google/wiki40b huggingface dataset:
טיסה 4 של יונייטד איירליינס

תיאור המקרה

המטוס יצר קשר לאחרונה עם מגדל הפיקוח בשאיין בשעה 2:16 או 2:17. בשעה 2:17 ניסה מגדל הפיקוח בשאיין ליצור קשר עם המטוס, אך לא קיבל תגובה. הריסות המטוס נמצאו בלאראמי קאונטי, ויומינג, 4.3 ק"מ מזרחית לסילבר קראון, ויומינג.

חקירת התאונה

סימנים על הקרקע שנוצרו על ידי המדחפים, גוף המטוס והמנוע הראו שהמטוס טס באופן רגיל. סימני המדחפים והנזק במנוע הראו שהמנועים פיתחו כוח רגיל ושהמטוס היה במהירות שיוט. גבעה בגובה 18 מטרים ללא סימני פגיעה בנתיב הטיסה מעט מאחורי מקום ההתרסקות ובמקום גבוה יותר ב-90 ס"מ ממקום ההתרסקות הוכיחה שהמטוס היה במגמת ירידה. סיבת התאונה היא ככל הנראה טעות של הטייס שנבעה מקושי בזיהוי הגובה והמיקום, על-אף שנעשה שימוש במחוונים.
קברט וולטר

"קברט וולטֵר" (Cabaret Voltaire) הוא שמו של מועדון לילה אשר פעל בציריך שבשווייץ בשנת 1916, והופיעו בו קבוצת אמני הדאדא.
עם מייסדי הקברט נמנו טריסטן צארה, הצייר מרסל ינקו, ז'אן ארפ ואשתו סופי טאובר, פרנסיס פיקבייה, הוגו באל ואחרים. באל פנה אל יאן אפרים, (Jan Ephraim), בעליו של בית קפה בשם 'Holläandisch Meierei Cafe' ברחוב שפיגלגאסה מס' 1 (Spiegelgasse) בציריך, וסיכם איתו על פתיחת הקברט האוונגרדי. הקברט כונה בתחילה "פאב האמנים וולטר", אולם עד מהרה הוא נודע בשם "קברט וולטר". הקברט נקרא על שמו של וולטר, הוגה הדעות והסטיריקן בן המאה ה-18 ובו יצרו האמנים תערובת מקורית בין מופעי בידור, ערבים ספרותיים, מיצגים בעלי רוח ניהיליסטית, וגלריה לאמנות. הוגו באל מציין ביומנו מאותן שנים כי "האידיאלים של התרבות ושל האמנות בתור תוכנייה למופע בידור - זהו ה"קנדיד" שלנו כנגד הזמנים".
ה"קברט וולטר" פעל במשך כשישה חודשים. סגירתו נבעה מחוסר בכספים מספיקים להפעילו ובעיקר מדרישת המשטרה המקומית לסגור את המקומות הציבוריים עד השעה עשר. לאחר סגירתו ייסדו חברי הקבוצה ערבי דאדא אשר התקיימו באולם וואג (Waag Hall) בציריך.
בית הגמלים

בית הגמלים או בית שמואל לוי הוא בית מגורים ברחוב נחלת בנימין 13 בתל אביב, המעוטר באריחי קרמיקה שיוצרו בבצלאל, ועליהם איורים המאפיינים את אסכולת ארץ ישראל שרווחה באותה העת, כגון רועי צאן ואורחות גמלים, שהעניקו לבית את שמו. המבנה כולל אלמנטים נוספים האופייניים לסגנון האקלקטי, כגון תבליטים מעוטרים, מעקות מסוגננים וחלונות בעלי סיומת בצורת קשת.
הבניין מיועד לשימור.
הבניין נבנה בשנת תרפ"ו (1926) על ידי שמואל לוי, עולה מבולגריה, למטרת השכרה.
לבניין שלוש קומות וגג שטוח. קומת הקרקע משמשת למסחר, כמרבית הבתים ברחוב, והיא מופרדת בכרכוב משתי הקומות העליונות, שבהן דירות למגורים.
בשתי הקומות העליונות שבחזית, הפונה לרחוב נחלת בנימין, ישנם שני אגפים בולטים סימטריים. בכל אחד מהם נקבע חלון מלבני (בקומה השנייה), מעליו תמונה באריחי קרמיקה ומעליה (בקומה השלישית) חלון בעל סיומת מעוגלת; אלה יוצרים בכל צד יחידה חזיתית אחת, שקצה הגג בה מודגש על ידי בָּלוּסטרָדות (מעקות עמודים). פנימה מן היחידות החזיתיות ישנן שתי מרפסות בעלות מעקה ברזל מסוגנן, וביניהן, מעל הכניסה הראשית, משובצת תמונת קרמיקה מלבנית מוארכת.
עבודות הקרמיקה הבולטות מתוצרת "בצלאל" (שאחרות כמותן עיטרו בשנות ה-20 את בתיה של תל אביב הקטנה), מעניקות לבית צביון מזרחי. נושאיהן שאובים מהנוף הארצישראלי.
באריחי קרמיקה שנקבעו משני צדי החזית מצוירות תמונות זהות של רועה צאן בסגנון הצלליות הבצלאלי נוסח ליליֶין או רַבָּן, עם אורנמנטיקה מזרחית כעיטור משני.
במרכז החזית, מעל הכניסה הראשית, קבוע האריח המרכזי, ועליו כתובת הבניין: "בית לוי – תרפ"ו" (שם בעל הבית ושנת הבנייה). משני צדיו מונחים באופן סימטרי אריחי קרמיקה שעליהם מצוירת אורחת גמלים וחמורים, המעוטרת בדגם של רימונים.
את נכס רכשה ברגו מקבוצת ברגו הון השקעות בע"מ, חברה יזמית המתכוונת לבצע שימור מקיף למבנה.
יבגני שאחוב

קריירה

שאחוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת "מטאלורגז זפורוז'יה" מליגת המשנה הסובייטית. בשנת 1981 התגייס לשירות חובה בצבא הסובייטי. במהלך שירותו שיחק בקבוצה הצבאית סק"א אודסה. לאחר סיום שירות החובה חזר לשחק במטאלורג זפורוז'יה. בשנת 1987 עבר לקבוצת דניפרו דניפרופטרובסק. בעונת 1988 זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות . באותה עונה היה שאחוב מלך השערים של ליגת העל הסובייטית. שנה לאחר מכן זכה עם דניפרו בגביע ברית המועצות. 
בשנת 1990 שיחק זמן קצר בקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. 
בשנת 1991 הגיע לישראל. שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה עד לשנת 1996, אז פרש ממשחק פעיל. לאחר פרישתו מהמשחק עבד כעוזר מאמן בקבוצות מכבי יפו ומכבי נתניה. שאחוב ניסה לקבל מעמד של תושב קבע בארץ, אך בקשותיו נדחו על ידי משרד הפנים. בשנת 1997 עזב את ישראל וחזר לאוקראינה.
באוקראינה אימן קבוצות מליגת המשנה. בשנים 2008 - 2010 היה עוזר מאמן של קבוצת דניפרו דניפרופטרובסק מהליגה הבכירה באוקראינה.

משפחתו

ליבגני שאחוב יש שני בנים - סרגיי ויבגני, שניהם כדורגלנים מקצועיים. יבגני שאחוב הבן משחק בקבוצת פאוק סלוניקי בעמדת קשר.
איילין וולש

ביוגרפיה

וולש נולדה וגדלה בקורק שבאירלנד במשפחה קתולית. היא לא התכוונה להיות שחקנית, עד שהלכה בעקבות אחותה הגדולה, קתרין, שאף היא שחקנית, והחלה להשתתף בסדנאות תיאטרון. הפריצה שלה הייתה כשלוהקה לתפקיד ראנט (Runt) בהפקה הבימתית של הסרט "תאומי הדיסקו" שזכתה לביקורות מהללות. אחר כך הופיע בסרטי קולנוע כגון "כשברנדן פגש את טרודי", "האחיות מגדלנה", והסרט " The End".
ב-2008 זכתה וולש בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה על הופעתה בסרט "Eden" בתפקיד ברדה, עקרת בית בודדה שכוח הרצון שלה עומד למבחן.
אריק הניג

קריירה

ב־1987 מונה להיות יועץ בינלאומי של נשיא ה־NBA דייוויד שטרן לאחר שראיין אותו והתפתחה בין השניים כימיה. 
ב־1990 שטרן העניק לו זיכיון בלעדי בישראל לשידורי ה־NBA לאחר שהניג מתח ביקורת על הדרך בה משודרים השידורים בארץ. בשנת 2017 אמר אדם סילבר הקומשינר של ליגת ה-NBA: "ללא אריק הניג, לא היה NBA בישראל".
הניג יצר סרטים דוקומנטריים ובהם "הגביע הקדוש" שתיעד את מסעה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב למשחק הפיינל פור בסלוניקי בשנת 2000, ו"החבר'ה הגדולים" שעסק בליגת ה-NBA. הוא הפיק וביים את הסרט "רבין-פרס: הכל אישי" אודות מערכת היחסים הסבוכה בין יצחק רבין לשמעון פרס ששודר ב-2007 בערוץ 2.
הניג הפיק יחד עם אבי ניר את התוכנית "מונית הכסף" עם עידו רוזנבלום המשודרת בקשת 12. הניג רכש את הזכויות לתוכנית לאחר שנתקל בה בצפייה בערוץ דיסקברי. 
ב-2003 הפיק לערוץ 10 תוכנית בידור בכיכובה של שרה'לה שרון. הוא הפיק באמצעות חברת הפקות שלו (אריק הניג הפקות) את הסדרה הקומית שחקן זר שעלתה לשידור ב-15 ביוני 2015, בשידורי קשת בערוץ 2.
הניג כתב את הספר הביוגרפי, "פואד – כנגד כל הסיכויים", אודות חייו של בנימין בן אליעזר, שיצא לאור בשנת 2005 בהוצאת ידיעות ספרים.

חייו האישיים ומותו

ב־1984 התגורר בשיקגו עם חברתו הילארי. הניג היה נשוי למיה בלנקה, ולזוג נולדה ילדה אחת.
הניג נפטר באוקטובר 2019, שבוע לאחר שלקה באירוע לבבי, בבית החולים איכילוב בתל אביב בו שהה תקופה ארוכה בשל מחלה קשה. הוא הובא למנוחת בבית העלמין בחולון.
אלחנן סלע

חייו

סלע (במקור ארמנד רוטנברג) נולד בברלין שבגרמניה, בנם של לאה ואביגדור (יהודה). בנעוריו נשלח להתגורר עם דודתו בצרפת. במלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא צרפת במטרה להצטרף לצבא צרפת החופשית. יחד עם כמה מעמיתיו ערק מהצבא וברח מצרפת דרך הרי הפירנאים, הוא נתפס על ידי הספרדים ונכלא. מספרד עבר לאנגליה שם הצטרף לצבא צרפת החופשית, עבר קורס צניחה, קורס מ"כים וקורס קצינים. פיקד על מחלקה בקרבות בתוניסיה, צנח עם יחידתו בסיציליה ונלחם בקרבות הרי הווז', הריין עד לשחרור צרפת. הוא מונה למפקד פלוגה בחיל האוויר הצרפתי, נשלח לצפון וייטנאם שם נלחם בכוחות הצבא היפני הקיסרי. על גבורתו במלחמה זכה בעיטורים שונים בהם צלב המלחמה, צלב המערכה (Croix du combattant), צלב ההתנדבות (Croix du combattant volontaire), מדליה קולוניאלית, ואות לגיון הכבוד מצרפת וכוכב הארד מארצות הברית. 
ב-1947 עלה לארץ ישראל, הוא הצטרף לכוחות ההגנה וליווה שיירות. במלחמת העצמאות פיקד על פלוגה בחטיבת כרמלי, היה מדריך בקורס הראשון של מפקדי פלוגות בגייסות השריון ופיקד על יחידת הסיור 17 בחטיבה 7. במלחמת סיני פיקד על גדוד מילואים 19 בחטיבה 27, הגדוד הורכב מפלוגת טנקי AMX-13 ופלוגת חרמ"ש. במלחמה כבש הגדוד את מתחם הג'יראדי ואל עריש והגיע עד גדות תעלת סואץ. שירת כמדריך בבית הספר לפיקוד ומטה. 
במלחמת ששת הימים פיקד על חטיבה 520 שלחמה בגזרה המצרית. החטיבה נכנסה ללחימה בגזרת חצי האי סיני בבוקר ה-6 ביוני 1967, בציר ההתקדמות של אוגדה 38 כשהיא נלחמת מול כוחות שריון מצרי באזור אבו עגילה ולאחר מכן לחמה גם בג'בל ליבני. ב-7 ביוני השתלטה החטיבה על "מתחם אביריק" כחלק ממתחמי המצרים במזרח סיני. ב-8 ביוני יצאה החטיבה בתנועה מהירה לכיוון מעבר המיתלה, שם הצליחה לשבור את מאמץ ההגנה של האויב ולהגיע עד רדת החשיכה עד לתעלת סואץ. כוח מהחטיבה יצא לסייע לכוחות צנחנים באזור ראס סודר. במהלך המלחמה הודח סלע על ידי מפקד האוגדה, אברהם יפה, והוחלף על ידי סגנו, ג'קי אבן.
ב-1969 מונה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בתאילנד, הפיליפינים, קוריאה הדרומית וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 1973. במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד אוגדה 440. בהמשך שירת כממונה על הכוונת יחידות הביקורת הפנימית ביחידת מבקר מערכת הביטחון.
לאחר שסבל ממחלת הסרטן, שם קץ לחייו ב-1999.
ישראל רוקח (נדבן)

ישראל רוקח (ט' באב תר"א, 1841 - י"ט באב תרצ"ג, 11 באוגוסט 1933) היה תעשיין ונדבן יהודי אורתודוקסי בליטא ובארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד בוילקובישק שבליטא לאריה לייב רוקח, בנו של הרב לוי רוקח מווילנה, מצאצאי רבי אלעזר רוקח, ולמרים, בת ישראל ריטבסקי. בצעירותו למד תורה אצל אביו ואצל רבנים נוספים. בגיל 20 נישא לבתו של הרב אהרן הכהן שפירא, מצאצאי בעל ה"תוספות יום טוב" ושאול וואהל. לאחר נישואיו עבר לקובנה והקים מפעל גדול לתעשיית סבון. מפעלו קיבל תעודת כשרות מהרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה, ששיבח את רוקח על "זכות של הפרשת רבים מבני עמנו מאיסורים". היה חלוץ יצרני סבון כשר העשוי משומן צמחי. בסבון הכשר שמתוצרתו הייתה מוטבעת המילה "כשר", והוא היה בשימוש נפוץ בביתם של יהודים רבים בליטא וברוסיה.
רוקח היה מהנדבנים היהודים המפורסמים בליטא. במשך תקופה נהג לחלק לצדקה כשני שלישים מרווחיו והעסיק נציג מיוחד שטיפל באלפי בקשות התמיכה שהגיעו אליו מכל העולם. בשנת 1890, בעקבות משבר בעסקיו בליטא, היגר עם משפחתו לארצות הברית. הקים בברוקלין מפעל ענק לסבון ולמוצרים כשרים נוספים, ובהם דבש, פירות מטוגנים ומשומרים, שמן צמחי, דגים משומרים, קקאו, מרקים, צמר פלדה ואבקה לניקוי כלים. המפעל הקפיד על הידור בכשרות וכדי למנוע בעיות כשרות הקפיד שכל המוצרים יהיו פרווה בלבד. כעבור זמן הרחיב את עסקיו והקים מפעל נוסף בסידרוויל שבפנסילבניה. לאחר שמפעליו התבססו פרש מניהולם השוטף והקדיש את זמנו לתמיכה במוסדות תורה ובנצרכים. נהג לבקר בקהילות ובשכונות יהודיות בארצות הברית ולחלק כספי צדקה. הקצה מלגות עבור תלמידים בישיבת רבנו יצחק אלחנן שהוסמכו לרבנות.
בסוף שנות ה-20 הקים רוקח קרן צדקה בת 50 אלף דולר לתמיכה בהקמת בתים בארץ ישראל עבור יהודים שומרי מצוות. מכספי הקרן הוקמו שכונת גבעת רוקח בבני ברק, בתי ישראל רוקח בשכונת מקור חיים בירושלים וכפר רוקח בכפר מרמורק.
רוקח הקצה סכום כסף גדול ליצירת תבנית המשכן ושני בתי המקדש, ככלי עזר והמחשה ללומדי תורה העוסקים בנושאים אלו. על המלאכה פיקחו הרב קוק והרב איסר זלמן מלצר.
נפטר בארצות הברית בשנת 1933, בגיל 92. ארונו הועלה לארץ ישראל והובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים. בכותרת מאמר לזכרו בעיתון "דואר היום", שפורסם מיד לאחר פטירתו, כונה רוקח "הנדבן הכי גדול בדור".
זמן קצר לפני פטירתו של ישראל רוקח נפטר בנו, לוי. בן אחר, ד"ר אהרן רוקח, עמד בראש המפעל לאחר מותו.
צילום קירליאן

צילום קירליאן (וכן צילום קירליאני או קירילי) הוא שיטת צילום בה נמצא אובייקט במתח חשמלי גבוה בעודו מונח על לוח צילום. בשיטה זו, נוצר על לוח הצילום דימוי של העצם, וכן מעין הילה מסביב לעצם המצולם. שיטה זו קרויה על שמו של סמיון קירליאן, מגלה התופעה.

התופעה והסבר מדעי

בשנת 1939 גילה ברוסיה סמיון קירליאן את התופעה במקרה, בעת שעשה ניסויים במעבדתו. קירליאן גילה שאם מניחים על לוח צילום גוף החשוף לשדה חשמלי חזק, נוצרת על לוח הצילום תמונה של הגוף עם הילה סביבו. השיטה נוסתה על עלים, צמחים, מטבעות ואיברי גוף, וכל אלו הותירו תמונה עם הילה על לוח הצילום.
מקור תופעה זו הוא בהתפרקות חשמלית של הגוף אל האוויר שמסביבו (התפרקות קורונה). אירוע מסוים (למשל פגיעת פוטון) גורם ליינון רגעי של האוויר. השדה החשמלי החזק שומר את האוויר מיונן, לא נותן לו לחזור למצבו הרגיל ואף מגביר את היינון, מה שגורם לאוויר להפוך למוליך. במצב כזה, אם הגוף מקוטב או טעון, הוא יכול להתפרק לאוויר. דבר דומה קורה גם בסלילי טסלה ובמחוללי ואן דה גראף. ההתפרקות החשמלית משפיעה על לוח הצילום, ובתמונה הנוצרת על הלוח נראית ההתפרקות כמו הילה של הגוף.

המחקר

הגילוי עצמו נעשה בשנת 1939, וחוקרים רבים רצו לבחון את תקפותה של השיטה ולמצוא לה שימושים.
במהלך מחקר באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, נמצא אפקט עלה הפנטום. באפקט זה צולם צילום קירליאן של עלה כאשר הוא שלם. התמונה נראתה כמצופה עם הילה. תמונה נוספת צולמה לאחר שנחתכה מהעלה חתיכה בגודל של שמינית, רבע וחצי ממנו, אך הצילום נשאר כמעט ללא שינוי, ובתמונה הופיעה הילה של עלה שלם. מחקרים שנעשו לאחר מכן בשנות ה-60 באוניברסיטת דרקסל לא הצליחו לשחזר את הממצאים הללו. ההסבר שניתן להופעת הילת העלה השלמה היה שכנראה הנחת העלה מעל משטח הזכוכית גרמה לחתכים מיקרוסקופיים במשטח הזכוכית, וצורתו השלמה נשמרה בו. משהוחלף המשטח, נעלמה ההילה השלמה.
מחקרים אחרים הראו שההילה כפופה לשינויים בלחות העצם. למשל, לאחר ניגוב ידיים אינטנסיבי, לא הופיעה הילה בצילום של כף היד.
בסוף שנות ה-70 חלה ירידה בהיקף המחקר של צילומי קירליאן.

צילומי קירליאן והעידן החדש

המאמינים ברעיונות העידן החדש אומרים, שסביב גופים חיים נמצאת הילה, המתארת את מצבם הנפשי, פיזי או רוחני. לדבריהם, אנשים במצב של מדיטציה, כמו גם תינוקות וילדים צעירים, מסוגלים לראות את ההילה הזו, ועל אף שהיכולת לראות את ההילה יורדת עם הגיל, ילדים אשר מתמידים בניסיונותיהם להבחין בה, שומרים לעיתים על יכולת זו.
לעיתים משתמשים חלק מאנשי העידן החדש בשיטת צילום קירליאן על מנת להוכיח לכאורה את קיומה של ההילה הזו. לטענתם, ההילה המופיעה בתמונה שעל הצילום היא הילת האנרגיה שעליה מדברים אנשי העידן החדש. סימיון קירליאן בעצמו היה הראשון שאמר שהילה זו מוכיחה את קיומו של "כוח החיים" העוטף את כל היצורים החיים.
לפיכך, החל מ-1985 החלה התעוררות מחודשת בתחום. רבים החלו לטעון כי מה שנראה בצילומים הוא למעשה אנרגיית החיים, המכונה בתרבויות שונות: צ'י, פראנה, קורונה, ושאר כינויים. ד"ר רמש צ'אוהן ושותפיו טענו שצילומי קירליאן הם צילומים של אנרגיית החיים, וטענו כי צילומים כאלו יכולים לעזור באבחון מוקדם של מחלת הסרטן. פרופסורית לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס) בשם תלמה מוס, ראתה בהילה כלי אבחון רפואי.
מיקרונזיה (אזור)

מיקרונזיה (מיוונית: μικρος - "קטן" וνησος - איים דהיינו, איים קטנים) - שם אזור באוקיינוס השקט הנמצא מזרחית לפיליפינים, צפון מזרחית לאינדונזיה, צפונית לפפואה ניו גיני ומלנזיה וצפון מערבית לפולינזיה. באזור מיקרונזיה כ-2,000 איים והוא משתרע על שטח של 7,000,000 קמ"ר.

שפות

השפות המקומיות של התושבים המיקרונזים (שקדמו להתיישבות האירופאית) שייכות למשפחת השפות האוסטרונזיות, וכמעט כולן שייכים לתת משפחת השפות האוקיאניות של משפחת שפות זו.
לוטפי משעור

לוטפי כרם משעור (בערבית: لطفي كرم مشعور; 1947 - 22 ביוני 2006) היה עיתונאי ערבי-ישראלי.

חייו

משעור נולד בכפר ראמה, למד בבית הספר רנה קסין בירושלים, סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה ולמד עיתונאות במכללה בתל אביב.
בשנת 1970 ייסד את "משרד הפרסום של נצרת", משרד הפרסום הראשון במגזר הערבי, באותה שנה נישא לוידא חזינה-משעור מהעיר בית לחם. בשנת 1983 ייסד והחל להוציא לאור את העיתון א-סנארה. במקביל הגיש לוטפי פינות בקול ישראל בערבית, בגלי צה"ל, ובערוץ 2, וכן בערוצים הקהילתיים של חברת הוט. בשנת 2000 ייסד והוציא לאור את הירחון לילכ  שהיה לירחון הראשון במגזר הערבי, ויזם את הקמתה של תחנת הרדיו הפרטית הראשונה במגזר הערבי "רדיו 2000".
בפברואר 2004 הוזמן משעור ללוות את מסעו של הנשיא משה קצב לצרפת כעיתונאי. בנמל התעופה בן-גוריון הופרד משעור משאר חברי המשלחת ועבר בדיקה ביטחונית משפילה. להבנתו, עבר בדיקה זו בשל היותו ערבי. כתוצאה מכך משעור ביטל את נסיעתו וחזר לביתו. הנשיא משה קצב וראש השב"כ אבי דיכטר התנצלו בפניו לאחר מכן.
משעור הלך לעולמו ב-2006 לאחר מחלה קשה.
שולמית ריינהרץ

שולמית ריינהרץ (באנגלית: Shulamit Reinharz; נולדה ב-1946) היא פרופסורית יהודיה-אמריקאית לסוציולוגיה בקתדרה ע"ש יעקב פוטופסקי באוניברסיטת ברנדייס. ריינהרץ כתבה ב-1992 את הספר "Feminist Methods in Social Research" המהווה אבן-דרך בתחום מתודולוגיות המחקר הפמיניסטיות. היא מקימת וראשת מכון המחקר ללימודי נשים הממוקם במרכז אפשטיין, גלריית קניזניק לאומנות פמיניסטית, מכון הדסה-ברנדייס לחקר נשים יהודיות והיא ממקימות אתר האינטרנט הישראלי "נשים על המפה".

ביוגרפיה

ריינהרץ נולדה באמסטרדם למשפחה יהודית הולנדית. הוריה אילזה (הרתה-שטראוס) ומקס-מיכאל רוטשילד, הם שניהם ניצולי שואה. כשהייתה בת שנה היגרה משפחתה לארצות הברית והיא גדלה במחוז ברגן במדינת ניו-ג'רזי. ריינהרץ בוגרת תואר ראשון בסוציולוגיה מקולג' ברנרד באוניברסיטת קולומביה (1967). את התואר השני והשלישי עשתה באוניברסיטת ברנדייס (1977).

חייה האקדמיים

ריינהרץ לימדה בין השנים 82–1972 במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, באן ארבור שבמישיגן. בשנת 1982 היא מונתה לפרופסור במחלקה לסוציולוגיה שבאוניברסיטת ברנדייס. בשנת 1991 הוזמנה ריינהרץ לעמוד בראש תוכנית לימוד חדשה באוניברסיטה ללימודי נשים. ריינהרץ הקימה בשנת 1997 את מכון הדסה-ברנדייס לחקר נשים יהודיות. בשנת 2001 היא הקימה את מכון המחקר ללימודי נשים באוניברסיטת ברנדייס. כיום היא עומדת בראש שני מכונים אלו. לאורך השנים פרופ' ריינהרץ פרסמה רבות על פמיניזם, מגדר ויהדות וזכתה בפרסים רבים. ספרה החשוב ביותר הוא הספר "Feminist Methods in Social Research" המהווה עד היום טקסט מרכזי בתחום של מתודולוגיות מחקר פמיניסטיות. בספר זה היא תיארה את העיסוק שלה במתודולוגיות מחקר פמיניסטיות כמונע על ידי הרצון להיות "יצרנית של ידע מבלי להיות לכודה בייצור מחדש של דרכים פטריארכליות להפקת ידע".
בשנת 2009 יזמה והקימה ריינרץ ביחד עם ד"ר אסתר כרמל-חכים מאוניברסיטת חיפה את אתר האינטרנט הישראלי "נשים על המפה". אתר זה שם לו כיעד להביא את סיפור פועלן של נשים על שמן נקראו יישובים בארץ ישראל ובעידוד של קריאת יישובים, אתרים, ורחובות בישראל על שם נשים.

משפחתה

ריינהרץ נשואה לפרופסור יהודה ריינהרץ שהיה נשיאה של אוניברסיטת ברנדייס בשנים 1994–2010. לזוג שתי בנות, המתגוררות בישראל, ונכדה.
חן רייס

ביוגרפיה

חן רייס נולדה בחולון כבכורה מבין ארבעה ילדים וגדלה בהרצליה. בת לאב יליד הונגריה, בעל מוסך ומכונאי רכב, אמה יפית נולדה לעולים מסוריה וטורקיה והייתה זמרת בתיאטרון, אופרה ומקהלה.
רייס החלה את הכשרתה המוזיקלית בגיל שמונה, אז החלה לנגן בפסנתר ולרקוד בלהקת בת דור. בנעוריה למדה את שפות האופרה: צרפתית, גרמנית ואיטלקית. במקביל למדה פיתוח קול, שירה והיגוי בשפות אלו אצל תמר רחום ורובין וייזל-קפסוטו. למדה בתיכון תלמה ילין, שם נמשכה לזמרה. בצבא שירתה בתזמורת צה"ל, לאחר שחרורה טסה לניו יורק ללמוד מוזיקה בברוקלין קולג', שם למדה אצל מורתה החשובה ביותר מאז ועד היום רות פלקון. החונך שלה ומי שליווה וטיפח את הקריירה שלה לאורך השנים היה זובין מהטה.
ב-2003 קיבלה חוזה באופרה הבווארית הממלכתית של מינכן, מאז 2006 היא זמרת עצמאית. היא מרבה להופיע באופרה הישראלית ועם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הופיעה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו, באופרה של פלורידה, באופרה של קוויבק, באופרה של דרזדן, בפסטיבל מוצרט של הבנק העולמי, בפסטיבל לנודייר. הופיעה כסולנית עם תזמורות הבארוק של ירושלים ושל שיקגו, עם התזמורות הפילהרמוניות של באפלו ומינכן, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם התזמורות הפילהרמוניות של מינסוטה ופיטסבורג.
נבחרה לקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007.
ב-2011 הוציאה את הפרויקט האמנותי "Liaisons" על גבי CD, בו היא שרה מיצירות סליירי, מוצרט, היידן וצ'ימרוזה בליווי התזמורת הקאמרית של קלן, הפרויקט מוקדש לעיר וינה, בה פועלת רייס ובה פעלו מלחינים אלה במאה ה-18. מגזין המוזיקה הקלאסית החשוב, גרמופון, קבע בסיקור הדיסק שרייס היא אחת מזמרות הסופרן הגדולות של הדור. כמו כן נבחרה בנובמבר 2011 לזמרת הבית של האופרה של וינה לעונת ההופעות 2012.
אסרו חג

מקור השם

מקור השם הוא מהפסוק: "אִסְרוּ חַג בַּעֲבֹתִים עַד קַרְנוֹת הַמִּזְבֵּחַ" (ספר תהילים, פרק קי"ח, פסוק כ"ז), לפי הפשט, פירושו הוא - קישרו את קרבן החג בחבלים והביאוהו אל המזבח. בתלמוד דרשו פסוק זה בצורה אחרת לפיה פירושו: אגדו את החג לימי החול באכילת מאכלים מכובדים ויחשב לכם כאילו הקרבתם קרבן על המזבח. 
"אמר רבי ירמיה משום רבי שמעון בן יוחי, ורבי יוחנן משום רבי שמעון המחוזי משום רבי יוחנן המכותי: "כל העושה איסור לחג באכילה ושתיה - מעלה עליו הכתוב כאילו בנה מזבח והקריב עליו קרבן, שנאמר אִסְרוּ חַג בַּעֲבֹתִים עַד קַרְנוֹת הַמִּזְבֵּח"
— מסכת סוכה מה, ב.

בתלמוד הירושלמי קראו לאיסרו חג "בריה דמועדא" – שפירושו הוא: "בנו של המועד".

איסור תענית

נוהגים שלא להתענות באסרו חג ואין אומרים בו תחנון. בתלמוד הירושלמי (מסכת עבודה זרה פרק א סוף הלכה א), לומדים זאת מעזרא ונחמיה בהכרזתם על צום וחגירת (לבישת) שק בכ"ד בתשרי (נחמיה, ט', א'), ולא יום קודם, בכ"ג תשרי, אסרו חג שמיני עצרת.
מאונט ורנון

מאונט ורנון (באנגלית: Mount Vernon - הר ורנון) היה אחוזת מטעים בה התגורר הנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון.
האחוזה בנויה בסגנון נאו  קלאסי ג'ורג'יאני בקרבת היישוב מאונט ורנון שבמדינת וירג'יניה שבארצות הברית, במחוז פיירפאקס המצוי על גדת נהר הפוטומק.

היסטוריה

בשנת 1674 רכשו ג'ון וושינגטון וניקולס ספנסר את האדמות בהם תיבנה אחוזת המטעים. ג'ון נפטר בשנת 1677 ובנו, לורנס, סבו של ג'ורג' וושינגטון ירש את מחצית האדמות. בשנת 1743 אחיו של ג'ורג' וושינגטון - לורנס וושינגטון בנה את בית האחוזה על השטח. במקור נקראה האחוזה "איפסוואסון" (Epsewasson) על שם נחל סמוך, אולם מאוחר יותר שונו שם המטעים ונקראו על שמו של האדמירל אדוארד ורנון תחתיו שירת לורנס בצבא הבריטי בקרבות נגד הספרדים באיי הודו המערבית. 
ג'ורג' תיכנן והוסיף מספר אגפים למבנה, ואף הרס ובנה את הבניין הראשי של האחוזה פעמיים - ובכל פעם הכפיל את גודלו. מרבית העבודות בוצעו בפועל על ידי העבדים שבבעלות המשפחה.
בשנת 1754 (לאחר מותו של לורנס בשנת 1752) חכר ג'ורג' את האחוזה מאשתו של לורנס - אן. בשנת 1761, לאחר מותה של אן, ירש ג'ורג' את האחוזה ממנה והתגורר בה עד המהפכה האמריקנית.
וושינגטון ניסה באחוזה שיטות חדשות של ניהול וגידול חקלאי, והגיע להשגים יוצאי דופן באותה עת בתפוקת חביותיו ואף היה מזקק הויסקי הגדול ביותר במושבות אמריקה.
לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית שב וושינגטון לאחוזה והתגורר בה בין 1785–1786. כמו כן במשך מרבית שנות כהונתו כנשיא ארצות הברית (1789 - 1797) התגורר וושינגטון באחוזה. לאחר תום כהונתו שב לגור באחוזה, ונקבר בה יחד עם אשתו - מרתה וושינגטון.
לאחר מותו של וושינגטון, עברה האחוזה ליורשיו, שלא הצליחו לעמוד בעלויות אחזקת האחוזה. בשנת 1848, העמיד ג'ון אוגוסטין וושינגטון את הבית למכירה. מדינת וירג'יניה וממשלת ארצות הברית סירבו לקנות את האחוזה.
בשנת 1860 איגוד הגברות של מאונט ורנון למען מדינות האיחוד, בהנהגת אן פאמלה קנינגהם רכשה את האחוזה בעלות של $200,000, והאחוזה היוותה למעשה שטח נייטרלי במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית, אף שנערכו קרבות בקרבתה. לאחר מלחמת האזרחים שיקם האיגוד את האחוזה, וכיום היא מהווה אתר תיירות פופולרי.
ציקדה 3301

ציקדה 3301 הוא כינוי שניתן לארגון אשר בשלושה מקרים פרסם סדרה של אתגרים, חידות ומשחקי מציאות חלופית על מנת לאתר בציבור מועמדים לגיוס עבור תפקידי ניתוח צפנים.
האתגר האינטרנטי הראשון החל ב-5 בינואר 2012 ונמשך כחודש. הסיבוב השני החל בדיוק לאחר שנה, ב-5 בינואר 2013, והשלישי החל ב-5 בינואר 2014. המטרה המוצהרת הייתה לאתר "אנשים אינטליגנטיים" על ידי הצגת חידות הצריכות להיפתר כל אחת בתורה על מנת למצוא את החידה הבאה. החידות מתמקדות בעיקר באבטחת מידע, קריפטוגרפיה וסטגנוגרפיה.
הארגון מפיץ הודעות באינטרנט, ולעיתים משאיר רמזים במקומות ברחבי העולם. ניתן למנות מדינות כארצות הברית, קוריאה, פולין, רוסיה, יפן, צרפת וספרד. כמו כן, רמזים אחרים נמצאים במדיומים תקשורתיים שונים: אינטרנט, טלפון, מוזיקה, תקליטורי לינוקס שונים, נייר פיזי ועוד. 
לאחר שרשויות צ'ילה טענו] כי ציקדה 3301 הוא ארגון האקרים ועוסק בפעילויות בלתי חוקיות, הארגון הגיב בהודעה, חתומת PGP, כי הם מכחישים כל עיסוק בפעילות לא חוקית. כמו כן, צי ארצות הברית פרסם בשנת 2014 אתגר הצפנה המבוסס על חידות הארגון.
טיסה 301 של לאו איירליינס

הטיסה

המטוס בעל הרישום RDPL-34233, טס לראשונה ב-6 במרץ 2013, והוא נמסר לחברת התעופה ב-29 במרץ.
טיסה 301 המריאה מויינטיאן בשעה 14:45 שעון מקומי, והתרסקה בסביבות השעה 16:00. מזג האוויר היה מעונן, בעקבות סופת הטייפון נארי שהשתוללה אותה שעה בוייטנאם הסמוכה. 
תאונה זו היא הראשונה בה מעורב הדגם החדיש של ה-ATR 72, ה-ATR 72-600. תאונה זו היא הקטלנית ביותר שהתרחשה על אדמת לאוס, והקטלנית ביותר בחברת התעופה שנוסדה בשנת 1976.
הזרימה המהירה במקונג הקשתה על איסוף הנספים ושברי המטוס. עד 23 באוקטובר נאספו 44 גופות מתוך 49 הנספים. אחדים מהם נמצאו במרחק 19 ק"מ ממקום ההתרסקות.

חקירת התאונה

הרשויות בלאוס פתחו בחקירת התאונה. יצרנית המטוס ATR, יחד עם המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית של צרפת שלחו צוות של ארבע חוקרים על מנת לסייע בחקירה. 
שרידי המטוס נמשו מהמקונג ב-22 באוקטובר, וכעבור ימים אחדים נמשו הקופסאות השחורות של המטוס.
לפי דו"ח חקירת התאונה, הגורם לה הוא כישלון של הטייסים לנחות בבטחה בתנאי מזג האוויר המשתנים, לאחר שנכשלו בניסיון הנחיתה הראשון.
דעת (כתב עת)

דעת הוא כתב עת בהוצאת המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בר-אילן. כתב העת דעת מוקדש למחקרים בתחום הפילוסופיה היהודית והקבלה. אלה נידונים מנקודות מבט שונות: פילוסופית, תאולוגית, תולדות הרעיונות, היסטורית, ביוגרפית, ביבליוגרפית, מחקר השוואתי וכיוצא באלה.
עורכו הראשון של דעת היה עמנואל לוינס, אותו החליף נחום אריאלי, ובמשך שנים רבות ערך את כתב העת פרופ' משה חלמיש. החל משנת 2016 עורכי דעת הם: דב שוורץ, אבי אלקיים וחנוך בן-פזי. כתב העת יוצא פעמיים בשנה. נכון ל-2015 יצאו 80 חוברות, חלקן חוברות כפולות או משולשות. ב-2015 נוסף כתב העת למאגר כתבי העת JSTOR.
חברי המערכת, בנוסף למשה חלמיש הם אפרים מאיר, דב שוורץ וחנה כשר. חברי המועצה המורחבת של כתב העת הם משה אידל, יעקב בלידשטיין, יוסף דן, שלום רוזנברג ואליעזר שביד.
תפילת המחרוזת

תפילת המחרוזת (בלטינית Rosarium, רוזריום, שיח ורדים) היא תפילה קתולית מסורתית. שמה מתאר את מחרוזת התפילה אשר משמשת למנות את התפילות היוצרות את תפילת המחרוזת. התפילה מורכבת מעשורים, וכל עשור מתחיל בחזרות על תפילת האדון, ולאחריו נאמרות עשר חזרות על תפילת אווה מריה. העשור מסתיים בביצוע בודד של גלוריה פאטרי (Gloria Patri) ולעיתים גם בביצוע תפילת פטימה (Orações do Anjo). במסגרת תפילת המחרוזת חוזרים על העשורים מספר פעמים, ובכל פעם מתמקדים באחד מרזי תפילת המחרוזת, העוסקים בחייו של ישו. חמשה-עשר הרזים המסורתיים של תפילת המחרוזת תוקננו על ידי האפיפיור פיוס החמישי במאה ה-16. ישנן שלוש קבוצות של רזים, חמישה בכל קבוצה - רזי החדווה, רזי המכאוב ורזי התהילה. בשנת 2002 האפיפיור יוחנן פאולוס השני הוסיף חמישה רזים אופציונליים אשר מכונים רזי האור, ובכך הביא את הסך הכולל של הרזים לעשרים.