google/wiki40b huggingface dataset:
מחלוקת הטבילה מחדש

מחלוקת הטבילה מחדש היא מחלוקת שהתעוררה באמצע המאה השלישית ביחס לנוהג הנכון ביחס לנוצרים שכפרו בדתם וביקשו לשוב לכנסייה.
באפריקה ובאסיה הקטנה נוצר בתחילת המאה השלישית מנהג לטבול מחדש כופרים ששבו לחיק הנצרות. ככל הנראה, נוצר הנוהג באפריקה בזכות צווי ויעוד קרתגו שנערך ככל הנראה בין השנים 218 ו-222; ואילו באסיה הקטנה נבע ככל הנראה מויעוד איקוניום שנערך בין 230 ו-235.
המחלוקת ביחס לטבילה מחדש, שהתעוררה אחרי רדיפות דקיוס בשנת 250 מקושרת במיוחד לאפיפיור סטפנוס ולבישוף קרתגו קיפריאנוס, שהיה התומך הנלהב ביותר במנהג הטבילה מחדש, ואף קיבל אישור לה בויעוד שנערך בקרתגו בשנת 256 ובו השתתפו שמונים ושבעה בישופים. הטיעון המרכזי של קיפריאנוס והבישופים היה, כלשונו של הבישוף הונורטוס מטקה: "מאחר שישו הוא האמת, עלינו ללכת בעקבות האמת ולא בעקבות המנהג". האפיפיור, לעומתו, התנגד לכך בתוקף וציווה להסתפק בנוהג הישן, לפיו הבישוף מניח את ידיו עליהם בעת קבלת רוח הקודש (פניטציה, paenitentiam).
קיפריאנוס, ותומכו הקנאי פירמיליאנוס לא הצליחו להראות כי מנהג הטבילה מחדש עתיק יותר ממנהג הנחת הידיים, מה שהחליש מאוד את עמדתם בדיון, וחיזק את עמדתו של סטפנוס. במחלוקת זו הסכים לדעתו של סטפנוס המחבר האלמוני של "טבילה מחדש", שפסל את הטבילה מחדש משום שביקשה לבטל מנהג עתיק יותר, כאשר הנוהג המקובל הוא לא לשנות דבר.
אוגוסטינוס, בחיבורו נגד הדונטיזם משנת 400 לערך סוקר בהרחבה את טיעוניו של קיפריאנוס ומראה כי גם הוא מכיר בעתיקות המנהג וסובר כי אין לטבול מחדש, קודם כל כי זה היה המנהג האפוסטולי. אילו היו כל האנשים נדרשים, טען אוגוסטינוס, להטבל פעם אחת את טבילת יוחנן המטביל ובשנייה טבילת ישו הנוצרי, ישתמע מן הדבר שטבילתו של ישו—הטבילה המקורית של הנוצרים—אינה שלמה ומלאה ואינה מספיקה לישועה.
וינקנטיוס מלרין (vincentius), כתב בערך בשנת 434 וטען כי הפרשנות החדשה של קיפריאנוס פסולה מעצם היותה חדשה ומעוררת מחלוקת ומנוגדת לנוהג הקנוני. הוא מסכים לפעולתו של סטפנוס "המבורך" לשמר את הישן ולדחות את החדש.
גם וינקנטיוס וגם אוגוסטינוס כתבו את דבריהם כנגד הכפירה הדונטיסטית, וייתכן כי השניים היו מתנגדים גם לחידוש נכון אם אומץ בידי הצד שכנגד במחלוקת, שבשורשה עמד ויכוח על סמכות וכוח - ובמקרה זה, סביב זכותם של בישופים לכונן מנהגים שלא בהיתר מהאפיפיור, ובהשלכה, על סמכותו של האפיפיור ביחס לבישופים.
פסטיבל מאי בסינסינטי

פסטיבל מאי של סינסינטי הוא פסטיבל מקהלות שנתי, המתקיים בשני סופי השבוע האחרונים בחודש מאי בסינסינטי שבאוהיו. ראשיתו של הפסטיבל בשנות ה-40' של המאה ה-19, כשבעיר זו התקיימו "חגיגות שירה" (Saengerfests), שהביאו אליה זמרים מכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה לביצוע יצירות קלאסיות גדולות. אולם קונצרטים מיוחד נבנה לכבוד האירוע השנתי. צמיחת המסורת המקהלתית במערב התיכון נובעת ברובה מפסטיבל זה, אות להשפעות ההגירה הגרמנית לארצות הברית באותן שנים.
בשנות ה-70' של המאה ה-18, היו "חגיגות השירה" לפסטיבל החשוב ביותר במערב התיכון. מנצח התזמורת הפופולרי ביותר באותה תקופה היה תיאודור תומאס, שייסד מאוחר יותר את התזמורת הסימפונית של שיקגו. תומאס כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון במשרה מלאה של פסטיבל מאי למוזיקה, האולם הישן שנבנה לחגיגות השירה נהרס ואולם חדש נבנה בשנת 1878, בדיוק במועד לפסטיבל מאי של אותה שנה. אולם הקונצרטים של סינסינטי עוד עומד כיום והנו אחד מאולם הקונצרטים הגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
תומאס חזר לסינסינטי לכבוד הפסטיבל בין השנים 1873 ל-1904. בין 1905 ל-1946 כיהנו המנהלים המוזיקליים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (נוסדה בשנת 1895) באותו תפקיד גם בפסטיבל המקהלות הדו-שנתי (פרנק ואן דר סטוקן, ארנסט קונוואלד. אז'ן איזאיי, פריץ ריינר ויוג'ין גוסנס אחזו במושכות בשנים אלה). פריץ בוש ויוזף קריפס ניהלו את הפסטיבלים בין 1948 ל-1960.
בשנת 1963 התמנה מקס רודולף למנהל הפסטיבל ומשנת 1967 היה הפסטיבל לאירוע חד-שנתי, כפי שהוא כיום. חגיגות המאה בשנות ה-70', הן לפסטיבל (1973) והן לאולם הקונצרטים (1978), נחוגו בתקופת כהונותיהם של יוליוס רודל (מנהל מ-1971 עד 1973) וג'יימס לוין (1974 עד 1978). ג'יימס קונלון התמנה למנהל בשנת 1979.
הפסטיבל אחראי להמשכיותה של המסורת המקהלתית העשירה של המערב הן באירופה והן בצפון אמריקה. ביצועי הבכורה של כמה מן היצירות הכוראליות הגדולות בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 היו בפסטיבל. גם כמה מגדולי הזמרים של מאות אלה הופיעו שם.
נוסף לתזמורת הסימפונית של סינסינטי, הקבוצה העיקרית המופיעה בפסטיבל מאי היא מקהלת פסטיבל מאי. על המקהלה, המורכבת כולה ממתנדבים, מנצח מאז 1989 רוברט פורקו. מקהלת הפסטיבל מופיעה בקביעות עם התזמורות של סינסינטי, הסימפונית והקלה, הן באולם הקונצרטים והן במרכז המוזיקה ריברבנד. רמת הביצוע של המקהלה זיכתה אותה בשבחי הביקורת.
בשנת 1986 הוקמה מקהלת הנוער של פסטיבל מאי, שחבריה לומדים בבתי ספר תיכוניים באזור סינסינטי. מנצחה הוא ד"ר ג'יימס באגוול ומשתתפיה (הנדרשים לעמוד במבחן קבלה תחרותי) נהנים מן האפשרות לבצע מוזיקה מאתגרת, הרבה מעל לרמה המקובלת בבתי ספר תיכוניים. מקהלת הנוער מופיעה גם עם מקהלת הבוגרים של הפסטיבל במשך השנה ובעיקר בתקופת הפסטיבל.
שאול בלכרוביץ'

שאול בּלֶכָרוביץ' היה מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנצח מקהלות יהודי ליטאי.

קורות חיים

בן למשפחת חזנים (אחיו אברהם בלכרוביץ היה חזן נודע בארגנטינה). ניצח בקובנה על המקהלה ע"ש יואל אנגל, שמנתה 40 זמרים וזמרות וביצעה אורטוריות, קנטטות ושירי עם בעברית ויידיש (הסולנית הייתה יונה (אנה) ורשבסקי). 
הוא לימד זמרה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. בעת המלחמה נדדה המשפחה בברית המועצות, והוא הועסק על ידי מקהלות הצבא האדום. אחריה שבו לווילנה, כעת בירת ליטא הסובייטית. ב-1956 היה ממייסדי מקהלת הפולקלור היהודי בווילנה "אנחנו כאן", בעזרת בתו עליזה, והיה מנצחה הראשון (חברי הלהקה עלו לארץ ב-1971). המקהלה התפרסמה ב-1970 עם שירם "כחול ולבן" ("כחול ולבן זה צבע שלי"). השיר, שחיבר ישראל רשל (שבעצמו עלה ב-1971), היה להמנון מחאה של "יהודי הדממה" – יהודי ברית המועצות שביקשו לעלות לישראל.
שני ילדיו, שעלו לישראל בראשית שנות ה-70, גם הם מוזיקאים. בתו עליזה בלכרוביץ-גולדברג היא מנצחת מקהלות וזמרת, ניצחה על מקהלת "אנחנו כאן".
 בנו מישה בלכרוביץ' הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי, מנצח ופסנתרן, הפעיל בעיקר בתחום המוזיקה לתיאטרון. בניו של מישה אף הם מוזיקאים: שחר בלכרוביץ' הוא נגן סקסופון וטל בלכרוביץ' הוא זמר-יוצר.
דייוויד רינטול

ביוגרפיה

רינטול נולד בשם דייוויד וילסון באברדין שבסקוטלנד. הוא למד באוניברסיטת אדינבורו וקיבל מלגת לימודים לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. אחיו, דאגי וילסון, הוא מנהל במה ומי שזכה ב-£250,000 בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר". אחותו דורותי נשואה לאמן אלאן סנז (Alain Senez).
רינטול נשוי לשחקנית ויוויאן היילבורן. באוניברסיטת אדינבורו היה חבר ללימודים של השחקן איאן צ'ארלסון. הוא כתב פרק בספר שהוקדש לזכרו של צ'ארלסון "For Ian Charleson: A Tribute" שיצא לאור ב-1990.
בתיאטרון עבד רינטול עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
הופעותיו כוללות תפקידים שייקספיריים במחזות "חלום ליל קיץ", "הנרי הרביעי", "כטוב בעיניכם" ובתפקיד הראשי ב"מקבת'". תפקידים נוספים על הבמה היו במחזה "קנדידה" מאת ג'ורג' ברנרד שו ובמחזמר "מצחיקונת". ב-2010 גילם את דמותו של צ'ארלס דיקנס במחזה "Andersen's English" מאת סבסטיאן בארי.
בקולנוע הופיע רינטול בסרט האימה " Legend of the Werewolf" מ-1975, במיני-סדרה A.D. משנת 1985, בסרט הדרמה "Unrelated" משנת 2007, ובIs Anybody There? מ-2008. בשנת 1980 כיכב בתפקיד מר דארסי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC שכתבה פיי וולדון לרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן. מ-1993 ועד 1996 שיחק בתפקיד ראשי כד"ר פינלי בסדרת הטלוויזיה באותו שם.
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו במיני-סדרה "Prince Regent", בסדרה "טגארט", בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" ובסרט על פי "הרצח המסתורי בסטאייל" מסדרת "פוארו. בסדרת האנימציה לילדים "Peppa Pig" דיבב רינטול שלוש דמויות. עוד דיבב את האביר 'סר בוריס' בסדרת האנימציה "The Big Knights", ואת הנבל ג'ייק בגרסה החדשה של "Captain Pugwash". ב-2013 גילם את דמותו של נח בסדרה "התנ"ך" של ערוץ ההיסטוריה.
רינטול הקליט ספרי שמע רבים בהם "נשיא על הכוונת" מאת פרדריק פורסיית ו-"Millenium People" של ג'יימס גראהם באלארד. בשנת 1986 הקליט סדרה של 13 מספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג עבור "Chivers Audio Books" בקלטות ובתקליטורים. עוד הקליט מספרי ההמשך שכתב ג'ון גרדנר את " Nobody Lives Forever" ואת "רישיון להרוג". לרוב הוא קרא בקולו הטבעי, אבל את הדיאלוגים של בונד קרא במבטא סקוטי קל.
קרטל סינלואה

קרטל סינלואה (בספרדית: Cártel de Sinaloa, מוכר גם בראשי התיבות CDS) הוא ארגון פשיעה בינלאומי העוסק בסחר בסמים ובהלבנת כספים, שבסיסו בעיר קוליאקאן, בירת מדינת סינלואה שבמקסיקו. הארגון נחשב לאחד מקרטלי הסמים הגדולים והחזקים בעולם.
הקרטל הוקם באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 והוא חולש על אזור של 650 אלף קמ"ר במה שמכונה "משולש הזהב" של גידול הסמים במקסיקו, משולש המשורטט על גבולותיהן של המדינות סינלואה, דורנגו, וצ'יוואווה. בשטחים אלו מתרכז הגידול והייצור של אופיום מקסיקני ומריחואנה בידי הקרטל. מלבד סמים אלו עוסק הקרטל בהפצת סמים נוספים, בעיקר הרואין, קוקאין וגבישי מתאמפטמין (קריסטל מת').
בראשית העשור השני של המאה ה-21 היה קרטל סינלואה סינדיקט הפשע הגדול ביותר במקסיקו, בהיקף שוק הסמים הנשלט על ידיו ובהיקף הלבנת הכספים המיוחסת לו. ה"לוס אנג'לס טיימס" תיאר אותו כ"קבוצת הפשע המאורגן החזקה ביותר במקסיקו", וגורמים בקהילת המודיעין בארצות הברית ראו בו את "ארגון הסמים החזק ביותר בעולם". לפי משרד התובע הכללי של ארצות הברית, הארגון אחראי לייבוא והפצה בארצות הברית של כ-200 טון קוקאין וכמות גדולה של הרואין בין השנים 1990 עד 2008. נכון ל-2015, הוא נחשב לארגון הפעיל ביותר בהברחת סמים והפצתם בתחומי ארצות הברית.
לאחר מעצרו של חואקין גוסמן (אל צ'אפו), עומדים כיום בראש הארגון איסמאל זמבדה גרסיה (אל מאיו) ובנו של גוסמן.

כינויי הארגון

מלבד שמו השגור של הקרטל שנובע משם המדינה בה הוקם, מכונה הארגון לעיתים גם בשמות "קרטל גוסמן-לוארה", על שם העומד בראשו – חואקין גוסמן ("אל-צ'אפו"); "הקרטל הפסיפי", על שם שטחי השליטה שלו בסינלואה לחוף האוקיינוס הפסיפי; "ברית הדם"; ו"הפדרציה", כינוי רחב יותר, שכלל כוחות פרה-מיליטריים ששירתו את הסינדיקט; הפדרציה ידעה זעזוע בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר משפחת בלטראן לייבה  שהקימה עבור הקרטל את הזרוע החמושה "לוס נגרוס"  הסתכסכה עם גוסמן, פרשה מן "הפדרציה" ופתחה במלחמה של ממש מול הקרטל.
ג'רוזלם (אוהיו)

נתונים דמוגרפיים

בכפר 161 תושבים, כולם לבנים, (בערך 50 משפחות) (נכון לשנת 2010). צפיפות האוכלוסין היא 259 נפשות לקמ"ר. הגיל הממוצע הוא 43.8 שנה.
ההכנסה הממוצעת למשפחה היא 41,875 דולר לשנה (7.9% מהאוכלוסייה ו-4.3% מהמשפחות הם מתחת לקו העוני) (נכון לשנת 2013).
קלאס פונטוס ארנולדסון

ביוגרפיה

ארנולדסון נולד בעיר השוודית גטבורג. אביו היה המוזיקאי אולוף אנדרסון. בצעירותו נמשך לקבוצות שמאל רדיקלי ואף חיבר מספר מאמרים בנושא. 
בשנת 1882 נבחר לכהן כחבר בפרלמנט השוודי, ושנה לאחר מכן הקים ביחד עם חברי פרלמנט נוספים את הליגה השוודית לשלום ובוררות (בשוודית: Svenska freds- och skiljedomsföreningen) ומונה לעמוד בראשה.
הארגון קרא להפצת השלום בעולם, פירוק מנשק ודמוקרטיזציה.
בשנת 1901 פרסם את ספרו Seklernas hopp ("התקווה לדורות") שהטיף לפציפיזם, וב-1908 זכה בפרס נובל לשלום, ביחד עם פרדריק באייר.
לאופולד סוחה

לאופולד סוחה (בפולנית: Leopold Socha; לבוב, 28 באוגוסט 1909 – 12 במאי 1946, גליביצה, פולין) היה מפקח במערכת הביוב בעיר לבוב, אשר הציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה מידי הגרמנים הנאצים ומשתפי הפעולה האוקראינים. סוחה נעזר בהיכרותו המקיפה עם מערכת הביוב בעיר להחביא בה 21 יהודים ולספק להם אוכל, ביגוד ועיתונים.
על פעולותיו להצלת יהודים בשואה הוענק לו תואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. סרט הקולנוע "באפילה" מתאר את סיפורו.

ביוגרפיה

סוחה חי בשכונה ענייה של לבוב ועבד באחזקת מערכת הביוב עבור מחלקת התברואה העירונית. עם כיבוש העיר על ידי הגרמנים, סוחה שזועזע ממעשי הזוועה של הגרמנים, התיידד עם מספר יהודים בגטו והחליט להציל 21 מתוכם. סוחה שיתף במעשיו את סטפן ורובלבסקי, עוזרו בעבודת אחזקת מערכת הביוב.
במהלך האקציה לחיסול הגטו, סוחה ראה יהודים מתקדמים במערכת הביוב לעבר מוצא הביוב לנהר. סוחה עצר בעד קבוצת היהודים מלהמשיך לעבר מוצא הביוב שם ארבו המוני סוכני גסטפו ושוטרים, והציע שיישארו בביוב, שם יוכל לסייע להם להתחבא. סוחה, אשתו ומשפחת ורובלבסקי סיפקו את צורכי ההישרדות של אותם יהודים במסתורם בתעלות הביוב במשך 13 חודשים. בתחילה היהודים שילמו למיטיביהם, אך מרגע שאזל כספם של היהודים, המשיכו סוחה ואשתו לשלם עבור המצרכים מכספם.
הסתרת היהודים בביוב לוותה באתגרים עצומים עבור כל המעורבים. אחת הנשים היהודיות שהוסתרו בביוב, בשם ויינברג, הייתה בחודש האחרון להריונה כשנכנסה למסתור. התנאים הקשים בביוב הובילו למותו של תינוקה וכן למותה של סבתה הקשישה. קבירת הגופות הייתה משימה מסובכת עבור סוחה ועוזרו, ורובלבסקי. מספר יהודים אחרים שלא יכלו לעמוד בתנאי המחיה הקשים שבתעלות הביוב, עזבו את המסתור בחיפוש אחר מסתור אחר אך לא שרדו, וסוחה ועוזרו שמצאו את הגופות התמודדו בשנית עם הקושי שבקבירתן בחשאי.
סוחה הביא ליהודים עיתונים, ואף עזר להם לשמר את מסורתם בכך שהשיג עבורם ספרי תפילה יהודיים ולחג הפסח הביא להם שק תפוחי אדמה. גברת סוחה וגברת ורובלבסקי סיפקו בגדים עבור היהודים המסתתרים, ובמבצע מורכב ומסוכן קנו את מצרכי המזון עבורם.
עם שחרור לבוב ב-27 ביולי 1944, היהודים שניצלו חגגו עם מציליהם בבית משפחת סוחה. לאחר 13 חודשים, מתוך 21 היהודים שהוסתרו בביוב שרדו עשרה, בהם משפחת חירובסקי (חיגר), משפחת מרגוליס וציפורה הלינה וינד.
אחרי המלחמה, היגרה הלינה וינד לארצות הברית, נישאה לג'ורג' פרסטון, ניצול מחנות אושוויץ-בירקנאו ובוכנוואלד ונשארה בקשר עם מציליה. משפחת חירובסקי עברה להתגורר תחילה בקרקוב, אך ב-1957 עלו לארץ ישראל. בנם, פבל, שהיה בן 4 כשהסתתרו במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרג במהלך שירות מילואים פעיל בישראל.
ב-1946, בעת שרכבו סוחה ובתו על אופניים, התדרדרה משאית סובייטית לעברם. לאופולד הדף את בתו בעזרת אופניו מדרכה של המשאית ובכך הציל את חייה, אך נהרג בעצמו. היהודים שהציל במהלך המלחמה חזרו ללבוב לחלוק לו כבוד אחרון על שסיכן את עצמו למען הצלתם.
ב-23 במאי 1978, הכיר ארגון יד ושם בלאופולד ומגדלנה סוחה כחסידי אומות העולם.
ב-1981, הוכרו גם סטפן ורובלבסקי, עוזרו של סוחה ואשתו, על ידי יד ושם, כחסידי אומות העולם.
סיפורו של לאופולד סוחה ופעילותו להצלת היהודים מתואר בספר "הילדה בסוודר הירוק", שכתבה קריסטינה חיגר, אחת מהיהודים שהציל סוחה.
הספר היה הבסיס לעלילת הסרט "באפילה", משנת 2011. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר באותה שנה.
שחקן גולם

שחקן גולם (אנגלית: Dummy player) במשחקים שיתופיים הוא שחקן שתרומתו השולית זהה לכל הקואליציות שאינן מכילות אותו.

הגדרה

שחקן  הוא שחקן גולם במשחק הקואליציוני  אם:
כלומר, נסתכל על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן ההפרש בין הערכים של הקואליציה יחד עם השחקן וללא השחקן יהיה הערך של השחקן לבדו.
אם נקבל את עקרונות ערך שפלי, הערך של השחקן בפתרון זה יהיה 
.
שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.

דוגמה

נסתכל על המשחק הבא:
קל לראות ששחקן 1 הוא שחקן גולם מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא מוסיף את ערכו שלו - 1.
לאט יותר

עלילת הסרט

הסרט מתאר משבר בזוגיות רבת שנים דרך מחשבותיה של אשה מזדקנת. האישה רבה עם בעלה לאחר שזה שיקר לה. לאחר חילופי האשמות, יוצאת האישה בטריקת דלת מדירתם. היא הולכת לבית קפה, ובו היא מהרהרת על החיים, הזוגיות והזקנה. הרהוריה נמשכים כאשר היא חוזרת לביתה הריק, ומגלה שבעלה הלך לבדו לסרט. בבדידותה, מחשבותיה הקיומיות ממשיכות לסחוף אותה בין מצבי רוח שונים. היא הולכת לישון, ומתעוררת בבוקר לצד בעלה. הוא מנסה להסביר לה מה קרה, אך היא מסרבת לשמוע. הריב מתחדש והוא יוצא מהבית, היא נשארת שוב לבדה. 
הבדידות מובילה אותה פעם נוספת למחשבות נוגות. היא מהרהרת במראה שלה, בפניה המזדקנים וביחסיה למלבושיה. האישה נרדמת במרפסת, וכאשר היא מתעוררת היא מוצאת את בעלה לצידה. הוא מפייס אותה, והיא סולחת לבעלה ומבינה את חשיבותו בחייה.

חשיבות קולנועית

הסרט הוא עיבוד לסיפור מאת סימון דה בובואר. סגנונו הקולנועי ייחודי - הוא נטול דיאלוגים לחלוטין, האינטראקציה בין הדמויות מתקיימת דרך מחשבותיה של האישה בלבד ומועברת בקריינות (Voice over). באמצעות הקריינות, האישה מדבבת את הוויכוחים בינה לבין בעלה, כאשר לעיתים דיבוב השיח ייעשה על פני מראה הדמויות המתווכחות אחת עם השנייה, ולעיתים על פני מראה פניהן השותקות ותו לא.
עלילת הסרט משקפת באופן מובהק את המונח שהוטבע שנים אחר כך, הרגישות החדשה. הסיפור ייחודי ויוצא דופן בנוף סרטי הבורקס הקולנועי של שנות השישים - הסרט עוסק באנשים, ביחסים וברגשות מורכבים.
סגנון הבימוי מושפע מסרטי הגל החדש הצרפתי, סגנון אליו התוודע הפנר בעת ששהה בפריז יחד עם חברו אורי זוהר, בתחילת שנות השישים.
כאחד מראשוני הסרטים שהגדירו את "הרגישות החדשה", נחשב סרט זה למכונן בהיסטורית הקולנוע הישראלי.
יונה סעיד

יונה סעיד לוי היא כלת פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים לשנת התשמ"ו.
יונה סעיד לוי ז"ל נולדה בצנעא שבתימן ובשנת 1949 עלתה עם משפחתה למדינת ישראל. לימודיה הסדירים הופסקו והושלמו על ידה בלימודי ערב. בגיל צעיר נישאה, ולאחר גירושיה החלה לעבוד בתעשייה האווירית.
בתעשייה האווירית שימשה תחילה ראש צוות עובדים ולאחר מכן הוסמכה לביצוע עבודות תעופה שונות. בשנת 1981 הוסמכה בתחום הדבקות מתכת ופלסטיקה. במהלך שנות עבודתה הגישה 15 הצעות ייעול להנהלת התעשייה האווירית וזכתה על כך בפרס המייעלת המצטיינת. בתחום התמחותה הדריכה במפעלים שונים ברחבי ישראל.
בשנת 1986 הוענק לסעיד לוי ז"ל פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים. בנימוקי ועדת הפרס נקבע כי "יונה סעיד מהווה מופת במוסר העבודה הגבוה שלה, וביחסי האנוש המעולים שיצרה במקום עבודתה. הצעות הייעול שהגישה לתעשייה האווירית חסכו למפעל הון".
לצד עבודתה הייתה סעיד לוי חברה בחוג לידיעת הארץ והתנדבה במסגרת איל"ן.
ג'ון דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון

ראשית חייו

נולד באי וייט בשם ג'ון פוינדר דיקסון כבנו של סגן אדמירל ג'ון בורמסטר דיקסון. הוא התחנך בבית הספר טויפורד ובבית הספר הארו ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ'. ב-1884 הוא ירש מדודו את התואר הברונט השישי וב-1888, כאשר הוא ירש את רכושו של דודו מצד אמו, הוא קיבל הרשאה מלכותית להוסיף לשם משפחתו את השם פוינדר.

חבר הפרלמנט

ב-1890 מונה דיקסון-פוינדר להיות השריף העליון (High Sheriff) של מחוז וילטשייר. ב-1892 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה של צ'יפנהאם וב-1905 הוא הצטרף להמפלגה הליברלית. בין השנים 1898 – 1904 הוא היה חבר במועצת מחוז לונדון.

קריירה צבאית

מלכתחילה התגייס דיקסון-פוינדר לגדוד המתנדבים של הרגימנט הסקוטי המלכותי, אך הוא עבר לרגימנט הפרשים המלכותי של וילטשייר, שם הוא קודם ב-7 בדצמבר 1898 לדרגת קפטן. הוא התנדב לשרת במלחמת הבורים ומונה להיות לוטננט בגדוד הפרשים האימפריאלי הראשון ב-7 בפברואר 1900 ומאוחר יותר הוא שימש כשלישו האישי של הלורד מט'ואין ועל כך הוא עוטר בנובמבר אותה שנה באות השירות המצוין. בעקבות פרישתו מגדוד הפרשים האימפריאלי הוענקה לו ב-5 בפברואר 1901 דרגת כבוד של לוטננט בצבא. בשנה שלאחר מכן הוא קודם ב-31 במאי 1902 לדרגת מייג'ור בגדוד הפרשים המלכותי של וילטשייר.

מושל ניו זילנד

ב-1910 מונה דיקסון-פוינדר לתפקיד מושל ניו זילנד, תפקיד אותו הוא מילא במשך שנתיים וב-27 באפריל אותה שנה הוענק לו התואר ברון איזלינגטון, על שם שכונת איזלינגטון שבלונדון. הוא היה האחרון שהחזיק בתואר "מושל ניו זילנד" לפני שזה שונה לתואר "המושל הכללי של ניו זילנד" בתקופת כהונתו של יורשו. ב-1911 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא נכנס כחבר במועצה המלכותית וב-1912 הוא מונה להיות נשיא הוועדה המלכותית לשירותים הציבוריים בהודו.

קריירה מאוחרת

שנתיים מאוחר יותר מונה דיקסון-פוינדר להיות תת-מזכיר המדינה במשרד המושבות וב-1915 הוא מונה להיות תת-מזכיר המדינה לענייני הודו. במשך שמונה שנים הוא גם היה יושב הראש של המכון האימפריאלי (Imperial Institute) והוא היה האחראי על הוועדה הלאומית לחסכונות מ-1920 ועד 1926. באותה שנה הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול במסדר האימפריה הבריטית, לאחר ש-13 שנים קודם לכן הוענק לו התואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הלורד איזלינגטון מת ב-6 בדצמבר 1936 בגיל 70 בלונדון ונקבר בהילמרטון שבוילטשייר.
שיקום הידרותרפי

לקריאה נוספת

Bruce E. Becker, MD, MS, Aquatic Therapy: Scientific Foundations and
Clinical Rehabilitation Applications,January 19, 2009;
accepted May 28
נפטא (תזקיק)

נפטא (באנגלית: Naphtha) הוא תזקיק נפט. במובן הרחב הוא תוצר ביניים בין בנזין לקרוסין, ונחשב למוצר קל בשל המשקל המולקולרי הנמוך של הפחמימנים שמרכיבים אותו. בהנדסת נפט נפטא בעלת טווח רחב מוגדרת כפרקציה של פחמימנים בנפט עם טמפרטורת רתיחה בתחום של 30–200 מעלות צלזיוס. וזוהי תערובת מורכבת של מולקולות פחמימנים - בדרך כלל עם 5–12 אטומי פחמן בכל מולקולה. נפטא קלה היא פרקציה עם טמפרטורת רתיחה בתחום של 30–90 מעלות צלזיוס עם 5–6 אטומים בכל מולקולה. ואילו נפטא כבדה רותחת בטמפרטורה של 90–200 מעלות צלזיוס ומולקולה שלה מורכבת מ-6–12 פחמנים. נפטא משמשת כחומר גלם למוצרי פלסטיק, צבעים, חומרי טעם וריח, תוספי דלק, תעשיית הביולוגיה והכימיה.
יואן גופראן

קריירת המועדונים

גופראן החל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מעיר הולדתו בשם הכוכב האדום פריז, וב-2001 עבר למחלקת הנוער של קן. לאחר שנתיים בקבוצת הנוער של קן, הוא קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2003. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הוא לא הרבה לקבל דקות משחק, ושותף בעשרה משחקים בלבד בשתיהן יחד.
בעונת 2005/2006 הפך גופראן לשחקן מרכזי בקבוצה הבוגרת של קון, ששיחקה בליגת המשנה, שותף במדיה 32 פעמים והבקיע את שעריו הראשונים בקריירת הבוגרים. בעונת 2006/2007 הוא הגיע לשיאו כאשר כבש 15 שערים ב-37 משחקים, והוביל את קון לעלייה לליגת העל הצרפתית. הוא זכה בתואר השחקן המצטיין של ליגת המשנה באותה עונה. 
בעונת 2007/2008 הוא המשיך את הצטיינותו, כאשר כבש עשרה שערים ובישל שבעה נוספים, וסייע לקון לסיים במקום ה-11 בליגה.
בעקבות הכישרון שהפגין, עבר גופראן בפתיחת עונת 2008/2009 לקבוצת ז'ירונדן דה בורדו, שם הצטרף לחברו לנבחרת הצעירה של צרפת, יואן גורקוף. במדי בורדו הוא ערך את הופעת הבכורה בקריירה שלו בליגת האלופות. גופראן היה מהשחקנים המצטיינים בבורדו במהלך העונה, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות צרפת על חשבונן של אולימפיק ליון ואולימפיק מרסיי. הוא אף כבש במחזור האחרון של העונה את השער שהבטיח לבורדו את האליפות, נגד קבוצתו הקודמת, קון, כאחד משני שערי ליגה שלו בעונה זו. הוא זכה עם בורדו גם בגביע הליגה הצרפתית.
בינואר 2013 חתם בניוקאסל יונייטד. ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-29 בינואר נגד אסטון וילה בניצחון 2-1.

נבחרת לאומית

בין השנים 2005 ו-2008 שיחק גופראן בקביעות בנבחרת הצעירה של צרפת. הוא העפיל עם הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2006, וסייע לה לעלות לחצי גמר הטורניר, תוך שהוא כובש במסגרתו שער אחד. במוקדמות אליפות אירופה של 2007 הוא העפיל עם הנבחרת עד לשלב הפלייאוף, שם היא הפסידה לנבחרת ישראל ולא העפילה לאליפות עצמה. בסך הכול ערך גופראן 22 הופעות במדי נבחרת זו וכבש שלושה שערים.
חגורה שחורה

חגורה שחורה דרגה היא דרגה במספר אמנויות לחימה אסייתיות, לרוב מקורן ביפן. דרגה זו ניתנת לאחר מעבר מבחן באמנות הלחימה ולעיתים ישנם קריטריונים נוספים. לרוב החגורה השחורה היא הדרגה הגבוהה ביותר שאליה ניתן להגיע, והיא מייצגת רמה גבוהה של מיומנות.  היא מסמלת את מעבר החניך אל דרגה בה הוא יכול להפוך למורה. אמנויות לחימה שונות שבהן נהוג לתת לתלמידים וותיקים חגורה שחורה הן: קרטה, ג'ודו, איקידו, איאיידו היפניות, טאקוונדו הקוריאנית וכן קרב מגע הישראלית.
ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו הגה את השימוש בחגורות שחורות כדי להבדיל את החניכים שהגיעו לדרגת הדאן לאלו שלא. החגורות השחורות הראשונות הוענקו בשנת 1883. קאנו העניק בתחילה רק חגורות לבנות, חומות ושחורות. במהלך תחילת העשור הראשון של המאה ה-20, החלו להשתמש בחגורות הצבעוניות הסטנדרטית שקיימות עד היום.
אנדריי סמוליאקוב

ביוגרפיה

הוא נולד בפודולסק שבמחוז מוסקבה לאנדריי איגורייביץ' סמוליאקוב. במשך 3 שנים למד במכון לתיאטרון על שם שצ'וקין. בשנת 1980 סיים את השכלתו במכון לאמנויות התיאטרון תחת פיקוחו של אוגל טבאקוב. לאחר מכן עבד כשחקן במה בתיאטרון לאומנויות של מוסקבה.
בשנים 1984–1986 עבד בתיאטרון סאטיריקון הנודע וב-1987 עבד באולפני התיאטרון במוסקבה שבניהולו של מורו אולג טבאקוב.
ב-2004 נישא למעצבת האופנה דאריה ראזומחינה.
ויל מלור

ביוגרפיה

מלור נולד בברדבורי שבמנצ'סטר רבתי.
ב-1990 זכה להכרה כשהופיע בתפקיד בן רולינגסון בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Children's Ward". ב-1995 הצטרף לצוות שחקני אופרת הסבון "הוליאוקס" בה שיחק בתפקיד ג'יימס "ג'מבו" בולטון עד ל-1998. בפרק ספיישל חג המולד של "הוליאוקס" הופיע שוב בתפקיד קמע בדמות ג'מבו. מלור הוציא גרסת כיסוי לשירו של ליאו סאייר "When I Need You", שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי. אחר כך הוציא סינגל נוסף בשם "No Matter What I Do" שהגיע למקום ה-23. מלור הופיע בווידאו קליפ של להקת בויזון "When the Going Gets Tough" עבור הקומיק ריליף.
בהמשך שיחק מלור בתפקיד גרג בסרט הטלוויזיה "Is Harry on the Boat?". מ-2001 עד 2003 גילם את ג'ק וינסנט בסדרה "חדר מיון". בין 2001 ל-2011 כיכב בתפקיד גז וילקינסון בסדרה הקומית "שתי בירות וחבילת צ'יפס". מלור כיכב בתפקיד "ברמפוט" בדרמה "מיונים" על עובדי הדואר, ושיחק בדמות בלש המשטרה ג'ד גריפית'ס בעונה השנייה של הסדרה "Murder Investigation Team".
ב-2004 דיבב מלור את ג'ורג'י הכלב בסדרה "Barking!" של CITV. הוא גילם את טום בעונה השנייה של הסדרה "The Street". מלור זכה במקום הראשון בעונה הראשונה של תחרות השירה "Comic Relief Does Fame Academy" משנת 2003. ב-20 במאי 2007 החל להופיע באופרת הסבון "איסטאנדרס", בתפקיד וורן סטאמפ, סוכן מכירות רודף נשים.
מלור כיכב בתפקיד אורח בסדרת הפנטזיה של ה-BBC "מרלין". באוקטובר 2008 שיחק בתפקיד האסיר בסרט התיעודי "The Prisoner" אודות החיים בכלא. הוא גילם את כריס במותחן האימה הבריטי "The Reeds". מלור הופיע בערוץ הטלוויזיה לילדים CBeebies שם קרא ספרים בפני הקהל. ב-2011 כיכב בקומדיה "White Van Man" של ערוץ BBC Three, ובסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One.
בשנים 2011 ו-2012 גילם מלור את ליאם פלין בקומדיה "In with the Flynns" של BBC One. הוא כיכב בתפקיד אורח בפרק האחרון של הסדרה הקומית "Mongrels". ב-2013 שיחק בתפקיד סטיב קונולי בדרמה הבלשית של רשת ITV "ברודצ'רץ'". ב-2014 החל להופיע בסדרת הדרמה של קיי מלור "במועדון" של ערוץ BBC One.

חיים אישיים

ב-1999 פגש מלור את הרקדנית מישל מקסווין כשהשניים כיכבו יחד במחזמר "Oh, What a Night". הם התחתנו ב-2007, ונולדו להם שני ילדים.
פליאה

פליאה היא רגש, הדומה לתדהמה, שאנשים חווים כאשר הם עומדים אל מול דבר מה נדיר או בלתי צפוי. פליאה היא מילה בעלת קונוטציה חיובית מתדהמה, וכרגש מתבטאת לאורך תקופה ארוכה יותר של זמן. כמו כן, היא הוכחה כקשורה לסקרנות, קסם ודחיפה לחקירה מדעית. פליאה מושווה לעיתים גם ליראת כבוד אך יראת כבוד מיוחסת לפחד והוקרה ולא לשמחה. כמו כן, בעוד פליאה היא המובילה לגילויים מדעיים, רבות מיוחסת יראת כבוד כמובילה להשתמוממות מהניסים המתוארים בכתבים של מרבית הדתות.