הימור

הימור הוא כל פעולה המערבת סיכון משאב גשמי כגון כסף או רכוש, ולעיתים גם או רק משאב מופשט כגון כבוד, יוקרה או זמן, עם חיזוי תוצאה של הגרלה, משחק, תחרות או כל אירוע אחר שתוצאתו תלויה, באופן חלקי או מלא, במזל או ביכולתו של מישהו להצליח לבצע משהו.
אף על פי שבעבור רבים מדובר בצורה של בילוי או אפילו פרנסה, הימורים יכולים להפוך להתנהגות התמכרותית ופוגעת.
המילה "הימור" יכולה להתייחס גם לכל פעילות שבה הסיכון גבוה וההחלטות שנעשות מתבססות על ידע לא שלם. לדוגמה, השקעת מניות בסיכון גבוה, מסעות מסוכנים, ואפילו מערכות יחסים.
נראה כי הימורים התקיימו עוד בזמנים פרה-היסטוריים. הימורים מתועדים, למעשה, בכל התרבויות העתיקות.

כדאיות ההימור

מדד המשקף את רמת הכדאיות של ההימור הוא שיעור הפרסים מתוך כלל ההכנסות. שיעור זה הוא תוחלת הזכייה לכל שקל שמושקע בהימור. בהימור בקבוצה קטנה, שנעשה שלא מטרת רווח של המארגן, ניתן להגיע למצב שבו 100% של ההכנסות מחולק כפרסים. למשל, בהימור שבו כל אחד מהמשתתפים שם סכום מסוים בקופה, מוטל גורל והזוכה לוקח את כל הקופה. בהימורים בהיקף רחב יותר שיעור הפרסים מתוך כלל ההכנסות קטן מ-100%, משום שחלק מההכנסות הולך לכיסוי הוצאות התפעול של ההימור וחלק אחר הוא רווחיו של המפעיל. ככל ששיעור זה נמוך יותר, כך ההפסד הכולל של המהמרים גדול יותר.
רבים סבורים שהימורים הם צעד שגוי, משום שתוחלת הזכייה קטנה ממחיר ההשתתפות. זו גישה פשטנית, משום שהיא בוחנת רק את התוחלת ומתעלמת מהמשקל שמייחס המהמר לתוצאות האפשריות: זכייה בפרס גדול לעומת הפסד ההשקעה ברכישת כרטיס. בנוסף לכך, המטרה של חלק מהשחקנים אינה רק הזכייה במשחק, אלא גם תחושת הריגוש וההתמכרות לחלום ההתעשרות - הנאה שכרטיס השתתפות עשוי לספק אותה במחיר הוגן.

רגולציה של ההימורים

בתרבות הסינית מקובל מאוד לשחק משחקי לוח, דוגמת מה-ג'ונג, תמורת כסף; יותר מכך, אצל חלק מהסינים נחשב רק משחק שבו כסף מחליף ידיים כמשחק "אמיתי". עם זאת קיימת אצל הסינים דיכוטומיה בין הגדרת עיסוק במשחק חברתי, גם אם הוא מלווה בהפסד כספי ניכר, כ"משחק" (waan2 בג'וטפינג), מונח בעל משמעות חיובית המציין פעילות חברתית רצויה, לבין הגדרת העיסוק כ"הימור" (do2), מונח בעל משמעות שלילית המתאר התמכרות להימורים עד כדי פגיעה בחובותיו של האדם כלפי חבריו ומשפחתו. בשל הפופולריות של משחקי מזל אצל הסינים הייתה פעילות של הימורים נפוצה בסין, אם כי השלטונות ראו פעילות זו בעין רעה ולעיתים קרובות אסרו עליה.
הימורים אסורים באופן רשמי במדינות האסלאמיות, ומוגבלים על-פי חוק במרבית המדינות האחרות. ישנן ממשלות המארגנות הימורים בעצמן, באמצעות גוף הפועל מטעמן ומשתמש ברווחי ההימורים למטרות לאומיות. הימורים כאלה מתוארים לעיתים כמס רגרסיבי, מפני שרבים מקוני הכרטיסים הם האנשים הפחות אמידים בחברה. הסיכוי הקלוש לזכות בפרס הראשון בהימור כדוגמת הלוטו והעובדה שתוחלת הזכייה קטנה ממחיר הכרטיס הובילו לכינויים כמו "מס על טיפשות". הביטוי הוא רטורי (המשחק בלוטו הוא בהתנדבות; תשלום המיסים איננו בהתנדבות), אבל הוא בא לרמוז שמשחקי הימורים הם מנגנונים להעלאת ההכנסה הממשלתית, שתמשוך רק את הלקוחות שנכשלו לראות שהמשחק הוא למעשה עסקה גרועה.

רגולציה של ההימורים בישראל

בישראל מותרים ההימורים רק באמצעות גופים שקיבלו רישיון לכך מהמדינה. בהתאם לכך אסורה הפעלת בתי קזינו, אך פועלים שני גופי הימורים גדולים שחלק מהכנסותיהם מועבר לשימוש לטובת הציבור, מפעל הפיס והטוטו, המשתמשים בפרסום אינטנסיבי לשם פיתוי מהמרים להמר באמצעותם. לעיתים נערכות הגרלות בהיתר גם כחלק ממסעות פרסום אחרים. בחלק מהמדינות, וישראל בתוכן, על זכייה בהימור מוטל מס המקטין עוד יותר את תוחלת הזכייה ואת כדאיות ההימור. בנוסף לכך מתקיימים בהיקף נרחב הימורים בלתי חוקיים, שהמשטרה מנסה למנוע. לפי הערכות, תעשיית ההימורים הבלתי חוקיים בישראל גלגלה בין 3 ל-5 מיליארד שקל בשנה בתחילת שנות ה-2000. בשנת 2007, תוקן חוק העונשין כך שנאסר על מכירת כרטיסי מפעל הפיס, טוטו ולוטו לקטינים עד גיל 18.

רגולציה של הימורים באינטרנט

רשויות האכיפה הישראליות מתייחסות להימורים באינטרנט כנופלים במסגרת האיסור הכללי על הימורים במדינת ישראל. רשויות החוק פועלות במספר מישורים נגד הימורים אלה: חסימת אמצעי תשלום לצורך ביצוע הימורים באינטרנט, חסימת העברות לחשבונות בנק זרים המזוהים כמשויכים למפעילי הימורים באינטרנט, הגשת כתבי אישום ומעצרים של גורמים שונים שמעורבים בתעשייה זו. ביולי 2010 הוצא צו משטרתי שהורה לספקי אינטרנט לחסום גישה לשמונה אתרי הימורים. הצו התבסס על סעיף 229 לחוק העונשין, שקובע כי "מפקד משטרת מחוז במשטרת ישראל רשאי להורות על סגירתו של מקום משחקים אסור או מקום לעריכת הגרלות או הימורים". במשטרה טענו כי אתר אינטרנט הוא "מקום", ועל כן החוק חל עליו. בתגובה, הגיש איגוד האינטרנט הישראלי עתירה לבית המשפט לעניינים מנהליים בתל אביב, שקיבל את טענתו, ופסק באפריל 2012 שלמשטרה אין סמכות להורות על חסימת אתרים. המשטרה ערערה לבית המשפט העליון, וזה דחה את הערעור ברוב של שניים נגד אחד במרץ השנה, והותיר את ההחלטה על כנה. בעקבות פסיקה זו חוקקה הכנסת העשרים את חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט, המקנה למשטרה סמכות להורות על הסרת אתר אינטרנט או חסימת הגישה אליו, לשם מניעת ביצוע עבירות בתחומי זנות, סמים, הימורים וטרור. מהבחינה המהותית, בתי המשפט ככלל תומכים בטיעון של רשויות האכיפה הישראליות כי האיסור הכללי על הימורים חל גם על הימורים באינטרנט, וכי איסור זה חל גם ביחס לפעילות הימורים באינטרנט המבוצעת כל כולה מחוץ לגבולות ישראל, על סמך רישיון רגולטורי שהוצא כדין, מהטעם שהמהמר הוא ישראלי.

ביהדות

ככלל הימורים ביהדות אסורים והעיסוק הקבוע בהם נחשב לחמור אף יותר. העוסקים בהימורים מקצועיים נקראו בתלמוד "מפריחי יונים ומשחקים בקוביה" (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ד, עמוד ב') והיו פסולים לעדות מפני שנחשדו בגזל או מפני ששקעו בפעילות זו ולא עסקו ביישובו של עולם.