google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל פינץ', הרוזן השני מנוטינגהאם

ביוגרפיה

ב-1673 נבחר פינץ' לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה גרייט בדווין, ולאחר מכן כיהן גם מטעם ליצ'פילד (1679–1682) וניוטאון (1981 - 1982). במקביל לתחילת כהונתו כנציג ניוטאון בפרלמנט הוא מונה ללורד הראשון של האדמירליות, וכיהן בתפקיד זה עד 1684. הוא היה אחד מהיועצים המלכותיים שחתמו ב-1685 על צו ההכרזה למלוכה של הדוכס מיורק, אך לאורך רוב כהונתו של ג'יימס השני לא היה חלק מחצר המלך. לאחר לבטים אחדים הוא החליט להצטרף לפלישתו של ויליאם מאוראנז', ולאחר הדחת ג'יימס השני היה בין אלה שזכו לתמורה מהמלך החדש.
הוא סירב לקבל את תפקיד הלורד צ'מברליין תחת ויליאם ומרי, אך הסכים לכהן כמזכיר המדינה. הוא כיהן כמזכיר גם עבור המחוז הצפוני (1689–1690, 1692–1693) וגם עבור המחוז הדרומי (1690 - 1693, 1702–1704). תחת שלטונה של המלכה אן הוא כיהן באותו משרד תחת סידני גודולפין, ופרש ממנו באופן סופי ב-1704. לאחר הכתרת ג'ורג' הראשון ב-1714 הוא הושבע כלורד נשיא המועצה, אך פרש מתפקידו ב-1716. ב-9 בספטמבר 1729 ירש את רוזנות וינצ'ילסי, שאוחדה עם רוזנות נוטינגהאם, אך מת ב-1 בינואר 1730.
ב-16 ביוני 1674 נישא לליידי אסקס ריץ', בתם של רוברט ריץ', הרוזן השלישי מוורוויק ואן צ'יק. בתם היחידה הייתה מרי פינץ', שנישאה לג'ון קר, הדוכס הראשון מרוקסברג. מרי הייתה גם המאהבת של ויליאם סאווילה, המרקיז השני מהליפקס, ואמה של דורותי סאווילה שנישאה לריצ'רד בויל, הרוזן השלישי מברלינגטון.
רחל שדה חן

רחל שדה-חן (נולדה ב-1927/ 3/1 - נפטרה 5/2/2019 ) היא משוררת, עיתונאית וצלמת ישראלית.

ביוגרפיה

רחל שדה-חן נולדה וגדלה במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל. היא נכדתו של ישראל יהודה אדלר ממייסדי תל אביב. היא בוגרת בי"ס מקווה ישראל ובוגרת בי"ס לאחיות תל השומר. שדה-חן קיבלה דיפלומה בבריאות הציבור בלונדון, בגרונטולוגיה בארץ ומאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית. 
עם פרישתה המוקדמת מעבודתה כאחות וכמפקחת ארצית במשרד הבריאות והרווחה, פנתה לאהבתה הגדולה - שירה וצילום.
שדה-חן היא משוררת וצלמת אומנותית המציגה את יצירותיה בתערוכות. 
אגודת הסופרים העברים העניקה לה את "אות קסת הזהב" לשנת 2012.
שדה-חן עסקה בפעילות ציבורית והייתה בין האחיות הראשונות בארץ שהקימו את הטיפול בזקנים. זאת לצד חוגים שהיא ארגנה לעולים חדשים כדי לסייע להם להכיר את צורת החיים בארץ.

שיריה

חלק משיריה של רחל הולחנו והוצאו בתקליטורים: "נגנו לי שירי 1" ," נגנו לי שירי 2", "משירי רחל שדה-חן", "כגרגירי חול" ו-"כפרי הקטן".
לואי השני, נסיך דה קונדה

ביוגרפיה

לואי נולד ב-8 בספטמבר 1621, והיה בנם הבכור של אנרי השני לבית בורבון (דודו של אנרי הרביעי, מלך צרפת) ושל שרלוט דה מונמורנסי. למד שש שנים בקולז' הישועי בעיר בורז' שבמרכז צרפת, ואחר כך למד מתמטיקה ורכיבה על סוסים באקדמיה המלכותית בפריז. משסיים את חוק לימודיו הוצג בפני המלך לואי השלושה עשר (19 בינואר 1639) ואביו השיאו לאחייניתו של הקרדינל רישלייה. ב-1640 הצטרף לצבא הצרפתי בחבל פיקרדי והשתתף בכיבוש העיר אראס מידי הספרדים. ניצחונו הראשון כמצביא היה בקרב רוקרואה (בצפון צרפת) שבו הביס את הספרדים (19 במאי 1643). קרב רוקרואה היווה ציון דרך לקץ עליונותה הצבאית של ספרד באירופה, ולעליית זו של צרפת. פיקד על הצבא הצרפתי בגרמניה, ויחד עם המרשל טורן נחל ניצחונות בקרב פרייבורג (3 באוגוסט 1644) ונורדלינגן (3 באוגוסט 1645). ב-1646 כבש מספר ערים מידי הספרדים בפלנדריה. נשלח על ידי הקרדינל מזראן לקטלוניה שבספרד, שם הפסיד בקרב לרידה (18 ביוני 1647), אך בשנה שלאחריה זכה בניצחון על ספרד בקרב לאנס בצפון צרפת (19 - 20 באוגוסט 1648).
ב-26 באוגוסט 1648 פרץ מרד הפרונד בפריז נגד בית המלוכה הצרפתי. בספטמבר 1648 העוצרת אן מאוסטריה ביקשה את עזרתו של דה קונדה. הוא גייס אנשי צבא, הטיל מצור על פריז (ינואר- מרץ 1649) וכבש אחד ממבצריה. אנשי האצולה מבין המורדים ביקשו עזרה מספרד ומבית הבסבורג. אך רוב חברי הפרלמנט של פריז לא אבו לתת לבית הבסבורג דריסת רגל מחודשת בענייניה של צרפת. הפרלמנט הכריז על תמיכתו בבית המלוכה, והשלב הראשון של מרידות הפרונד הגיע לקיצו (28 באוגוסט 1649).
אך הסדר לא הושב על כנו. דה קונדה, שרצה לתפוס את מקומו של מזראן בחצר המלוכה, ניסה לגייס לצידו את האצולה. ב-18 בינואר 1650 ציווה מזראן על מעצרו של קונדה. הוא שוחרר ב-13 בפברואר 1651, לאחר שמזראן נמלט לגרמניה בעקבות צו גירוש שהוטל עליו על ידי הפרלמנט של פריז. דה קונדה כרת ברית עם ספרד והבטיח להפוך את צרפת לרפובליקה. ב-8 בספטמבר 1651 המלך לואי הארבעה עשר, שהיה בן 13 שנה בלבד, החליט לקחת לידיו את מוסרות השלטון. בנובמבר של אותה שנה המלך הצעיר קרא למזראן לשוב לפריז. אך דה קונדה התקדם אל עבר פריז וכבש את העיר (2 ביולי 1652). דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצוקה כלכלית. ההמון השתלט על העיר והצבא המלכותי הטיל שוב מצור על פריז. בספטמבר 1652 דה קונדה נמלט לספרד והפך לגנרל בצבא הספרדי.
ב-1657 הקרדינל מזראן כרת ברית עם אנגליה ששלחה ששת אלפים אנשי חיל רגלים למערכה נגד ספרד בארצות השפלה. הצרפתים והאנגלים הביסו את דה קונדה, שהיה אחד משני מפקדי הצבא הספרדי, בקרב דנקרק ב-14 ביוני 1658 שהתחולל לחופי התעלה.
אחרי שלום הפירנאים (1659) שב דה קונדה לפריז ונפגש עם המלך לואי הארבעה עשר ב-1660. ב-1668 נתמנה על ידי המלך לפקד על המערכה נגד הספרדים בפראנש-קונטה שבמזרח צרפת וכבש את הערים דול ובזאנסון. הוא פיקד יחד עם המרשל טורן על הצבא הצרפתי שחצה את הריין ונכנס להולנד (12 ביוני 1672). ב-1674 עצר את התקדמותו של הנסיך ויליאם מאורנז' (מאוחר יותר ויליאם השלישי, מלך אנגליה) שפיקד על הצבא ההולנדי במערכה נגד צרפת. ב-1675 נלחם בחבל אלזס נגד האוסטרים ואילץ אותם לסגת אל מעבר לנהר ריין. זו הייתה המערכה האחרונה של דה קונדה כמצביא. הוא נאלץ לפרוש בגלל מחלת פרקים, ובילה את שארית שנותיו בארמון שנטיי שמצפון לפריז, בחברת משפחתו, ידידיו, סופרים ואמנים שאותם אהב.
כאב ביצים

בסלנג, "כאב ביצים" הוא כינוי למצב של כאב באזור האשכים בעקבות גירוי מיני מתמשך שלא נגמר באורגזמה או בשפיכה. נכון לשנת 2009, תופעה זו לא נחקרה דייה והמידע על אודותיה בלתי מספק.
לא כל גירוי שאינו בא על סיפוקו גורם לתופעה. כאב ביצים נגרם מגודש באשכים ובערמונית ולעיתים הוא מלווה בבצקת באשכים.
בסלנג אנגלי התופעה מכונה Blue Balls - ביצים כחולות או דיכאון ביצים. לתופעה זו אין כינוי מקצועי מוסכם, אולם האורולוגים רוקני ואלריו הציעו לכנות אותה "Epididymal Hypertension"‏, בתרגום לעברית "יתר לחץ דם של יותרת האשך". 
עוררות מינית של גבר מלווה בפעילות של המערכת הפאראסימפתטית הגורמת לזרימה מוגברת של דם לרקמות הפין וכן לאשכים ולערמונית ובה בעת להאטת זרימת דם מאיברי המין בחזרה לגוף. כך נוצר לחץ דם מקומי גבוה דיו ליצירת זקפה. לאחר פורקן מיני המופעל על ידי מערכת העצבים הסימפתטית (האנטגוניסטית למערכת הפאראסימפתטית) מתאפשר פינוי מהיר של דם מרקמות איברי המין ומופסקת זרימת הדם המוגברת אליהם.
לאחר זמן ממושך של עוררות מינית ללא שפיכה, נוטים הדם והנוזל הלימפטי להיקוות ותכולת החמצן בדם יורדת, מצב המכונה "גודש של כלי דם". גברים הסובלים מכאב אשכים כרוני או מזקפה ממושכת (זקפה ללא גירוי מעל לארבע שעות), וכן הסובלים מכאב ביצים חריף וממושך, עשויים להזדקק לטיפול רפואי.

טיפול

הטיפול הפשוט ביותר בכאב ביצים הוא הגעה לשפיכה, בין בדרך של יחסי מין ובין בדרך של אוננות. השפיכה גורמת לפעילות של המערכת הסימפתטית ולהפסקת הגודש על ידי זרימה מחודשת של נוזלים מאיברי המין בחזרה לגוף.
במקרים מסוימים, הגודש והכאבים המלווים נפסקים לאחר שעה קלה גם ללא שפיכה - אך במקרים אחרים ההקלה עשויה להגיע לאחר זמן רב יותר (עד שתים-עשרה שעות)].
כאב ביצים כמעט ולא נחקר, אם כי יש אזכורים רבים שלו בספרות הרפואית, ונראה שאין מחלוקת בדבר קיום התופעה. יוצא הדופן אולי היחיד הוא מאמרם של Chalett & Nerenberg שפורסם בשנת 2000 בכתב העת Pediatrics והתגובות שפורסמו למאמר. שלט ונרנברג מציעים טיפול נוסף על שפיכה, הכולל את המאמץ הכרוך בהרמת חפץ כבד הגורם לפעולת וולסלבה (לחץ תוך בטני מוגבר).
לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין

לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין הוא לאו אשר יש עליו עונש של מיתת בית דין. לדעתו של רבי עקיבא אין לוקים על לאו זה אף במקום שלא יתחייב מיתה.

דינו

בדינו נחלקו רבי עקיבא ורבי ישמעאל. לדעת רבי ישמעאל לוקים אף על לאו זה כשאר לאוים. ולדעת רבי עקיבא אין לוקים אף במקום שאין חייב מיתה כגון שלא התרו בו למיתה. וטעמו, כיון שאין עונשין אלא אם כן מזהירין, כלומר,שאין מתחייבים עונשי מלקות ומיתה אלא אם כן מוזהרים עליהם בלאו, וכיון שלאו זה כבר הוצרך לחייב עונש מיתה אין אפשרות ללמוד ממנו שיחייב גם עונש מלקות. להלכה, אין לוקים על לאו זה.

דעת התוספות שאף לאו הכולל מספר מעשים ורק על מקצתם יש עונש מיתה, אינו לוקה אף על עבירת המעשים שאין עליהם עונש מיתה. כגון המחמר בשבת אינו לוקה, כיון שהלאו הוא הלאו הכללי של כל איסורי שבת שיש עליהם עונש מיתה, למרות שעל מחמר אין עונש מיתה. הרב איסר זלמן מלצר בספרו אבן האזל כתב שדעתו של הרמב"ם היא שבמקום כזה לא נחשב שניתן לאזהרת מיתת בית דין.
ג'וזפה ורונזה

ביוגרפיה

ג'וזפה ורונזה נולד בקיוג'ה. בשנת 1873 הוא התחיל לימודים במכון הטכנולוגי של ציריך אך בעקבות התכתבות עם לואידג'י קרמונה עבר לאוניברסיטת רומא. לאחר סיום הלימודים שעבד באוניברסיטה בה למד. בשנים 1880–1881 הוא היה באוניברסיטת לייפציג בה עשה מחקר לצד דוד קליין. בשנת 1881 הוא מונה לפרופסור לגאומטריה אנליטית באוניברסיטה פדובה. ז'וזפה ורונזה כיהן בתפקיד זה עד סוף חייו.
במהלך השנים הוא פרסם מספר עבודות חלוציות בתחום זה. עבודות אלו זכו להתייחסות צוננת מצד ג'וזפה פאנו וגאורג קנטור, אך דויד הילברט נתן להם הערכה טובה על חלוציות בתחום.
All of the Stars

וידאו קליפ

הקליפ הועלה בבכורה ליוטיוב ב-9 במאי 2014. הווידאו ברובו הוא מילולי, ואינו כולל קטע כלשהו קטע מהסרט

קאברים

ג'קי אוונצ'ו פרסמה סינגל ווידאו קליפ בתור קאבר לשיר באוגוסט 2015.
פרנסיסקו אגילאר

ראסינג סנטנדר

אגילאר נולד בסנטנדר שבספרד וגדל במחלקת הנוער של המועדון המקומי, ראסינג סנטנדר. בעונת 1968/1969 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, ובעונתו השנייה לקח חלק בחזרת המועדון לליגה הספרדית השנייה לאחר היעדרות של שנתיים.

ריאל מדריד

לקראת עונת 1971/1972 חתם אגילאר בריאל מדריד מליגת העל הספרדית. ב-5 בספטמבר 1971 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על ריאל בטיס במסגרת המחזור הראשון בליגה. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-25. בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד הבקיע אגילאר 6 שערים ב-31 הופעות, והוסיף 3 שערים בגביע אופ"א. אגילאר שיחק בריאל מדריד במשך 8 עונות, בהן זכה ב-5 אליפויות ובשני גביעים. הוא ערך 144 הופעות במועדון, בהן הבקיע 34 שערים.

ספורטינג חיחון

בקיץ 1979, כשהוא בן 30, חתם אגילאר בספורטינג חיחון, גם היא מליגת העל הספרדית. ב-8 בספטמבר 1979 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בניצחון 2-1 על סביליה במסגרת המחזור הראשון בליגה. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-50. הוא הבקיע שער נוסף באותה עונה, ובעונה הבאה הבקיע 4 שערים נוספים. בסך הכל הבקיע 6 שערים ב-46 הופעות במדי ספורטינג חיחון.

ראיו ואיקאנו

בתחילת עונת 1981/1982 חתם אגילאר בראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית השנייה. ב-20 בספטמבר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לריאל אוביידו במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-27 בספטמבר 1981, בהופעתו השנייה במועדון, הבקיע אגילאר את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-52 בניצחון 2-0 על אלמריה במסגרת המחזור השני. אגילאר היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות בהן שיחק בראיו ואיקאנו, וערך 73 הופעות בהן הבקיע 18 שערים. בחודש יוני 1983 פרש אגילאר מכדורגל.

קריירה בינלאומית

ב-24 בנובמבר 1971 ערך אגילאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, כששיחק במחצית השנייה בניצחון 7-0 על נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות יורו 1972. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו נבחרת, שער בדקה ה-63. בשנה וחצי שלאחר מכן ערך אגילאר 2 הופעות נוספות, נגד נבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 1972 ונגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
טיסה 592 של וליוג'ט

התאונה

מטוס DC-9 בן 27 השנים במסלול זה, בבעלות קודמת של חברת התעופה דלתא, המריא לאחר עיכוב של שעה ו-4 דקות בשעה 14:04 והחל בטיפוס שגרתי. אולם, בשעה 14:10, ביקש מפיקוח הטיסה לשוב למיאמי בשל עשן בתא הטייס ובתא הנוסעים. הקברניטה קנדי קובק והקצין הראשון ריצ'רד האזן קיבלו הוראות לשוב לשדה התעופה. שניות לאחר מכן, הוקלטו קריאות "שריפה" מתוך תא הנוסעים בקופסה השחורה של המטוס. דיילת פתחה את דלת תא הטייס והודיעה לצוות הטיסה שתא הנוסעים עולה באש. פנים המטוס עלה כליל באש.
הטיסה נעלמה ממסכי המכ"ם בשעה 14:14. היא התרסקה לביצות אוורגליידס שבדרום פלורידה, קילומטרים ספורים ממערב למיאמי. כל הנוסעים וצוות הטיסה נספו בהתרסקות.

החקירה

חקירת המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה של ארצות הברית (NTSB) העלתה שמקור הדליקה שהפילה את טיסה 592 היה בתא המטען שנמצא מתחת לתא הנוסעים במטוס. מערכת מניעת השריפות בתא המטען התבססה על היעדר חמצן - דבר הגורם לכל שריפה שעלולה לפרוץ להכבות מאליה.
החקירה העלתה שהשריפה נגרמה על ידי מחוללי חמצן כימיים שהושמו בתא המטען על ידי קבלן התחזוקה של וליוג'ט. חל איסור על הטסת המחוללים באופן שהוטסו, משום שהם נחשבים חומרים מסוכנים. יתר על כן, הניצרות של מחוללי החמצן לא נוטרלו כהלכה, והמכלים הוצהרו כריקים למרות שלא כך היה המצב.
שתי הלחם

המקור

המקור בתורה להבאת קורבן "שתי הלחם" הוא הפסוקים בפרשת אמור:
עַד מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת הַשְּׁבִיעִת תִּסְפְּרוּ חֲמִשִּׁים יוֹם וְהִקְרַבְתֶּם מִנְחָה חֲדָשָׁה לַה'.

מִמּוֹשְׁבֹתֵיכֶם תָּבִיאּוּ לֶחֶם תְּנוּפָה שְׁתַּיִם, שְׁנֵי עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת תִּהְיֶינָה, חָמֵץ תֵּאָפֶינָה בִּכּוּרִים לַה'.

וְהִקְרַבְתֶּם עַל הַלֶּחֶם שִׁבְעַת כְּבָשִׂים תְּמִימִם בְּנֵי שָׁנָה וּפַר בֶּן בָּקָר אֶחָד וְאֵילִם שְׁנָיִם, יִהְיוּ עֹלָה לַה' וּמִנְחָתָם וְנִסְכֵּיהֶם אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'.

וַעֲשִׂיתֶם שְׂעִיר עִזִּים אֶחָד לְחַטָּאת וּשְׁנֵי כְבָשִׂים בְּנֵי שָׁנָה לְזֶבַח שְׁלָמִים.

וְהֵנִיף הַכֹּהֵן אֹתָם עַל לֶחֶם הַבִּכּוּרִים תְּנוּפָה לִפְנֵי ה' עַל שְׁנֵי כְּבָשִׂים קֹדֶשׁ יִהְיוּ לַה' לַכֹּהֵן.
— ספר ויקרא, פרק כ"ג

דיני הלחם

קרבן זה הוא קורבן מנחה, כלומר, קורבן המובא לבית המקדש מן הצומח - עיקרו מסולת חיטים או שעורים ובמקרה זה מלחם העשוי מחיטים. קורבן זה ייחודי בכך שהוא כלל לחם חמץ, ככתוב "חמץ תאפינה", וזאת בניגוד לרוב הקרבנות בהם היה אסור לאפות חמץ, על פי ציווי התורה: "כי כל שאור וכל דבש לא תקטירו ממנו אשה לה'".
שתי הלחם באות רק מחיטים שגדלו אחרי חג השבועות הקודם, מכיוון שהם צריכות להיות מנחה חדשה. אולם בדיעבד אם הביאו אותם מחיטה ישנה הם כשרות 
כמו כן, הם באות רק מחיטה שגדלה בארץ ישראל, מכיוון שנאמר "ממושבותיכם תביאו".
אפיית שתי הלחם אינה דוחה לא יום טוב ולא שבת. לכן הם היו נאפים בערב חג השבועות, ואם ערב החג יצא בשבת הם נאפו בערב שבת.
שתי הלחם נעשו משני עשרונים סולת (עשרון לכל לחם)
שתי הלחם היו מרובעות, אורכן 7 טפחים, רוחבן 4 טפחים, וגובה קרנותיהם 4 אצבעות

הנפת הלחם והקורבנות הבאים איתו

לאחר הקרבת קרבנות המוסף של חג השבועות, היו מקריבים את קרבנות העולה שבאים בגלל הלחם (פר, שני אילים ושבעה כבשים). לאחר מכן היו מניפים את הלחם ביחד עם שני כבשי השלמים. הכהן היה שם על ידו את שני הלחמים ולידם את שני הכבשים והיה "מעלה ומוריד מוליך ומביא" דהיינו מוליך את ידיו (עם מה שעליהן) קדימה ואחורה, ימינה ושמאלה, למעלה ולמטה.
לאחר מכן, היו שוחטים את שני הכבשים, זורקים את דמם במתן "שתיים שהן ארבע", מוציאים את אמוריהם, החזה והשוק שלהן, ומניפים אותם בפעם השנייה ביחד עם הלחם.
לאחר מכן היו מקריבים את אמורי הכבשים, ושאר בשרם ביחד עם הלחם נאכל לכהנים.
לאחר מכן היו מקריבים את שעיר החטאת שבא בגלל הלחם (זהו שעיר שונה מהשעיר שבא למוספין), מקריבים את אמוריו, ובשרו נאכל לכהנים.

טעמי הקרבן

רבי יצחק עראמה, בעל ספר העקדה מפרש ששתי הלחם באים לרמז על השלמות של שתי התורות שניתנו לעם ישראל, תורה שבכתב ותורה שבעל פה, ומורכבות ההכנה של הלחם מרמזת לכובד ההשגה שבתורה האלקית ומערכותיה. כליל שלמותה של התורה נרמז אף הוא בכך שבפועל מעולם לא אירע פסול כלשהו, אפילו בשוגג בשתי הלחם.
יש הטוענים] שהקורבן בא לסמל את הכרת הטוב כלפי אלוהים ולהודות לו על היבול שצמח (בדומה לקורבן העומר), ולכן קורבן זה מוקרב בחג השבועות, חג הקציר. כמו כן, יש מסבירים שקורבן זה מבטא את התעלות האדם בתקופה שבין פסח לשבועות, כאשר בחג הפסח עדיין היה אסור לו לאכול לחם, ועכשיו הוא כבר נמצא במדרגה בה לא רק שאפשר לאכול לחם, אלא הוא אף רצוי כקורבן.
לקטוז

פירוק לקטוז

הלקטוז מפורק במעי הדק על ידי האנזים לקטאז המבצע הידרוליזה של הקשר הגליקוזידי, כתוצאה מכך מפורק הלקטוז לשני חד סוכרים גלוקוז וגלקטוז, שיכולים להיספג בתאים. בכל עת שהגוף אינו מסוגל לייצר ולהפריש את הלקטאז (ראו: רגישות ללקטוז), ממשיך סוכר החלב לעבר המעי הגס, שם הוא מתפרק בעזרת חיידקים המצויים שם. בין תופעות הלוואי של פירוק זה נמצאים גזים, כאבי בטן ושלשולים.
פרטים צעירים המשתייכים למחלקת היונקים ניזונים מחלב המכיל לקטוז על ידי אמהותיהם. בגילאים מתקדמים יותר הפרטים מתבגרים ואינם ניזונים עוד על ידי הנקה. כתוצאה מכך, בקרב רוב היונקים יכולת ייצור הלקטאז יורדת עם ההגעה לבגרות. תופעה זו מתרחשת גם אצל בני אדם, אך יש אנשים שמוצאם באירופה, במזרח התיכון, בחלקים רבים בהודו ובחלקים מסוימים באפריקה שלהם גרסה שונה מעט של הגן המקודד ללקטאז. לפיכך, הם מייצרים אותו גם בבגרות. בתרבויות אלו נוהגים לחלוב יונקים אחרים כמו פרות, כבשים ועיזים כמקור מזון. האוכלוסיות הרגישות ביותר ללקטוז הן ממוצא אסייתי, אינדיאני, אפריקני ויהודי-אשכנזי.
מוצב ריחן

מוצב ריחן היה המוצב הצפוני ביותר מבין מוצבי צה"ל ברצועת הביטחון וממוקם בפאתי הכפר ריחן.

מיקום

מערבית לו שכן מוצב צד"ל סוג'וד וצפונית לו שכנו שלושת מוצבי צד"ל ע'זלן, ערמתא וחונה.
המוצב היה חלק מגדוד עישייה תחת פיקודה של החטיבה המזרחית של יק"ל. משימתו של מוצב ריחן הייתה לשמור על הציר בין מרג' עיון ומובלעת ג'זין פתוח. משימה נוספת הייתה חיזוקו של גדוד 10 של צד"ל, אשר ישב במוצבים הסמוכים כגון סוג'וד, ע'זלן, ערמתא, חונה וריחן, ולהוות העתודה שלו.

היסטוריה

את ריחן תפסה פלוגת חי"ר, בדרך כלל הפלחה"ן או הפלנ"ט של החטיבה, וכן כוחות כוחות שריון וצוות שהפעיל מכ"ם "קשת", מכ"ם קרקעי נייד, שנועד לעקוב אחר תנועת כוחות אויב בלילה (אז מגדוד 414 שהיה חלק מחיל הקשר). עקב מיקומו הצפוני שימש המוצב כנקודת יציאה לפעילות בתוך רצועת הביטחון ומחוצה לה. היו שכינו את המוצב "מוצב המוות" עקב כמות הנפגעים הגדולה מתוך אלה ששירתו בו במשך שנות פעילותו.
באפריל 1999 תקפו עשרות פעילי חזבאללה את כוחות צד"ל שבמוצב סוג'וד. כוח הצנחנים ממוצב ריחן הסמוך סייע להבריח את אנשי חזבאללה. שמונה חיילי צה"ל ושלושה חיילי צד"ל נפצעו קל. ביוני 1999 נתקל כוח מחלקתי מגדוד 101 בחוליית בת ארבעה מחבלים בעת שעמדה להציב מארב ברכס נבי אבו רקב שבסמוך למוצב ומפקדו נפצע. כוח הצנחנים שאליו התווסף כוח בפיקוד המג"ד, איתי וירוב, לחם במחבלים בשטח הררי וסבוך והרגם. המוצב פונה ופוצץ ב-23 במאי 2000 בעת נסיגת צה"ל מלבנון.
קואסיט

מקור השם

המינרל קרוי על שמו של לורינג קאוס (Loring Coes, Jr.) (1973-1915), כימאי אמריקני שייצר לראשונה את המינרל במעבדה.

סביבת ההיווצרות ותכונות

נוכחות קואסיט בסלעים שלא עברו התמרה ובטקטיטים יכולה להוות הוכחה לפגיעת מטאוריט או להתפוצצות של פצצת ביקוע גרעיני. נוכחות קואסיט בסלעים שעברו התמרה מציינת התמרה בלחץ גבוה מאוד (UHP קיצור של ultrahigh-pressure metamorphism – התמרה בלחץ גבוה). סלעי UHP מותמרים אלו הם תוצאה של הפחתה של לוחות טקטוניים או התנגשויות ביניהם הגורמים לסלעים של קרום כדור הארץ להיסחף לעומקים של 70 קילומטרים ויותר. קואסיט נתגלה בקסנוליתים של אקלוגיט ממעטפת כדור הארץ שנישאו על ידי המאגמה העולה. קימברליט הוא הסלע הנפוץ המכיל קסנוליתים כאלו. לעיתים מופיע יחד עם קוורץ כתכלילים בתוך גארנט או קלינופירוקסן. הגבישים הטבעיים קטנים מאוד עד מיקרוסקופיים, אבל במעבדה הצליחו לייצר גבישי קואסיט גדולים הדומים בצורתם לגבישי גבס.
המבנה המולקולרי של קואסיט הוא של ארבעה ארבעונים של צורן דו-חמצני מסודרים בטבעת, והטבעות מסודרות בשרשרת. מבנה זה דחוס יותר מהמבנים הנפוצים האחרים של קבוצת הקוורץ (קוורץ, טרידימיט וקריסטובליט) ולכן משקלו הסגולי של הקואסיט גבוה במקצת משל שאר חברי הקבוצה. מבנה זו הוא מטאסטבילי. קואסיט יתפרק בסופו של דבר בחזרה לקוורץ תוך כדי גידול קבוע בנפח, אלא שהתגובה הכימית היא איטית מאוד בטמפרטורות הנמוכות של פני כדור הארץ, משום ששבירת הקשרים הנדרשת להמיר קואסיט לקוורץ או לטרידימיט דורשת אנרגיית שפעול ניכרת ויכולה לארוך אלפי שנים.
מבחינת תכונותיו האופטיות, הקואסיט הוא דו-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.59. מקדם שבירה זה גבוה ממקדמי השבירה של החברים האחרים בקבוצת הקוורץ ומוסבר גם הוא במבנה הדחוס יותר.

שימושים

חשיבותו העיקרית של הקואסיט היא בתחום הפטרולוגיה. משום שהוא מתגבש בלחץ גבוה מאוד ניתן להסיק כי סביבת היווצרות של הסלע הייתה נתונה ללחצים או שהיא תוצאה של פגיעת מטאוריט.

תפוצה

מקומות בהם ניתן למצוא קואסיט כוללים את מכתש המטאור (מכתש ברינגר) בווינסלו (Winslow), במחוז קוקונינוו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), במכתש סינקינג ספרינגס (Sinking Springs ) שבאוהיו, ובמכתש קנטלנד (Kentland ) במחוז ניוטון באינדיאנה שבארצות הברית; במכתש נרדלינגר רייס (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתשי ואבאר ברובע אל-חלי בערב הסעודית; ובקימברלי שבדרום אפריקה.
וילת בית ג'וברין

וילת בית ג'וברין הוא בית מגורים מפואר מדרום מערב לקיבוץ בית גוברין ששימש, לאחר הקמתו, למגורי משפחת אל-עזי. בתקופת מלחמת העצמאות ישבה בוילה מפקדה מצרית ובהמשך נוהלו במקום השיחות בין ישראל למצרים לפתרון בעיית כיס פלוג'ה. שימש תקופת מה כבסיס צבאי ונכון ל-2016 המקום נטוש. מוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (על אף שאין במקום שלט מטעם המועצה).

ההיסטוריה של האתר

הוילה נבנתה על ידי שייח' עבדאללה אל-עזי עבור משפחתו. שבט אל-עזי הגיעו לשפלת יהודה מהר חברון וחלק מחבריו התיישב בכפר בית ג'יברין. בתקופה העות'מאנית רכשו קרקעות רבות בסביבת מגוריהם. עם תחילת תקופת המנדט (שנות ה-40) עזבה המשפחה את הכפר והקימה כקילומטר מערבית משם כפר משלה. הכפר כלל כ-8 בתים והווילה של שייח' עבדאללה היה המפואר ביניהם. בניינים ידועים נוספים בכפר הם בית הקשתות ובית הרופא. הקמת הוילה והכפר נעשתה במסגרת עסקה עם הבריטים במיסגרתה החכיר שייח' עבדאללה לבריטים שטח אדמה מצפון לכפר להקמתה של משטרת בית ג'וברין ובתמורה סיפקו הבריטים חשמל ומים לכפר.
שייח' עבדאללה עסק רבות בנדל"ן ובין השאר מכר קרקעות, בשפלת יהודה, לקק"ל ומסיבה זו נרצח ב-1946].
ב-1948 פלשה החטיבה המצרית הרביעית (בפיקוד הקולונל הסודני סייד טהא שכונה ה"נמר הסודני") לאזור פלוג'ה. אחת מיחידות החטיבה גרשה את בני המשפחה והקימה בוילה מפקדה צבאית. במהלך אוקטובר 1948 פעל צה"ל לנתק ולכתר את החטיבה. כחלק מתהליך הידוק הכיתור כבשה חטיבה 8 ב-27 באוקטובר 1948 את המשטרה ואת הוילה תוך שהמצרים נסוגים מערבה.
במהלך חודש נובמבר 1948 שימשה הוילה כאתר לשיחות בין ישראל למצרים לפתרון את בעיית כיס פלוג'ה. אחד מהמשתתפים במשא ומתן היה גמאל עבד אל נאצר (לכן נקראת הוילה גם בשם "הוילה של נאצר"). לאחר כישלון השיחות המשיכו כוחות צה"ל לשבת במקום על מנת להמשיך במצור על הכיס. לאחר מלחמת העצמאות שימש המקום כבסיס צבאי מספר שנים עד נטישתו. בשנות ה-70 נהרסו שישה משמונת בתי הכפר.
הוילה נמצאת על שביל ישראל.
ג'ורג' מילן

תחילת הקריירה

מילן למד באוניברסיטה שבעיר הולדתו ומאוחר יותר סיים את האקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ'. ב-1885 הוצב כקצין ארטילריה בחיל התותחנים המלכותי וב-1898 נמנה עם כוחותיו של הוריישו קיצ'נר במסע לסודאן. בין 1899 ועד 1902 לחם במלחמת הבורים השנייה, במסגרתה עוטר באות השירות המופתי על הצטיינותו בשדה הקרב. ב-1913 מונה לקצין הארטילריה של האוגדה הרביעית.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב מילן עם אוגדתו בצרפת שם נטל חלק בקרבות החזית המערבית ובכלל זה קרב לה קאטו, הקרב הראשון על המארן, קרב אן וקרב איפר הראשון והשני. באוקטובר הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בראשית 1915 לאחר שרות קצר כקצין מטה של הגיס הבריטי השלישי, הועלה לדרגת מייג'ור-ג'נרל ומונה לתפקיד ראש המטה הכללי של הגיס הבריטי השני. ביוני מונה מילן לפקד על אוגדת הרגלים ה-27 של צבא הוד מלכותו, במסגרת הארמייה השנייה ובסוף השנה נשלח עם אוגדתו לגזרת סלוניקי שביוון.
במאי 1916 מונה למפקד הגיס הבריטי ה-16 ביוון, שכונה "גיס סלוניקי", החליף את הגנרל בריאן מהון ונטל חלק בקרבות החזית המקדונית. הכוחות הבריטים היו חלק ממערך כוחות מדינות ההסכמה באזור, אשר עד דצמבר 1917 פעלו תחת פיקודו של הגנרל הצרפתי מוריס סראי שלא זכה לאמונם המקצועי של הבריטים ככלל ומילן בפרט. בחזית המקדונית, על כל חייל שנהרג בקרבות נפטרו שניים ממחלות ומגיפות, בעיקר ממלריה שעשתה שמות בקרב החיילים והמפקדים הבריטים ועניין זה פגע ביכולותיו הפיקודיות של מילן בגזרה.
עד אפריל 1917 ניהלו הבריטים מלחמת התשה מול צבא ממלכת בולגריה וממועד זה עברו למתקפה. בראשית 1918 מנה גיס סלוניקי 4 אוגדות חיל רגלים, חטיבת פרשים ובסך הכל כ-140,000 חיילים. בנוסף סופחו לכוחותיו שתי אוגדות של הצבא היווני. בעוד שהכוחות שתחת פיקודו נכשלו שוב ושוב במתקפותיהם בגזרת אגם דויראן, הרי שבספטמבר 1918 נחלה המתקפה הבריטית לאורך חזית עמק הוארדאר הצלחה וסייעה להתמוטטות קו החזית הבולגרי. באמצע נובמבר, לאחר חתימת הסכם הפסקת האש, נכנס עם כוחותיו לעיר איסטנבול. למרות הכישלון הפיקודי ומבצעי, לא נתפש מילן כאחראי לתבוסה והאבידות הכבדות שספגו הבריטים בקרב דויראן השלישי ובסיום המלחמה הועלה לדרגת גנרל.

פסגת הקריירה

לאחר המלחמה המשיך לפקד על הכוחות הבריטים בזירת הבלקן והים השחור. במאי 1920, במהלך מלחמת יוון-טורקיה פיקד על הכוחות הבריטים שנכנסו לאיסטנבול, פעלו להחרמת נשק, פיזרו את הפרלמנט ואבטחו את מיצרי הבוספורוס. פעולה זו שהיקפה לא עלה בקנה אחד עם כוונת הדרג המדיני בלונדון המשיכה להעיב על יחסי טורקיה ובריטניה במשך שנים ובעקבותיה סיים מילן את תפקידו באזור ונקרא לשוב לבריטניה לתפקיד מטה. ב-1922 מונה למפקד הפיקוד המזרחי של צבא הממלכה ומ-1926 ועד 1933 כיהן כראש המטה הכללי הבריטי, בדרגת פילדמרשל. מילן פעל נחרצות נגד מדיניות צמצום כוחו של הצבא הבריטי ובכלל זה הכוונה לבטל כמעט לחלוטין את כוחות השריון.

אחריתו

ב-1933 השתחרר מילן משירות צבאי פעיל ומונה ל"שוטר מצודת לונדון", תפקיד שעיקרו טקסי ושמור למפקדי צבא בכירים שפרשו לגמלאות. בשנה זו עוטר בתואר הברון מילן הראשון מסלוניקי ורוביסלו שבמחוז אברדין. מילן נישא ב-1905 לברונית קלייר מרג'וריבנקס ובנו בכורו ג'ורג' דאגלס מילן ירש את תוארו. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב מיילן למשמר האזרחי הבריטי ובמקביל שימש ככתב צבאי בעיתון "סאנדיי כרוניקל". הלורד מילן הלך לעולמו בלונדון ב-23 במרץ 1948 והוא בן 81 שנים.