google/wiki40b huggingface dataset:
מזכרת משה

מזכרת משה היא שכונה בירושלים שנוסדה בשנת 1882, ובנייתה הושלמה בשנת 1885, הודות לסיוע הכספי שקיבלה מ'קרן משה מונטיפיורי', שהוקמה בשנת 1874, במלאת תשעים שנה לנדבן היהודי-בריטי משה מונטיפיורי. השכונה נועדה לציבור תושבים אשכנזים, בעוד שהשכונה הסמוכה, אהל משה, שנוסדה כשנה אחריה מכספי הקרן, נועדה לספרדים.

היסטוריה

'קרן משה מונטיפיורי' שמה לה למטרה לסייע ליהודי ארץ ישראל על ידי עידוד פעולות יצרניות. הקרן סייעה ליהודי ירושלים לבנות שכונות מחוץ לחומות העיר, במסגרת הלוואה ארוכת טווח ללא ריבית. חמש שכונות נבנו באופן זה, וכולן נושאות את שמו של מונטיפיורי: מזכרת משה, אוהל משה, ימין משה, זיכרון משה וקריית משה. על כך כתב ש"י עגנון בספרו 'תמול שלשום': "וכל מקום שם בירושלים נקרא משה: אוהל משה, וזיכרון משה, וימין משה, ומזכרת משה. מבקש אתה ללכת לאחד ממשה אלה, אך שוכח אתה אותה מילה קטנה שנטפלה למשה, ואתה הולך ממשה למשה, ואין אתה מגיע למשה זה שרצית". השכונה גם הוזכרה בשירו של דן אלמגור "ירושלים שלי": "אמר הרוכל ממזכרת משה/ירושלים שלי/היא מחנה יהודה בערב חגים/ שבת של פפיטס קללות נהגים/וחומוס של רחמו וריח דגים/וחומוס של רחמו וריח דגים/כביסה על הכביש ומקלחת מדלי/ירושלים שלי".
מזכרת משה נבנתה על קרקע שהייתה שייכת לשכונה הסמוכה, משכנות ישראל, אשר מקימיה לא הצליחו לבנותה במתכונת הגדולה שאליה קיוו. השכונה נבנתה כחצר צרה וארוכה, המוקפת בתים הצמודים זה לזה וסוגרים עליה. התוכנית המקורית הייתה לטפח חצר זו לכדי גן ירק שופע, עטור צמחים, עצי אקליפטוס ואף מזרקה קטנה. אך בפועל החצר נותרה ריקה ומוזנחת, ונוצלה לבורות מים רבים. 
מכתב תלונה שפרסם יהודי ירושלמי בשנת 1885 בדפי עיתון 'הצבי' לאליעזר בן יהודה, מלמד כי השכונה וסביבותיה היו אז מלוכלכים ומוזנחים, כנראה בשל חוסר מודעות של תושביה, יוצאי העיר העתיקה, להיגיינה וניקיון. הנהלת הקרן התריעה בפני התושבים, כי מי שלא יקפיד על הניקיון (פינוי אשפה, הטלת שפכים במקומות הראויים וכו') יגורש מהשכונה. נראה שהאזהרה הועילה, כי השכונה הלכה והתבססה, ואף נפתחו בה בתי עסק זעירים, כמו חנות לממכר פחמים, חנות יינות, מצחצח נעליים, מאפייה ועוד.
בית הכנסת 'חסד ורחמים' הוקם בשנת 1925 על ידי בני משפחות ספרדיות וותיקות מהעיר העתיקה. חזיתו של בית הכנסת מעוטרת בדלת מתכת ועליה סמליהם של 12 שבטי ישראל, וכן דלת מפוארת בעזרת נשים, שעליה תבליט עם מלות הפרק "אשת חיל מי ימצא" (משלי).
כיום שוכנים בחצר מתקני ציבור כמו מקלט, מגרש כדורסל וגן ילדים, וכן כמה גמ"חים בתי תבשיל לעניים. מ"חלום האקליפטוסים" נותרו רק שניים בצפון החצר, ושורשיהם נוגעים בתשתיות הצנרת. בסמוך שוכן מבנה ששימש עם הקמתו ב-1938 כמועדון נוער. כיום נקרא המקום בשם 'בית וינר', ומשמש כמרכז "ארץ מורשת", ובו חדרי לימוד, ספרייה וארכיון המתעד את השכונות באזור.
עיטם (עיר מקראית)

עֵיטָם הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, ככל הנראה באזור בריכות שלמה, דרומית-מערבית לבית לחם.
העיר נזכרת בספר דברי הימים, כאחת הערים שביצר המלך רחבעם ביהודה: "וַיֵּשֶׁב רְחַבְעָם בִּירוּשָׁלִָם וַיִּבֶן עָרִים לְמָצוֹר בִּיהוּדָה, וַיִּבֶן אֶת בֵּית לֶחֶם וְאֶת עֵיטָם וְאֶת תְּקוֹעַ".
כמו כן, נזכרת כאחת מערי שבט יהודה ברשימות הייחוס של ספר דברי הימים.
בנוסף, נזכרת לצד בית לחם ותקוע, בפסוק הנוסף לפרק טו בספר יהושע בתרגום השבעים.
החוקר ויקטור גרן קישר את העיר לאתר המקראי "סעיף סלע עיטם", הנזכר בסיפורי שמשון והפלשתים.
יוסף בן מתתיהו הזכיר בספרו קדמוניות היהודים כי שלמה המלך נהג לנפוש במקום בשם "עיטן", המרוחק שבעה מיל מירושלים, אשר היה עשיר בגנים ובמים.
מאוחר יותר, חז"ל הזכירו את עין עיטם, כמקום שהיה קשור באמת מים לבית המקדש בירושלים.
כמו כן, נזכר במשנה ובתלמוד כפר עיטם: "וכשהקרא רבי הורקנוס תחת האלה בכפר עיטם וגמר את כל הפרשה".
העיר הקדומה מזוהה כיום עם "ח'רבת אלח'וח'" שליד בריכות שלמה, אשר המעיין הנמצא בסמוך אליה נקרא עד ימינו בשם עין עטן.
תעלומה באחוזת פמברלי

תקציר עלילה

אוקטובר 1803, שש שנים אחרי נישואיהם של מר דארסי ואליזבת' בנט, כפי שסופר ב"גאווה ודעה קדומה". ערב אחד, ג'ורג' ויקהאם ואשתו לידיה (אחותה של אליזבת') בדרכם לנשף באחוזת פמברלי, ואיתם נמצא קפטן דני. ויקהאם ודני מתווכחים, שניהם עוזבים את הכרכרה בזעם, ונעלמים בתוך היער. לפתע שומעת לידיה שתי יריות, ומאיצה לרכב להגיע לפמברלי. כשנודע הדבר לדארסי הוא משגר משלחת חיפוש. ויקהאם מתגלה ביער כשהוא רוכן בהיסטריה מעל גופתו של דני, ומאשים את עצמו ברצח.

קבלה וביקורת

בעיתון הגרדיאן תואר הפרק הראשון כמי שמכבד את המקור הספרותי של אוסטן, אבל "עם זאת אינו חושש להתבלט ולהיות דבר שונה לגמרי". הסדרה תוארה כפגישה של אגאתה כריסטי עם הסדרה "רציחות במידסומר". בביקורת מאוחרת יותר בגרדיאן נכתב שהסדרה היא "טלוויזיה מושלמת לחג המולד". לינה טלבוט שיבחה באינדפנדנט את הליהוק של מר וגברת בנט.
הבריגדה הצ'כית

הבריגדה הצ'כית הוא כינוי שניתן להתארגנות שהתקיימה בצ'כוסלובקיה עם הקמת מדינת ישראל, ונועדה לסייע להקמת כוח צבאי בישראל. ההכנות לפעילות הבריגדה בישראל נמשכו כחצי שנה אך פעילות זו לא נתממשה לבסוף.

הבריגדה

תחילתה של ההתארגנות הייתה בחודש יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות וסמוך לאחר הקמת מדינת ישראל. קפטן שמשון שכטה, קצין יהודי שלחם בצבא הצ'כי נגד הכיבוש הנאצי, ועימו קצינים אחרים (ארתור האנק, וילי קאהן וקרל קורט פנטר), קיימו מגעים עם נציגי הממשלה הזמנית בישראל, במטרה להקים כוח צבאי שיהיה מורכב ממתנדבים יהודים. על פי הרעיון שנרקם נועדו המתנדבים לעלות לארץ, לסייע לבניית צה"ל ולהוות כוח לוחם במסגרתו.
הציר הישראלי בפראג, אהוד אבריאל, קיבל את אישור הממשלה הזמנית בישראל ליוזמה, כמו גם את אישורה של ממשלת צ'כוסלובקיה, שאהדה את ישראל באותם ימים ואף סייעה לה במשלוחי נשק.
ברקע התהליכים להקמת הבריגדה עמד הסחף המדיני של ממשלת צ'כוסלובקיה, אשר הלכה והתקרבה לברית המועצות, ועמדה לפני הקמת משטר קומוניסטי בה. עובדה זו הניעה גם אנשי ציבור מהזרם השמאלי בהנהגת היישוב, כמו שמואל מיקוניס, להיות מעורבים במהלכי הקמת הבריגדה והבאת אנשיה לארץ, מחשש שמדיניות מסך הברזל תופעל גם בצ'כוסלובקיה.
בהסכמת הצבא הצ'כי הוקמו מחנות אימונים בשטח צ'כוסלובקיה, ליד העיירה ולקה שטרלנה. הגיעו אליהם למעלה מאלף מתנדבים, רובם יהודים. הם ערכו אימונים צבאיים עם כלי נשק שסיפק הצבא הצ'כי. על הבריגדה פיקד אנטונין סוחור, קצין בצבא הצ'כוסלובקי.
תוך כדי האימונים נשלחו לישראל הקצינים שכטה וקאהן. הם נפגשו עם ראשי הצבא וכן עם ראשי ההתיישבות בישראל במטרה למצוא מקום ישוב למתנדבים היהודים שיעלו לישראל במסגרת הבריגדה.
תוך כדי ההכנות להקמת הבריגדה החליט ראש הממשלה דוד בן-גוריון על פירוק הפלמ"ח. בן-גוריון שאף לבסס לישראל צבא של העם כולו, לא ראה בעין יפה את הגעת הכוח המאורגן ממדינה קומוניסטית וחשש מפני התארגנויות על רקע אידאולוגי בצבא.
עקב התנגדות זו הלך ופחת הסיוע הישראלי והצ'כי לבריגדה, והכוח הלך והתפורר. גם המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה החלה להפעיל לחצים לחיסול הבריגדה. לבסוף התפזרו המשתתפים בהתארגנות. הם עזבו את צ'כוסלובקיה שהייתה לארץ קומוניסטית, ושעריה ננעלו.

הקמת מושב כרם מהר"ל

רבים ממשתתפי האימונים בבריגדה עלו לישראל, ובהם קבוצה של חברים, אשר עוד בהיותם בפעילות צבאית במחנה האימונים, חלמו להקים קומונה שתתבסס על עקרונות שיתופיים. הקבוצה, שמנתה כ-50 איש, היוותה את הגרעין אשר חבריו הקימו את המושב כרם מהר"ל, במורדות הדרומיים של הכרמל.
כרם מהר"ל החל את דרכו כמושב שיתופי, שחבריו מנסים להגשים את רעיון הקומונה, אך כעבור כשנה, כשעמד בפני קשיים כלכליים, החלו חברים מהבריגדה לנטוש אותו, וכנגדם הצטרפו משפחות אחרות של עולים מצ'כוסלובקיה, והמושב היה למושב עובדים.
קבוצת מילואים

בכדורגל, קבוצת מילואים היא קבוצה-בת של קבוצה אחרת המשמשת לקידום שחקנים לקבוצת האם. שתי הקבוצות שייכות לאותו מועדון כדורגל.
קבוצת מילואים מורכבת בדרך כלל משילוב של שחקנים צעירים ושחקנים של הקבוצה הבכירה שלא זוכים לדקות משחק. בשונה מקבוצות נוער, בקבוצת מילואים אין הגבלת גיל לשחקנים והיא אינה משחקת בליגה לגילאים מסוימים. המונח קבוצת מילואים נמצא בשימוש לתיאור קבוצות כאלו באנגליה ובארצות הברית. בגרמניה ובאוסטריה מתווספת המילה "חובבים" (Amateur) או II לשם הקבוצה, ואילו בספרד נהוג להצמיד את האות ב' (B בספרדית) לשמה של קבוצת המילואים (ברצלונה ב', לדוגמה).
באנגליה קבוצות המילואים משחקות בליגות נפרדות המיועדות לקבוצות מילואים. הליגה הבכירה היא פרמייר ליג המילואים ובה משחקות קבוצות המילואים של המועדונים מהפרמייר ליג. בספרד, לעומת זאת, קבוצות המילואים משחקות באותו מערך ליגות כמו קבוצות האם שלהן. אף על פי כן, קבוצת מילואים לא יכולה לשחק באותה ליגה שבה משחקת קבוצת האם שלה ולכן קבוצות מילואים לא יכולות להעפיל לליגה הבכירה, או לסירוגין כאשר קבוצת האם יורדת לליגה בה משחקת קבוצת המילואים, קבוצת המילואים תרד ליגה באופן אוטומטי. כמו כן, כיום קבוצות מילואים לא מורשות להשתתף בגביע המלך הספרדי. 
בישראל הוקמה ליגת מילואים בראשית שנות ה-2000, אולם היא בוטלה כעבור זמן קצר.
מפת מושגים

מפת מושגים היא דרך גרפית להצגת מושגים, רעיונות מתוך טקסט או הקשורים לתחום תוכן מסוים והקשרים ביניהם. המפה מעודדת ארגון מידע ומסייעת לראות ולהבין קשרים בין מושגים.
מיפוי של מושגים יכול להיעשות באופן אישי במהלך חשיבה או קריאת טקסט. הוא יכול להיעשות גם כחלק מפעילות קבוצתית כמו דיון או סיעור מוחות בנושא כלשהו.
מפת מושגים היא אישית, לאותה בעיה יכולים להיות פתרונות רבים נכונים, ובדרך כלל לא יהיו שני פתרונות זהים לחלוטין.

שימושים

מפת מושגים יכולה לשמש ככלי לארגון מידע, תיעוד רעיונות, מושגים ושאלות בשלבי עבודה שונים מהתכנון ועד הביצוע. בשלב הצגת המידע שנאסף בפני קהל היעד, מפת המושגים עשויה להיות כלי שימושי להצגה ברורה של המידע.

יתרונות חינוכיים

הודות לדרך ההצגה החזותית של מפת המושגים, היא מייעלת את קליטת החומר ומקלה על אחסונו בזיכרון. בהתאם לכך היא משמשת ככלי למידה והוראה יעיל, שעוזר בתהליך הלמידה וארגון הידע על ידי זיהוי מושגים בגוף הידע וארגונם בקישורים עניינים באופן היררכי.
חזימה בנת א-שריף נאצר

ביוגרפיה

חזימה בת נאצר אבן עלי נולדה בשנת 1884 בעיר מכה שבחצי האי ערב. בשנת 1904, בהיותה בת 20, פגשה את פייסל אבן חוסיין, בנו השלישי של חוסיין בן עלי, השריף הגדול של מכה ולימים מלך עיראק, והתחתנה איתו באיסטנבול. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שלוש בנות ובן, ראזי, מי שיהיה לימים ראזי, מלך עיראק.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה התמוטטה האימפריה העות'מאנית, ושטחיה הנרחבים חולקו בין מעצמות המערב, בעיקר בין בריטניה הגדולה לצרפת. בעקבות האירועים נסע פייסל, בעלה של חזימה, לסוריה והכריז על עצמו כמלכה של סוריה הגדולה, בהתרסה כנגד רצונה הגלוי של צרפת להפוך את שטח סוריה לקולוניה צרפתית. כתוצאה מכך הפכה חזימה הפכה לזמן קצר למלכת סוריה. פייסל, חזימה וילדיהם התגוררו בארמון מלכותי בקרבת דמשק. חודשים ספורים בלבד לאחר הכרזתו למלך סוריה איבד פייסל את תוארו, וזאת בעקבות פלישת הצרפתים, אשר סירבו לקבל את תוקף טענתו של המלך החדש לריבונות על שטח סוריה. כתוצאה מכך איבדה גם חזימה את תוארה, ובני הזוג נאלצו להסתמך על רצונה הטוב של בריטניה הגדולה, ועל יחסיה הטובים עם בני השושלת ההאשמית באותם הימים.
בעקבות הצורך הבריטי בהקמתו של ממסד מנהלי חדש בשטחי המנדט החדשים שהוענקו להם, וכן הרצון לגמול לבני השושלת ההאשמית על התייצבותם האיתנה לצדה של בריטניה במהלך מלחמת העולם, בין היתר במסגרת המרד הערבי, החליטו הבריטים בשנת 1921 להכתיר את פייסל כמלכה הראשון של עיראק, וזאת תחת כנפי החסות הבריטית. בעקבות זאת, הפכה חזימה למלכת עיראק, ובנה ראזי ליורש העצר של הממלכה. בעקבות ההכתרה עברו בני הזוג לעיראק, והתיישבו בבגדאד, בירתה של הממלכה החדשה.
בעקבות מותו של פייסל בשנת 1933, הפך בנו, ראזי, למלכה החדש של עיראק, תחת השם ראזי, מלך עיראק. בעקבות זאת הפכה חזימה למלכה האם של עיראק. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1935, נפטרה חזימה, ונקברה לצד בעלה בבגדאד. בת 51 הייתה במותה.
דמוגרפיה של ניגריה

קבוצות אתניות

שלוש הקבוצות הגדולות ביותר בניגריה הן האוסה-פולאני (קבוצה מוסלמית), יורובה (קבוצה נוצרית בעלת מיעוט מוסלמי) ואיגבו (קבוצה נוצרית-אלילית) והן מהוות כ-60% מאוכלוסיית ניגריה.
האוסה-פולאני היא הקבוצה הגדולה והדומיננטית בצפון המדינה. קבוצות בולטות נוספות בצפון המדינה הן נופה, טיב וקאנורי.
בדרום המדינה הקבוצה הדומיננטית היא היורובה. מחצית מבני קבוצה זו הם נוצרים, רבע מהם הם מוסלמים, והיתר פגאנים.
בדרום מזרח המדינה שוכנת קבוצת איגבו (igbo) אשר חבריה טוענים שהם צאצאי עשרת השבטים. קבוצות שונות באזור זה הן נוצריות קתוליות, אנגליקניות ואוונגליסטיות. קבוצות אחרות באזור דרום מזרח ניגריה הן אפיק (efik), איביביו, אנאנג ואיז'או שהיא הקבוצה הרביעית בגודלה הניגריה.
סך הכול קיימות בניגריה כ-250 קבוצות אתניות או שבטים.

גידול

הגידול הטבעי העצום מחייב את הממשלה לנקוט אמצעים. בשנת 1988 יצאה הממשלה בתוכנית לעידוד השימוש באמצעי מניעה, וצמצום הילודה, תחת הסיסמה: "ארבעה ילדים זה מספיק". נעשו צעדים לעידוד השכלת נשים ויציאתן לעבודה, שופרה מערכת הבריאות ועודדו צעירים להינשא מאוחר יותר. הצלחת התוכנית הייתה נמוכה, ורוב האוכלוסייה אינה רואה בעין יפה פיקוח על מספר הילדים.
בשל הילודה הגבוהה ותוחלת החיים הנמוכה, 44% מהאוכלוסייה הם בני הגילאים 0–14. 53% הם בגילאי 14–65, ורק שלושה אחוזים הם מעל גיל 65.
תוחלת החיים בניגריה היא 51.66 שנה לגברים, ו-51.80 שנה לנשים.
מספר הילדים לאישה הוא 5.6. הביגמיה מותרת ומקובלת בניגריה, ואף איננה אסורה בדת המוסלמית.

צפיפות אוכלוסייה

בשל המרחבים הגדולים והבלתי מיושבים צפיפות האוכלוסייה נמוכה והיא 147 נפש לקמ"ר. גם הערים אינן צפופות. מרבית שטח המדינה הוא פורה וראוי למגורי אדם ועל כן אין ריכוזי אוכלוסייה צפופים. עם זאת, העיר הגדולה במדינה, לאגוס, עיר הבירה לשעבר, היא העיר הגדולה ביותר באפריקה, למעט קהיר, ואוכלוסייתה, המונה על פי הערכות שונות כ-13 מיליון נפש, צפופה בהרבה מן הממוצע הארצי.
אומסק

מיקום

אומסק ממוקמת על יד הגבול עם קזחסטן, בדרום-מערב סיביר, על נהר אירטיש אשר מתחבר עם הנהר אום, והם יובליו של נהר האוב. גובה העיר הוא 87 מטר, ושטחה השיפוטי הוא 573 קמ"ר.
מרחקה ממוסקבה 2700 ק"מ, והרכבת הטרנס סיבירית עוברת דרכה. זו אחת הדרכים החשובות ברוסיה, אשר מהווה מרכז תחבורה מסיביר למזרח הרחוק.
מיקום העיר משמש להעברת מחצבים מקזחסטן ומצפון סיביר לכל העולם.

אקלים

האקלים באומסק יבש ואירופאי, המאופיין בשינויים דרמטיים במזג האוויר.
ממוצע הטמפרטורות של אומסק הוא: 
ביולי 19°C+ ובינואר 19°C-, אף על פי שבדרך כלל הטמפרטורות הקיצוניות נעות בין 35°C+ בקיץ ובחורף −35°C. 

מספר הימים הבהירים בממוצע הוא 300 ימים לשנה.

ממוצע המשקעים הוא 315 מ"מ לשנה.

היסטוריה

בשנת 1716 נוסדה העיר כמבצר כדי לעצור בעד שבטים קירגיזים מלחדור לרוסיה. במאה ה-19 העיר הייתה מרכז של יחידה מנהלית שכללה את מערב סיביר וצפון קזחסטן של היום. בשנת 1918 (ועד 1919) שימשה אומסק כמקום מושבה של הממשלה הרפובליקנית (הלבנה) של רוסיה, בעקבות מלחמת האזרחים במדינה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הועברו מוסדות השלטון האזורי לנובוסיבירסק ואומסק החלה לאבד את המעמד שלה.

יהדות

בשנת 2001 הגיע לעיר שליח חב"ד הרב אשר קריצ'בסקי אשר הרחיב ופיתח את פעילותה של הקהילה היהודית במקום - דבר שגרם להגברת הזהות היהודית של יהודים רבים בעיר, אשר חששו עד אז להזדהות ביהדותם לאחר שנות השלטון הקומוניסטי.
בשנת 2007 נפתח בעיר בית ספר יהודי על שטח של 5000 מ"ר ובעלות של 8 מיליון דולר. בית ספר זה ניתן כמתנה לקהילה היהודית מאת המושל המקומי.
כיום פועלת הקהילה היהודית ומקיימת תפילות יומיות, שיעורים, חגים סדנאות, מפגשים ועוד.
צ'ארלס מאדן

חייו ויצירתו

נולד בפילדלפיה בשנת 1934, סיים תואר ראשון ב-1956. שירת בצי האמריקאי עד שנת 1959.
באמצע שנות הששים ייסד את חברת Contemporary Stained Glass Corp, ובמסגרתה ייצר חלונות ויטראז' לבתי כנסת ולכנסיות, ביניהם בית הכנסת בני ישראל וכנסיית סנט מרגרט. ייסד את חברת הפרסום Madden, Baron & Baron.
בנוסף ליצירות חילוניות רבות שייצר עבור מחלקת המדינה האמריקאית, שגרירויות ארצות הברית בסין ועוד, יצר בישראל שני פסלים:
בשנת 1972 פיסל פסל מונומנטלי מברונזה, אלומיניום וזכוכית על עלייתה של מרים השמימה עבור כנסיית הבשורה בנצרת. שמה הרשמי של היצירה: "מרים לובשת את השמש" ככתוב בספר אחרית הימים 12, 1-6. בשנת 1989 יצר גביע מזהב וכסף שניתן לשימוש האפיפיור יוחנן פאולוס השני בטקס הכרזת מריה סידליסקה (Maria Franciszka Siedliska), מייסדת מסדר האחיות של המשפחה הקדושה מנצרת  כמבורכת.
יצירה נוספת שלו נמצאת בכניסה לכנסיית בית פטרוס בכפר נחום. פסל ברונזה בגובה של 3 מטר המתאר את פטרוס הקדוש. הפסל הוקדש בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת ביקורו במקום בשנת 2000.
נפטר ב-7 במאי 2012, הותיר אישה, 3 ילדים.
תאופיק זיאד

קורות חייו

זיאד נולד בעיר נצרת למשפחת עובדי אדמה. עבד חלקית בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון כדי לסייע בפרנסת המשפחה ועם זאת נחשב כתלמיד טוב. במהלך אותן שנים התקרב בדעותיו למפלגה הקומוניסטית.
ב-1954 נבחר זיאד לראשונה למועצת העיר נצרת.
בסוף 1955 נשפט ל-40 ימי מאסר על הפגנה בה נכנס לשטח סגור. תלונתו על כך שהוכה במהלך ההפגנה על ידי שוטרים עלתה לדיון בכנסת. זיאד הובא למשפט באשמת תקיפת שוטר ונשפט לקנס ולמאסר בכלא טבריה. במהלך שהותו בכלא נאבק למען זכויותיו וזכויות אסירים אחרים, בייחוד בנושא התעמרות סוהרים באסירים. בסוף אפריל 1958 נעצר שוב, יחד עם הנהגת מק"י בנצרת, על התפרעות בהכנות לקראת מצעד האחד במאי. בבחירות שהתקיימו בדצמבר 1970 עמד בראשות רשימת רק"ח למועצת העירייה. לאחר הבחירות, בהן זכתה רק"ח ב-7 מתוך 17 מושבים במועצה, ניסה זיאד להקים קואליציה עם מפ"ם והמפד"ל, אך כשל. בסוף 1974 גבר על אמיל חביבי בהתמודדות על מועמדות רק"ח לראשות עיריית נצרת. ב-9 בדצמבר 1975 נבחר לראשות עיריית נצרת, כשהוא עומד בראש חזית נצרת הדמוקרטית. מאז נבחר זיאד, פעם אחר פעם, לראשות העיר – לרבות בבחירות האחרונות בהן השתתף לפני מותו, שבהן זכה לתמיכה של למעלה מ-60% מהמצביעים.
בתקופה בה קיצצה ממשלת ישראל בתקציביה של עיריית נצרת (לטענתו במטרה לגרום לו לשנות את דרכיו) אירגן בעיר מחנה עבודה התנדבותי דו-לאומי, אליו הגיעו צעירים (רובם המכריע ערבים, אולם גם מתנדבים יהודים ומתנדבים מממדינות אחרות).

חבר כנסת

בבחירות לכנסת ב-1969 הוצב במקום החמישי של רשימת רק"ח לכנסת, המוסלמי הראשון ברשימה. בעיתונות פורסם שקיימת הסכמה שאם לא תזכה הרשימה לחמישה מנדטים יפנה אחד המועמדים האחרים את המקום עבורו. לאחר שבבחירות זכתה הרשימה לשלושה מנדטים בלבד, דרש זיאד שאחד הקודמים ברשימה יפנה לו מקום, כיוון שכשני שלישים מהקולות לרשימה היו ממוסלמים, אך דרישתו לא נענתה. בתחילת 1972 התפטר אמיל חביבי מהכנסת, אך במקומו נכנס אברהם לבנבראון ולא זיאד. בתחילת 1973 יצא זיאד בשליחות המפלגה לפראג בה שהה כחצי שנה, עד ששב לישראל כדי להתמודד בבחירות לכנסת השמינית כנציג המוסלמים במפלגה.
נבחר לכנסת השמינית בבחירות 1973 וכיהן ברציפות עד 1990 ושוב מ-1992 ועד פטירתו כשהוא נושא את דגל "שתי מדינות לשני עמים", נלחם בקיצוניות הדתית וקרא לסובלנות, אחוות עמים ושוויון זכויות. תאופיק זיאד מילא תפקיד מפתח בקבלת ההחלטה על הכרזת השביתה הכללית ביום האדמה הראשון, ב-30 במרץ 1976. כן היה מהוגי רעיון "נצרת 2000".
תופיק זיאד היה מהראשונים שנפגשו עם אש"ף, עוד בזמן שהדבר היה לא חוקי, ומילא תפקיד מרכזי ביצירת הדיאלוג עם הנהגת העם הפלסטיני באותה עת.

כתיבת שירה

תאופיק זיאד ידוע בתור אחד מהמשוררים הבולטים מקרב ערביי ישראל ובצד עיסוקיו הפוליטיים, הקדיש זיאד חלק חשוב של חייו לשירה ולתרבות. ברבים משיריו באה לביטוי השקפתו הקומוניסטית. שיריו עוסקים בקשר לאדמה, בנושאי חירות ושוויון, אחוות עמים ועוד. רבים משיריו מושרים עד היום בפי בני האוכלוסייה הערבית בישראל וכן במקומות רבים ברחבי העולם. חלק משיריו תורגמו לעברית ולשפות נוספות.
זיאד היה פעיל במק"י וכתב שירים פוליטיים בבטאונה, אל-איתיחאד. לאחר מלחמת יום הכיפורים כתב שירים שלעגו לרהב הישראלי והביעו שמחה על ההצלחה של מצרים וסוריה להשיב את הכבוד הערבי. חלק משיריו הפוליטיים הרגיזו רבים בקרב הציבור היהודי בישראל.

מותו

תאופיק זיאד נהרג בשנת 1994 בתאונת דרכים בדרכו מפגישה עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. זיאד נהג, חצה פס הפרדה רצוף והתנגש חזיתית ברכב הבא ממול. הנהג ממול תושב נצרת נפגע באורח בינוני. לאחר מותו נקראו רחובות על שמו בנצרת, בשפרעם ובערים ערביות נוספות.
פוליפמוס

פּוֹליפֵמוֹס (ביוונית: Πολύφημος) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית.
פוליפמוס הוא קיקלופ ובנו של אל הים פוסידון. הוא מתגורר בגפו במערה באי הקיקלופים ועוסק ברעיית צאן.
באודיסיאה להומרוס מסופר שאודיסאוס וחבריו מגיעים לאי הקיקלופים ונכנסים למערתו של פוליפמוס ללא רשותו. הם אוכלים חלק ממוצרי המזון שמצאו במערה ומחכים לבואו של פוליפמוס. כאשר פוליפמוס שב לביתו ומבחין באורחים הלא רצויים שמבקשים ממנו עזרה בהתאם למנהג הכנסת האורחים היווני - הוא לועג לבקשתם תוך שהוא בז  לאלים, לוכד שניים מחבריו של אודיסאוס ואוכלם. למחרת בבוקר פוליפמוס יוצא לרעיית הצאן, לאחר שטרף עוד שניים מהם. בינתיים אודיסאוס וחבריו מכינים דוקרן מאלתו ומסתירים אותה. כאשר פוליפמוס חוזר לביתו הוא טורף עוד שניים מהאסירים. אודיסאוס מציע לו יין שפוליפמוס מקבל ברצון והם משוחחים, אודיסאוס אומר ששמו הוא "אף אחד לא" (ביוונית השם דומה לאודיסאוס).
כאשר פוליפמוס נרדם שולפים אודיסאוס וחבריו את הדוקרן ומשתמשים בו כדי לנקר את עינו האחת. פוליפמוס פותח בצרחות שמושכות את תשומת לבם של הקיקלופים השכנים, אולם מכיוון שהוא צועק כי "אף אחד לא" (שמו הבדוי של אודיסאוס) פוגע בו, יתר הקיקלופים מניחים שהוא פשוט חולה ונוטשים את המקום. כאשר הוא פותח את מערתו כדי לצאת, אודיסאוס ואנשיו מתחבאים בתוך צמרו של אחד מהאיילים, ומצליחים לחמוק מידיו הבוחנות של הקיקלופ שמחפש אותם. בשעה שהם נמלטים בספינתם אודיסאוס מוסר לקיקלופ את שמו האמיתי ופוליפמוס הכעוס מטיח לכיוון ספינתם סלע ענק שמחטיא אותה במעט.
באינאיס לורגיליוס איניאס וחבריו מגיעים לאי הקיקלופים ופוגשים ביווני מאיתקה, אחד מרעיו של אודיסאוס שננטש באי כאשר יתר חבריו עזבו. הוא מספר לאיניאס על המפגש של אודיסאוס ופוליפמוס. הם מבחינים בפוליפמוס כאשר הוא יוצא לרעות את עדרו ולרחוץ את פצעו בים וממהרים להימלט תוך שפוליפמוס מבחין בהם ומזעיק את בני מינו הקיקלופים. תיאורו של ורגיליוס את פוליפמוס הוא הרבה יותר אוהד:  בעוד הומרוס מתאר אותו כיצור זדוני שבז לאלים ושמח לטרוף בני אדם חסרי ישע שבאו לביתו כאורחים ורגיליוס מתאר אותו כנכה גלמוד ואומלל שנחמתו היחידה בחיים היא בבעלי החיים שבעדרו שגם משמשים לו כחבריו היחידים.
סינתזה (כימיה)

סינתזה אסימטרית מזורזת

סינתזה אסימטרית מזורזת היא תגובה כימית סטריאוסלקטיבית, אשר התגלתה על ידי ויליאם נולס בשנת 1968. נולס הראה שיש ביכולתם של זרזים כיראליים מסוימים להעביר את תכונת הכיראליות לתוצר. התגובה הסטריאוסלקטיבית שאותה שיפר נולס הייתה תגובת הידרוגנציה. פיתוח נוסף בתחום זה חל בשנות ה-80 של המאה ה-20, עת קארל שארפלס יישם את הזירוז הכיראלי גם עבור תגובת אפוקסידציה, וריוג'י נויורי גילה זרז כיראלי מסוים, שנמצא יעיל ושימושי עבור מגוון רחב של סינתזות אסימטריות מזורזות. שלושתם יחד זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 2001, על תגליות אלו. סינתזה אסימטרית מזורזת משמשת כיום במגוון תהליכים תעשייתיים: ייצור תרופות, תעשיית כימיקלים לחקלאות, חומרי טעם וריח, ועוד.
היום בספורט

היום בספורט היא תוכנית ספורט יומית המשודרת בערוץ הראשון כיורשת לתוכנית "מבט ספורט".
שידור התוכנית החל בקיץ 2011. ב-2012 ירדה מלוח השידורים וב-2013 חזרה למסך. כיום היא משודרת בימים א', ג', ו-ד' ב-18:20 מהאולפן ברוממה, ירושלים, באיכות HD. ביום חמישי משודרת תוכנית הסיכום "סופ"ש בספורט".
במהלך התוכנית מוצגים תקצירים מאירועי הספורט הרלוונטיים בארץ ובעולם, מתקיימים דיונים באולפן ומשודרות כתבות ספורט.
מגישי התוכנית הם אורי לוי, עמית הורסקי, שרון פרי, ליאן וילדאו ומירי אליקים. עד מעברו לערוץ הספורט הגיש את התוכנית בוני גינצבורג. במהלך המשדר מתארחים אישים שונים מעולם הספורט, ובהם פרשן הכדורגל של הערוץ דני נוימן.
אשלי זאקרמן

ביוגרפיה

צוקרמן נולד למשפחה יהודית בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית, ועבר עמה למלבורן שבאוסטרליה כשהיה בן שנתיים. עם סיום לימודיו בתיכון החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת מונש, אך עזב כשהתקבל ללימודי תיאטרון באוניברסיטת מלבורן.
עם סיום לימודיו בשנת 2006 השתתף צוקרמן במחזה נערי ההיסטוריה שהוצג בתיאטרון מלבורן. בשנים הבאות שיחק במספר מחזות נוספים, בהם "כטוב בעיניכם", בו גילם את דמותו של אורלנדו, ו"מלאכים באמריקה", בו גילם את דמותו של ג'ו פיט.
בשנת 2008 לוהק לתפקידו הטלוויזיוני הראשון, בדרמת המשטרה "Rush" של ערוץ 10 האוסטרלי, בה גילם את דמותו של קצין המשטרה מייקל סנדרלי, במשך ארבע עונות הסדרה. על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס לוגי בקטגוריית הכישרון החדש הטוב ביותר, בשנת 2009. בשנת 2010 השתתף בשלושה מפרקי המיני-סדרה "הפסיפיק" של רשת HBO. ב-2011 השתתף בסדרה אמריקאית נוספת, "טרה נובה", של רשת פוקס, וב-2013 השתתף בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "Underbelly" של ערוץ 9 האוסטרלי.
בשנת 2014 לוהק צוקרמן לאחד התפקידים הראשיים בדרמת המתח "הקוד" בהפקת תאגיד השידור האוסטרלי. הוא השתתף בשתי עונותיה של הסדרה, וגילם את דמותו של ג'סי בנקס, גאון מחשבים הסובל מבעיות נפשיות. על תפקידו בסדרה זכה בפרס AACTA בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה, והיה מועמד לפרס לוגי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. בהמשך השנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "מנהטן" של רשת WGN אמריקה, וב-2015 השתתף במיני-סדרה "קץ הילדות", המבוססת על ספר בשם זה מאת ארתור סי. קלארק, ששודרה ברשת האמריקנית Syfy. ב-2018 שיחק בסדרה האמריקאית "יורשים" ב-HBO.
סוכריית תירס

סוכריות תירס (באנגלית: Candy Corn) הן סוכריות המורכבות מבלילה של סוכר, סירופ תירס ודבש עם קמצוץ מלח. הן מעוצבות בגודל, בצבע ובצורה של גרגירי תירס שנשרו מהקלח, כולל פאת הגרגיר בצהוב בהיר, גוף הגרגיר בצהוב-כתום, אדום או סגול (בדומה לתירס האמריקאי) וקצה הגרגיר בלבן. הסוכריות מחולקות באופן מסורתי בתקופת ליל כל הקדושים בארצות הברית וקנדה.
סוכריות תירס נוצרו לראשונה ב-1880 על ידי המגדנאי ג'ורג' רמינגר מחברת הממתקים ונדרלי (Wunderle). ייצור הסוכריות המקורי כלל תערובת סוכר דביקה, לה הוסף בצק סוכר כדי ליצור מרקם נגיס, וקצוות של מרשמלו כדי לאפשר אחיזה נוחה. החל מסוף המאה ה-20 הסוכריות עשויות בעיקר סוכר וסירופ תירס. אגודת המגדנאות האמריקאית (National Confectioners Association) העריכה ב-2004 כי 20 מיליון ליטרות של סוכריות נמכרות כל שנה (יותר מתשעה מיליון ק"ג). אף על פי שהסוכריות נמכרות בעיקר בליל כל הקדושים (ובתחילת המאה ה-21, גם בחג המולד ובפסחא, בגוונים מסורתיים) הן זמינות כל השנה בשוק הצפון אמריקאי.
סוכריות התירס הופיעו במספר סרטים אמריקאים כאלמנט תרבותי. בין השאר הם היו החטיף שנאכל על ידי דמותו של נורמן בייטס במותחן פסיכו מ-1960. הן אינן נפוצות מחוץ לצפון אמריקה.