google/wiki40b huggingface dataset:
מטרופוליס (סרט)

גרסאות

פריץ לאנג יצר סרט באורך של 210 דקות. גרסה זו גם הוצגה בהצגת הבכורה בברלין. לאחר מכן, בארצות הברית, עברה הגרסה עריכות וקיצוצים שנראו נחוצים למפיצים האמריקאים, וכמעט רבע ממנה, כולל מספר סצנות מפתח, קוצצו. גרסה זו, בת 114 דקות, היא הגרסה המופצת לקהל צופי הקולנוע עד היום; בעוד שהגרסה המקורית נחשבה במשך שנים לאבודה. ב-2 ביולי 2008 הודיעה מנהלת ארכיון קולנוע בבואנוס איירס כי נמצאה הגרסה המקורית, והיא עברה תהליכי שיפוץ. בתום תקופה ארוכה בה הסרט שופץ, הסרט המשופץ הוצג בהקרנת בכורה בו-זמנית בברלין ובפרנקפורט ב-12 בפברואר 2010.

עלילה

בעיר הדיסטופית והממוכנת מטרופוליס חיים שני מעמדות מעל ומתחת לפני האדמה, בעיר תחתונה חיים הפועלים בתת-תנאים ובזיהום ומשרתים את מכונות הענק בעוד האליטה חיה בעיר עליונה. פרדר, בן מעמד האדונים יורד אל העיר התחתונה של הפועלים ומתאהב במנהיגת הפועלים מריה. פרדר מזועזע מתת התנאים שבהם הפועלים חיים. הוא פונה לאביו ומתעמת אתו בנושא זה.
אביו של פרדר מבקש מרוטוואנג, המדען המטורף, ליצור רובוט שיחליף את מריה. מריה הרובוט מסיתה את הפועלים למרד. הרובוטית מורה לפועלים להרוס את מכונת הסכר (ובכך הם מציפים את עיר הפועלים התת-קרקעית).
הפועלים זועמים משום שהם חושבים שהרובוטית הטביעה את משפחתם ושורפים אותה ובתוך כך הם מגלים שהיא מלאכותית. פרדר יוצא להציל את אהובתו שנחטפה על ידי רוטוואנג ונאבק אתו על גג הקתדרלה. המדען נופל אל מותו בעוד שני המעמדות בעיר מתאחדים.

עיצוב

התפאורה והתלבושות השפיעו על העיצוב בקולנוע במשך שנים רבות. אחד החידושים החשובים בסרט היה השימוש במודלים מוקטנים שצולמו באמצעות מראה, וכך התקבלו תמונות מרשימות של עיר ענקית מודרנית. גורדי השחקים של ניו יורק היוו מודל לעיר העתיד, המזכירה את הרישומים האוטופיים של האדריכל הפוטוריסטי אנטוניו סנט'אליה. את תפאורת הסרט עיצבו אוטו הונט (Otto Hunte), קרל פולברכט (Karl Vollbrecht) ואריך קטלהוט (Erich Ketlehut). הסגנון הגאומטרי המכני של התפאורה הושפע מסגנון האר דקו. הדבר בולט במיוחד במיוחד בעיטור האדריכלי. הדמות המרשימה של הרובוט מזכירה מאוד את "המסכה בצהוב ושחור" (1923) של אוסקר שלמר (Schlemmer). חלק משמלות הנשים לקוחות מאוסף הבאוהאוס של שלמר. הבית של המדען המשוגע הוא דגם כמעט מדויק של הווילה שעיצב האדריכל האקספרסיוניסטי אוטו ברטנינג (Bartning). דמות המופיעה בחלומו של פדר מעוצבת בהשפעת מסכות אפריקניות שהוצגו באחד המוזאונים של ברלין, מודל האהוב על ציירים אקספרסיוניסטים רבים. הגנים הנצחיים עוצבו בסגנון "היוגנדסטיל". במשחקי אור-צל דרמטיים ניכרת השפעה של סרט אקספרסיוניסטי גרמני אחר - "הקבינט של דוקטור קליגרי" (1919).

השפעת הסרט

בכתב עת מהתקופה תואר הסרט: "מתכון למטרופוליס: קחו עשרה טון של פחד, ערבבו עם 10% של סנטימנטליות, הוסיפו מיסטיציזם לפי הטעם, וערבבו עם מארקים (כמה מיליונים)".]
הדימוי של "מטרופוליס" שהופיע בסרט השפיע על אופן הצגתה של העיר המודרנית עד עצם היום הזה. דוגמה אחת ניתן למצוא בקליפ לשיר של ג'ורג' מייקל, "פריק" (Freek) - הדימוי שפותח את הקליפ הוא עיר העתיד הענקית והממוכנת. צורת הבניינים המונומנטליים, התנועה העזה, כלי התעופה - כל זה מזכיר תמונות פתיחה מהסרט "מטרופוליס".
באלבום "איש המכונה" של קרפטוורק משנת 1978 מופיע שיר בשם מטרופוליס.
בנוסף, קטעים מתוך הסרט מופיעים הקליפ השיר "Radio Ga Ga" של להקת קווין.
מיכאיל פייגין

ביוגרפיה

פייגין השתתף בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-20 בתחרויות נוער שנערכו בעירו. בשנת 1995 הוא זכה במקומות 3–4 באליפות אוקראינה בשחמט, ובשנת 1996 היה שלישי.
בתחילת המאה ה-21 הוא היגר לגרמניה. פייגין משתתף בעיקר בתחרויות לקבוצות בנבחרת KSK Rochade Eupen-Kelmis הבלגית.
קפה דה פלור

קפה דה פלור (בצרפתית: Café de Flore) הוא בית הקפה הוותיק ביותר בפריז. הוא שוכן בפינת הרחובות שדרות סן ז'רמן ורחוב סן בנואה, סן ז'רמן דה פרה והרובע השישי של פריז. הוא נודע בשל הלקוחות הידועים שפקדו אותו.

היסטוריה

הקפה נוסד בשנות השמונים של המאה ה-19, בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. שמו לקוח מפסלה של פלורה , אלת הפרחים ועונת האביב במיתולוגיה הרומית, הניצב בצידה השני של השדרה. הסופרים ז'וריס-קרל הויסמנס ורמי דה גורמון היו שניים מהידוענים הראשונים שנמנו על סועדיו הקבועים של המקום. בשלהי המאה ה-19 שארל מוראס כתב את ספרו Au signe de Flore בקומתו הראשונה של קפה דה פלור, בה גם נוסדה Revue d'Action Française בשנת 1899.
קפה דה פלור נודע כמקום מפגש של סופרים ופילוסופים. ז'ורז' בטאיי ,‏ Robert Desnos, ‏Léon-Paul Fargue, ‏רֵמוֹן קֶנוֹ היו בין באי המקום הקבועים, כמו גם פבלו פיקאסו.

ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי היה אף הוא לקוח קפה של קפה דה פלור במהלך שהותו בצרפת בשנות העשרים של המאה העשרים.
קפה דה פלור מעוצב בסגנון אר דקו עם מושבים בצבע אדום, מהגוני ומראות, וחזותו השתנתה רק במעט מאז מלחמת העולם השנייה. מתחרהו העיקרי, 
קפה לה דה מאגו היה חביב על האליטה האינטלקטואלית הצרפתית בתום מלחמת העולם השנייה. במאמרו "סיפורם של בני בתי קפה" ובספרו "פריז לירח", הסופר האמריקני אדם גרופניק  נותן הסברים אפשריים לכך שקפה דה פלור נהפך בשלהי שנות התשעים לפופולרי ואופנתי יותר מאשר קפה לה דה מאגו, חרף העובדה שלה דה מאגו היה הקפה החביב על ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, אלבר קאמי והוגים מפורסמים נוספים בשנות הארבעים ושנות החמישים.
פרס דה פלור  אותו ייסד פרדריק בגבדה בשנת 1994, מחולק מדי שנה בקפה דה פלור.
ניקולאי לבדב

ביוגרפיה

אביו, איגור ניקולאייביץ' לבדב, היה קצין במשמר הגבול הסובייטי ולאחר מכן עבד כמהנדס במפעל אלקטרוני בעיר קישינב. ניקולאי נקרא על שם סבו. אמו, ילנה אלכסיי בנה, הייתה כלכלנית ומוצאה ממשפחת קוזאקים, מדרום רוסיה.
כבר מילדותו ניקולאי נמשך לתחום הקולנוע, דבר שהוריו טיפחו אצלו ותמכו בו.
הוא למד עיתונות באוניברסיטת מוסקבה וסיים לימודיו שם ב-1991 ובשנת 1993 השלים את לימודי התסריטאות מ-VGIK. במקביל ללימודיו עבד כעיתונאי בטלוויזיה המולדבית וכתב מספר תוכניות ילדים לטלוויזיה.
בשנים 1995-1996 היה לבמאי ותסריט הגרסה הרוסית של "רחוב סומסום", ששודרה בערוצים NTV וב-ORT.
משנת 1997 החל לביים סרטי קולנוע בכוחות עצמו ועם השנים ביים סרטים מוצלחים לרבות, "הכוכב", "כלב זאב" (שהיה לסרט הפנטזיה הראשון מסוגו ברוסיה), "אגדה מספר 17" (שזכה להצלחה רבה בקולנוע הרוסי) וסרט האסונות "הטיסה".

חייו האישיים

הוא נשוי לאירינה לבדבה, כלכלנית. יש לו בת אחת: סבטלנה.
מנדנה סייפדיניפור

ביוגרפיה

סייפדיניפור גדלה בגרמניה. היא למדה בלשנות ולימודים איראניים באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם השלימה תואר שני. לאחר מכן השלימה דוקטורט במכון מקס פלאנק לפסיכובלשנות באוניברסיטת ראדבאוט בניימכן, שם למדה בין השנים 2000 ל-2005. עבודת הדוקטור שלה נקראה "אי-רהיטות: הפרעות לדיבור ולתנועה". לאחר מכן עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד משנת 2007 עד 2010.
לאחר שהות קצרה נוספת במכון מקס פלאנק, עברה סייפדיניפור בשנת 2010 לבית הספר ללימודי אפריקה והמזרח (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם כיהנה כראש התוכנית לתיעוד שפות נכחדות, אשר מאז 2002 מעניקה מענקים לתיעוד שפות נכחדות, במימון קרן ארקדיה. מאז 2014 מנהלת סייפדיניפור את ארכיון השפות בסכנת הכחדה (ELAR), שעוסק בשימור דיגיטלי של שפות בסכנת הכחדה ומנגיש את האוסף לכל העולם דרך האינטרנט.
בהיותה מומחית בתחום השימוש בשפה, ובמולטימדיה, סייפדיניפור מדריכה מדענים בדרכי איסוף והנגשה של אוספי מולטימדיה של שפות בסכנת הכחדה.
סייפדיניפור מלמדת קורסים בנושא המודוס החזותי של השפה, השימוש בוידאו במחקר שטח על שפות בסכנת הכחדה, פסיכולוגיית שפה, ושימוש בשפה. תחומי המחקר שלה מתמקדים בתיעוד (וידאו ושמע) של שימוש בשפה, פסיכובלשנות, והפקת שפה.
איוב ת'אבת

איוב ת'אבת (ערבית: ايوب ثابت; 1884 - פברואר 1947) היה פוליטיקאי לבנוני ממוצא פרוטסטנטי.

ביוגרפיה

ת'אבת נולד בביירות למשפחה מארונית ששורשיה בבחמדון, אך הוא עצמו המיר את דתו לפרוטסטנטיות. הוא למד באוניברסיטה הסורית פרוטסטנטית בביירות. בשנת 1905 הוא היגר לארצות הברית בה למד רפואה ועבד במשך מספר שנים. בשובו לביירות הוא היה לפעיל מרכזי בתנועת הרפורמה אל-גמיעה אל-איסלמיה ואף מונה למזכיר הארגון. בשנת 1913 הוא שהה בפריס ויצר קשרים עם שלטונות צרפת. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שהה בארצות הברית ופעל בהסברה למען צרפת בקרב יוצאי לבנון. ת'אבת היה מתומכי הפן ערביות ועל פעילותו נגד האימפריה העות'מאנית הוא נדון למוות בהיעדרו שלוש פעמים. ת'אבת הטיף לסילוק הטורקים והקמת אוטונומיה ערבית בחסות המעצמות. אחרי המלחמה נבחר ת'אבת לפרלמנט כנציג המיעוטים. 
בשנת 1926 הוא כיהן בסנאט הלבנוני ופעל עם אמיל אדה להחליף את ראש הממשלה אוגוסטה אדיב פשה במוחמד אל-ג'יסר. בשנת 1928, בלחצו של הנציב העליון הצרפתי, אוגוסטה הנרי פונסוט, מונה ת'אבת לשר הפנים והבריאות. פונסוט ביקש בכך לפצות את ת'אבת על נאמנותו וגם קיווה שת'אבת יבצע רפורמות נדרשות בצמצום הבירוקרטיה. בתחילה, הממשלה אכן פעלה לצמצום הבירוקרטיה דרך פיטורי עובדים. אולם העובדים שפוטרו היו בעיקר מוסלמים או כאלו שהיו מזוהים עם יריבים פוליטיים, מה שהביא ביקורת רבה על הממשלה. בבחירות של 1929 הפסיד ת'אבת את מושב המיעוטים בפרלמנט לעבדאללה איסהק הארמני. 
במפקד שהתקיים בלבנון בשנת 1932 נרשם ת'אבת כחסר דת. ת'אבת המשיך לכהן כשר, ובאוגוסט 1934 הוא היה אחד מארבעת המועמדים לנשיאות לבנון. הוא נחשב לפופולרי בקרב נוצרים ומוסלמים, אולם היותו פרוטסטנטי הציגה את סיכוייו כנמוכים. בנובמבר 1934, לאור התפטרותו של שארל דבאס היה אחד משני המועמדים להחליפו כיושב ראש הפרלמנט, אך הוא ויתר על המשרה שנמסרה לפייטרו טראד.
ב-30 בינואר 1936, מונה על ידי אמיל אדה למזכיר המדינה, וכיהן בתפקיד זה עד ל-5 בינואר 1937. במרץ 1943 מונה ת'אבת לנשיא לבנון הזמני ולראש ממשלה זמנית בת שלושה חברים לצורך קיום בחירות חדשות. ת'אבת ניסה לעכב את קיום הבחירות, אולם נאלץ לבסוף לקבוע מועד ביוני 1943 מועד לבחירות.
לקראת הבחירות, קבע ת'אבת שבפרלמנט יהיו 32 מושבים לנוצרים ו-22 למוסלמים, חלוקה שנתנה לנוצרים המארונים רוב בפרלמנט. קביעה זאת נעשתה על ידי הכללה של אזרחים לבנונים שהגרו ממנו, שהיו ברובם הגדול נוצרים, בתוך בעלי זכות הבחירה. קביעה זאת עוררה תרעומת רבה מצד המוסלמים, והגנרל הבריטי ספירס, שצידד במוסלמים הביא להחלפתו של ת'אבת, ביולי 1943. בבחירות התמודד במסגרת "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. הוא נבחר לפרלמנט במחוז ביירות והיה לאחד מראשי האופוזיציה. בתחילת 1944 בדיון על הסכם מכס עם סוריה, תמך בהסכם נגד עמדתם של עמיתיו הלאומיים, בטענו שההסכם השיג את מה שניתן. במרץ 1945, בעקבות הקמת הליגה הערבית, נפגש עם אמיל אדה ואלפרד נקאש לדון בדרכים לשמור על עצמאות לבנון.
ת'אבת נפטר בביירות בפברואר 1947 בעת שכיהן כציר בפרלמנט הלבנוני.
Endless Love

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי ליונל ריצ'י. בשנת 1981, עלה לאקרנים הסרט "אהבה אין סופית". פסקול הסרט Endless Love: Original Motion Picture Soundtrack, יצא לאור באותה השנה, תוך שזכה להצלחה רבה בארצות הברית. באוגוסט 2018, דורג השיר כאחד מהשירים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי מגזין הבילבורד.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.

רקע

השיר נכתב והולחן על ידי ליונל ריצ'י, אך גרסה זו הופקה על ידי וולטר אפנסייף, שעבד עם קארי על אלבומים ושירים שונים במהלך הקריירה שלה. השיר הוקלט על ידי השניים כבר בשנת 1994, וכמה שבועות לאחר מכן, יצא כסינגל מתוך אלבומו של ונדרוס.
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הכסף, על מכירות של למעלה מ-230,000 עותקים במדינה.

רקע

בשנת 2011, החליט ריצ'י לפנות לטוויין, תוך שהציע לה להקליט את השיר מחדש. טוויין נענתה להצעה, והשניים הקליטו מחדש את השיר. זו הייתה הפעם השנייה בה ריצ'י הוציא את השיר כסינגל, לאחר שבשנת 1981, הוציא את השיר כסינגל בפעם הראשונה ביחד עם דיאנה רוס.
תהליך הקלטת השיר שודר לראשונה בתוכנית הטלוויזיה של טוויין "Why Not? with Shania Twain", שם הוא גם נחשף לראשונה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליונל ריצ'י ב-23 במרץ 2012, חודש לאחר צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ריצ'י, כשהוא יושב בסלון הבית שלו, תוך שהוא לבוש בבגדים לבנים. בהמשך, ניתן לראות את טוויין, כשהיא לבושה בשמלה לבנה גם כן.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-63 מיליון צפיות.
בר רשות

בחוק הישראלי, בר רשות או בר רשות במקרקעין הוא בעל רשות להשתמש במקרקעין שלא על פי אחת מחמש הדרכים המנויות בחוק המקרקעין. זכויות בר הרשות אינן מוסדרות בחקיקה אלא רק בפסיקה.

מקור הזכות

בר רשות במקרקעין מקבל את זכותו להשתמש במקרקעין מבעל הקרקע. זכות זאת יכולה להינתן מפורשות בהסכם בכתב או בעל פה, או יכול להינתן מכללא, כאשר בר הרשות משתמש שנים רבות בקרקע בידיעת בעל הקרקע, ללא שבעל הקרקע מוחה על כך. לדוגמה, בעלי הזיכיון להפעיל את החוף השקט בשכונת בת גלים בחיפה, הקימו חניון על חלקת קרקע שנוצרה ליד החוף מהצטברות סחף. בית המשפט קבע שבעלי הקרקע העניקו לבעלי הזיכיון רשות במקרקעין מכללא, מכיוון שלא מחו על הקמת החניון.
רבים מאלו שקבלו מעמד של בר רשות מכללא עשו זאת בקרקעות של המדינה מתוקף שימוש בקרקע במשך שנים רבות. קבוצה שנייה של ברי רשות היא אגודות שיתופיות המקבלות זכויות בר רשות מרשות מקרקעי ישראל. קבוצה שלישית של ברי רשות מתקבלת בנכסים פרטיים, למשל כאשר הורים מרשים לילד שלהם להתגורר במגרש הסמוך לביתם.
דומניקו לורנצו פונציאני

חייו

פונציאני נולד במודנה בשנת 1719. בשנת 1742 הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת סן קרלו והתקבל לכמורה בקולג' לעורכי דין. כפרופסור הוא לימד במשך 30 שנים עד לפרישתו בשנת 1772. בשנת 1764 הפך לכומר ובשנת 1766 נהיה לקָנוֹן בקתדרלה של מודנה. בשנת 1784 נהיה לכומר הראשי וקיבל תואר של מזכיר בית המשפט האפוסטולי. פונציאני מת בשנת 1796 ונקבר בקתדרלה של מודנה. 
פונציאני היה מיודד עם שחקני שחמט אחרים במודנה כמו ארקול דל ריו וגיאמבטיסטה לולי ושלושתם נודעו כאמנים ממודנה. בשנת 1769 פונציאני פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו "המשחק הבלתי ניתן להשוואה של השחמט"  "Il giuoco incomparabile degli scacchi". משום שפונציאני לא כלל את שמו ביצירה אלא כתב "המחבר ממודנה" המחבר זוהה כאלמוני. המהדורה השנייה משנת 1782 שופרה רבות והניחה את היסודות לגישה האיטלקית לשחמט כפי שהודגמה על ידי אמנים איטלקיים מהמאה ה-17 כגון ג'ואקינו גרקו. הגם שבמהדורה השנייה פונציאני זיהה את עצמו כמחבר, התרגום משנת 1820 של הקצין הימי האנגלי סמית בשם העט בניגהם ייחס את היצירה לדל ריו. 
עבודתו של פונציאני היא המדריך המעשי הטוב ביותר שנוצר על ידי האמנים ממודנה. כמו הכתבים של דל ריו ולולי, פונציאני עוסק רק בשלבי הפתיחה והסיום, ללא כל דיון במציעה. בפתיחה, המטרה העיקרית היא להשיג את מקסימום הניידות לכלים, תוך כוונון לנקודות החולשה כמו ערוגות ו2 או ו7. לא יוחסה חשיבות למבנה הרגלים או תמיכה ברגלים מרכזיים - השימוש ברגלים היה כדי להבריח את כלי היריב אחורה.
בפתיחה ידוע פונציאני במיוחד בשל פתיחת פונציאני (1. ה4 ה5 2. ג3) למרות שהוא לא יצר אותה במקור והיא אף פורסמה על ידי לואיס רמירה דה לוצנה בסביבות 1497. שמו מוזכר כדין לגמביט הנגדי (1. ה4 ה5 2. ג3 ו5) הקרוי על שמו משום שהוא פרסם את הניתוח הראשון בשנת 1782.
תיכון דרכא רמון ע"ש אילן ואסף רמון

תולדות בית הספר

עד 2009 בגדרה פעל תיכון אחד - תיכון דרכא ע"ש מנחם בגין. לאחר שהאוכלוסייה בגדרה התפתחה, נבע צורך להקים תיכון נוסף שיצמצם את העומס והצפיפות בתיכון השני. התיכון הוקם על ידי ד"ר סיגל סטרשנוב, שניהלה תיכון אחר במועצה אזורית גזר. בעת פתיחת בית הספר היו רק שתי שכבות, שכבת ז' ושכבת ח'. בית הספר גדל ומתפתח בכל שנת לימודים. החל משנת 2015 בבית הספר קיים מבנה אודיטוריום וקפיטריה שנחנכו שנתיים לאחר מכן. בשנת 2017 החלו בניות אולם ספורט שהושלמו סופית עם פתיחת שנה"ל תשע"ט. כיום אולם הספורט של בית הספר משמש לשם שיעורי חינוך גופני פנימיים ולפעיליות אחרות של הקהילה המקומית בגדרה.
המוטו של התיכון היא "בית לחינוך מדעי ודיאלוג חברתי". האמרה באה מכך שבבית הספר ישנן מגמות מדעיות רבות לכן התיכון מתגאה בכך. הבית ספר מקדם דיאלוג בקרב התלמידים והמורים ובין עצמם. באמצעות שיח חברתי מתקיימות פעילויות מגוונות בבית הספר. החל ממפגשים רב תרבותיים, מעגלי שיח רב גילאי,  שכבות בוגרות חונכות את השכבות הצעירות, כתיבה יוצרת ועוד.

משמעות השם והסמל

בית הספר נבנה על מטע רימונים, לכן השם "רימונים" הוצע להיות שמו של התיכון. לאחר הקמתו נערכה הצבעה בקרב הצוות החינוכי של בית הספר לגבי שמו. בין השמות שהוצעו: רמון (על שם אילן רמון), רימונים והדרים. לבסוף השם רמון נבחר, והבית ספר מנציח את פעילותו ומורשתו של אילן רמון ומדגיש ערכים שבהם רמון דגל. הסמל צוייר ונהגה על ידי אופירה אייזנברג, מורה לתנ"ך שנמנתה בין מקימי התיכון. בסמל ניתן לראות כוכבים, בהקשר לחלל החיצון שבו נספה רמון.

מבנה

בית הספר מכיל ארבעה בניינים מרכזיים - בניין לשכבות ז'-ח', בניין לשכבות ט'-י', בניין לשכבות י"א-י"ב וכן בניין הנהלה בו נמצאים משרדי ההנהלה והמזכירות. כל הבניינים שלהלן מחוברים בקומתם השנייה, כך שכל הבית ספר מחובר למרפסת בצורת כיכר עירונית אחת גדולה. 
בבית ספר ישנו מגרש (גם מגרש כדורגל וגם מגרש כדורסל) שמרכז את רוב פעילויות הספורט בבית הספר. במגרש מתקיימים כל הטקסים והוא אזור מרכזי בתיכון. כמו כן בבית ספר יש גם שטחים פתוחים רבים שמשמשים כמקום בילוי ורוגע להרבה תלמידים. באותם שטחים פתוחים מתקיימים לעיתים גם שיעורי של"ח.
פיטר פינץ'

ביוגרפיה

פינץ' נולד בלונדון, בנם של כימאי ומטפס הרים אוסטרלי בשם ג'ורג' פינץ׳ (אשר ניסה לטפס על האוורסט במשלחת הראשונה ביחד ג'ורג' מאלורי) ושל אלישיה גלאדייס פישר הבריטית, הוריו של פינץ' התגרשו כאשר היה בן שנתיים.
כשהגיע לגיל 40 נחשף לעובדה שג'ורג' פינץ' אינו אביו הביולוגי, ושאביו האמיתי היה חייל בצבא ההודי. במשמורת על הילד זכה ג'ורג' ופיטר נלקח מאמו ועבר לגור עם "סבתו" לורה פינץ' בהודו ובצרפת, לפני שנסע בגיל 10 לאוסטרליה לגור עם דודו בסידני.
למד במוסדות לימוד צרפתיים עד לגיל 10 ולאחר מכן בתיכון מקומי בסידני.

קריירת משחק

לאחר שסיים את לימודיו החל להופיע עבור במאית התיאטרון האוסטרלית דוריס פיטון, הופיע במופע הוודוויל "Royal Easter Show" השנתי שהופק לקראת חג הפסחא. בעקבות המלצות שקיבל עבר פינץ' לשדר ברדיו האוסטרלי ולאחר מכן גם השתתף בסדרת דרמה. את כישוריו גילה שחקן הקולנוע לורנס אוליבייה שהזמין אותו להופיע על בימות התיאטרון בלונדון. פינץ' סבל מפחד במה ולכן החליט לנטוש את התיאטרון ועבר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 לסרטים אוסטרלים כגון: "העכברים של טובורק", "הרכבת של אבנט" ו"מצאתי מכלאה". 
עבר להוליווד ב-1950 והשתתף בסרט "The Miniver Story", ב-1956 קיבל תפקיד גדול ראשון בעיבוד הקולנועי "עיירה כמו אליס" עליו קיבל את פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, באותה שנה הופיע בסרט המלחמה הבריטי "הקרב על נהר פלאט".
ב-1959 זכה לתפקיד מרכזי בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה", שם גילם את ד"ר פורטונטי.
בתחילת שנות ה-60 זכה בשני פרסי באפט"א, פרס MIFF ופרס דב הזהב לשחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל ברלין על הופעותיו הראשיות בסרטים "משפטי אוסקר ויילד" ו"אין אהבה לג'וני".
שיחק בסרט ההרפתקאות "מעוף הפניקס" בדמותו של קפטן האריס, בדרמה התקופתית של ג'ון שלזינגר "הרחק מן ההמון הסוער" ובדרמה הבריטית "אוכל הדלעת".
שיתוף הפעולה השני של פינץ' ושל הבמאי ג'ון שלזינגר היה ב-1971 בסרט "יום ראשון הארור", עבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס הבאפט"א הרביעי שלו.
בסרט הופיע פינץ' כד"ר דניאל הירש, רופא יהודי הומו מזדקן החולם  על נסיעה משותפת ליוון עם אמן צעיר המנהל מערכת יחסים מקבילה עם גרושה בשם אלכס גרווייל (גלנדה ג'קסון).  

ב-1976 השתתף בתפקיד ראשי בסאטירה של סידני לומט "רשת שידור", תפקידו בסרט היה הווארד ביל מנחה תוכנית הטוק שואו "חדשות הערב" אשר מפוטר בבושת פנים מתפקידו, מאבד את שפיותו והופך למטיף כנגד התקשורת. 
פינץ' נפטר ב-14 בינואר 1977 מהתקף לב בבית מלון בברלי הילס, כשבועיים לפני שהופעתו זיכתה אותו בפרס גלובוס הזהב וכחודשיים לפני טקס האוסקר בו הפך השחקן האוסטרלי הראשון בהיסטוריה שזוכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לאחר מותו. את הפרס עלתה לקבל אלמנתו אלנתה פינץ'.
עוד לפני מותו זכה לגלם את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בסרט "פשיטה על אנטבה", המתאר את סיפורו של המבצע של סיירת מטכ"ל "מבצע יונתן", הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי.

חיים אישיים

היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו: נישואיו הראשונים היו לבלרינה רוסייה בשם תמרה רצ'מצ'יץ, השניים היו לשחקנית הדרום אפריקאית יולנדה טורנבול.
פינץ' נישא בפעם השלישית למאביס "אלנתה" בארט.
לפינץ' ארבעה ילדים משלושת נישואיו.
נקבר ב"בית הקברות הוליווד לנצח" שבהוליווד, לוס אנג'לס.
קרועים

פרסים

הסדרה הייתה מועמדת פעמיים לפרס באפט"א בקטגוריה "קומדיית המצבים הטובה ביותר". ב-2010 זכתה התוכנית בפרס בחירת הקהל, וב-2011 זכתה הסדרה בפרס "קומדיית המצבים הטובה ביותר" בטקס פרסי הבריטיש קומדי.

סרט קולנוע

ב-17 באוגוסט 2011 יצא סרט קולנוע המבוסס על הסדרה, שהפך להצלחה מסחרית באנגליה ובשאר הממלכה המאוחדת.
באוגוסט 2014 יצא לאקרנים סרט ההמשך "קרועים 2".
תעריף עומס וזמן

תעריף עומס וזמן (תעו"ז) (Energy demand management ) הוא סוג של תעריף שמציעה חברת חשמל ללקוחותיה במטרה לווסת את צריכת החשמל הארצית על ידי עידוד הצרכנים לצרוך חשמל בשעות בהן הצריכה הכללית נמוכה. שימוש בתעריף זה משתלב בהחלטת ממשלה מנובמבר 2010, בנושא התוכנית הלאומית להפחתת פליטות גזי חממה בישראל.

רקע

צריכת החשמל הארצית איננה אחידה וקיימות בה שעות גאות (צריכה גבוהה) ושעות שפל (צריכה נמוכה). חברת החשמל מחויבת לספק חשמל לכל צרכניה בכל זמן וכמות שנדרשת. ייצור החשמל נעשה, רוב הזמן, על ידי תחנות כח יעילות אולם בשעות עומס עולה הביקוש לחשמל והחברה נאלצת להפעיל תחנות פחות יעילות (ישנות, מופעלות פחם/מזוט, טורבינת גז ועוד) שעלות הפעלתן יקרה יחסית ובחלק מהמקרים אף מזהמת יותר. אופן פעולה זו מייקר את עלות ייצור החשמל ומוריד את רווחיות החברה מאחר שמחיר החשמל הנמכר מוכתב על ידי הרשות לשירותים ציבוריים - חשמל.
שמואל יצחק הילמן

הרב שמואל יצחק הילמן (י"ב בתמוז תרכ"ח, 2 ביולי 1868 - י"ח בסיוון תשי"ג, 1 ביוני 1953) היה הרב הראשי של גלאזגו וראב"ד לונדון, מחבר סדרת ספרי אור הישר. חותנו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

תולדותיו

נולד בשאדובו, מחוז קובנה, ליטא, לרב אברהם חיים הילמן, מצאצאי הרב שמואל הילמן, רבה של מץ. אמו פיה רבקה הייתה מצאצאי הרב יחזקאל קצינאלפוגין, בעל "כנסת יחזקאל". בצעירותו למד תורה מדודיו, הרב מרדכי הילמן, אב"ד פסבאטין, והרב נח יעקב הילמן. למד בישיבת וולוז'ין והוסמך לרבנות על ידי הרב אליהו דוד רבינוביץ תאומים, הרב רפאל שפירא, הרב מאיר שמחה הכהן והרב יעקב דוד וילבסקי.
בשנת תר"נ (1890) נישא לחיה שיינה, בת יצחק צבי קמפנר. בשנת תרנ"ז (1897), כשהיה בן פחות משלושים, מונה לרב וראש בית דין ברזינו, פלך מינסק בבלארוס. בשנת תרס"ח (1908) היגר לבריטניה כדי לכהן כרב הראשי של גלאזגו שבסקוטלנד. בשנת תרע"ד (1914) התמנה לראב"ד לונדון. בתקופת כהונתו בלונדון פעל לסייע ליהודי בלגיה שהתגוררו כפליטים באנגליה במלחמת העולם הראשונה, ועל כך קיבל מדליית זהב מאת אלברט, מלך בלגיה. 
בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. ייסד את ישיבת אוהל תורה בשכונת רחביה, ששימשה ככולל לאברכים תלמידי חכמים נודעים. בין חברי הכולל: הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב בנימין יהושע זילבר והרב ברוך יצחק לוין.
את עיקר זמנו הקדיש לכתיבת סדרת ספריו – "אור הישר", המכילה כעשרים כרכים ובהם חידושים, הערות וציונים על כל ספרות המקרא, התנ"ך, המדרש, המשנה, התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי והרמב"ם. בשנת תש"ח (1948) קיבל את פרס הרב קוק על שני כרכי "אור הישר" על התלמוד הירושלמי. 
הרב הילמן נפטר בירושלים בשנת 1953, ונקבר בבית הקברות סנהדריה. ספדוהו חתנו הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב איסר זלמן מלצר (עמו למד בישיבת וולוז'ין), שר הדתות משה שפירא. באזכרה בלונדון נשאו דברים הרב ישראל ברודי והרב יחזקאל אברמסקי. בתו, שרה הרצוג, הייתה אשת הרב הראשי הרצוג. בנו, דוד הילמן, היה אמן בלונדון, ובין השאר עיטר אחד עשר חלונות ויטראז' בבית הכנסת היכל שלמה בירושלים.
חדר חושך (צילום)

חדר חושך הוא חדר המעוצב כך שיהיה חשוך לחלוטין על מנת לאפשר עיבוד של חומרי צילום הרגישים לאור כגון נייר צילום או סרט צילום. בחדרי חושך נעשה שימוש מאז הומצא תהליך הצילום בתחילת המאה ה-19. לחדרי חושך מאפיינים שונים ומגוונים, ומאז החל תהליך הפיתוח של תמונות מאפשרת העבודה בחדרי חושך שליטה מוחלטת על תהליך היצירה הטכני.
העבודה בחדר חושך עם נייר צילום שחור-לבן היא יוצאת דופן, שכן נייר זה רגיש רק לחלק מסקאלת הצבעים ולכן ניתן לעבוד איתו באמצעות אור מיוחד, לרוב נורה כתומה או אדומה.
ברווז צהוב-מצח

תיאור המין

ברווז צהוב-מצח בעל צוואר קצר, ראש גדול ומעוגל ומקור קצרצר. לזכר יש ראש וצוואר בצבע החום ומצח צהבהב, החלקים האחוריים שחורים ושאר הגוף אפור. אצל הנקבה הבטן לבנה, צידי הגוף והצוואר חומים ושאר חלקי הגוף אפורים.

תפוצה ואזורי מחיה

ברווז צהוב-מצח דוגר באגמים רדודים, בביצות יער ונופי ביצות, בברכות, במאגרי מים, מקווי מים גם בדרגת מליחות גבוהה ולעיתים בשדות פתוחים. תפוצתו של ברווז צהוב-מצח היא בצפון אירופה ואסיה, בעיקר בצפון רוסיה- שם הוא דוגר בביצות יער, על גדות אגמים.
ובבריכות בטונדרה.

תפוצה בארץ ישראל

ברווז צהוב-מצח מצוי בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה ונוהג להופיע בעיקר בעונת החורף. חודשי הימצאותו בארץ הם מאוקטובר או נובמבר, עד לתחילת מרץ, אם ישנו עיכוב בנדידתם של הברווזים, הם יכולים להימצא בארץ עד סוף אפריל. ריכוזים קבועים של ברווז צהוב-מצח בחורף הם במאגרי הגולן ובאגמון החולה.

מבנה הגוף/מאפיינים פיזיים

מידותיו של ברווז צהוב-מצח הן: אורך גופו בממוצע 42 עד 50 סנטימטר, מוטת כנפיים בין 71 סנטימטר ל-80 סנטימטר. משקלו של ברווז צהוב-מצח אצל הזכר הוא כ-763 גרם בממוצע ואצל הנקבה 684 גרם בממוצע. מבנה גופו הוא בינוני ביחס לשאר הברווזים, הוא בעל ראש מעוגל וגדול יחסית, מקור קטן וזנב מחודד.

התנהגות

ברווז צהוב-מצח עף בלהקות קטנות ושוהה בנפרד ממינים אחרים של ברווזים. בעת התעופה יש לו סימנים מאוד בולטים, צווארו הדק וכנפיו החיצוניות משוכים לאחור, הבטן הלבנה והזנב המחודד בולטים לעין. בנוסף, בעת שחייה צלילתו נמוכה וצווארו אסוף על גבו. ברווז צהוב-מצח הוא ברווז חששן, הממהר לצאת מפני המים ולחתור בכנפיו במהירות בעת סכנה. נוסף על כך, הזכר משמיע קולות שריקה הנשמעים למרחק.

תזונה

ברווז צהוב-מצח ניזון אך ורק ממזון צמחוני: מירק טרי, פלנקטון, עשבייה ירוקה ולעיתים מזרעים.
סרילנקן איירליינס

תולדות החברה

החברה הוקמה על ידי ממשלת סרי לנקה ביולי 1979, לאחר פשיטת הרגל של חברת התעופה אייר ציילון (Air Ceylon).
בתחילה נקראה בשם "אייר לנקה" (Air Lanka), והיא הפעילה שני מטוסי בואינג 707 אותם חכרה מסינגפור איירליינס.

בשנות השמונים הוסיפה החברה יעדים חדשים, ובשנת 1990 היו לה 26 יעדים. בדצמבר 1992 רכשה החברה מטוסי איירבוס A320 חדשים.
בין השנים 1999 ל-2000 רכשה החברה מטוסי איירבוס A330 ו-A340.
בשנת 2004 סבלה סרילנקן איירליינס מרעידת האדמה במדינה, ומהסכסוך הסינהאלזי-טאמילי.

בהמשך החלה החברה לבסס את קולומבו כמרכז לטיסות למזרח אסיה, והיא פתחה מספר קווים חדשים בעיקר להודו ולמזרח התיכון.
כחלק מאסטרטגיה זו החלה להפעיל טיסות ללא הפסקה ממאלה ללונדון, פריז, וטוקיו.