google/wiki40b huggingface dataset:
מרטין מרקז

ביוגרפיה

מרקז נולד בקובנטרי שבווריקשייר לאב ספרדי ולאם אנגלייה. אביו עבד כמלצר במלון ריץ בקוסטה בראווה, ובהמשך כשהמשפחה עברה לבינלי וודס הוא פתח מסעדת פיש אנד צ'יפס. מרטין למד בבית הספר המלך הנרי השמיני בקובנטרי. הוא עבד כמאמן אישי וכברמן לפני שפתח בקריירת המשחק.
הופעתו הראשונה של מרקז בטלוויזיה הייתה בסדרה המשטרתית "The Bill" בה גילם את דמותו של סמל בילוש דני פירס. היא שיחק בתפקידים קטנים בסדרות כגון "דוק מרטין", "המופע של קתרין טייט", "אליזבת הראשונה", "The Business", "איסטאנדרס" ו-"Bedtime". מ-2006 עד 2009 שיחק מרקז בתפקיד הברמן הראשי בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון". ב-2013 הופיע בסדרה הקומית של רשת ITV "החבר'ה מהלשכה" בתפקיד המאבטח פול.
מרקז מוכר גם מהופעותיו בתיאטרון, בין השאר שיחק בהפקה מחודשת של טרוור נאן למחזה "Anything Goes" משנת 2009 בה שיחק בתפקיד מונפייס מרטין, ובמחזה "Insignificance" מאת טרי ג'ונסון. הוא הופיע בצמד הקומי "האחים מרקז" יחד עם אחיו ג'ון מרטין. שני האחים גילמו אחים בפרק בסדרה "דוק מרטין". בנובמבר 2010 החל מרקז להופיע בתפקיד אביו של בילי במחזמר "בילי אליוט" בתיאטרון ויקטוריה פאלאס בווסט אנד שבלונדון.
באוקטובר 2013 החל להופיע בתפקיד קפטן דאנה הולמס במחזמר על פי הרומן "מעתה ועד עולם".

חיים אישיים

למרקז יש שלושה בנים ושתי בנות. בתו רמונה מרקז ידועה מהופעתה בתפקיד קארן בסדרה הקומית "לא ממש סיטקום" (Outnumbered).
שוהיי אוקא

שוהיי אוקא (ביפנית: 大岡 昇平‏; 3 במרץ 1909 - 25 בדצמבר 1988) היה סופר יפני, מבקר ספרות ומתרגם ליפנית של ספרות צרפתית.
בשנת 1944 התגייס לצבא הקיסרי היפני. ב-1945 נשבה על ידי הכוחות האמריקאיים בפיליפינים. הוא החל לכתוב לאחר חזרתו ליפן. ספריו הראשונים מדברים על חוויותיו מהמלחמה ומתקופת שביו. 
ספרו "אש בעמקים" מספר את סיפורו של חייל יפני בצבא המובס והנסוג בחזית הפיליפינית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
Mkdir

mkdir (מאנגלית: make directory; "צור תיקיה") היא פקודה במערכות ההפעלה יוניקס, DOS, OS/2 ו-Microsoft Windows ליצירת תיקיה חדשה.

שימוש

השימוש הסטנדרטי בפקודה mkdir הוא כדלקמן:
mkdir dir1 [dir2...]
במערכות יוניקס, הדגל -p משמש ליצירת הנתיב המלא של התיקייה. לדוגמה:
mkdir -p /tmp/a/b/c
הפקודה תיצור גם את התיקיות a ו-b אם הן לא קיימות. בהיעדר הדגל, הפקודה תחזיר שגיאה.
עימות חזיתי

תקציר העלילה

שון ארצ'ר (ג'ון טרבולטה) הוא סוכן FBI שמקדיש את חייו ללכידת פושע מטורף בשם קסטור טרוי (ניקולס קייג'), שבעבר הרג את בנו בן ה-5 כאשר ניסה להתנקש בארצ'ר עצמו. כעבור 6 שנים, בעקבות עימות עם כוחות הביטחון נפגע קסטור ונופל לתרדמת ואחיו הקטן ושותפו פולוקס (אלסנדרו ניבולה) נתפס. ה-FBI למד שקסטור החביא פצצה מסוכנת, אך אינם יודעים היכן הוא טמן אותה. הפתרון שעולה הוא להוציא את המידע מאחיו הנמצא בבית הכלא. מכיוון שהזמן אוזל הם מחליטים להשתמש לראשונה בטכנולוגיה חדישה וניסיונית, המאפשרת השתלת פנים באמצעות ניתוח. פניו של ארצ'ר מוחלפות בפניו של הפושע הרדום. ארצ'ר נשלח לכלא בתור קסטור טרוי, על מנת לגלות היכן ממוקמת הפצצה.
העניינים מתחילים להסתבך כשטרוי מתעורר לפתע מן התרדמת וכופה באיומים על הצוות הרפואי להשתיל בו את פניו של ארצ'ר. כל האנשים שידעו על המשימה, חוסלו בידי הכנופיה של טרוי. כשהוא לובש את דמותו של ארצ'ר, הולך טרוי לכלא כדי להתגרות בו, ואז הם מתעמתים לראשונה פנים מול פנים בזהויותיהם החדשות. לאחר מכן טרוי משחרר את אחיו מהכלא לכאורה כדי שיספק מידע על מיקום הפצצה, בוחר לנטרל את הפצצה כדי להפוך לגיבור בתוך ה-FBI ולקבל גישה למשאבים הבלתי מוגבלים של ה-FBI ולהשתמש בהם למטרותיו, ופותח בחיים חדשים עם אשתו של ארצ'ר, איב (ג'ואן אלן), ועם בתו המנוכרת של ארצ'ר, ג'יימי.
ארצ'ר, כלוא בדמותו של טרוי, מצליח לברוח מהכלא. הוא מגיע לביתו של שותפו הקרוב של טרוי, דיטריך (ניק קאסאווטס) ונפגש עם אנשי כנופייתו הישנה של טרוי ועם אחותו של דיטריך, סאשה (ג'ינה גרשון). שם הוא מגלה שלסאשה ולטרוי יש בן משותף בשם אדם. טרוי ואנשי ה-FBI מקיפים את הבית והורגים את דיטריך ואת חברי כנופייתו של טרוי. ארצ'ר מצליח לברוח ולהרוג תוך כדי בריחתו את פולוקס, וטרוי האבל מבקש לנקום בו.
למחרת מסתנן ארצ'ר לביתו ומספר לאיב על החלפת הזהויות ומצליח לשכנע אותה שהוא בעלה. ממנה הוא שומע שראש ה-FBI, ויקטור לזארו, מת מהתקף לב (בפועל, חוסל על ידי טרוי בהתקף זעם). הוא מחליט להתעמת עמו בהלווייתו של לזארו. בכנסייה הוא מגלה שטרוי לקח את איב כבת ערובה. השניים ניצבים בתיקו מקסיקני בכנסייה בין טרוי וחברי כנופייתו לבין ארצ'ר וסאשה. בקרב היריות נפצעת סאשה אנושות ולפני מותה משביעה את ארצ'ר לדאוג לאדם. בין ארצ'ר לטרוי מתפתח מרדף סירות עקוב מדם, בסופו מנסה טרוי לחבל בפניו של ארצ'ר כדי למנוע ממנו לקבל אותם בחזרה, אך נורה על ידי רובה צלצל ומת. ארצ'ר מקבל בחזרה את פניו המקוריות וחוזר לחיק משפחתו, שמאמצת את אדם.
נוטלה

נוּטֶלָה (מאיטלקית: Nutella) הוא שם המותג של ממרח שוקולד על בסיס אגוזים, מתוצרת חברת המזון האיטלקית פררו.
הממרח יוצר לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20. באותו זמן, ייצור שוקולד היה מוגבל עקב מלחמת העולם השנייה, דבר שהביא להכללת קרם אגוזים כמרכיב העיקרי בממרח, מה שמאפיין עד היום את נוטלה.
נוטלה מופצת כיום בכ-75 מדינות ברחבי העולם. ממרח הנוטלה מיוצר בשלוש ארצות שהן איטליה, קנדה ופולין.
ממרח נוטלה בגרסה הכשרה לפסח מיוצרת באיטליה. החברה המיבאת את ממרח הנוטלה לישראל היא "פרימיום - חברה לדברי מתיקה ולמסחר בע"מ". לפני כן הייתה חברת ליימן שליסל היבואנית של נוטלה ושל כל מותגי פררו, אך ב-2016, לאחר כ-45 שנים רצופות, נלקח מליימן שליסל הזיכיון על ידי פררו העולמית.

היסטוריה

פייטרו פררו, המייסד והבעלים של חברת פררו, קנה אזור לגידול אגוזים באלבה, איטליה.
מטרתו הייתה להפיק קרם אגוזים במקום שוקולד, שמחירו היה גבוה עקב מלחמת העולם השנייה. בהתחלה מכר פררו את קרם האגוזים שייצר לצרכנים, וב-1946 פיתח את תערובת ממרח השוקולד שלו, שהחלה להימכר רק ב-1951 בשם "Supercrema".
ב-1963, בנו של פייטרו, מיקלה פררו, שיקם את תדמית הממרח "Supercrema" עם כוונה לשווק אותו לשוק האירופי. הוא הציג את המוצר תחת השם "נוטלה" (שם שמקורו במילה האנגלית "nut", שפירושה אגוז), והלוגו עבר שינוי לקראת סוף אותה שנה ונשאר כפי שהוא עד היום.
הצנצנת הראשונה של ממרח נוטלה עזבה את מפעל פררו שבאלבה ב-20 באפריל 1964.
המוצר זכה להצלחה מיידית ונותר פופולרי.
למעלה מ-200,000 טונות של ממרח נוטלה מיוצרים בשנה בממוצע.
רשת שיתוף הקבצים גנוטלה קרויה על שם הממרח.

הגייה

באיטלקית נהגה השם "נוּטֶלָה"; אותה הגייה נפוצה כך גם ברוב השפות, לרבות האנגלית האמריקאית והעברית.
לעומת זאת, בבריטניה נהגה השם "נָאטֶלָה".

ביקורת על תנאי העבודה בחוות לגידול אגוזי לוז

אגוזי הלוז מהווים מרכיב חשוב בייצור ממרח הנוטלה. מקורם של כ־70% מאגוזי הלוז בעולם בטורקיה המיוצרים בכ-600 אלף חוות זעירות.
בתקיר שנערך על ידי ה ניו יורק טיימס פררו היא הקונה הגדולה ביותר של אגוזי הלוז הטורקיים, אבל היא לא מוכנה לחשוף את שמות החוות שמהם היא רוכשת את האגוזים, אף שחישוב פשוט מראה שהיא עובדת עם מרביתן.
בחוות רבות תנאי העבודה מחפירים ונצלניים הכוללים לדוגמה העסקת קטינים, העסקת פליטים סורים בתנאי ניצול ועוד.
בבדיקה של האיגוד העולמי להעסקה הוגנת (Fair Labor Association), שבחן את ענף אגוזי הלוז בטורקיה נאמר :"בשש שנות מעקב, לא מצאנו בכל טורקיה אפילו חווה אחת לגידול אגוזי לוז שהקפידה על כל עקרונות ההעסקה ההוגנת. אף לא אחת".
לואיס קלהרן

ביוגרפיה

קלהרן נולד בשם קארל הנרי וגט בברוקלין, ניו יורק וגדל בסנט לואיס.
קלהרן חזר בצעירותו לניו יורק כדי ללמוד ולהתמקצע בתחום המשחק, אולם נאלץ לדחות את ענייניו האישיים לאחר שגויס למלחמת העולם הראשונה.

קריירת משחק

את דרכו החל קלהרן בשנת 1920 בסרט השקט "הכתם".
בשנות ה-30 שיחק בקומדיות "מרק ברווז" בתפקיד שגריר מדינת "סלבניה" טרנטינו, "הרומנים של סליני" (1934), בעיבוד הקולנועי הנחשב הראשון לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו" בתפקיד שופט השלום ריימונד דה ווילפורט ובדרמה הביוגרפית המפורסמת על חייו של אמיל זולה "חייו של אמיל זולה".
ב-1943 השתתף בקומדיה בתפקיד רנדולף אביו של הנרי ואן קלייב (דון אמיצ'י).
ב-1946 שיחק במותחן של אלפרד היצ'קוק "נודעת" בתפקיד קפטן פול פרסקוט קצין השירות החשאי האמריקאי.
בשנת 1950 הועמד קלהרן לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתפקיד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית אוליבר ונדל הולמס הבן בדרמה של ג'ון סטיורגס "היאנקי המופלא".
למועמדות לפרס האוסקר הוסיף קלהרן גם הופעה במותחן הפשע של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד עורך הדין המושחת אלונזו אמריך ותפקיד בקומדיה המוזיקלית המבוססת על המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות" בתור קולונל ויליאם קודי.
בשנת 1953 שיחק קלהרן בעיבוד הקולנועי המפורסם והמוערך של ג'וזף מנקייביץ' למחזה "יוליוס קיסר" בתפקיד יוליוס קיסר.
ב-1954 השתתף בדרמה של רוברט ווייז "חליפת מנהלים" בתפקיד בנקאי ההשקעות גורג' קאסוול.
ב-1955 הופיע קלהרן בדרמה החברתית "זרע הפורענות" בתור מנהל בית הספר ג'ים מרדוק.
את תפקידו האחרון לפני מותו עשה קלהרן בקומדיה המוזיקלית "החברה הגבוהה" בתפקיד הדוד ווילי.

חיים אישיים

לקלהרן לא היו ילדים, הוא נישא והתגרש ארבע פעמים במהלך חייו האישיים.
נישואיו הראשונים היו לשחקנית איקה צ'ייס מ-1926 ל-1927.
נישואיו השניים היו לשחקנית ג'וליה הוייט ונמשכו חמש שנים עד לגירושין.
נישא בשנת בפעם השלישית לכוכבת הסיטקום "האי של ג'יליאן" נטלי שייפר בשנת 1933, נישואים ששרדו כ-9 שנים.
קלהרן התחתן בפעם הרביעית בחייו בשנת 1946 עם השחקנית הגרמנייה מריאן סטיוארט והתגרש לאחר כ-9 שנים. 
קלהרן נפטר מהתקף לב פתאומי ב-12 במאי 1956 בטוקיו מהלך צילומים להם היה שותף בסרט "בית התה של ירח אוגוסט". 
בן 61 במותו נקבר ב"בית העלמין הוליווד לנצח" שבלוס אנג'לס.
מנזר נורת'אנגר

עלילה

הסיפור עוקב אחרי הגיבורה שלו, קתרין מורלנד וחברי משפחתה, מר וגברת אלן, כשהם מבקרים בעיר באת', שבאנגליה. קתרין בת השבע-עשרה מנצלת את זמנה ברכישת חברים חדשים בעיר. היא מבלה את זמנה בעיקר עם איזבלה ת'ורפ, איתה היא יוצאת לנשפים ורוקמת חברות המצטיירת כנאמנה מאוד. קתרין מוצאת את עצמה מחוזרת על ידי שני גברים; האחד הוא ג'ון ת'ורפ, אחיה של איזבלה וחברו של ג'יימס, אחיה הגדול של קתרין, והשני הוא מר הנרי טילני, אדם צעיר ואמיד שקתרין מתיידדת עם אחותו הצעירה אלנור. איזבלה מתארסת לג'יימס, אחיה של קתרין ומעודדת את ג'ון ת'ורפ לחזר אחר קתרין. אך היה זה מר טילני שכבש את קתרין, עם השקפותיו על רומנים וידיעותיו בהיסטוריה ובגאוגרפיה. ועד מהרה נענית קתרין להזמנתה של אלנור לבוא לאחוזה של אביה, מנזר נורתאנגר. 
כרבות מבנות התקופה של אוסטן, גם קתרין מעריצה את הספרות הגותית, ובה את ספרה של הסופרת אן רדקליף - "התעלומה של אודולפו", ספר שהיה מאוד פופולרי באותו הזמן. הספרות הגותית עוסקת בטירות עתיקות, מסתורין ואפלה, ולכן קתרין מצפה מ"מנזר נורתאנגר", להיות מקום מסתורי, בו תוכל למצוא תעלומות, בדיוק כמו בספריה האהובים. היא מתחילה לחשוד כי הטירה מסתירה סודות אפלים ועבר מחריד ומשכנעת את עצמה כי אמם של הנרי ואלנור נרצחה על ידי בעלה, אביהם. כאשר היא מגלה את חשדותיה להנרי, הוא מאוכזב מדמיונה הפורה וממחשבותיה. במקביל לאירועים אלה, קתרין מתבשרת במכתב כי ג'יימס ואיזבלה ביטלו את אירוסיהם וזאת משום שאיזבלה הייתה בטוחה שהיא מתארסת לאדם עשיר אך גילתה כי משפחת מורלנד אינה משפחה עשירה וג'יימס אינו אדם בעל ממון. 
זמן מה לאחר מכן שב אבי המשפחה מהעדרות בת מספר ימים ומיד עם חזרתו שולח את אלנור להודיע לקתרין שעליה לעזוב את המקום מיד. קתרין בטוחה שסילוקה ממנזר נורת'אנגר קשור לחשדותיה וכי הנרי וודאי כועס עליה וסיפר לאביו על כך. למרות שהשעה הייתה מאוחרת, קתרין נשלחת מהמקום ללא ליווי מתאים ובמרכבה ציבורית. התנהלות זו מסוכנת ואינה מקובלת לתקופה זו בעבור אישה צעירה ובודדה. קתרין מצליחה להגיע לביתה בשלום אך שבורת לב ומלאת רגשות אשם מחוויותיה במנזר נורת'אנגר. לבסוף מגיע הנרי לביתה של קתרין ומספר לה כי התנהגותו של אביו לא נבעה מחשדותיה של קתרין ולא מתוך בקשתו של הנרי, אלא שהגנרל טילני היה בטוח כי קתרין היא יורשת מכובדת ועל כן הזמין אותה לביקור באחוזתו, אולם בנסיעתו גילה כי קתרין אינה בעלת ממון כלל והדבר הביא לכך שחזר בו מתוכניותיו לשידוך בין הנרי וקתרין. עם זאת, הנרי אמר לקתרין כי על אף התנגדות אביו הוא מעוניין לשאתה לאישה. 
הספר מתאר את התפכחותה של קתרין מהאשליות ומהזיות הרומנטיקה הטמונות בספרים שנפוצו באותה תקופה. מאחר שג'יין אוסטן הייתה סופרת רומנטית, ז'אנר שאינו מתיר סוף שאינו סוף טוב, אין ההתפכחות הזו מביאה אסון.

נושאים ברומן

ברומן מוצגת, מצד אחד, ביקורת על האווירה הבלתי מציאותית שברומן הפנטסטי הגותי שנפוץ באותה תקופה, ומצד שני, ביקורת גם על זילזולם של המשכילים, בחשיבותו של הרומן הריאליסטי המבוסס על מאורעות ודמויות מציאותיות. הרומן חושף את ההבדל בין מציאות לדמיון, ודן בשאלות על קביעת ערכם של בני האדם, מי יכול להחשב כחבר אמת, ומי הוא למעשה חבר שטחי ושקרי.
יחסי בנין–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין בנין לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-25 באוגוסט 2010.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בבנין אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה התקפה לשמונה ימים או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa) התקפה לשלושים ימים. לעומת זאת, אזרחי בנין שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
וורד (אי)

התקופה הקולוניאנלית

בשנת 1637 רכשו המתיישבים ההולנדים את האי מהאינדיאנים שגרו באזור. באותה עת נקרא האי "טנקנאס" שמשמעו "ארצות הפרא". שם האי שונה מספר פעמים במהלך השנים והוא נקרא גם "האי ביוקנן" ("Buchanan's Island" ) ו"אי האסם הגדול" (Great Barn Island)- שניהם ככל הנראה שיבוש של שמו המקורי של הבעלים של האי - ברנדט (Barendt).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שימש האי מוצב בריטי.

התקופה שלאחר הקמת ארצות הברית

עם תום מלחמת האזרחים רכשו את האי ג'ספר וברתולומיו וורד, וקראו לאי על שמם. האחים וורד בנו באי מטוויית כותנה ובנו את הגשר הראשון על איסט ריבר - גשר שחיבר את האי למנהטן (ברחוב 114) בשנת 1807.
הגשר היה גשר עץ והוא נהרס בסופה בשנת 1821.
לאחר שנהרס הגשר, ננטש האי עד שנת 1841 עת שהפך למזבלה עירונית. מאוחר יותר שימש האי גם כבית קברות, ובשנת 1847 נפתח באי בית חולים למהגרים (מבנה בית החולים היה הגדול בעולם באותה עת).
בשנת 1863 נפתח באי בית חולים לחולי נפש. בין השנים 1860–1892 שימש האי מרכז לקליטת מהגרים - מרכז שעבר בשנת 1892 לאי אליס.
בשנת 1899 נפתח באי בית חולים נוסף לחולי נפש, שהיה הגדול בעולם באותה עת.

שיקום

בשנת 1930 המליצה ועדה מטרופוליטנית להפוך את האי רנדל והאי וורד לפארק ציבורי. הקמת הפארק החלה בשנת 1936 והסתיימה שבע שנים מאוחר יותר.
הגשר הנוכחי המקשר את האי למנהטן (ומשמש להולכי רגל בלבד) נבנה בשנת 1951 במטרה לאפשר גישה מהארלם לאי מאחר שבהארלם שטחים ירוקים מועטים.
אריה מרדכי רבינוביץ

קורותיו

נולד בעיירה קארוב שבפולין, לרב יעקב אהרן שכיהן ברבנות באוסטרובה, חסיד גוסטינין, וצאצא ליהודי הקדוש מפשיסחה, דרך שושלת פוריסוב. 
היה חתן רבי יהונתן אייבשיץ רבה של לושיץ. בעקבותיו נהיה חסיד גור. בגיל שש עשרה התמנה לרבנות בעיר קוסוב בפולין. בשנת תרס"ה (1905), במלחמת רוסיה-יפן, נמלט לעיר בריסק ושהה כשנה במחיצתו של הרב חיים סולובייצ'יק. בשנת תרע"ג (1913) התמנה כרבה של העיר קארוב.
בתחילת שנות ה-20 היה שותף בקבוצת חברי חברת "בית ונחלה" בוורשה, שתכננה הקמת יישוב חרדי-חסידי בארץ ישראל. בשנת תרפ"ד (1924) היה בקבוצת העולים הראשונה שהקימה את בני ברק. מיד עם בואו הוכתר כרב המושבה. הקים את צריפו בגבעה הסמוכה לכניסה למושבה. בשנת תרפ"ז (1927) אירח בביתו את האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, שהגיע לביקור בארץ ישראל. 
בשנת תרפ"ז (1927) עזב את בני ברק ועבר להתגורר בירושלים, שם כיהן כדיין ומורה הלכה. רבה של רמת גן הסמוכה, הרב שלמה זלמן לנדרס, החליף אותו כרב זמני, עד למינויו של הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר.
בשנת ה'תרפ"ט (1929) נאלץ להגר לארצות הברית, אך לא השתקע בה ושב לירושלים. עם שובו, התגורר בשכונת בתי ורשה. בשנת תרצ"ד (1934) הדפיס בירושלים כמה מתשובותיו בהלכה של חותנו בספר "תפארת יהונתן" וצירף בו את חידושיו בשם "כליל תפארת". כמו כן הדפיס את הספר "כתר היהודי" מתורת זקנו "היהודי הקדוש" ואת הספר "זכותא דאברהם" של דודו רבי אברהם מפוריסוב.
כמו כן, חיבר ספר בשם "קרני רא"ם", ובו אסופה רבה של סיפורי מופתים על צדיקי פולין.
על שמו של הרב רבינוביץ נקרא רחוב בשכונת נוה אחיעזר בבני ברק.

משפחתו

היה אב לארבעה בנים וארבע בנות. בנו עקיבא בעל החנות סופר קיי בבורו פארק, שנקרא על שם התנא רבי עקיבא (שהתגורר בבני ברק הקדומה), הוא הילד הראשון של המושבה בני ברק. חתנו הוא הסופר והחוקר הרב משה שלמה כשר. בן נוסף הוא הרב חנוך הניך.
Vox

היסטוריה

בשבועות שקדמו להשקת ערוץ Vox, ב-TVNorge הסתכנו בסכסוך משפטי עם ערוץ הטלוויזיה הגרמני Vox Television GmbH שבבעלות RTL, בשל מחלוקות בעניין השם. זאת משום שחשבו כי ייתכן ויתבלבלו בין שני הערוצים. ב-20 בינואר 2012 פורסם כי ב-Vox יוכלו לשמור על שם הערוץ החדש, כיוון שבית המשפט קבע כי השימוש בשם המיועד לקהל הנורווגי לא יכול לפגוע בערוץ הגרמני, כיוון שהם מיועדים לשידור במדינות שונות.
Vox היה זמין בשידורי כל חברות הטלוויזיה המובילות בנורווגיה: Riks-TV, Get, Canal Digital ו-Altibox החל מהשקתו.
התוכנית הראשונה ששודרה ב-23 בינואר 2012 בשעה 20:00 בערב, הייתה הסרט "הסיפור המדהים של בנג'מין באטן".
אנדרטת הרוכבים

מבנה

האנדרטה כוללת פסל ברונזה הניצב על כן. הוא מתאר סוס פרשים הנפגע וכורע תחתיו, כשרוכבו יורד או נופל ממנו, ורוכב אחר וסוסו הבאים לעזרתו משמאל. שני הפרשים פוסלו כלבושים במדי הפרשים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה. 
לוח הזיכרון על גבי האנדרטה מעיד כי הפסל המקורי שבה היה חלק מאנדרטה שהוצבה בפורט סעיד שבמצרים בשנת 1932. הפסל הוקדש לזכר חללי הפרשים הקלים האוסטרלים, הרובאים הרכובים של ניו זילנד, גיס הגמלים האימפריאלי וחיל התעופה האוסטרלי, שנפלו בשנים 1916-1919 במצרים, ארץ ישראל וסוריה. הוא ניזוק ללא תקנה במהלך משבר תעלת סואץ בשנת 1956 ושבריו הובאו לאוסטרליה. שני העתקים ממנו נוצרו ואחד מהם הוצב בשנת 1964 על גבי בסיסו המקורי של הפסל בעיר אולבני שבמערב אוסטרליה. ההעתק האחר הוצב בשדרת אנזא"ק. הוא נחנך ב-19 באפריל 1968 על ידי ראש ממשלת אוסטרליה דאז, ג'ון גורטון. 
לוח זיכרון נוסף בסמוך לאנדרטה מנציח את שירותו בכוח האימפריאלי האוסטרלי של גנרל סר הנרי ג'ורג' שובל. הוא פיקד על בריגדת הפרשים הקלה ה-1 ועל הדיוויזיה האוסטרלית ה-1 במהלך מערכת גליפולי ב-1915. בהמשך פיקד על דיוויזיית אנזא"ק הרכובה ועל הגיס הרכוב המדברי בקרבות בסיני, ארץ ישראל וסוריה.
טקסי זיכרון נערכים ליד האנדרטה מדי שנה ביום אנזא"ק וכן ב-31 באוקטובר – יום השנה להסתערות הפרשים האוסטרלים על באר שבע ב-1917.
חואן רודריגס קבריו

הכובש הצעיר

מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות של קבריו. בצעירותו היה קונקיסטאדור וב־1519 שמו הופיע ברשימת המצטיינים ששירתו בצבאו של הרנאן קורטס. בקרבות נגד האצטקים, קבריו היה מנהיג פלוגת קשתים.
אחרי שהאצטקים הובסו, הצטרף קבריו למסעות החקר של הצבא הספרדי במקסיקו, גואטמלה וסן סלוודור. בסופו של דבר, התיישב בגואטמלה.

איש עסקים בגואטמאלה

בשנת 1530 היה קבריו האזרח המוביל בעיר הגדולה של גואטמלה - סנטיאגו גואטמלה. בשנת 1532, נסע לספרד, ושם פגש את באטריס סנצ'ס דה אורטגה (Beatriz Sanchez de Ortega). שניהם התחתנו בשנה זו, וקבריו חזר איתה לגואטמלה, ושם נולדו להם שני ילדים.
ככל שמשפחתו של קבריו גדלה, כך גם עושרו וכבודו כבונה ספינות. הוא ייצא וייבא סחורות מנמל בגואטמלה, והגדיל במידה רבה את המסחר בין ספרד לבין חלקים מסוימים של העולם החדש.

חקירת קליפורניה

מושל גואטמלה - פדרו דה אלוואראדו, בחר בקבריו כדי לבנות ספינות שיחקרו את האוקיינוס השקט. אלוואראדו רצה להשתמש בספינות כדי להגדיל את המסחר בתבלינים בין אסיה ואמריקה. כאשר מת אלוואראדו בלחימה נגד האינדיאנים, פיצל מחליפו, אנטוניו דה מנדוסה, את הצי. הוא הורה לרוי לופס דה וייאלובוס להפליג מערבה אל איי הפיליפינים, ולקבריו להפליג עם שתי ספינות צפונה לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית.
קבריו יצא מנמל בארה דה נבידאד במקסיקו ב־27 ביוני 1542, וב-28 בספטמבר עגנו ספינותיו בחוף המפרץ של סן דייגו של ימינו. קבריו קרא למקום סן מיגל, ואמר שהוא "מקום מצוין להקמת נמל". השם של המקום שונה לאחר 60 שנה לסן דייגו על ידי חוקר הארצות הספרדי סבסטיאן ויסקאינו.

סוף המסע

כאשר החוקרים המשיכו צפונה, עד למפרץ מונטריי, החלו סופות כבדות, וקבריו החליט לחזור. ב-23 בנובמבר 1542 עגנה המשלחת של קבריו באי סנטה קטלינה במטרה להעביר בו את החורף. בערב חג המולד נפצע קבריו כאשר קפץ מהסירה ושבר את רגלו על סלע. הפצע הזדהם והוא מת ב-3 בינואר 1543, אך ביקש מהצוות להמשיך במסע. פרלו, סגנו של קבריו, נטל פיקוד והמשלחת המשיכה בהפלגה צפונה ככל הנראה עד דרום מדינת אורגון של ימינו, לפני שנתקלה בסערות עזות שאילצו אותה לחזור לבארה דה נבידאד ב-14 באפריל 1543.
בשנת 1913 חנך נשיא ארצות הברית וודרו וילסון את האנדרטה על שם קבריו, ליד סן דייגו.
אברהם הוכמן

אברהם הוכמן (1906–1979), פרופסור לאונקולוגיה, מנהל המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה בירושלים, מחלוצי האונקולוגים בישראל.

ביוגרפיה

הוכמן נולד בלודז', פולין למשפחה ציונית דתית. בגימנסיה היה תלמיד מצטיין. בשנת 1924 עלה לארץ-ישראל, מלווה באחת מאחיותיו. התגורר בירושלים עם אחותו הבכורה ובעלה והיה תלמיד בגימנסיה העברית בירושלים.
התקבל ללמודי הרפואה בסורבון בפריז. במקביל ללמודי הרפואה למד וסיים תואר ראשון במדעי הפילוסופיה. בסיום הלימודים, (1929), חזר לירושלים, עבד תקופה קצרה כמתנדב במעבדת ההורמונים, בראשותו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים.
בשנת 1938 התקבל להתמחות במחלקה האונקולוגית בהדסה בניהולו של הפרופ' לודביג הלברשטטר. המחלקה הייתה היחידה במזרח התיכון, בגלל מכון הרדיום שהציע טיפול חדשני. המחלקה טיפלה בנכבדים מארצות ערב, וגם בחולים ממשפחת המלוכה הירדנית והמצרית.
בשנת 1942 נשא את הד"ר שושנה לוי-הוכמן, אותה הכיר מימי הלימודים בגימנסיה העברית. ב-1947 נסעו בני הזוג לשנת השתלמות בארצות הברית.
ב-מלחמת העצמאות שירת כקצין קשר עם הצלב האדום בדרגת רב-סרן, והיה מארגן חילופי שבויים בין הכוחות הלוחמים.
ב-1949 קיבל את ניהול המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה, לאחר פטירתו של הפרופ' לודביג הלברשטטר.
הוכמן הירבה לעסוק במחקר, לצד עבודתו הקלינית.
הוכמן היה אחד המשתתפים בחוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה שיזם דוד בן-גוריון.
מתלמידיו: פרופ' פנחס צ'רניאק, פרופ' יוסי שטיין, שמשנות ה-60, ייסד וניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב).
נפטר ב-1979 בארצות הברית. השאיר אישה, שושנה, בת רופאת עור, ובן.
לילות אוגוסט החמים

לילות אוגוסט החמים הוא אירוע חגיגי של תצוגת מכוניות ישנות ומופעים של מוזיקת רוק המתקיים ברינו.
לילות אוגוסט החמים הוא אירוע המתקיים מדי שנה בתחילת חודש אוגוסט בעיר רינו שבמדינת נבדה בארצות הברית ועיקרו תצוגה רבת משתתפים של מכוניות ישנות משופצות ששנת היצור שלהן היא לכל המאוחר שנת 1972. האירוע הזה מתקיים בעיר משנת 1986, והוא מהווה חלק מאירועי הקיץ המאורגנים ברינו שהינה עיר תיירות. ב-2006 השתתפו באירוע כ-5500 מכוניות, שהגיעו לתצוגה מ-36 מדינות שונות בארצות הברית. ב-2005 השתתפו מעל 5000 מכוניות.
סביב האירוע מתקיימות הופעות של מוזיקת רוק, מופעלים דוכנים של מזון מהיר ודוכנים המוכרים מוצרים לאחזקת ושיפוץ מכוניות. בעלי המכוניות גאים להציג אותן: פותחים מכסי מנוע ודלתות, מציגים אלבומי תמונות של המכוניות לפני השיפוץ ואחרי, ויושבים בגאווה על כיסאות מתקפלים ליד המכוניות. בעיר מתקיימת גם מכירה פומבית של מכוניות בה נוטלים חלק כ-800 כלי רכב הנמכרים ברובם במחיר הגבוה מחמישים וחמישה אלף דולר למכונית. המכוניות נראות מטופחות מאוד ומבריקות, וחלקים רבים עשויים מפלדת אל-חלד.
התצוגה נערכת במספר מגרשי חנייה גדולים שהוכנו לשם כך לפני האירוע, וכן במרכז העיר. המכוניות גם נוסעות בכבישי העיר ובעיקר במרכז, להנאת העוברים והשבים. ההערכה היא כי מספר המתעניינים באירוע כולל כשבע מאות אלף משתתפים ומבקרים.
אינטגרציה (חינוך)

בחינוך, אִינְטֶגְרַצְיָה היא מהלך של מיזוג חינוכי בין תלמידים בני קבוצות חברתיות שונות. מיזוג חינוכי זה נקרא בשיח האמריקאי "דה-סגרגציה" (כלומר: ביטול ההפרדה). הקבוצות החברתיות יכולות להיות נבדלות אלו מאלו מבחינות גזעיות, אתניות וחברתיות-כלכליות.
כפשוטה נתפסת האינטגרציה בחינוך כעירוב והפגשה של תלמידים הבאים משכבות סוציאליות או מקבוצות מוצא עדתיות שונות במסגרת לימודית משותפת - בית-ספר הטרוגני וכיתה הטרוגנית. באינטגרציה מדובר על קבוצות עדתיות, קבוצות חברתיות-כלכליות, קיימת גם אפשרות של חלוקה לפי כישורים והישגים לימודיים.

מדיניות אינטגרטיבית בישראל ובעולם

בעיית האינטגרציה בחינוך כרוכה בסוגיות של הגדרה ושל מדיניות כאחת, שטרם נמצא להן פתרון. רק מדינות מעטות בעולם אימצו את האינטגרציה ברפורמות החינוכיות שלהן באופן מערכתי, ובין הבולטות שבהן נמצאות ארצות הברית וישראל. בבריטניה, למשל, לא הייתה מעולם אינטגרציה כפויה, אף שבתי ספר מקיפים נפוצים למדי. בארצות הברית מתייחס המונח אינטגרציה לעירובם של ילדים מקבוצות אתניות או גזעיות שונות, החייבים מכוח החוק ללמוד יחד באותו בית-ספר או באותה כיתה.
בישראל אמורה האינטגרציה להתרחש בין בני קבוצות, שאין ביניהן הפרדה אתנית או חברתית גלויה כמו בארצות הברית. שלא כמו בארצות הברית, בישראל האינטגרציה נעשתה בתוך הציבור היהודי בלבד וכן, בשלב מאוחר יותר ובמידה מסוימת, בתוך הציבור הערבי.

אמצעי או מטרה

נהוג לזהות שתי גישות עיקריות הקשורות למושג האינטגרציה. גישה אחת רואה באינטגרציה מטרה חברתית בפני עצמה. לעומת זאת, יש המציגים את עיקר חשיבותה של האינטגרציה בחינוך כאמצעי להשגת יעדים שונים, במישורים הלימודיים, הפסיכולוגיים החברתיים והכלכליים העתידיים. כאמצעי להגשמתן של מטרות, שואפת האינטגרציה לבנות כיתות בעלות הרכב אופטימלי או יעיל, שיביא למירב התפוקות החינוכיות.

היישום ההדרגתי של הרפורמה

בנאומו בכנסת אמר שר החינוך והתרבות זלמן ארן ב-29 ביולי 1968: "אני מציע לכנסת לאשר את המלצות הוועדה הפרלמנטרית שביצוען ההדרגתי יימשך כמה שנים ויתרום תרומה היסטורית להאדרת החינוך במדינת ישראל". השר לא נקב במספר השנים שלדעתו יעברו עד אשר תושלם הרפורמה במלואה. היעדר חוק מחייב גרם ליישום הרפורמה בהדרגה, בקצב שהיה איטי מהמצופה. בשנת הלימודים הראשונה ליישום הרפורמה (1968 - 1969), הוקמו 8 חטיבות ביניים שכללו 8% מתלמידי ז'-ח', בשנת הלימודים 1973–1974 למדו רק 30% מהתלמידים בחינוך העברי במסגרת של חטיבת ביניים.
בתחילה יושמה הרפורמה על פי עקרון "ההתנגדות הקלה", כלומר, ביישובים או בשכונות שלא הייתה בהן התנגדות ציבורית למהלך והאינטרס שלהם חייב מהלך זה. בשנים הראשונות הופעלה הרפורמה בעיקר בעיירות הפיתוח, שראו ביישומה הזדמנות לבסס את מערכת החינוך שלהן. בשנות השמונים, בייחוד במחצית השנייה שלהן, חל צמצום ניכר בקצב גידול יישום הרפורמה (פחות מ-1% לשנה) אך בתחילת שנות התשעים חל גידול בקצב הפעלת הרפורמה ויישומה בערים, שעד אז התנגדו לה כדוגמת נתניה, חולון, בת-ים באר שבע. בשנים אלו האינטגרציה כבר לא הייתה עוד העניין המרכזי ביישום הרפורמה.
Take the Box

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי איימי ויינהאוס ולוק סמית', והופק על ידי ויינהאוס גם כן. בנוסף לכך, ויינהאוס אף כתבה והפיקה מספר רב של שירים נוספים מתוך האלבום. נגן התופים בשיר היה ריצ'רד וילקינסון, נגן הגיטרה היה ג'רמי שו ונגן קרן היער היה טימותי האטון.

וידאו קליפ

הקליפ מציג את ויינהאוס בתור עובדת בסניף של מועדון לילה. לאורכו של הקליפ מועדון הלילה ריק מאנשים, מלבד ויינהאוס שבחלק מהקטעים לובשת שמלה אדומה, ומנגנת לעצמה בגיטרה על במת המועדון. בין לבין ניתן לראות כדור דיסקו המאיר את המקום.