google/wiki40b huggingface dataset:
דו-חיים

תיאור כללי

הדו-חיים הם חולייתנים שבצעירותם חיים במים מתוקים, ובבגרותם מסוגלים להתקיים גם מחוץ למים. למרות זאת, גם בשלב זה זקוקים הדו-חיים ללחות תמידית; את זאת הם מקיימים באמצעות הפרשת ריר על-גבי עורם, השומר על לחות העור. הריר המכסה את גופם של הדו-חיים הוא אחד מהמאפיינים העיקריים של מחלקה זו, ומשמש בעיקר לצורך נשימה עורית. לעיתים מכיל הריר חומרים רעילים המשמשים להגנה.
שמם של הדו-חיים מעיד על היותם בעלי החיים הראשונים אשר התפתחו באופן אבולוציוני מהדגים, יצאו מן המים ועברו, באופן חלקי, לחיות בסביבה יבשתית. חלק מדו חיים המשיכו להתקיים באופן זה, וצאצאיהם הקיימים ממשיכים בדרכם (למעט מינים מסוימים של קרפדות אשר חיות במדבר). גם שמם הלועזי של הדו-חיים, אמפיביה, מתאר מציאות זו (אמפיבי = הקשור למים וליבשה כאחד).
כאמור, הדו-חיים הצעירים, בדרך-כלל ראשנים, חיים במים בלבד. הסיבה לכך היא שליצורים אלו ישנם זימים בלבד, המאפשרים נשימה רק באמצעות סינון של חמצן מתוך המים. כאשר הדו-חיים מתבגרים הם מפתחים ריאות, ואז הם מסוגלים לקלוט חמצן מהאוויר, אם כי קיימים גם מינים חסרי ריאות שנושמים דרך עורם בלבד.
הדו-חיים הידועים ביותר הם הצפרדעים, הקרפדות והסלמנדרות. תנועתן של הסלמנדרות על-גבי הקרקע מזכירה את אופן השחייה של דגים בים (זיג-זג), דבר שתרם להבנת הקשר האבולוציוני בין שתי המחלקות.
חצר ראנד

חצר ראנד הוא מתחם יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה, בצמוד לשוק הכתנים וסמוך להר הבית.

היסטוריה

בשנת 1833 התיישב בחצר השד"ר יהוסף שוורץ, מראשוני חוקרי ארץ ישראל בעת החדשה. הבית שבחצר ראנד, היה אז הבית היהודי הקרוב ביותר להר הבית והשקיף על מקום משכנו של בית המקדש.
בשנת 1901 (תרס"א), רכש את החצר כולה משה מנחם מנדל ראנד, והתיישב בה עם משפחתו. ראנד, שהיה כהן, בחר בחצר הזאת בגלל קרבתה להר הבית ונימק:
"כאשר יבוא המשיח, הרי הכהנים והלויים ודאי ימהרו וירוצו לכיוון הכותל המערבי, כדי להיכנס למקום המקדש לעבודת המקדש. הצפיפות ודאי תהיה גדולה. ארכוש לי חצא לעצמי על יד המקום הקדוש ותהיה לי כניסה משלי לבית המקדש.". במקום פעל בית כנסת, שגג ממנו ראו את המקום המקדש. בעקבות התנכלויות פורעים ערבים, בשנות ה-20 נטשו יהודים רבים את האזור. כתוצאה מכך נסגר בית הכנסת. בשאר הדירות בחצר כ-30 משפחות יהודיות, ביניהם רבנים נודעים, וחלקם אברכים עניים שהתגוררו בחצר בחינם. במרתף היה היקב של משפחת שור - היקב הראשון בירושלים.
בחצר התגוררו יהודה לייב גאנץ - מקים ומנהל תלמוד תורה "זית רענן" ונפתלי חיים הורביץ - בנו של בעל האמרי נועם ותלמידו וחתנו של רבי חיים מצאנז.
בעתון 'המוריה' משנת 1912 נכתב בהרחבה על בית ראנד: "מר ראנד הרס חלקים מחצרו על מנת לבנות שם בניין חדש במקום הרעוע. הבניה עוכבה בטענה שעליו לבנות את הקיר פנימה יותר בתוך החצר על מנת שיובלו להרחיב את הרחוב. מקוים כי תותר המשך הבניה, מאחר ואין זה בניין חדש רק חידוש הישן"
בפרעות תרפ"ט (1929), החצר נשדדה ונשרפה, והמשפחות היהודיות איבדו את בתיהן וכל רכושן, לאחר מכן עברו לבתי ראנד, בירושלים המערבית.
בראשית המאה ה-21, הבית נמצא בבעלות "הקדש בתי ראנד". במספר דירות בקומה השנייה של השוק מתגוררים תלמידי ישיבת עטרת ירושלים.
שמעון צנציפר

ביוגרפיה

צנציפר התגייס לצה"ל ב-1990 במסגרת העתודה האקדמית. שירת במגוון תפקידים במערך הטכני של חיל האוויר. שימש בתפקיד מפקד טייסת תחזוקה אווירית בבסיס רמת דוד, ראש ענף קרב ב' במחלקת מטוסים, מפקד יחידת האחזקה האווירית 22 וראש מחלקת חימוש והגנה אווירית בלהק ציוד. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק ציוד בחיל האוויר. 
הוא בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לארבעה.
Pa' Mala Yo

רקע וכתיבה

השיר בדומה לשאר שיריה של נאטי נטשה, נכתב על ידה והוא שיר בסגנון הרגאטון והפופ הלטיני. השיר הועלה לרשתות הזרמות המדיה בזמן שיצא כסינגל ובין היתר עלה לספוטיפיי, לאפל מיוזיק ולדיזר.
כבר כשיצא, הצליח השיר להיכנס למצעדי אייטונס רבים, ואף היה לשיר הלטיני ה-8 הנמכר ביותר בארצות הברית בשבוע צאתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-10 בינואר 2019, יום לפני שיצא כסינגל רשמי. הקליפ זכה להצלחה רבה, וצבר 6.2 מיליון צפיות בפחות מיממה. כמו כן, בקליפ ניתן לראות את נטשה משחקת בפוקר.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-75 מיליון צפיות.
רוברט אדוארדס

רוברט אדוארדס (Robert Geoffrey Edwards; ‏27 בספטמבר 1925 - 10 באפריל 2013) CBE, היה פיזיולוג בריטי וחלוץ בתחום חקר בעיות פוריות האשה והפריה חוץ-גופית. בשיתוף פעולה עם הגינקולוג ד"ר פטריק סְטֶפְּטוֹ (1913-1988) וג'יין פרדי  (1978-1985), אדוארדס הביא לפריצת דרך בפתרון בעיות פוריות האשה באמצעות הפריה חוץ-גופית, פריצת דרך שהובילה, ב-25 ביולי 1978, ללידת "תינוקת המבחנה" הראשונה בהיסטוריה, לואיז בראון. בשנת 2010 הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה "על פיתוח הפריה חוץ-גופית".

השכלתו

לאחר שסיים לימודי תיכון במנצ'סטר, אדוארדס שירת בצבא הבריטי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת ויילס בבנגור. מאוחר יותר למד במכון לגנטיקה של חיות באוניברסיטת אדינבורו. הוא סיים לימודי דוקטורט בשנת 1955. בשנת 1963 הצטרף לסגל אוניברסיטת קיימברידג'.
יאנוש סטארקר

חייו

אחרי שהצליח לשרוד במחנה עבודה נאצי אליו הוגלה במלחמת העולם השנייה התקבל כפליט ברוסיה בגלל נגינתו. לאחר המלחמה, ולאחר שנה אחת בפריז, היגר סטארקר לארצות הברית בשנת 1948 ושם התקבל כצ'לן ראשי לתזמורת הסימפונית של דאלאס בניצוח אנטל דוראטי. בשנת 1949 עבר סטארקר לניו יורק והיה לצ'לן ראשי במטרופוליטן אופרה בניצוח פריץ ריינר. בניו יורק הקליט את הראשונה בסדרת הקלטותיו הנודעות לסוויטות לצ'לו של באך. השליטה הטכנית המעולה של סטארקר החשידה אותו (ללא הצדקה) בטיפול אלקטרוני בהקלטותיו, והניסויים שערך בהצבת מיקרופון ובטכניקות הקלטה משכו אליו את תשומת לבם של מהנדסי ב- MIT. בשנת 1952 התמנה סטארקר לצ'לן ראשי של התזמורת הסימפונית של שיקגו, כאשר פריץ ריינר התמנה למנהלה המוזיקלי. בשנת 1958 עבר סטארקר לאוניברסיטת אינדיאנה וחידש את הקריירה שלו כסולן. הוא הופיע באלפי קונצרטים בכל היבשות.
מאז 2001 הוא הגביל את פעילותו להוראה, לכיתות אמן ולהופעות מזדמנות עם שותפו הוותיק לנגינה, הפסנתרן שיגאו נריקי, ועם חתנו, בתו ונכדתו, הכנרים ויליאם, גוון ואלכסנדרה פרוצ'יל.
סטארקר נודע כאחד מגדולי המורים לצ'לו המשפיעים ביותר במאה ה-20 . על-פי עדותו קיבל תלמידים כבר בגיל תשע, וטען שבניגוד לסולנים הבין-לאומיים האחרים: "איני יכול לתפוש נגינה בלי הוראה, והוראה בלי נגינה". הוא ראה בהוראת הצ'לו את אחריותו כלפי דור הצ'לנים הבא. תלמידיו של סטארקר הם מהצ'לנים והמורים לצ'לו הטובים והמפורסמים בעולם, ביניהם ניתן למצוא את מריה קליגל, גארי הופמן וטסויושי טסוסומי, וכן ישראלים רבים: דורון טויסטר, שגיא הרטוב, אנריקה מלץ, פיטר תימן ועוד.
סטארקר היה אחד הצ'לנים המוקלטים ביותר בעולם, ולזכותו מעל ל-160 הקלטות. הוא זכה ב- Grand Prix du Disque בשנת 1948 על הקלטתו הראשונה לסונאטה של קודאי לצ'לו סולו, יצירה שנחשבה עד אז לבלתי ניתנת לנגינה מבחינה טכנית. הוא הקליט את הסוויטות לצ'לו סולו של באך חמש פעמים, האחרונה ביניהן לחברת תקליטי RCA בשנת 1992, הקלטה שזיכתה אותו בפרס גראמי. הוא היה גם בין המועמדים לפרס גראמי על ההקלטה משנת 1990 ליצירותיו של דויד פופר, התובעניות באופן קיצוני. דייוויד בייקר, אנטל דוראטי, ברנרד היידן, ז'אן מרטינו, מיקלוש רוסה ורוברט סטארר כתבו קונצ'רטי בשבילו. 
בין השנים 1950 ו- 1965 ניגן סטארקר והקליט על סטרדיוואריוס "לורד איילספורד", הכלי הגדול ביותר שסטרדיוואריוס בנה. בשנת 1965 רכש סטארקר צ'לו "מטאו גופרילר", שנבנה לפני הסברה בוונציה בשנת 1705, כלי שבו ניגן עד מותו.
ב- 28 באפריל 2013 הלך שטראקר לעולמו, והוא בן 88.

סגנון נגינתו

סגנון נגינתו של סטארקר היה עז, נמרץ ומפגין מיומנות טכנית מרשימה. לדברי כמה מתלמידיו, הטכניקה שלו התרכזה בצלילים ארוכים, משוכים, כמעט ללא רחש הזחה מידו השמאלית, והתוצאה היא צלילים חלקים ונקיים מאוד, "שכל אחד מהם נשמע כאבן יקרה." סטארקר עצמו תיאר את הצליל שלו כ"מרוכז" ו"ממוקד". הוא נודע ביכולתו להפיק קשת רחבה ביותר של צלילים וגוני טון. הוא דחה את הוויבראטו הרחב, שכמה מבני דורו נוטים לו - בעיניו היה זה חיפוי על אינטונציה גרועה - והוא נודע בנוכחות הבימתית אומרת האצילות שלו, המותירה את הביטויים הרגשיים למוזיקה לבדה. הוא ציטט את ידידו ועמיתו משכבר הימים, ג'רג'י שֶׁבּוֹק, שאמר, "אתה אמור לעורר התרגשות, לא להתרגש."
פרוטוקול תקשורת

פרוטוקול תקשורת הוא נוהל לתקשורת. כלומר, אוסף של כללים המגדירים את אופן בקשת וקבלת נתונים במערכת תקשורת מסוימת וכולל כללים לייצוג המידע, איתות, אימות, ותיקון שגיאות לצורך העברת המידע בערוץ תקשורת. פרוטוקול מוכר ופשוט הוא שיחת טלפון הכוללת כללים מוסכמים: הרמת השפופרת, קריאת "הלו", הצד מנגד עונה ב"שלום" (זהו שלב האימות) ולאחר מכן יסביר את מהות ההתקשרות ותתחיל העברת המידע. לפני ניתוק השיחה ייפרדו האנשים ב"ביי" או "להתראות". אולם ישנה גמישות, ואין בהכרח צורך בפרוטוקול קשיח ומוחלט, ולכן לא כל שיחת טלפון מתנהלת על-פי הפרוטוקול המדויק הנ"ל. אך כאשר מדובר ברשת תקשורת בין מחשבים, שימוש בפרוטוקולים מדויקים הכרחי על-מנת שהצדדים יבינו זה את זה ויוכלו לספק שירותים זה לזה.

התמודדות עם ערוצי תקשורת לא-אמינים

באופן כללי, ערוצי תקשורת לא יכולים להבטיח שמידע שנשלח מקצה אחד, יגיע תקין, או יגיע בכלל לצד השני. הסיבות לכישלון מגוונות: כבל פגום או חתוך לחלוטין לערוץ תקשורת חוטי, חסימת תדרים לערוץ תקשורת אלחוטית ועוד. כדי להתגבר על מכשול זה ולהעביר מידע באופן אמין, פרוטוקולים משתמשים בשני סוגים של מנגנונים: מנגנון הבטחת קבלת המידע, ומנגנון הבטחת תקינות המידע.

הבטחת קבלת מידע

כדי להבטיח שהמידע אכן מגיע ליעדו, בפרוטוקולים רבים נהוג לאשר הגעה של חבילות מידע בדרכים שונות. אישור כזה נקרא לרוב (Ack (Acknowledgements. חבילות מידע שלא מתקבל עליהן אישור בטרם נקבע timeout נשלחות שוב. בצורה זו מבטיחים שכל המידע מגיע לבסוף ליעדו.

הבטחת תקינות מידע

כדי להבטיח שהמידע הגיע בדיוק כפי שנשלח, משתמשים במנגנוני תקינות מידע, כמו סיכום ביקורת, CRC, סיבית זוגיות. המידע הנוסף שיש לשלוח לביצוע בדיקות התקינות נשלח כחלק מהפתיחה (header). יש לציין שלעיתים ניתן לא רק לזהות שגיאות, אלא גם לתקן אותן.
עם זיהוי שגיאה, פרוטוקולים מסוימים יבקשו שליחה חוזרת של המידע הפגום, בעוד שאחרים יתעלמו מהמידע הפגום.
יחסי סורינאם–ספרד

סקירה כללית

הספרדים הגיעו לראשונה לחופה הצפון-מזרחי של דרום אמריקה בשנת 1499 אותו כינו "החוף הפראי". הם חיפשו אחר עיר הזהב האגדית של האינקה, ששכנה לכאורה ברמות גיאנה ואשר זכתה לכינוי "אל דוראדו" (El Dorado). החל בתחילת המאה ה-17 התמקדו המתיישבים בחופי סורינאם בגידול קנה סוכר וטבק, והמעצמות הקולוניאליסטיות עודדו מתיישבים להקים מטעים כדי לספק את דרישות השוק האירופי לגידולים טרופיים.
האזור נקרא סורינאם מכיוון שהיה מיושב על ידי שבט טאינו בשם סורינאן. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-17 היו ניסיונות לא מוצלחים מצד ספרדים, בריטים, צרפתים והולנדים ליישב את המקום, בעיקר במקומות בהם התיישבו ילידים. באמצע המאה ה-17 הגיעו לאזור מתיישבים אנגלים מברבדוס וההולנדים אשר הקימו תחנות מסחר באזור הכפר האינדיאני פרמרבו ב-1641.
ספרד כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם סורינאם בשנת 1976.
ז'אן-מארק ארו

ראשית חייו

ז'אן-מארק ארו נולד במולברייה שבמן ולואר כבן הבכור מתוך חמישה ילדים לז'וזף ארו, פועל חקלאי שהפך מאוחר יותר לעובד בתעשיית הטקסטיל, ולז'ורז'ט אוזנו (נולדה ב-1928 בנאנט), תופרת שהפכה לעקרת בית במשרה מלאה.
ז'אן-מארק למד תחילה בבית הספר היסודי הקתולי במולברייה, בין 1961 ל-1968 למד בבית הספר התיכון הציבורי בשולה ולאחר מכן החל את לימודיו בגרמנית באוניברסיטת נאנט, בשנה האקדמית של 1969/70 שהה למשך סמסטר אחד באוניברסיטת וירצבורג, ב-1971 סיים עם תואר בגרמנית מאוניברסיטת נאנט, נישא לבריז'יט טריאן, ושנה מאוחר יותר קיבל תעודת הוראה.
ארו נותר באזור נאנט למשך שנת התמחותו בהוראה שהתקיימה ברזה (בצרפתית: Rezé) הסמוכה. בשנים 1973 – 1976 שימש כמורה לגרמנית בסנט-ארבלן.

פעילותו הפוליטית

בצעירותו היה חבר בתנועת הנוצרים הצעירים באזורים הכפריים של צרפת, תחילה פעל מטעמם בשולה ולאחר מכן באוניברסיטת נאנט.
ב-1971, הצטרף ארו אל המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לאחר לקיחת שלטון המפלגה בידי פרנסואה מיטראן והיה מסונף לפלג השמאלי במפלגה.
ב-1976 נבחר למועצה הכללית של מחוז הלואר האטלנטי, לאחר מכן נבחר לראש העיר של סנט-ארבלן ב-1977 והיה בכך, בגיל 27 לראש העיר הצעיר ביותר בצרפת לעיר בעלת יותר מ-30,000 תושבים], את התפקיד מילא עד שנת 1989.
ב-1979 הצטרף אל הוועד הלאומי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית ושנתיים לאחר מכן הצטרף אל ההנהלה. שנה מאוחר יותר עזב את המועצה הכללית של הלואר האטלנטי.
הוא נבחר לראשונה לאספה הלאומית של צרפת ב-1986 כנציג מטעם הלואר האטלנטי והמשיך להיבחר לתפקיד זה באופן עקבי ולשמש בתפקיד זה עד להיבחרו לתפקיד ראש הממשלה.
ב-1989 נבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית להתמודד עבורה על ראשות עיריית נאנט, שנשלטה על ידי המפלגה הגוליסטית של ז'אק שיראק, ז'אן-מארק ניצח בבחירות ונבחר לראש עיריית נאנט, תפקיד אותו המשיך למלא עד להיבחרו לתפקיד ראש הממשלה.
בבחירות הפנימיות במפלגה הסוציאליסטית תמך ז'אן-מארק בפרנסואה הולנד שאכן ניצח, קיבל את ראשות המפלגה והוביל את המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית אל השלטון.
לאחר השבעתו של פרנסואה הולנד לנשיא, ז'אן-מארק הוכרז כמועמד מוביל להתמנות לתפקיד ראש ממשלת צרפת ואכן מונה לראש ממשלת צרפת.
ב-31 במרץ 2014, בעקבות כישלונה של המפלגה הסוציאליסטית בבחירות לרשויות המקומיות ועקב חוסר אמון מוחלט של הציבור בממשלת צרפת, החליט ז'אן-מארק ארו להתפטר מתפקידו, ובכך התפרקה ממשלתו. הנשיא הולנד החליט למנות במקומו את שר הפנים, מנואל ואלס, לתפקיד ראש ממשלת צרפת.
ב-11 בפברואר 2016 חזר ארו לממשלה בתפקיד שר החוץ, וסיים את תפקידו במאי 2017, כאשר לא המשיך לממשלתו של הנשיא הנכנס עמנואל מקרון. את תפקידו ירש שר ההגנה דאז ז'אן-איב לה דריאן.
ארו נשוי לבריז'יט טריאן, ולהם שני ילדים.
יורם מרציאנו

ביוגרפיה

מרציאנו נולד למשפחה דתית. שימש כעוזרו של שמעון פרס במשך שנים במשרד האוצר, במשרד החוץ ובמשרד ראש הממשלה. היה יועצה של דליה איציק בזמן שהייתה שרת התעשייה והמסחר ומנהל משרד ראש הממשלה בקריית הממשלה ברמלה.
מתגורר בלוד, גרוש, ואב לשני ילדים.
בשנים 2002–2006 כיהן כחבר מועצת עיריית לוד, ושימש גם כסגן ראש העיר במשך תקופה מסוימת.
מרציאנו התפטר מחברותו במועצת עיריית לוד לאחר שנבחר להיות מועמד מפלגת העבודה מטעם השכונות לכנסת השבע עשרה.
בעת כהונתו כחבר כנסת עסק מרציאנו בנושאים חברתיים בעיקרם, בין הנושאים בהם עסק היו הקמת שדולה בכנסת למען נפגעי חברת "חפציבה" שקרסה, פיתוח ושיקום ערי פיתוח ובמיוחד הערים רמלה-לוד, מניעת שביתות והבאה לסיומן (שביתת חברת הדואר). 
במרץ 2007 התעמת עם מאבטחים בתום בילוי בפאב בהרצליה. באופן חריג, התלונן מרציאנו על עצמו בעניין תקרית זו בוועדת האתיקה של הכנסת וזו הרשיעה אותו בהתנהגות שאינה הולמת. ביולי 2007, בעקבות תקרית עם שוטרי תנועה, פורסם כי מרציאנו צבר 70 הרשעות בעבירות תנועה.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-17 ברשימת העבודה לכנסת, אך לא נבחר. בדצמבר 2012, כחודש וחצי לפני הבחירות לכנסת התשע עשרה, התפטר עמיר פרץ מהכנסת ומרציאנו נתמנה לחבר הכנסת תחתיו. בנאום ההשבעה שלו לכנסת ה-19 הודיע כי הוא עוזב את מפלגת העבודה, ותומך בבנימין נתניהו לראשות הממשלה.
באוקטובר 2013 התמודד מרציאנו לראשות עיריית לוד מטעם רשימת "לוד אחת" אך הפסיד ליאיר רביבו, במהלך מערכת הבחירות הבטיח למנות סגן ראש ערבי, דבר שעורר סערה בקרב המגזר היהודי בלוד. רשימתו זכתה במנדט אחד והוא נבחר בשנית למועצת העיר. ב-4 במרץ 2014 הודיע מרציאנו במהלך ישיבת המועצה על כוונתו להתפטר ממועצת העיר, אך בפועל המשיך לכהן והיה חבר באופוזיציה העירונית.
מרציאנו הוא קרוב משפחה של סעדיה מרציאנו שהיה מראשי הפנתרים השחורים וחבר בכנסת התשיעית. ב-2014 התחתן מרציאנו עם אריאלה מלכה.
ב-9 בספטמבר 2015 מונה מרציאנו ליו"ר קבוצת הכדורגל מועדון ספורט אשדוד.
ב-2016 הצטרף לפאנל הפטריוטים בימי חמישי, המוגש מדי יום בערוץ 20.
למאנדה

למאנדה (Lümanda) היא נפה אסטונית במחוז סארה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת קארלה, מדרום סאלמה, ומצפון קיהלקונה.
שטחה של לייסי 199 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 915. היישוב הגדול ומרכזי בלמאנדה ("בירת הנפה") הוא העיירה למאנדה (210 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה, וישנם גם 25 כפרים נוספים.
נפת למאנדה הוזכרה לראשונה בכתב בשנת 1522.
חלק מהנפה נכללת בתוך שמורת וילסאנדי שעיקרה בקיהלקונה. יערות לא מוגנים מושכים חובבי-טבע בקיץ.
פיליס לוגן

ביוגרפיה

לוגן נולדה בפייזלי שבסקוטלנד. למדה בבית ספר התיכון ג'ונסטון שברנפרוושייר. אחר כך למדה ב"אקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה". ב-1977 סיימה את לימודיה עם מדליית זהב על שם ג'יימס ברידי.
עם סיום הלימודים הצטרפה לתיאטרון הרפרטוארי דאנדי. ב-1979 עזבה את התיאטרון כדי להופיע על הבמות באדינבורו. כמו כן עבדה גם בטלוויזיה הסקוטית. בהפקת "The White Bird Passes" של בי-בי-סי סקוטלנד הכירה את התסריטאי והבמאי מייקל רדפורד. ב-1982 הוא ליהק את לוגן לתפקיד הראשי, ג'ייני, בסרטו הראשון "זמן אחר, מקום אחר". על תפקידה זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של טאורמינה ובפרס איבנינג סטנדרט לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1983, וכן בפרס באפט"א לקולנוע לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר לשנת 1984.
ב-1996 השתתפה בסרטו של מייק לי "סודות ושקרים". היה לה תפקיד קבוע כליידי ג'יין פלשהם בסדרת הטלוויזיה "לאבג'וי". לוגן סיפקה את קולה ל"סוצאנג" (IngSoc) בעיבוד הקולנוע ל"1984" ודיבבה את המפלצת מלוך נס בסרט האנימציה "Freddie as F.R.O.7". היא השתתפה בסדרת תסכיתי הרדיו "Coming Alive" ו-"Baggage". הייתה אהובתו של פרוסט בסדרה "A Touch of Frost" בפרק "If Dogs Run Free". בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון" גילמה לוגן את סוכנת הבית, גברת יוז, בכל שש העונות של הסדרה.

חיים אישיים

לוגן נשואה לשחקן קווין מקנלי ולהם בן, דייוויד, שנולד ב-1996. בני הזוג מתגוררים בצ'יזוויק.
ואז היא הגיעה

העלילה

דן פרייליך (מיכאל אלוני), צעיר מאופק ומנומנם, מבלה את ימיו כעורך דין במשרד של אביו שבחיפה ועתיד להתחתן עם חברתו הנצחית, תמר (אפרת דור). אולם כשדן פוגש את מירב (חן אמסלם-זגורי), מלצרית ירושלמית יפה, תוכניותיו משתנות והוא מתאהב עד מעל הראש. בעידודה של מירב, הוא מחליט לחזור לאהבתו הישנה - המוזיקה - אך מכאן המצב הולך ומסתבך, ודן מוצא את עצמו כלוא במשולש אהבה מטלטל.
אף פעם לא מאוחר מדי

העלילה

הרצל (נוני גפן), בחור ישראלי שהתגורר 8 שנים בדרום אמריקה ובגיל 28 שב לישראל. הוא מוצא עבודה כמדביק פוסטרים, לוקח את הוולוו הישנה של אביו (עמי ויינברג) ויוצא למסע חוצה ישראל, במהלכו הוא מדביק פוסטרים על לוחות מודעות, פוגש אנשים שונים.

אודות ההפקה

עדו פלוק, שב לישראל מניו יורק ב-2001, שם עשה תואר ראשון בהפקת סרטים וטלוויזיה בבית בספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק.
הוא כתב תסריט והגיש בקשה לקרן הקולנוע הישראלי לתמיכה בסרט. הקרן הציעה לו למנות עורך תסריט שיעבוד איתו, אבל לפלוק אצה הדרך והוא החליט לעבוד לבדו.
המפיקים היו עדו פלוק, גל גרינשפן ורועי קורלנד, לתפקיד הראשי נבחר נוני גפן, שאחר-כך ביים את הסרט "לא בתל אביב". מישהו תרם לסרט את המצלמה שלו, חלק גדול מהצוות עבד בהתנדבות.
קרן הקולנוע העניקה 50 אלף דולר לעשיית הסרט, 50 אלף דולר נוספים גויסו באמצעות הפייסבוק, ממאות משקיעים. בתום הצילומים קיבלו סכומים נוספים ממפעל הפיס, קרן הקולנוע. הם זכו גם בפרס מה"סינמרקט" בפסטיבל חיפה, להשלמת העבודה בברלין.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, לאחריו הוקרן בפסטיבל פרייבורג, שם זכה בפרס הראשון, בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל בהמבורג.
בנובמבר 2011 נכתבה בעיתון "וראייטי" ביקורת משבחת לסרט. בעקבותיה פנו אליו אנשים שונים בחו"ל בהצעות עבודה. אחת מהן הייתה מוונדי ג'אפט, המפיקה בפועל של הסרטים "הג'וב האיטלקי" ו"אני לא שם זין". היא קראה תסריט באנגלית שפלוק כתב ואמרה לו שהיא מעוניינת לביים אותו. פלוק מתגורר בניו יורק ועובד על סרטו החדש "הכרטיס" (The Ticket).
במעלה מדרגות היכל המשפט

נושא היצירה

היצירה שמצוירת כקריקטורה עוסקת בבית המשפט. ביצירה מתואר שופט מנופח ומלא חשיבות עצמית היורד במדרגות היכל המשפט. הוא אוחז ערמת ניירות המעידה על עבודתו הרבה.
עורך דין או שופט נוסף עולה במדרגות ומפנה מבטו לאחור. מטרת היצירה לשים ללעג את מערכת המשפט העמוסה בבירוקרטיה ועורכי דין ושופטים המנופחים מחשיבות עצמית.

קומפוזיציה

הקומפוזיציה מרכזית, היא מתמקדת בדמות השופט היורד במדרגות וניצב במרכז היצירה. הוא תופס כשליש מהציור. 
מימינו השופט השני שנוכחותו ומשקלו דומים למשקל הקהל הרב שמצידו השמאלי ברחבה שבראש המדרגות, מה שיוצר קומפוזיציה די מאוזנת. 
המרכיבים המרכזיים ביצירה הם אנכים: הדמויות, הקירות והמסדרונות בחלק האחורי בתמונה. המודגשים על ידי צורתה המלבנית של מסגרת היצירה. לעומתם ישנם קווים אופקיים רבים: המדרגות. אך אין להם משקל רב ביחס לקווים האנכיים. נקודת המגוז נמצאת מימין לשופט ואליה מוביל מעקה המדרגות – הוא הקו האלכסוני היחיד ביצירה.

אור וצל ותאורה

היצירה מוארת באור טבעי, המגיע מצד שמאל למעלה. האור נופל על פני הדמות כך שצידן הימני מוצל וצידה השמאלי מואר. האור והצל יוצרים קונטרסטיות על פניו המדגישה את פניו המעוגלות וסנטרו המורם. האור והצל יוצרים ניפחיות בתוך הדמות ומדגישים את עודף הבד בגלימות בית המשפט המרשימות.
פניה של הדמות השנייה מוארים לחלוטין וכמוהן גם הקיר מאחור, לא נראה כי יש מקור אור כלשהו בצידו האחר של המסדרון לכן הוא הולך ומחשיך.
צ'ארלסטון (מחול)

הצ'ארלסטון הוא סוג של ריקוד ג'אז שהיה נפוץ בעיקר בשנות ה-20. הריקוד דרש תנועת רגליים ואגן מהירה ואנרגטית והיה לסמל הדור הצעיר של "תקופת הג'אז" בין שתי מלחמות העולם ("שנות העשרים הסוערות").
מקור הריקוד בשיר בשם The Charleston מאת ג'יימס פ. ג'ונסון, שהושפע מביקורו בעיר צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית. השיר הפך ללהיט במחזה Runnin' Wild שהוצג בברודוויי בשנים 1923–1924.
הריקוד, הבנוי על מקצב ג'אז, הופיע במסבאות בלתי-חוקיות (speakeasy) בדרום ארצות הברית בתקופת היובש. למרות שהבסיס הקצבי נבע ממוזיקה אפרו אמריקאית או קובנית (לפי ניתוחו של המוזיקולוג גונתר שולר, מדובר בסוג של הבנרה) נפוץ הריקוד בקרב לבנים. היה זה בתחילה ריקוד סולו של נשים שנחשב מיני, מגרה ובלתי מוסרי, מאוחר יותר נוצרו גם גרסאות ריקוד זוגיות וקבוצתיות. כמו כן נוצר שילוב של צ'ארלסטון וסטפס שהיה תובעני ומורכב.
בשנות ה-20, לאחר הצלחת The Charleston המקורי, נפוצו עוד ועוד הקלטות של שירי צ'ארלסטון לריקודים. הקצב של שירים אלה היה מהיר (300 - 350 תיבות בדקה) והם נוגנו על ידי הרכבי תזמורות לריקודים (ביג בנד מוקטן שכלל כ-10 נגנים בכלי נשיפה וחטיבת קצב שכללה תופים, קונטרבס ופסנתר או גיטרה). הריקוד שולב הן במופעי וודוויל כמופע ראווה (שם נדרשה מהרקדניות המופיעות גם להטוטנות ויכולת ריקוד ואקרובטיקה) והן במסיבות פרטיות, באולמות ריקודים ובבתי קפה (שבשל תקופת היובש מילאו את מקומם של הברים) בהם ניגנו צ'ארלסטון לריקודים עבור קהל המבלים.
Ultima Ratio

המוצא האחרון (מלטינית: ultimus - "האחרון" ו- ratio - "סיבה", "שיקול") משמעו המוצא האחרון בסכסוך בין שתי ישויות, לאחר שכל האפשרויות האחרות נוצלו.
בהקשר של יחסים בינלאומיים משמש כטיעון למלחמה, במיוחד "מלחמה הוגנת" לאחר שכל שאר האפשרויות נוצלו.

מקור המונח

המונח מגיע ממלחמת שלושים השנים. הצרפתים הטביעו על התותחים שלהם את המושג (ultima ratio regum - "המפלט האחרון של המלכים").
המושל הכללי של דרום אפריקה

משרת המושל הכללי

המשרה נוצרה במסגרת חוק דרום אפריקה, 1909 - חוק הפרלמנט הבריטי, אשר הקים את האיחוד של דרום אפריקה. להלכה היה המושל ראש הרשות המבצעת במדינה, אך למעשה, מכוח המסורת, היה עליו לפעול על פי עצת ממשלתה וראש הממשלה העומד בראשה.
מקצת האישים שכיהנו בתחילת ימי המשרה היו בני משפחת המלוכה הבריטית. הדבר השתנה, כמו בשאר מדינות הדומיניונים, ומאז 1946 מונו למשרה רק אזרחים ותושבים של דרום אפריקה.

ביטול המשרה

המפלגה הלאומית, אשר עלתה לשלטון בדרום אפריקה בשנת 1948 (ומייסדת משטר האפרטהייד) הייתה בעלת השקפה רפובליקנית בגלוי וראתה בקשרי ארצה עם בריטניה שריד אימפריאלי. שני המושלים הכלליים שמונו לאחר עלייתה לשלטון, ארנסט גאורג ינסן וצ'ארלס רוברטס סווארט, היו אנשי המפלגה לשעבר. הם בחרו שלא לעטות את מדי וינדזור המסורתיים ושלא להישבע שבועת אמונים למלך.
ב-1957 חדל המנון הממלכה המאוחדת להיות בעל מעמד שווה לזה של קולה של דרום אפריקה, ובדומה היוניון ג'ק איבד את מעמדו השווה לזה של דגל דרום אפריקה דאז. עם זאת, רק ב-1960 המליץ ראש הממשלה הנדריק פרוורד למושל הכללי סווארט לערוך משאל עם בנוגע להמשך הכפיפות לכתר. ב-5 באוקטובר 1960 נשאלו הבוחרים הלבנים במדינה אם הם תומכים בייסוד רפובליקה תחת האיחוד. 52 אחוזים מן המצביעים תמכו בהצעה.
המושל הכללי סווארט ביקש מן המלכה אליזבת השנייה ב-30 באפריל 1961 לשחרר אותו מתפקידו, לאחר שחתם חתימת קיום על חוקת הרפובליקה החדשה. נשיא בית המשפט העליון לוקס קורנליוס סטיין מונה לממלא מקום (Officer Administering the Government) לחודש ימים. אז הוכרזה הרפובליקה של דרום אפריקה וסווארט היה לנשיאה הראשון.
שלום בער סורוצקין

ביוגרפיה

נולד בקרית ישיבת טלז שבקליבלנד, אוהיו, לרב בנימין ופייגא סורוצקין, למד בישיבת אמרי ברוך שבראשות אביו, ולאחר מכן בישיבת בריסק בראשות הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק.
בשנת ה'תשנ"א נשא את בתיה, בתו של הרב נחום דב קרייסמן דיין בפתח תקווה וחבר בית הדין הרבני הגדול. לאחר נישואיו עבר להתגורר בירושלים.
בשנת ה'תשנ"ד החל לשמש כמנהל רוחני בכולל ברית התורה בעיר ביתר עילית, לאחר שראש הכולל לא עמד בתשלום משכורות האברכים לקח הרב סורוצקין על עצמו את אחזקת הכולל, ולאחר שנה סגר את הכולל בביתר ופתח את כולל עטרת שלמה הראשון בעיר בית שמש.
בשנת ה'תשנ"ט פתח את ישיבת אור אליעזר בבית שמש שהייתה אבן הפינה לרשת הישיבות הקטנות של מוסדות עטרת שלמה.
בהמשך פתח כוללים בערים נוספות, ביניהן בני ברק, ירושלים, מודיעין עילית, בית חלקיה, יסודות, צפת ועוד. רשת הכוללים "עטרת שלמה" הייתה יוצאת דופן בגודלה, ובשיאה למדו שם כ-2500 אברכים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21, בעקבות הקיצוצים שעשתה הממשלה לכוללים והישיבות, התקשה הרב סורוצקין לשלם את מלגות האברכים. לאחר מאמצים רבים הצליח לגייס את הכספים לתשלום המלגות החסרות.
בהמשך עבר הרב סורוצקין להתמקד גם בתלמודי תורה ובישיבות קטנות שפתח ברחבי הארץ, במהלך השנים היה הרב סורוצקין שותף מרכזי בכמה יוזמות שנועדו לסייע לכלל האברכים בישראל.
בשנת ה'תשע"א פתח ישיבה קטנה "עטרת יוסף" בבני ברק.
בהמשך פתח עוד ישיבות קטנות בערים אלעד/ ירושלים/בית שמש/נתיבות/ביתר/מודיעין עילית.
בשנת תשע"ד פתח ישיבה גבוהה "עטרת שלמה" בכפר הנוער שדה חמד, בראשון לציון.
הרב סורוצקין היה מקורב לרב אהרן לייב שטיינמן שעמד בנשיאות מוסדותיו, ומקורב כיום לרב חיים קניבסקי, שניהם סייעו לו בקשר עם נדיבים אמידים ברחבי העולם.
במרוצת השנים, קשר הרב סורוצקין קשרי ידידות קרובה עם חלק מאותם נדיבים.