קובנטרי סיטי

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1883 על ידי קבוצת עובדים מחברת האופניים סינגרס, אשר קראו לקבוצתם על שם החברה. הקבוצה שיחקה בליגות אזוריות בעשר השנים הבאות, כאשר בשנת 1893, בעקבות עונה מוצלחת במיוחד, הפכה למקצוענית. ב-1898 שונה שם המועדון לשמו הנוכחי - קובנטרי סיטי. חודשים ספורים קודם לכן עברה הקבוצה לשחק באצטדיון הייפילד רוד, אשר שימש אותה עד אפריל 2005.
קובנטרי סיטי העפילה לליגת המשנה של הפוטבול ליג בשנת-1919. הקבוצה לא הותירה חותם ממשי בעשורים הבאים, והתנדנדה בין הליגות הנמוכות. היה עליה להמתין עד לשנות השישים - עת הוצגה לראשונה תלבושתה התכולה הנוכחית - כדי לגרוף את התהילה.
הקבוצה העפילה לליגה השלישית בשנת 1959, וכעבור חמש שנים זכתה בה. שלוש שנים אחר כך, בשנת 1967, סיימה קובנטרי גם במקום הראשון בליגת המשנה, והעפילה לליגה הראשונה. יחד עם זאת, הקבוצה התקשתה לשמור על רמת הביצועים שלה ועוד בעונת 1968 ניצלה בקושי מחזרה מהירה לליגת המשנה. מאבקי הישרדויות היו לסימן ההיכר של הקבוצה בשלושים השנים הבאות.
ב-1987 זכו הסקייבלוז בתואר המשמעותי הראשון בתולדותיהם - גביע ה-FA היוקרתי - לאחר ניצחון 3-2 (הארכה) במשחק גמר הגביע מול טוטנהאם הוטספר. שחקנים כמו השוער סטיב אוגריזוביץ, בריאן קיקליין, דייוויד בנט, לויד מק'גארת', סיריל רג'יס וקית' האוצ'ן אחראים במידה רבה להישג הגדול בהיסטוריה של המועדון.
יחד עם זאת, בעונה הבאה נבצר מהקבוצה לשחק במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע נוכח האיסור שהטילה אופ"א על מועדונים אנגליים לשחק במפעליה בעקבות אסון הייזל. למרות זאת, קובנטרי שיחקה בגביע אופ"א שם רשמה הישג מצוין כאשר ניצחה את באיירן מינכן הגרמנית בבית, אך הפסידה בסיכום שני המשחקים.
מאמן הקבוצה באותה עת - ג'ון סילט (יליד 1937) - הוביל את קובנטרי בסוף עונת 1988/89 למיקום השיא שלה - מקום שביעי בליגה הראשונה, לפני ענקיות כמנצ'סטר יונייטד וטוטנהאם הוטספר. בקבוצה אף התפתחו ציפיות להעפלה למפעלים אירופאים לאחר שאופ"א הסירה את האיסור הקודם על מועדונים אנגליים.
יחד עם זאת, ציפיות לחוד ומציאות לחוד. בעונת 1990/91 הפגינה קובנטרי סיטי יכולת חלשה במשחקי הליגה, דבר שהביא לפיטוריו של סילט בנובמבר 1990, בתום חמש שנים בקבוצה. מחליפו בתפקיד, טרי בוצ'ר, היה מגן נבחרת אנגליה לשעבר אשר נרכש מגלאזגו ריינג'רס תמורת 350,000 ליש"ט. בוצ'ר, בן 32 בלבד (הצעיר במאמני הליגה דאז), הוחתם כמאמן-שחקן. כעבור שנה אחת בלבד - בינואר 1992 - הוא פוטר מהמועדון. דון הו תפס את מקומו כמאמן זמני עד לבואו של מאמן ווסט ברומיץ' אלביון בובי גולד, מי שהוביל שבשנת 1988 את וימבלדון לניצחון מפורסם בגמר גביע ה-FA על ליברפול.
קובנטרי ניצלה אך בקושי מירידה לליגת המשנה בסופה של עונת 1991/1992, וכך הרוויחה את הזכות להשתתף בעונתה הראשונה של הליגה האנגלית הבכירה במתכונתה החדשה כפרמייר ליג. את עונת הבכורה של הפרמייר ליג סיימה במקום ה-16 (מתוך 22 קבוצות). עונת 1993/94 נפתחה היטב, ורבים סברו שקובנטרי תעפיל בסיום העונה לגביע אופ"א. העניינים, עם זאת, הלכו והסתבכו וקובנטרי הידרדרה במרוצת העונה לתחתית הליגה. גולד התפטר, ותחתיו הובא פיל ניל, בלם ליברפול ונבחרת אנגליה לשעבר, אשר בזכותו סיימה הקבוצה במקום ה-11 והבטוח. ניל התפטר אף הוא בעונה הבאה לאור הסתבכותה של הקבוצה במאבקי התחתית. בשלב זה, השחקן היחיד שנשאר בקבוצה מאז הזכייה ההיסטורית בגביע המדינה היה השוער בן ה-37 סטיב אורגיזוביץ', אשר הוסיף לשחק עבור המועדון עד שנת 1999. אלא שבסגל של הסקייבלוז היה קלף חזק נוסף: חודשים ספורים לפני התפטרותו רכש ניל את חלוצה המבטיח בן ה-25 של מנצ'סטר יונייטד, דיון דבלין, בסכום שיא של 2 מיליון ליש"ט. דבלין עתיד היה להפוך לציר ההתקפי המשמעותי של קובנטרי בשנים הבאות.
רון אטקינסון, מהמנוסים שבמאמני אנגליה, מונה למאמן הקבוצה בפברואר 1995. אטקינסון ביצע שתי רכישות משמעותיות: קשר לידס יונייטד גורדון סטראכן וקשר אסטון וילה, קווין ריצ'רדסון. אטקינסון הציל את הקבוצה מירידה בעונות 1995/96 ו-1996/97. באמצע 1996 עזב את תפקידו המקצועי ועבר לעמדת הנהלה במועדון. גורדון סטראכן קודם בתפקיד ומונה למחליפו של אטקינסון. הוא הצליח להשאיר את קובנטרי בפרמייר ליג עד עונת 2000/01, אז ירדה הקבוצה - לראשונה מזה 34 שנים - לליגת המשנה.
עונת 2001/2002 התחילה רע מבחינת הקבוצה, הן מקצועית והן ניהולית. מנהל הקבוצה מייק מק'גינטי הכריז על אי אמון ביושב ראש בריאן ריצ'רדסון. כאשר ריצ'רדסון היה מחזיק המניות העיקרי של קובנטרי, לא היו לו רוב המניות ולכן הצבעת אי האמון בו עברה. הוא הודח ממשרת היושב ראש וגם מהנהלת הקבוצה, ומק'גינטי תפס את מקומו. סטראכן פוטר עד מהרה ובמקומו מונה רונלד נילסון כאחראי על המועדון עד לסוף העונה. נילסון פוטר בסופו של דבר כיוון שכשל במשימתו להעלות את קובנטרי לפרמייר ליג באופן מיידי.
גארי מקאליסטר קשרה הסקוטי בן ה-37 של ליברפול ולידס יונייטד, אשר שיחק במשך ארבע עונות בקובנטרי בשנות ה-90, מונה למחליפו של נילסון. מקאליסטר פתח היטב ובאמצע עונת 2002/2003 דומה היה שקבוצתו תעפיל בוודאות למשחקי ההצלבה. ואולם היא כשלה במשימה זו גם בעונתה השנייה ברציפות בליגת המשנה. קובנטרי ניצחה במשחק אחד בלבד בעשרים המחזורים האחרונים וסיימה במקום ה-20, כשהיא ניצלת מירידה רק במחזור הלפני אחרון.
מקאליסטר התפטר מאימון קובנטרי בינואר 2004, כאשר הקבוצה ממוקמת במרכז הטבלה, נוכח מחלתה של אשתו. עוזר המאמן, אריק בלאק, היה למאמן זמני עד לסיום העונה, עת הגעתו של מאמן מנצ'סטר סיטי, לידס יונייטד וסנדרלנד לשעבר, פיטר ריד.
ריד קיווה להחזיר את קובנטרי לפרמייר ליג, אבל הוא עזב את המועדון בינואר 2005 והוחלף על ידי המאמן הנוכחי, מיקי אדמס, אשר צבר ניסיון באימון פולהאם, ברייטון אנד הוב אלביון ולסטר סיטי. אדמס, עם זאת, לא הצליח למנוע מאבק נוסף נגד הירידה, ובסיומה של עונת 2004/05 סיימה הקבוצה במקום ה-19 בליגה.
בסיום עונת 2011/12, לאחר 11 שנים ברציפות בליגת המשנה, ירדה קובנטרי לפוטבול ליג הראשונה, ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה באנגליה. 5 שנים מאוחר יותר נשרה הקבוצה לפוטבול ליג השנייה, ליגת הכדורגל הרביעית בחשיבותה באנגליה.
בסיום עונת 2017-18 חזרה קובנטרי לליגת הפוטבול ליג הראשונה אחרי ניצחון על אקסטר 1-3 בגמר הפליאוף על העלייה לליגה השלישית.
הייתה זאת הפעם הראשונה שקובנטרי חוגגת עליית ליגה בכדורגל מאז עונת 1966-67, אז עלתה הקבוצה לליגה הבכירה.

אצטדיון

קובנטרי סיטי החלה לשחק באצטדיון הייפילד רוד ב-1899, אף שזכות הבעלות על הקרקע נרכשה רק בשנת 1937. ב-1940 המגרש הופצץ על ידי גרמניה, וב-1968 חלק עיקרי ממנו נשרף עד היסוד. ב-1983 הייפילד רוד הוסב לאצטדיון האנגלי הראשון הכולל מקומות ישיבה בלבד - 25,000 במספר. המשחק האחרון אי פעם ששוחק בהייפילד רוד התקיים ב-30 באפריל 2005, עת ניצחה קובנטרי את דרבי קאונטי בתוצאה 6-2.
ב-1998 הוחלט, במשותף עם עיריית קובנטרי, על עזיבת הייפילד רוד לטובת אצטדיון אחר במיקום שונה בעיר. התכנון המקורי דיבר על אצטדיון בן 40,000 מושבים שיהיה מוכן עד לעונת 2001/02, אלא שתקלות שונות הביאו לצמצום מספר המקומות ל-32,000 כמו גם להארכת מועד סיום הפרויקט - עונת 2005/06. האצטדיון החדש, ריקו ארנה (על-שם חברת "ריקו", ששילמה 10,000,000 ליש"ט בקירוב תמורת החסות), כולל גם אזור קניות, קזינו, אולם תצוגה ואולם הופעות.