ספליט

כלכלה

בעידן היוגוסלבי הייתה העיר מרכז כלכלי חשוב עם תעשייה מגוונת של אוניות, מזון, כמיקלים, פלסטיק, ביגוד ונייר. המעבר מכלכלה קומוניסטית לכלכלת שוק לווה במיתון ובסגירתם של המפעלים הסוציאליסטים הגדולים. כעת מתרכזת הכלכלה במסחר ושירותים. רבים מהפועלים שנפלטו נותרו מובטלים. בראשית המאה ה-21 נמצאו כמה מהתעשיות בתהליך של התאוששות ובנוסף נהנית העיר מתיירות וממסחר מוגבר הודות לכביש המהיר החדש שהושלם ב-2005 המקשר טוב יותר בינה לשאר קרואטיה והיבשת.

תחבורה

ספליט הייתה ונותרה צומת תחבורה חשוב. כביש מהיר מודרני מחבר בינה לזגרב. נתיב חשוב אחר העובר בעיר הוא כביש זאדר-דוברובניק. גם מערכת התעבורה הפנים-עירונית חדשה ויעילה.
נמל התעופה של העיר הוא השלישי בקרואטיה בנפח הטיסות, וממנו פועלים קווים סדירים לזגרב ולפרנקפורט. עיקר הנוסעים הם תיירים המגיעים בקיץ. הרחבה של המסוף מתוכננת ל-2008.
נמל הים עודנו פעיל ואליו מפליגות אוניות מרייקה, דוברובניק ואנקונה שבאיטליה. הגישה הימית לאיים הדלמטיים היא בעיקר על ידי הפלגה מנמל ספליט.
בניגוד לתשתיות המתקדמות הללו, מסילת הרכבת לספליט היא מיושנת והנסיעה בה איטית.

תרבות

ספליט היא מרכז של תרבות קרואטית מזה זמן רב. המשורר בן העיר מרקו מרוליץ', בן המאה ה-15, היה מחלוצי הספרות הקרואטית. בעת החדשה ידועה העיר יותר בכותבים ההומוריסטים שיצאו ממנה, אשר הידוע ביניהם הוא מילינקו סמוייה.
שני מוזיאונים לארכאולוגיה יש בספליט, אחד של העולם העתיק והשני של ימי הביניים המוקדמים.
יותר מכל ידועה העיר במוזיקאים הפופולריים שלה, המלחינים איבו טיירדוביץ' וזדנקו רונייץ' בני העידן היוגוסלבי ולהקת ההיפ הופ הקרואטית The Beat Fleet. בקיץ מתקיים בעיר פסטיבל מוזיקה יוקרתי, ולאחריו פסטיבל תיאטרון.
החל משנת 2013, בעיר מתקיים פסטיבל המוזיקה "אולטרה אירופה".

ספורט

תושבה המפורסם ביותר של ספליט הוא הטניסאי גוראן איבניסביץ'. גם הכוכב העולה מריו אנצ'יץ', המכונה "גוראן הקטן", הוא בן העיר. מועדון הכדורגל המקומי הוא היידוק ספליט וקבוצת הכדורסל יוגופלסטיקה ספליט הייתה בשנות השמונים הטובה ביותר באירופה, אם כי ירדה מגדולתה מאז. בשורותיה שיחקו דינו ראדג'ה וטוני קוקוץ' המקומיים שהגיעו אחר כך לליגת ה-NBA. כמו כן פועל בעיר מועדון השיט גוסאר, המתגאה במספר רב של מדליות מאולימפיאדות ואליפויות עולם.
העיר אירחה בעבר שני אירועי ספורט גדולים: משחקי הים התיכון ב-1979 ואליפות אירופה באתלטיקה ב-1990.
העיר היא מולדת של משחק כדור פיציגין

העת העתיקה

בעיר העתיקה סלונה הסמוכה לספליט ושהייתה בירת פרובינקיית דלמאטיה התגוררה קהילה יהודית אשר היקפה לא ידוע. בין חורבות העיר נמצאו עדויות לבית עלמין יהודי עתיק ששכן במקום והיה פעיל עד לשלהי המאה ה-3. נמצאו מצבות ועליהן כיתוב המעיד על קבורה של יהודים, כגון מצבה של יהודי בן העיר טבריה שנקבר בעיר. כמו כן נמצאו תשמישי קדושה ותכשיטים שעליהם מוטבעת מנורת שבעת הקנים. לפי תיעוד מאמצע המאה ה-18 היו במקום גם שרידי בית כנסת ולצידו בית דין רבני אזורי. לאחר חורבן העיר סלונה במאה ה-7 נמלטו היהודים למתחם המבוצר של ארמון דיוקלטיאנוס והמשיכו בפעילות הקהילתית בעיר ספליט.

מימי הביניים ועד ראשית המאה ה-20

תיעוד בכתובים לקהילה היהודית בספליט (אישפלטרו בפי היהודים בעבר) קיים מאמצע המאה ה-15 עת נשלטה העיר על ידי הרפובליקה של ונציה, והוא מתבסס על מקורות בכנסייה המקומית שתיארו "בית כנסת גדול" בעיר, אשר הוקם בתוך חומות ארמון דיוקלטיאנוס ובהמשך ננטש בשל רדיפות הכנסייה הקתולית ובמקומו הוקם מבנה צנוע יותר מחוץ לחומות. ממקורות שניוניים כגון תעודות עירוניות, ניתן ללמוד שהיה בעיר רובע יהודי שנקרא Zueca ויהודי הרובע עסקו בעיבוד וצביעת עורות.
במהלך המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד ובהמשך מגורשי פורטוגל והקהילה גדלה ושגשגה. החל ממועד זה קיים תיעוד מקיף על יהודי העיר. בראשית המאה ה-16 הוקם בית הכנסת הקהילתי. ב-1527 ניתנו זכויות סחר ליהודי העיר והם השתלבו במערכת הכלכלית הענפה שבה. בהמשך המאה הוקם ככל הנראה בית עלמין לקהילה ורישום הקבורה הראשונה בו הוא מ-1573. עם זאת, נכון ל-2006 המצבה הקדומה ביותר שאותרה בו היא מ-1717.
בשלהי המאה ה-16 נמנו בספליט 200 יהודים. ב-1607 פרצה בעיר מגפת דבר שפגעה קשות באוכלוסיית העיר ובכלל זה בקהילה היהודית. לאחר המגפה התגוררו בספליט 60 יהודים. באמצע המאה ה-17, במהלך מלחמת קאנדיה מול האימפריה העות'מאנית, צרו העות'מאנים על ספליט וקיים תיעוד מקיף על השתתפותם של בני הקהילה היהודית בעבודות הביצור של העיר, סיוע כספי לרכישת תחמושת והשתתפות פעילה בלחימה ובהגנה על העיר. במועד זה תועדו ראשי המשפחות: לוצנה, אבוהב, מונטיליו, פאפו, סאנטו, ישראל, פסח, ונטורה, ברוך, ישורון, מורפורגו ושוורץ. ב-1728 שופץ בית הכנסת ונבנה ארון קודש חדש לתוך החומה המערבית של מתחם ארמון דיוקלטינוס. בין רבני העיר במהלך המאה ה-18 ניתן למנות את הרב אברהם דוד פאפו, הרב דוד פארדו, הרב שבתי ונטורה והרב חיים יצחק מוסאפיא.
בני הקהילה התגוררו בשכונה בתוך החומות בחלק הצפון-מערבי של העיר העתיקה. השכונה לא הייתה מובדלת ולא נשאה אופי של גטו. ב-1777 פרסם האפיפיור פיוס השישי את "צו האפיפיור ליהודים" ובעקבותיו החמירו השלטונות הוונציאניים את יחסם לקהילה, הורו על בידודם והגטו נסגר. ב-1797 קרסה הרפובליקה של ונציה ונכבשה על ידי נפוליאון בונפרטה. רשמית עברה ספליט לחזקת ממלכת הבסבורג, אך שררה בה אנדרלמוסיה שלטונית והיו ניסיונות של אספסוף מוסת לערוך פרעות בקהילה היהודית, אך ראשי הציבור מנעו זאת. ב-1806, לאחר כיבוש ספליט על ידי נפוליאון, פתחו השלטונות הצרפתיים את הגטו והסירו את גזירות הבידוד מהקהילה.
התקופה האוסטרו-הונגרית הביאה עימה פריחה כלכלית ליהודי ספליט. נמנו מקרבם תעשיינים אמידים ואישי ציבור שהשתלבו במערכת הפוליטית המקומית. בולט מקרבם היה ויטה מורפורגו אשר תמך באופן בולט בתנועת התחייה הלאומית הקרואטית. ב-1904 הוקם מפעל מלט ראשון בספליט אשר היה בבעלות יהודית. מלחמת העולם הראשונה הובילה לשינוי דמוגרפי בקרב הקהילה. המשפחות הוותיקות עזבו את העיר ובמקומן היגרו אליה משפחות במעמד כלכלי נמוך מסרייבו ומבאניה לוקה.

מלאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר המלחמה עברה העיר לחזקת ממלכת יוגוסלביה. לספליט הגיעו משפחות עניות שהיקשו על המצב הכלכלי. עם זאת, במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היגרו לעיר יהודים אמידים, חלקם בעלי מקצועות חופשיים ובכלל זה רופאים ומהנדסים. בעיר החלה פעילות ציונית והוקמו אגודות נוער ובכלל זה קן של השומר הצעיר.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור דאלמטיה ובכלל זה העיר ספליט נמסרו לחזקת איטליה הפאשיסטית. בתקופת השלטון האיטלקי היה מצב הקהילה סביר, וראשיה אף סייעו למעבר פליטים יהודים שהגיעו מצ'כוסלובקיה, פולין ואוסטריה. בשלהי 1941 תועדו בספליט כ-700 משפחות יהודיות, רובן של פליטים. בשלהי 1942 הועברו הפליטים למחנות הסגר כגון מחנה הריכוז ראב. לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הגרמנים על ספליט. טרם כניסת הגרמנים נמלטו 114 גברים ונערים מקרב הקהילה והצטרפו לכוחות המחתרת. ב-13 באוקטובר 1943 רוכזו היהודים שנותרו בספליט ונשלחו באותו היום למחנות ההשמדה. רובם ליאסנובאץ. מעטים ניצלו. ב-26 באוקטובר 1944 שוחררה ספליט על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ושארית הפליטה מקרב הקהילה שבה אליה. בית הכנסת שופץ מחדש והוקמה בו אנדרטה לזכר הניספים. ב-1945 התגוררו בספליט 55 יהודים.
ב-2006 התגוררה בספליט קהילה קטנה בת 100 נפשות, רובם חילונים. בית הכנסת נמצא בסמטת היהודים (Zidovski prolaz 1 ) בקומה שנייה של בניין, צמודים אליו משרדי הקהילה המשמשים גם כמועדון חברתי ליהודים. בית העלמין עומד על תילו ומתוחזק ובמקום מצויות כ-700 מצבות. לאחר מלחמת העולם השנייה הובאו בני הקהילה לקבורה בחלקה יהודית בבית העלמין העירוני.