 השלים תואר שני במכללה האקדמית בית ברל בהוראת אמנויות, ומשנת 1995 מרצה בכיר באוניברסיטת חיפה וכיום משמש כראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. היה נשוי לפרופ' יערה בר-און, היסטוריונית ונשיאת מכללת אורנים.

יצירתו

ברבות מעבודותיו הפיסוליות משנות התשעים של המאה ה-20, העשויות כאסמבלאז' של חומרי רדי מייד שונים, מובלט הפער בין הקבוע והביתי לבין תחושת הארעיות. רבות מהן הן יצירות קינטיות או פועלות על גבי מנגנון חשמלי בסיסי. בחלקן מופיעים דימויים של מהגרים ופליטים בישראל. במיצב "הקופסה מנס ציונה" (1998), לדוגמה, הציג רנצר גמל אוריינטליסטי הנושא על גבו את צריף המהגרים של משפחתו של רנצר, ששוכנה במעברה בנס ציונה. לצד הגמל, שהונח על גבי "מדבר" עשוי משטיח, הוצבו דמויות בני המשפחה של רנצר, המיוצגות כשלדים נושאי סולמות.
CMTV

היסטוריה

הערוץ החל לשדר בפורטוגל ב-17 במרץ 2013 באופן בלעדי ב-MEO, אחד ממפעילי הטלוויזיה הרב-ערוצית במדינה. בתחילת דצמבר 2015, חיזק הערוץ את אחיזתו במוזמביק. 
בדצמבר 2017 הפך הערוץ לזמין בכל מפעילי הטלוויזיה בתשלום בפורטוגל.

מדרוג

מאז ינואר 2017, הערוץ הוא הנצפה ביותר בקרב המנויים לפלטפורמות השידור השונות. ב-25 בינואר 2019 הגיע הערוץ לממוצע הרייטינג הטוב ביותר מאז הקמתו, עם 6.3% ממוצע יומי.
תפוקה

תפוקה (באנגלית: Output) הוא מונח כלכלי המתאר את סך התוצרים הסופיים המוחשיים ו/או המופשטים המופקים מתהליך. בדרך כלל מדובר בסך התוצרת המופקת בתהליך או פעילות כלכלית, בהקשר לנושאים הקשורים למקרו-כלכלה.
תפוקה שולית היא הנגזרת של תפוקה, ותפוקה שולית פוחתת היא מושג כלכלי שכיח המתייחס לנגזרת שנייה שלילית של תפוקה.
להבדיל מהתפוקה, תשומה מתארת את גודל השימוש במשאבים בתהליך מוחשי או מופשט.

תפוקות בחינוך

בתחום החינוך התפוקה מתייחסות לשינויים שחלים בתלמיד בעקבות תהליך ההוראה. שינויים אלו כוללים רכישה של ידע ומיומנויות, המאפשרים לבוגרי בית ספר תיכון לרכוש השכלה גבוהה כדי להשתלב בשוק העבודה. להבדיל מתפיסות קודמות אשר העריכו את מידת השוויון במערכת החינוך על פי התשומה המושקעת בכל תלמיד, הגישה הרווחת כיום מדגישה את התפוקות. על פי הגישות אלו יש לקבוע את התשומה המושקעת בחינוך על פי הצרכים האישיים של כל תלמיד. זאת הסיבה להשקעת משאבים בחינוך מיוחד ובשילוב בחינוך.
אברהם בלבן

אודות

נולד וגדל בקיבוץ חולדה. בשנת 1962 החל לפרסם שירים בעלון של חברת הילדים ומאז היה בקשרי ידידות עם הספר עמוס עוז (שעבר לגור בחולדה בגיל 14). עוז קרא את השירים ונתן לבלבן כמה ספרי שירה כדי שיכיר כמה כותבים. עוז גם נתן לבלבן טיוטה של סיפורו הראשון "ארצות התן" כדי שיחווה את דעתו. 
בלבן סיים את הדוקטורט באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979. עבודתו הייתה בנושא שירתו של אלתרמן בהנחיית דן מירון. בראשית שנות השמונים, שהה שנה באוניברסיטת הרווארד כחוקר אורח. לימד באוניברסיטת מישיגן בין השנים 1983 ל-1989. בשנת 1989 עבר לאוניברסיטת פלורידה ובשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין. בשנות השמונים כתב מאמרים ושני ספרים על יצירתו עמוס עוז. 
בלבן פרסם בשנת 2000 את ספרו האוטוביוגרפי 'שבעה' בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר העוסק בקורות ילדותו בקיבוץ חולדה ובו תיאורים קשים אודות החינוך הקיבוצי ומוסד הלינה המשותפת בבית הילדים. הרומן השני שלו, "אומרים אהבה",  יצא בשנת 2006 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ועוסק במשורר ישראלי המוזמן לאוקספורד ואשר מתאהב באשה נשואה במהלך ביקור בישראל.
בשנת 1979 זכה בפרס טלפיר למחקר ובשנת 1982 בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול.
בשנת 2019 יצא סיפרו המונומנטלי ״רשימות תל-אביביות״ המקבץ את טוריו בעיתון הארץ. הוא יצא בעקבות פנייתו של עמוס עוז להוצאת הספרים והמלצתו על קיבוץ האסופה. 
הוא נשוי לסופרת ומשוררת רחל גיל.
אנדריי סמיונוב

קריירת מועדונים

סמיונוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספרטק מוסקבה, אליה הגיע מזו של טורפדו-ZIL מוסקבה. בשנת 2008 חתם בסוקול סראטוב, בהמשך שיחק באיסטרה, נוסטה נובוטרויטסק וסק"א חברובסק.
ב-6 בספטמבר 2012, סמיונוב חתם באמקאר פרם מליגת העל הרוסית. ב-26 בנובמבר 2012, סמיונוב ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 לאנז'י מחצ'קלה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-4 בפברואר 2014, סמיונוב חתם באחמט גרוזני תמורת 400 אלף אירו.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, סמיונוב רשם הופעה אחת בנבחרת הנוער של רוסיה. ב-31 במאי 2014, סמיונוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד נורווגיה.
סמיונוב נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014 ומונדיאל 2018.
תור (סדרת טילים)

תור (באנגלית: Thor) היא סדרת טילים ומשגרים אמריקאים, שפותחו מהטיל הבליסטי הבין-יבשתי PGM-17 Thor. תור הוא הטיל הראשון שהפך לסדרה גדולה שידועה כיום בשם דלתא. נגזרת של טיל תור שימשה ב-2011 כשלב הראשון של משגר דלתא 2.

היסטוריה

שיגורו הראשון של טיל תור למשימת חלל היה שיגורו של רכב החדירה של ראש הקרב של טיל האטלס במשימת ניסוי. במשימה זו ובשניים שבאו אחריה השתמשו בטיל תור שעליו הוסיפו שלב שני בשם אייבל. שלוש המשימות נכשלו.
לאחר מכן לקחו את שלב האייבל ושיפרו אותו כך שנוסף לו עוד שלב ונקרא בשם אייבל 1. במשגר זה השתמשו כדי לשגר את הגשושית פיוניר 0 ב-17 באוגוסט 1958 אבל הטיל התפוצץ יחד עם הגשושית 77 שניות לאחר השיגור.
ב-7 באוגוסט 1959 משגר זה שיגר בהצלחה את הלוויין אקספלורר 6 למסלול סביב כדור הארץ. לוויין זה היה הראשון שצילם תמונות של כדור הארץ ממסלול ושלחם לכדור הארץ.
ב-13 באפריל 1961 שימש משגר תור שעליו הורכב שלב חדש בשם אייבלסטאר (Ablestar) לשיגור הלוויין טרנזיט 1B שהיה לוויין הניסוי הראשון שהראה היתכנות של שימוש בלוויינים ככלי ניווט. במשגר זה התשמשו למספר שיגורים נוספים.
מיוני 1959 עד מאי 1963 שימש משגר תור בעל שלב שני בשם אגנה לשיגור מספר לווייני ריגול אמריקניים שנודעו בשם קורונה.
שיפור רביעי של משגר תור, תור-דלתא, הפך להיות הנגזרת המצליחה ביותר של טיל התור. ממשגר זה נוצרו נגזרות נוספים הידועים כיום בשם דלתא.
לטיל התור היו נגזרות נוספות כמו תור-אגנה, TAT ותוראד.
שמואל יהודה לייב רבינוביץ

רבי שמואל יהודה לייב (רבינוביץ) מליניץ (ה'תקמ"ב, 1782 - י"ט בכסלו ה'תקע"ח, 1818) היה האדמו"ר השני של חסידות ליניץ, כיהן גם ברבנות העיר ליניץ. הוציא לאור את ספרו של אביו "תשואות חן". 
נולד ב-1782 כבנו הבכור של רבי גדליה רבינוביץ מליניץ מייסד חסידות ליניץ, שכיהן בעיר ליניץ כרב ואדמו"ר, מתוך שני אחים וחמש אחיות. בכ"ט בכסלו ה'תקס"ד (1804) עם פטירת אביו, נתמנה למלא את מקומו ברבנות ובאדמו"רות, בהיותו עלם בן 22 בלבד. לאחר 14 שנות הנהגה בהיותו בשנת ה-36 לחייו, ב-1818, נפטר, מילא את מקומו אחיו רבי יצחק יואל מליניץ.
ג'יימס מיצ'נר

תולדות חייו

לפי עדותו שלו מיצ'נר לא ידע מתי והיכן נולד ומי היו הוריו. רוב הביוגרפיות מציינות את ה-3 בפברואר 1907 כתאריך הולדתו, אולם הן חלוקות בדבר מקום הלידה, יש הטוענים שנולד בניו יורק וכיתום הועבר לעיירה דוילסטאון (Doylestown) שבמדינת פנסילבניה. יש הטוענים שנולד בעיירה זו, שם גדל אצל אמו המאמצת מייבל מיצ'נר, אלמנה קוויקרית. היו גם שמועות שמייבל הייתה אמו הביולוגית, מיצ'נר סירב להתייחס לכך. ילדותו עברה בתנאי עוני קשים. 
מיצ'נר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיירת הולדתו בשנת 1925. בשנים 1925 עד 1929 למד ב-Swarthmore, אוניברסיטה קווייקרית בעיירה סמוכה לפילדלפיה. את לימודיו סיים בהצטינות יתרה. שנה אחת למד, במסגרת מלגה מיוחדת, באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד. הוא המשיך בלימודים לתואר שני במכללת ההוראה של מדינת קולורדו (בעיר גרילי). בשנת 1936, קיבל תואר MA. 
במהלך לימודיו מיצ'נר התפרנס כמורה. לאחר סיום לימודיו, בשנים 1936 עד 1940, שימש כפרופסור (מרצה) באוניברסיטת צפון קולורדו. בשנים 1940–1941 שימש כפרופסור אורח להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה מיצ'נר התגייס לצי, למרות שכקוויקר היה פטור מחובת הגיוס. בשנים 1944 עד 1946 שירת בזירת האוקיינוס השקט, כקצין היסטוריה בדרגת רב-סרן. 
מיצ'נר היה נשוי שלוש פעמים: פטי קוּן (Patti Koon) מ-1935 עד 1948; ונג נורד (Vange Nord) מ-1948 עד 1955, עם אשתו השלישית מארי יוריקו סבוסאבה (Mari Yoriko Sabusawa) חי כמעט 40 שנה מ-1955 ועד מותה ב-1994. למיצ'נר לא היו צאצאים.
ב-1977 העניק לו הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית.
בשנותיו האחרונות חי באוסטין טקסס. חלה באי ספיקת כליות וטופל בדיאליזה ב-4 שנותיו האחרונות. באוקטובר 1997 מיצ'נר הפסיק את הדיאליזה ונפטר תוך זמן קצר. בן 90 היה במותו. הוא גם נקבר באוסטין, טקסס.

קריירה הספרותית

הקריירה הספרותית של מיצ'נר החלה במהלך מלחמת העולם השנייה. כקצין בחיל הים האמריקאי הוצב בדרום האוקיינוס השקט כהיסטוריון ימי. את ספרו הראשון "ספורי דרום פסיפיק" כתב על סמך חוויותיו מתקופה זו. הספר יצא כשמיצ'נר היה בן 40. 
בשנות ה-50 המאוחרות מיצ'נר החל לעבוד כעורך משוטט (roving editor) בתקופון Readers Guide. הוא עזב משרה זו בשנת 1970.
הרומן הוואי, שיצא בשנת 1959 (תורגם לעברית והופיע בשנת 1961 בהוצאת לאשה) התבסס על מחקר היסטורי נרחב. כך גם כל שאר הרומנים שלו היו מבוססים על מחר מפורט: היסטורי, תרבותי, ואפילו גאולוגי.
ספריו היו בדרך כלל ארוכים מאוד, חלקם היו בני 1000 עמודים ויותר. בספרו מקסיקו האבודה שלי My Lost Mexico הוא מציין שלעיתים היה מתקתק על מכונת הכתיבה 12 עד 15 שעות ביום במשך שבועות, ללא הפסקה. על זאת אמרו מבקריו ש"מיצ'נר כותב לפי משקל".
מיצ'נר היה סופר פופולרי מאוד ובמהלך חייו נמכרו ברחבי העולם כ-75 מיליון עותקים מספריו. בשנת 1996 התפרסמה ביבליוגרפיה של כל מה שמיצ'נר כתב. היא כללה יותר מ-2500 ערכים החל מ-1923 ועד 1995: מאמרים, הקדמות, ספרים ועבודות אחרות.
ספריו גם הפכו למחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. "ספורי דרום פסיפיק" הוצג כמחזמר על בימות ברודוויי (1949) והוסרט ב-1958; "גשרי טוקו רי" הוסרט ב-1953; "סיונרה" הוסרט ב-1957; "הוואי" הוסרט ב-1966; "יובל המאה" (Centennial) שסיפר את סיפורן של כמה משפחות במערב ארצות הברית הפך למיני סדרת טלוויזיה מוצלחת מאוד ב-1978; "חלל" הפך למיני סדרה ב-1985.
פרובולונה

היסטוריה וגרסאות

מקור הגבינה, לפי מקורות כתובים באזור לוקאניה שבדרום איטליה. בתקופת הרנסאנס הגיעה הגבינה גם לצפון איטליה. המונח פרובולונה (משמעותו "פרובולה" (Provola) גדולה) נטבע בשלהי המאה ה-19, כאשר החל יצור גבינה זו באזוריה הדרומיים של איטליה בגרסת האריזה הגדולה של הגבינה. הגבינה בגרסה קטנה נקראת פרובולה ומיוצרת בשני טעמים: מעושנת וזו שאינה מעושנת.
בימינו גבינת פרובולונה מיוצרת מחלב פרות מלא ועיקר התוצרת מקורה במחלבות בעמק הפו במחוזות ונטו ולומברדיה. צורות העיצוב העיקריות של הגבינה הם: צורת נקניק גדול שקוטרו עד 30 ס"מ ואורכו כ-90 ס"מ, צורת אבטיח, צורת בקבוק קצר, או צורת אגס שבראשו לולאה המאפשרת את תלייתו על אונקל. הגבינה משווקת בדרך כלל במשקל של כ-5 ק"ג.
פרובולונה היא גבינה חצי-קשה המיוצרת במגוון טעמים, החל מפרובולונה "חריפה" (Provolone Piccante) המיושנת כארבעה חודשים, ועד פרובולונה "מתוקה" ( Provolone Dolce) שטעמה עדין מאד. טעמה העז של הפרובולונה החריפה נוצר מהוספת אנזים ליפאז המופק מעיזים, בעוד שבתהליך הייצור של הפרובולונה המתוקה מוסף ליפאז המופק מעגלים.
שני סוגי פרובולונה - פרובולונה ואלפדנה (Provolone Valpadana) ופרובולונה דל מונקו (Provolone del Monaco) המיוצרות בנפת נאפולי - זכו להגנת כינוי מקור של הקהילה האירופית.
בישראל מיוצרת גרסה מקומית של גבינת פרובולונה בשם "בשן" על ידי תנובה.
נמל התעופה נרסארסואק

היסטוריה

השדה הוקם כבסיס חיל האוויר האמריקאי במלחמת העולם השנייה. עבודות ההקמה החלו ב-6 ביולי 1941, והמטוס הראשון נחת במקום ב-24 בינואר 1942. הבסיס האווירי זכה לשם הקוד "בלואי ווסט ואן" (Bluie West One או BW1), ומשימתו העיקרית הייתה לאפשר ליווי אווירי לשיירות האוניות שחצו את האוקיינוס האטלנטי ולאתר צוללות נאציות. בשנת 1943 הוקם באתר בית חולים צבאי ובו 250 מיטות. סך הכל מנתה אוכלוסיית הבסיס בתקופת המלחמה כ-4,000 איש וחלפו דרכו כ-10,000 מטוסים. 
ב-1949 החל הבסיס לשמש גם תנועת מטוסים אזרחיים, וב-27 באפריל 1951 חתמו דנמרק וארצות הברית על הסכם בעניין הגנתה של גרינלנד, והמקום החל לשמש גם את חיל האוויר הדני. הצבא האמריקאי עזב את השדה בנובמבר 1958 והבסיס נסגר, אך שנה לאחר מכן, בחודש נובמבר 1959 החליטו הדנים לחדש את פעולת השדה, בעיקר למטרת חילוץ והצלה. 
בשנת 1960 הוקמה חברת התעופה גרינלנדייר (כיום אייר גרינלנד), אשר החלה בהפעלת שירותי תעופה לנרסארסואק במטוסים ובמסוקים. החל ב-1 בינואר 1988 נמסר השדה לידיה של הממשלה האוטונומית המקומית, והיא מפעילה אותו מאז באמצעות "רשות שדות התעופה של גרינלנד" (Mittarfeqarfiit; Grønlands Lufthavnsvæsen). 
חברת אייר גרינלנד מפעילה טיסות מנרסארסואק לרחבי גרינלנד ולקופנהגן, ואילו פליגפיילג איסלנדס ואטלנטיק איירווייז מפעילות קו תעופה לשדה התעופה רייקיאוויק שבאיסלנד.