google/wiki40b huggingface dataset:
פיפיון אדום-גרון

אטימולוגיה

את שמו המדעי "Anthus" קיבל מהמיתולוגיה היוונית על שם אנטאוס, בנו של אטונואוס והיפודמיה שהותקף ונטרף על ידי סוסיו של האב.  האלים, זאוס ואפולו, הפכו את אנטאוס לציפור. הציפור מהסוג "Anthus" פיפיון נקראת על שמו של אנטאוס.
את שמו "cervinus", שזוף, קיבל בשל צבע גרונו שבזמן תקופת הקינון מקבל צבע אדמדם.
פירוש נוסף לשמו Anthus cervinus - "עשבוני אדמדם": Anthus היא ציפור שדות ומישורי עשב שהוזכרה על ידי פליניוס הזקן (סופר, חוקר טבע ומפקד צבא וצי רומא) בספרו המפורסם "תולדות הטבע". Cervinus - בעל צבע של אייל.

תיאור הציפור

מבנה גופם של הפיפיונים מזכיר את המבנה של הנחליאלים. בדומה לנחליאלים הפיפיון מבלה את רוב זמנו בצעידה על הקרקע כשגופו נטוי אופקית בחיפוש אחר מזון. הפיפיון הוא היחיד מבין הציפורים עם הבדלים עונתיים בגווני הנוצות. בלבוש החורף כל חלקי הגוף העליונים של הזכר שחומים, ונוצותיו עטורות בשוליים חומים בהירים צבע הלחיים, הסנטר והגרון חום־בז' עם גוון ורדרד. החזה וצדי הגוף מפוספסים בכתמים היוצרים מעין פסי אורך. הזנב שחום ושוליו לבנבנים. בלבוש החורף מראה הנקבה דומה למראה הזכר מלבד חוסר הגוון הורדרד בלחייה של הנקבה. לקראת הקיץ קיים חילוף חלקי בצבעי הנוצות וקדמת הצוואר, הסנטר והחזה מקבלים גוון חום אדמדם. אורכו של הפיפיון הוא כ־14-15 ס"מ ומשקלו כ־16-29 גרם ומוטת הכנפיים היא 27 ס"מ. השינוי בין הנקבה לזכר נראה בגווני הוורוד שעל חזה ועל ראשה שהם יותר בהירים ופחות נרחבים מאצל הזכר.

תפוצה בעולם

הפיפיון דוגר מצפון סקנדינביה ומזרחה לרוחב סיביר. הפיפיון נודד מאזורי קינונו כבר בתחילת חודש אוגוסט. נמצא צפונית לחוג הארקטי ברצועה צרה דרך הטונדרות האירופאיות והאסיאתיות עד למייצר ברינג. חורפים בעיקר באפריקה בדרומה למדבר סהרה ודרום מזרח אסיה.

תפוצה בארץ

הפיפיון מבקר בארץ בתקופת הנדידה במשך חודשי אוקטובר ונובמבר, לעיתים גם מעט בחודשי ספטמבר ובדצמבר.  חולף על פני רוב חלקי הארץ בהמוניו. בעיקר בעמקים ובערבה בדרך כלל בלהקות גדולות.

אזורי מחיה

הפיפיון חי בשטחי ביצה עם ערבי נחל, בנחלים עם גומא, בביצות כבול ובתלוליות בטונדרה. את החורף הוא מבלה בשטחים של כרי דשא לח או רטוב, אזורים חשופים בוציים, ביצות גדות בוציים של נהרות ומקווי מים אחרים. כולל שדות וצוקים לעיתים בגובה של עד 3,000 מטרים. לפעמים מצטרף לאזורי המחיה של הנחליאלי הצהוב אך לא בתקופת הרבייה. נדיר להבחין בפיפיונים כיוון שהם נסתרים בצמחייה בחיפוש אחר מזון ונגלים רק כאשר הם מפחדים או נבהלים.

תזונת הציפור

תזונתו של הפיפיון מורכבת בעיקר מחרקים ומחסרי חוליות אחרים ומגוון חומר צמחי. תזונתו הכללית כוללת: זבובונים, שפיריות, חגבים, צרצרים, עשים, פרפרים (זחלים ובוגרים), רימות זבובים, נמלים, חיפושיות, עכבישים, רכיכות, תולעים וזרעי דשא. הפיפיון מלקט את מזנו על פני הקרקע, לעיתים קרובות באזורים בוציים ובין האצות בחוף הים.

קינון ודגירת הציפור

תקופת הרבייה נמשכת מיוני ועד יולי. את החיזור מתחיל הזכר במעוף אלכסוני לגובה של כ־20 מטרים ומבצע צניחה כלפי מטה וממשיך במעוף אופקי תוך רפרוף בכנפיו למרחק של כ־50 מטרים לפני הירידה לקרקע. את הקן בונה הנקבה בחלל האדמה, על תלולית או בגדה, ולעיתים בקצה מנהרה קצרה שנעשתה על ידי הזכר. שניהם מביאים חומר לבניה אבל בשלבים המאוחרים עושה זאת הזכר לבדו,. צורתו של הקן היא כצורת כוס הבנויה מעלים ומגבעולי דשא. בתחתית הקן מונחים טחב ועלים יבשים ועליהם עשב עדין ונוצות ושער שזורים יחדיו. הנקבה מטילה כ־2–7 ביצים בדרך כלל 5–6. הדגירה היא כשבועיים ושני בני הזוג מאכילים את הגוזלים. לאחר 12 ימים הגוזלים מוכנים לעזוב את הקן.
יצחק פירוז'ניקוב

קורות חיים

יצחק בן יוסף (יוסיפוביץ') פירוז'ניקוב נולד בשנת 1859 בכפר חוֹרטיצָה (Хортица) שבמחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), במשפחה יהודית. למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ורשה, והיה למוביל הרכב צבאי בעיר וילנה. בהמשך כיהן כמורה לזמרה בסמינר הממלכתי למורים יהודים בווילנה וכמנצח תזמורת המוסד. שיטת הוראת הנגינה בקונצרטינה (מפוחית יד) שפיתח סייעה לנגנים מתחילים לתפוס את יסודות הנגינה, ונפוצה ברבים מהסמינרים למורים ברוסיה. פירוז'ניקוב סייע להפיץ את השימוש בקונצרטינה ככלי עזר להוראת הזמרה בבתי הספר ברוסיה.
פירוז'ניקוב ניצח על מקהלות נוספות, בהן המקהלה הלאומית שנוסדה ליד האגודה הספרותית-אמנותית בווילנה.
בשנת תרנ"ט-1899 ייסד בווילנה הוצאת ספרים ובית דפוס. בהוצאתו ובבית דפוסו הופיעו מאות ספרים, מהם בעריכתו ובתרגומו – ספרי לימוד ביידיש ובעברית, ספרי יהדות, ספרי קודש ותפילה בלוויית תרגום רוסי, מספרי המקרא בתרגומו לרוסית, סיפורים מקוריים ביידיש, וכן סדרה של 24 חוברות תחת הכותרת "פּיראָזשניקאָווס ביבליאטָעק: בארימטע דערציילונגען איבערזעצט פון פארשיעדענע שפראכן" ('הספרייה של פירוז'ניקוב: סיפורים מפורסמים מתורגמים משפות שונות'), שבה הופיעו תרגומים ליידיש של סיפורים מהספרות האירופית (בעיקר הרוסית והצרפתית).

בשנת 1908 החל להופיע בווילנה כתב העת העברי לילדים "החבר", שהיה היומון העברי הראשון לילדים. את כתב העת יזם וערך המחנך והסופר י"ח טביוב, ושותפו היה המו"ל פירוז'ניקוב.
באביב 1909 הגיע פירוז'ניקוב לביקור בארץ ישראל עם י"ל גולדברג ויעקב שסקין (מראשי ציוני וילנה). בקונצרט המוני שערך ביפו הפליא לנגן בקונצרטינה – כלי נגינה שעד אז טרם נראה ביישוב – והרשים את שומעיו (בהם הסופר והמחנך מרדכי אזרחי-קריצ'בסקי, שפרסם למחרת ביקורת נלהבת שבה הילל את נגינתו הווירטואוזית). בתוך זמן קצר נרכשו בארץ עשרות קונצרטינות, והיא הייתה לכלי הנגינה המרכזי של המורים לזמרה בארץ.
בשנת 1912 היגר פירוז'ניקוב לארצות הברית והתיישב בניו יורק, בשדרות פורט וושינגטון (Fort Washington Ave.‎ 461, בשכונת וושינגטון הייטס שבצפון מנהטן.
בניו יורק ניהל את המקהלה של הארבעטער רינג (חוג הפועלים), את מקהלת "פרייהייט געזאנג פאריין" ('אגודת זמר החרות'; בהמשך נקראה Paterson Jewish Folk Chorus) וכן כמה מקהלות ילדים.
פירוז'ניקוב נפטר בקיץ 1933 בביתו מהתקף לב, בגיל 74.
ביופיזיקה

בִּיּוֹפִיזִיקָה (באנגלית: Biophysics) או פיזיקה ביולוגית היא ענף של מדע בין תחומי העוסק בחקר תופעות פיזיקליות בייצורים חיים ובהפעלת כלים מתחום הפיזיקה, המתמטיקה, הכימיה ומדעי המחשב לחקר מערכות ביולוגיות. לאחרונה, פותחו שיטות ביופיזיקליות המשלבות גם ננוטכנולוגיה, כמו גם שיטות המאפשרות לחקור מולקולות בודדות.

התפתחות הביופיזיקה

העיסוק בביופיזיקה החל כבר בתקופה מוקדמת בהתפתחות המדע. ניתן לציין כדוגמה את הניסוי המפורסם של גלווני (במאה ה-18) בו הראה שאופן פעולת מערכת העצבים מבוסס על תופעות חשמליות. באותה תקופה לא הייתה הבחנה כה מוגדרת בין תחומי המדע השונים. עם התפתחות המדע והתמקצעות המדענים, גברה ההתבדלות בין התחומים. הביולוגיה, החוקרת מערכות מורכבות ומסובכות ביותר, התפתחה לכיוון של מדע תיאורי עם חשיבות רבה לפרטים. הפיזיקה, לעומת זאת, התפתחה לכיוון כמותי יותר, תוך שימוש במודלים פשוטים שנועדו לחקור את העקרונות הבסיסיים של הטבע ומבלי להיכנס תמיד לפרטים.
בסביבות אמצע המאה ה-20 גברה ההכרה כי נתק זה בין תחומי המדע אינו בריא, וכי הביולוגיה יכולה להרוויח רבות מיישום שיטות פיזיקליות בתחום הביולוגיה. פיזיקאים רבים (וגם מדענים אחרים) סברו שהחסרונות העיקריים בשיטת המחקר הביולוגית הם עיסוק מופרז בפרטים (מרוב עצים לא רואים את היער) וחוסר שימוש במודלים מתמטיים ובשיטות מחקר כמותניות. אי לכך החלו פיזיקאים (וגם מדענים אחרים) לעסוק במחקר ביולוגי, הן בניסוי והן בתאוריה, תוך שימוש בכלים שהכירו מתחומם המקורי.
גילוי מבנה ה-DNA מהווה דוגמה מובהקת לשימוש בשיטות פיזיקליות להבנת המערכות הביולוגיות. מבנה ה-DNA פוענח על ידי ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק שנעזרו גם בצילום 51 שביצעה רוזלינד פרנקלין בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. טכנולוגיה זה שימשה, ומשמשת גם כיום, לפענוח המבנה האטומי של חומרים ביולוגיים. למעשה, אין כמעט התפתחות ביולוגית שאינה קשורה בפיתוח פיזיקלי. דוגמה נוספת לכך היא השימוש הרב שנעשה במיקרוסקופ אופטי ומיקרוסקופ אלקטרוני. רוברט הוק שהיה מגדולי המדענים פיתח את אחד מהמיקרוסקופים האופטיים הראשונים ובעזרתו גילה כי הרקמה הביולוגית מורכבת מתאים, והוא היה זה שלמעשה טבע את השם תא חי בספרו מיקרוגרפיה.
מודל הודג'קין-הקסלי נחשב לגולת הכותרת של תקופת הביופיזיקה הקלאסית. המודל מתאר את התגובה החשמלית של תאי עצב ומסביר את אופן היווצרותם של דחפים עצביים, עליהם מתבססת התקשורת העצבית. המודל פורסם בשנת 1952 על ידי אלן הודג'קין ואנדרו הקסלי, על יסוד מחקר שביצעו על תכונותיהם החשמליות של סיבים עצביים בדיונונים. עבודה זו זיכתה את השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1963.
מעבר הפיזיקאים לליבת המחקר הביולוגי גברה בסוף המאה ה-20 וכיום ברוב האוניברסיטאות ישנם חוקרים העוסקים בביופיזיקה. לרוב לא קיימת מחלקה מיוחדת לביופיזיקה, אלא החוקרים משולבים במחלקות אחרות בהתאם לתחום התמחותם. בישראל יש מסלול ללמודי ביופיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. באוניברסיטת תל אביב קיים מסלול משולב בפיזיקה ובמדעי החיים. כמו כן, הפקולטה לפיזיקה של מכון ויצמן מעניקה תואר מוסמך בפיזיקה ביולוגית.
עלוקה

תזונה

יש בין העלוקות אוכלות בשר (תולעים, שלשולים וזחלים), אוכלות פגרים ועלוקות האוכלות פירורי חומר אורגני, אולם רובן הן טפילים המוצצים את דמם של בעלי חיים שונים, כגון: יונקים, עופות ודגים. הן נצמדות אל הפונדקאי, נדבקות אליו ומוצצות את דמו אל תוך תאים מיוחדים בגופה המיועדים לאחסון דם. העלוקה מזרימה חומר מרגיע המונע מקורבנה לחוש בה ולאחר מכן מזרימה לפצע חומר בשם הירודיון המונע את קרישת הדם. לאחר שהיא מתמלאת, היא נושרת מעל הפונדקאי והדם שמילאה מספיק לה למשך כמה שבועות. העלוקות מוצצות הדם מסוכנות, מוטב לא לנסות לחשפם או ללוכדם למרות צבעיהם המושכים.

מקומות גידול

העלוקות זקוקות ללחות רבה כדי להתקיים, לכן, רוב העלוקות חיות ליד מקווי מים, יש החיות רק בתוך המים, יש החיות במים וביבשה ויש החיות רק ביבשה. העלוקות הללו מצויות בג'ונגלים לחים וביערות גשם במזרח אסיה. הן נמצאות על הקרקע או בסבך וממתינות ליונקים שיתקרבו אליהן ונצמדות אליהם. אין לפונדקאי כל אפשרות להימנע מהן, בגלל החומר המרגיע שהן מפרישות ושבגללו לא ניתן להרגיש אותן. הן ניתנות לזיהוי על פי הדימום שהן גורמות וגם אז, יקשה על הפונדקאי לעצור את הדם עקב החומר-מונע-קרישה שהעלוקה מפרישה.

העלוקות בשימוש הרפואה

העלוקה הרפואית (Hirudo medicinalis) מסוגלת למצוץ פי 5 דם ממשקל גופה ומפרישה לפצע חומר נוגד קרישה המותיר את הפצע מדמם עד כ-10 שעות. ברפואה המסורתית היא שימשה בהליכים רפואיים בעיקר להקזת דם. ברפואה מודרנית יש לה עדיין מספר שימושים, והעיקרי בהם הוא בניתוח לחיבור מחדש של  לחיבור רקמות, כמו למשל אצבע גדומה. עקב אי-יכולת המנתחים לחבר מחדש את הוורידים (כשהם מחברים אך ורק את העורקים הראשיים), דם זורם לתוך הרקמה אך לא יוצא ממנה; העלוקה מוצצת עודפי דם אך חשוב מכך, מפרישה כל הזמן נוגדי קרישה למקום הנדרש. זה מאפשר לגוף לבנות מחדש את הוורידים שנקטעו.
אנדרדיט

שימושים

השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כאבן חן. לאנדרדיט יש את הברק העז ביותר מבין כל סוגי הגארנט וקשיותו גבוהה יחסית. נוהגים ללטש את הסוגים בעלי הגוונים הצהובים, והחומים, אבל הסוג היקר ביותר (והנדיר יותר) הוא הדמנטואיד בעל הגוון הירוק. אפילו במלניט השחור והאטום נעשה לעיתים שימוש כתכשיט לסמל אבל. בנוסף, כל סוגי האנדרדיט הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים.

מקור ותפוצה

האנדרדיט מופיע בעיקר בסלעי סקארן - תוצאה של התמרה של אבני גיר בלתי טהורות או של סלעי יסוד סידניים; בשיסטים כלוריטיים וסרפטיניטים; בסלעי יסוד אלקליים; בחללים בסלעי יסוד, ולעיתים בקסנוליתים בשיש.
האנדרדיט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות לדוגמה בהם מוצאים אנדרדיט כוללים את הר סנט-אילר בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בסטנלי ביוט (Stanley Butte), מחוז גראהם (Graham) באריזונה ניתן למצוא טופזוליט, בגבעת גארנט (Garnet Hill) שבמחוז קלאווראס (Calaveras) בקליפורניה, ובפרנקלין וסטרלינג היל במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי שבארצות הברית; סמוך לצ'רקו דה פאנה, במדינת צ'יוואווה במקסיקו; גבישים באיכות של אבני חן מנהר בורובקה, ניז'ני טגיל בהרי אורל, וצפונית לולאדיווסטוק ברוסיה; בדוגינצה (Dognecea) בחבל באנאט ברומניה; סמוך לארנדל (Arendal) בנורווגיה; ובמכרה וסלס (Wessels), סמוך לקורומן (Kuruman) בפרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה.
בישראל ניתן למצוא אנדרדיט בתצורת חתרורים (למשל בבקעת חתרורים מזרחית לערד).
ז'ן-לו קרטיין

קורות חיים

ז'ן-לו קרטיין נולד בלה רושל. לאחר סיום בית הספר, הוא למד בבית הספר של חיל האוויר הצרפתי ובשנת 1961 סיים אותו עם תואר שני בהנדסת תעופה. בשנת 1962 הוא הוסמך לטייס קרב. ז'ן-לו קרטיין שירת במספר יחידות של החיל. בשנת 1980 הוא נשלח מטעם המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל לקבל הסמכה לטיסת חלל.
בשנים 1982 שוגר לחלל בחללית סויוז T-6 לצד אנטולי ברזובוי וולנטין לבדב. לאחר עגינה בתחנת החלל סאליוט 7 הצוות ביצע מספר מחקרים.
בשנת 1984 הוא התקבל כמומחה טיסה בינלאומי כחלק מכיתת האסטרונאוטים ה-15 של נאס"א, והיה חבר בצוות משנה של מספר משימות.
ב-1988 שוגר לחלל בחללית סויוז TM-7 לצד ולדימיר טיטוב, מוסה מנארוב וולרי פוליאקוב. הם התחברו לתחנת החלל מיר וביצעו מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית.
בשנת 1997 שוגר לחלל בטיסת STS-86.
בשנת 2000 בהיותו בחנות של רשת הום דיפו נפגע ממקדחה ששוקלת 31 ק"ג שנפלה עליו מגובה של 3 מטר. כתוצאה מהפגיעה, הרופא בנאס"א החליט שהוא אינו קשיר יותר לטיסה בחלל. הוא התחיל לעבוד בחברות שקשורות לתעשייה החלל ביוסטון.
מרדכי אזרחי

מרדכי אזרחי (קרישבסקי) (י"ט בתמוז תרכ"ב, 17 ביולי 1862 – א' בתשרי תשי"ב, 1 באוקטובר 1951) היה איש העלייה הראשונה, מראשוני המורים העבריים בארץ ישראל, ולימים יושב ראש הסתדרות המורים. מאנשי חוגו של אליעזר בן יהודה בהחייאת השפה העברית וממקימי ועד הלשון.
תרגם, עיבד וכתב ספרים רבים, בהם ספרי מדעי הטבע וספרי לימוד.

קורות חיים

נולד בשם מרדכי קרישֶבסקי (יש הוגים: קריצ'בסקי) בכפר קוטובקה שבפלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) לרחל לאה וחיים יעקב קרישבסקי, נצר למשפחה חסידית מחסידות חב"ד. קיבל חינוך מסורתי, תחילה ב"חדר" ואחר כך בישיבה.
רוחות ההשכלה שנשבו ברוסיה הגיעו גם לעירו, והוא נתפש לה והחל ללמוד לימודים חיצוניים. לאחר שהוסמך להוראה בגימנסיה הממשלתית בפולטבה שימש בהוראה בתלמוד תורה בפולטבה, יחד עם אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'. בין תלמידיו היה יעקב זרובבל. כמו כן עסק בהפצת ספרים של הוצאות עבריות וכתבי עת עבריים כמו "תושיה", "אחיאסף" ו"השילוח". היה חבר פעיל באגודת בני משה מיום היווסדה וראש לשכת "מצפה" בפולטבה. נישא לבתיה, בת דודו משה טפלינסקי (נפטרה בכ"א בניסן תרפ"ח; 11 באפריל 1928, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור).
במאי 1897 עלה לארץ ישראל והתיישב בראשון לציון, שם התגורר אביו, שעלה ארצה ב-1888. בשנתו הראשונה נשלח מטעם לשכת בני משה לשמש כמורה במושבה קסטינה (כיום באר טוביה). שנה לאחר מכן, ב-1898, עלה לירושלים ושימש מורה לעברית בבית הספר של כי"ח, עד 1904. היה המורה הראשון בבית חינוך עיוורים בירושלים. ב-1904 מונה למנהל בית הספר לבנות בנווה שלום. בשנת 1907 הגיע ארצה ד"ר ניסן טורוב, ומרדכי קרישבסקי העביר לו את ניהול בית הספר, ונשאר ללמד בו כמורה.
היה מראשוני התושבים של תל אביב. במלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את הארץ. עם קבלת הנתינות הטורקית עִברת את שמו ל"אזרחי". בשובו החל ללמד בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית המדרש למורות על שם לוינסקי והתמיד בתפקידו במשך שנים רבות, עד פרישתו לגמלאות.
היה פעיל ציבור, ובין השאר שימש יושב ראש המועצה של בנק הלוואה וחסכון ביפו.

בהסתדרות המורים

בשנת 1903 נערכה בזכרון יעקב ועידת היסוד של "אגודת המורים". אזרחי היה בין מייסדיה ונבחר לחבר המרכז. לימים שינתה האגודה את שמה להסתדרות המורים, ואזרחי נבחר ליושב-ראש שלה והיה פעיל מרכזי בכל פעולותיה.

בוועד הלשון העברית

משנת 1926 היה אזרחי חבר בוועד הלשון העברית וחקר את השפה העברית. היה מן הראשונים שהורה את מדעי הטבע בעברית, ועקב התמצאותו בתחום זה עסק בעיקר בזיהוי שמותיהם העבריים של הצמחים. היה חבר בוועדות המקצועיות של ועד הלשון העברית למונחי צמחים, זואולוגיה וחקלאות. חיבר את "ילקוט הצמחים" (יחד עם פסח אוירבוך), שיצא בהוצאת ועד הלשון העברית. 
משנת 1945 ואילך ערך (יחד עם יש"י אדלר) את המדור "לשוננו לעם" בהארץ שהופיע מטעם ועד הלשון, וכמו כן היה מעורכי המחזור הראשון של חוברות "לשוננו לעם".

כתיבה ועריכה

אזרחי עסק בעריכת ספרים, וכמו כן פרסם פיליטונים, מאמרים, סיפורים ותרגומים, כולל תרגומים לסיפורי ילדים. כתב בעיתונות היומית ובכתבי עת רבים, והיה חבר מערכת כתב העת "החינוך". רבים ממאמריו פורסמו בשמות עט שונים: "פתחיה", "מר דרור", "בן יעקב", "בן חי" ועוד. 
מרדכי אזרחי נפטר בראש השנה תשי"ב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
טרמוק

היסטוריה

מסעדת הטרמוק הראשונה נפתחה בשנת 1998 בקיוסק רחוב במוסקבה, שהציעה סט מוגבל של בליני. זו הייתה אחת מרשתות המזון המהיר הראשונות ברוסיה שהציעה אוכל רוסי בניסיון להתחרות במקדונלד'ס. ישנם כיום שלושה סוגים של חנויות טרמוק: מסעדות, קיוסקי רחוב ועמדות מזון מהיר בקניונים, בתחנות המטרו או בשדות תעופה.
הרשת פתחה שני סניפים בכיכר יוניון ובצ'לסי בעיר ניו יורק בשנת 2017, שהיו המיזמים הראשונים מחוץ לרוסיה. בראיון למגזין רוסי אמר גונצ'רוב שהסיבה להתרחב לאמריקה היא משום ש"זו מולדת המזון המהיר." ביוני 2018 הודיע גונצ'רוב כי הוא סוגר את שתי המסעדות והאשים את פקחי העיר ניו יורק ב"עוינות פתוחה" כלפי המסעדות והעובדים שלו.

התפיסה

התפיסה הרשמית היא להציע מטבח מסורתי כמזון מהיר, אך להיות בו זמנית מסעדת מזון טבעי ובריא יותר. טרמוק מתמחה בבישול ביתי בסגנון רוסי עם מתכונים שפותחו על ידי אמו של גונצ'רוב. פריטי התפריט כוללים בליני (לביבות דקיקות כמו קרפ), בורשט (מרק סלק עם כרוב) וקאשה (מנת כוסמת מוגשת עם בשר, דגים או פטריות). הם גם מתנסים במנות לא שגרתיות שונות.
מיכאל שפיצר

מיכאל מרדכי שפיצר (נולד בשנת 1954) הוא שופט ישראלי, המכהן כשופט בית הדין הארצי לעבודה. כיהן גם כמנהל בתי המשפט.

ביוגרפיה

שפיצר סיים את לימודיו התיכוניים במדרשיית נעם ושירת בצה"ל כקצין במשטרה הצבאית. סיים את הלימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך לעורך דין בשנת 1981. לאחר מכן עבד כעורך דין עצמאי במשרד עורכי הדין "נטוביץ- שפיצר".
בשנת 2000 מונה שפיצר לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה וכיהן שם עד שנת 2005. באותה שנה מונה לנשיא בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, ובשנת 2010 עבר לכהן כנשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
בחודש מרץ 2012 נבחר שפיצר על ידי שר המשפטים ונשיא בית המשפט העליון למלא את משרת מנהל בתי המשפט. הוא סיים את תפקידו במרץ 2018. אז נכנס לתפקידו כשופט בית הדין הארצי לעבודה.
כשפורסמה מועמדותו של שפיצר כמועמד יחיד לכהונת שופט בבית הדין הארצי לעבודה, פנה הוועד הארצי של העוזרים המשפטיים לשופטים בצעד חריג לוועדה בבקשה לדחות את מינויו - וזאת בשל התנהלותו של שפיצר כמנהל בתי המשפט, ויחסי העבודה העכורים בין הצדדים שהגיעו לא אחת לבתי הדין לעבודה ואף לבג"ץ אשר פסקו מספר פסקי דין כנגד הנהלת בתי המשפט בראשותו. למרות הפנייה נבחר שפיצר לתפקיד.
שפיצר נשוי ואב לשלושה ילדים.
קפה (צמח)

חלקי פרי הקפה

1: מרכז.

2: פול קפה (אנדוספרם).

3: שכבת מוץ (קליפה).

4: כיסוי קלף (מעטפת גרעין קשה).

5: שכבת פקטין.

6: ציפה (פרי) (רקמה עסיסית אמצעית).

7: קליפה חיצונית.
רן כהן אהרונוב

החיבור למוזיקה

בתחילת שנות ה-80' כהן אהרונוב השתתף כבסיסט בלהקת הפאנק הירושלמית "חולרע". בהמשך אותו עשור הוא הקים את להקת "טיזאק יא - וולדי". החיבור של אחיו הצעיר יאיא עם כלי הנגינה המרכזי שלו, גיטרה בס, חל כאשר רן נסע לטיול ארוך והשאיר את גיטרת הבס שלו בבית. יאיא השתלט על הכלי ומאז זהו כלי הנגינה הראשי והמהותי שלו.
בשנת 2015 חבר כהן אהרונוב ליאיא, בתקופה זו חבר להקת הדג נחש, ויחד יצרו פרויקט רב תחומי ראשון מסוגו לכל המשפחה. במסגרת הפרויקט הופק אלבום (בהוצאת התו השמיני) שרן כתב את שיריו ויאיא הלחין ועיבד מוזיקלית, בביצועם של זמרים ידועים רבים ביניהם אברהם טל, איילה אינגדשט, הדג נחש, מוקי, קרולינה ועוד. במקביל לאלבום המוזיקלי המצליח יצא לאור ב-2016 ספרו השישי של כהן אהרונוב, 'ילדי בית העץ – מבצע חורשה', היוצר סיפור מסגרת לשירי האלבום ומספר את סיפורם של חבורת 'ילדי בית העץ'. את הספר מלווים איוריו של המאייר יניב שמעוני. כחלק בלתי נפרד מהפרויקט על בסיס האלבום והספר עיבדה נועה לזר-קינן את הסיפור למחזה 'ילדי בית העץ' אותו ביים נועם שמואל בתיאטרון המדיטק בחולון. חברת ההפקות 'יולי-אוגוסט' הוסיפה את חלקה לפרויקט בתוכנית בטלוויזיה החינוכית. בעונה הראשונה נכתבו 30 פרקים על ידי צמד התסריטאים רועי שגב ושירילי דשא, בהשראת הפרויקט ובשיתוף האחים כהן אהרונוב. את התוכניות ביימה שירילי דשא וכל פרק הסתיים בקליפ של שיר מהפרויקט. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לתסריט הטוב ביותר לסדרת ילדים ונוער ולבימוי הטוב ביותר לסדרת ילדים לשנת 2016 ולשנת 2017.
במקביל לסדרת תוכניות הטלוויזיה החינוכית יצא לאור ב-2016 האלבום 'ילדי בית העץ 2' במתכונת של דיסק כפול בן 19 שירים בביצועים של זמרים ידועים נוספים כמו שלומי שבן, מרינה מקסמיליאן, אניה בוקשטיין, הצמד 'קפה שחור חזק', להקת 'התקווה 6' ורבים אחרים.
בשנת 2017 התווסף לפרויקט גם מופע מוזיקלי לכל המשפחה בו ביצעו על הבמה את השירים משני האלבומים המוזיקאים יאיא כהן אהרונוב, איילה אינגדשט, גלעד בין ליש, ניר מנצור, אלון רדעי ויקיר ששון.
בנוסף ייצא לאור הספר השני בסדרת הספרים 'ילדי בית העץ- להציל את כפיר'. כמו כן עלתה העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בחינוכית.
בשנת 2018 יצא לאור האלבום השלישי של ילדי בית העץ (ילדי בית העץ 3) בהשתתפות האמנים עידן עמדי, מירי מסיקה, הדג נחש, קרולינה, גיא מזיג, גיא ויהל, אלון עדר, יעל דקלבאום איילה אינגדשט, יאיא, וגלעד בן לייש. השיר של איילה אינגדשט באלבום 'אמא ספרי לי' נכנס לפלייליסט של גלגלצ. 
במאי 2018 יצא הספר השלישי בסדרה 'ילדי בית העץ 3- ילד לא רגיל' בהוצאת כנרת והתו השמיני וזכה במקום הראשון במצעד הספרים של משרד החינוך.
ויאיא זכה בפרס אקו"ם ליצירה על הלחנים של ילדי בית העץ.
במאי 2019 יצא לאור הספר הרביעי בסדרת ילדי בית העץ- ' אבירי השולחן הירוק'.
לרן שלושה ילדים והוא מתגורר בפרברי ירושלים. 
כתב המשטרה אורי כהן אהרונוב  היה בן דוד מדרגה שנייה של רן.
משה צבי וקסלר

ביוגרפיה

נולד בתל אביב. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת ההסדר "כרם ביבנה". שימש מספר שנים כרב בישיבה התיכונית בנתניה וכן יצא לשליחות למספר שנים למונטרה בשווייץ.
בשנת ה'תשס"ז זכה בפרס רוטשילד לחינוך.
בשנת ה'תשע"ו יצא ספרו "אעירה שחר", ובו סיכום השיחות שהעביר בישיבה.
כבן לניצול השואה, רואה הרב וקסלר חשיבות רבה במסעות בני נוער לפולין. הוא מעודד בני נוער לצאת למסע זה, ואף מסייע כמיטב יכולתו לבני נוער המתקשים לצאת לפולין עקב קשיים כלכליים.
הרב וקסלר נחשב כרב בעל השקפה ימנית אך פלורליסטית ו"ממלכתית", ובתקופה שקדמה לתוכנית ההתנתקות יצא נגד חסימות כבישים (אף על פי שהתנגד להתנתקות).
הרב וקסלר נשוי לשולמית ואב ל-6 ילדים, אחד מבניו, הרב דוד וקסלר, הוא מנהל בית הספר "מורשת מנחם" בגבעת שמואל. 
הרב וקסלר התגורר בגבעת שמואל, ובשנת תש"ע עבר לשכון בנריה.
תחנת הכוח הגרעינית רובנו

תחנת הכוח הגרעינית רובנו (באוקראינית: Рівненська АЕС) היא תחנת כוח גרעינית הראשונה שנבנתה בשטח אוקראינה הסובייטית, 150 ק"מ צפונית לרובנו, אוקראינה. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, קוזנצובסק (על שם אנטולי קוזנצוב; ב-2016 שמה שונה לוורש). תחנת הכוח מורכבת מארבעה כורים גרעיניים שהראשון שבהם פועל החל מ-1980 והרביעי מ-2004.
החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה ביוני 1971 ובשנת 1973 החלו עבודות הבנייה. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1980 והשני בשנת 1981. הכור השלישי החל לפעול בשנת 1986. הקמת הכור הרביעי החלה בשנת 1986 והוא היה צריך להתחיל לפעול בשנת 1991, אך בנייתו הוקפאה. בשנת 1989 תחנת כוח רובנו, הראשונה בברית המועצות, עברה בדיקות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית וקיבלה ציון בטיחותי גבוה.
בשנת 1993 הוחלט על חידוש עבודות הקמה של הכור הרביעי והוא נכנס לבדיקות לקראת הפעלה בשנת 2004.
סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שכוללת 16 תחנות ניטור באתר התחנה ו-13 בקרבתה.
התחנה מייצרת כ-10% מכלל יצור החשמל באוקראינה. התחנה נמצאת בבעלות "אנרגואטום", חברה ממשלתית שבבעלותה כל תחנות כוח גרעיניות הפועלות בתחום אוקראינה. בהתאם לתכנון המקורי בשנים 2010 ו-2011 היה צורך לסגור שני הכורים הראשונים. בהתאם להחלטת הממשלה בתחנה בוצעו עבודות שדרוג נרחבות שאיפשרו להאריך הפעלת הכורים עד לשנת 2030. בתחנת הכוח מועסקים כ-8,400 עובדים.
אבטליון בן שלמה מקונסיליו

רבי אַבְטַלְיוֹן בֶּן שְׁלֹמֹה מִקּוֹנְסִילְיוֹ (~ה'ש', 1540 - י"ג בתשרי ה'שע"ז, 24 באוקטובר 1616) היה רב איטלקי במאה ה-16, אשר התפרסם בשל פרשת המקווה ברוויגו שהסעירה בשעתו את העולם הרבני באיטליה.
רבי אבטליון היה תלמידו המובהק של רבי שמואל יהודה קצנלבוגן מפדובה, ואף הציב את תמונתו בבית מדרשו. הוא היה משוללי שיטת הפלפול. 
בשנת ה'שמ"ט, 1589, עורר את פולמוס המקווה ברוויגו כאשר פסל בפסק הלכה מנומק את המקווה העירוני. המקווה שכן בביתו ונוהל על ידו במשך עשר שנים תוך הקפדה על שיטת הפעלה מסוימת, אך כשעבר לרשות אחיו, ר' יקותיאל, שונתה שיטת ההפעלה ולדעתו נפסל המקווה לשימוש. פסילת המקווה עוררה סערה בדעת הקהל, סערה שהתעצמה כאשר רבנים אחדים חיוו דעתם להיתר, ורבנים אחרים גיבו את פסקו של ר' אבטליון. שלושה ספרים נדפסו אז בעטיו של פולמוס זה. הספר "פלגי מים" (ונציה שס"ח) מיוחס לו בידי חלק מן המקורות.
פרואקטיביות

בהתנהגות ארגונית, פרו-אקטיביות או התנהגות פרו-אקטיבית של אדם מתייחסת להתנהגות שהוא יוזם, ושמובילה אותו לשינוי במצבים שונים במקום העבודה. התנהגות פרו-אקטיבית כוללת פעולות הכנה למצבים עתידיים, להבדיל מתגובה למצב קיים. משמעות הפרו-אקטיביות היא לחולל דברים, ולא לחכות שדברים יתרחשו. המונח ההפוך במשמעותו הוא ריאקטיביות - תגובה למצב.
ויקטור פרנקל השתמש במונח בספרו "האדם מחפש משמעות", המתאר התמודדות של אנשים שונים במחנות הריכוז. בספרו הדגיש באמצעות המונח את חשיבות האומץ, ההתמדה, האחריות האישית והמודעות לקיום הבחירה שאינה מוכתבת על ידי ההקשר המצבי.
המונח "פרו-אקטיביות" זכה לפרסום הרב ביותר בעקבות עבודתו של סטיבן קובי, שכתב את רב-המכר "שבעת ההרגלים של אנשים אפקטיביים". הראשון מבין ההרגלים הללו הוא פרו-אקטיביות.
יחסי ארגנטינה–יפן

סקירה כללית

היחסים החלו במהלך המאה ה-19. יחסים אלו הושפעו מאוד מהיות ארגנטינה מדינת הגירה. בשנת 1886 היגר לארגנטינה היפני הראשון. ההסכמים הראשונים בין המדינות נחתמו בפברואר 1898. הסחר הימי בין העמים החל כשנה מאוחר יותר. ארגנטינה סייעה ליפן במלחמת רוסיה-יפן. בשנת 1940 נפתחו שגרירויות בשתי המדינות, אך היחסים הושהו בשנת 1944. ב-27 במארס 1945 נכנסה ממשלת ארגנטינה למלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית והכריזה מלחמה על האימפריה היפנית. היחסים הדיפלומטיים חזרו להתקיים בשנת 1952 עם חתימת חוזה סן פרנסיסקו. בשנת 1960 נשיא ארגנטינה, ארתורו פרונדיסי, ביקר ביפן. לאחר ביקור זה גדל היקף הסחר בין המדינות. ב-1963 חתמו שתי הממשלות על הסכם להגירה, ב-1967 נחתם הסכם של ידידות, מסחר וניווט, וב-1981 נחתמו הסכמים על שיתוף פעולה טכני וחילופי תרבות.
אקיהיטו, קיסר יפן ביקר בארגנטינה בשנת 1998, ובנו, פומיהיטו, נסיך אקישנו ביקר במדינה בשנת 1998. בשנת 1986 ביקר הנשיא הארגנטינאי ראול אלפונסין ביפן. הנשיא קרלוס מנם עשה זאת שלוש פעמים, בשנים 1990, 1993 ו-1998. בנובמבר 2016, ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, ביקר בארגנטינה ופגש את מאוריסיו מאקרי.
כיום יש כ-10,000 ארגנטינאים ממוצא יפני.