google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף משה שכטר

ביוגרפיה

יוסף משה שכטר נולד בהונגריה בעיר מישקולץ לצבי שכטר (מצאצאי התוספות יום טוב) ולשיינדל בת נתן שוורץ. הוריו נפטרו במגפת כולירה, והוא גודל אצל דודו יעקב שכטר.
בצעירותו למד בישיבת חוסט, ישיבת גאלאנטה וישיבת פרשבורג, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב עקיבא סופר, אב"ד ור"מ פרסבורג, מהרב גרינוולד מגאלאנטה ומהמהרי"ץ דושינסקי.
בהונגריה כתב בקביעות בעתונים: "זשירא אנישאג" ו"סומבטי ארטאשיטי".
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ייתכן והצטרף אל תלמידים נוספים שבאו יחד עם ראש ישיבת פרשבורג ר' עקיבא סופר בעקבות סגירת הישיבה בצ'כוסלובקיה ערב פרוץ השואה בה, והקמתה מחדש בישראל. 
בשנת 1940 התחתן עם אסתר בת הרב אברהם חיים שאג - אישיות ציבורית מראשי תנועת המזרחי וח"כ בכנסת הראשונה. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בין השנים 1940–1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
שימש בתפקידים שונים במשרד הדתות, וכן בתפקיד ברבנות הצבאית.
היה הרב של קהילת "שירת ישראל", חבר הנהלת קריית "חתם סופר", חבר הנהלת הארגון הארצי למען השבת, וכן במועצת החברה קדישא גחש"א לקהילת ירושלים.
פרסם מאמרים בעתונות הישראלית. ערך את "ידיעות המועצה למען השבת".
הופיע כנואם פעמים רבות מטעם עיריית ירושלים בבית-העם, וכן היה מרצה במקומות שונים בארץ.]
בסוף סיון תשכ"ז (תחילת יולי 1967), הועבר הכותל המערבי מידי צה"ל לשלטונות האזרחיים ושכטר מונה לרב הכותל מטעם הרבנות הראשית לישראל על ידי הרבנים אונטרמן ונסים בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967, שפורסם ברשומות מספר ימים קודם לכן. בתוקף תפקידו עיצב את כללי המקום במתכונת הנהוגה עד היום ויצק תוכן לתפקיד בשמשו ככתובת הלכתית למבקרי המקום וכדמות רבנית ייצוגית.
בכ"ט בחשוון ה'תשל"ז (22 בנובמבר 1976) נפטר ונטמן בבית הקברות הר הזיתים.

כרב הכותל

בתקופת כהונתו של הרב שכטר חלו במתחם הכותל בין היתר גם השינויים המבניים הבאים:
לקראת תשעה באב תשכ"ז התחיל חיל הנדסה בהתקנת פנסים וזרקורים להארת המקום כדי שאפשר יהיה לשהות בו גם בלילה, וכן נהרסו מבנים אשר נמצאו בסכנת התמוטטות. בתקופה זו התמנה האדריכל יוסף שנברגר לשמש יועץ שר הדתות לפיתוח רחבת הכותל. פרופסור בנימין מזר מונה לשמש כראש המשלחת הארכאולוגית לחפירות בכותל הדרומי ובכותל המערבי. כמו כן העמיקו את רחבת הכותל במטר וחצי וריצפו אותה באבנים. 
באוגוסט 1968 הודיע הרב שכטר על החלטתו לאסור על צלמים המציעים לתיירים לצלם אותם ליד הכותל תמורת תשלום לפעול ברחבה התחתונה של הכותל המערבי, עקב תלונות תיירים על היותם מטרד.
להק תעופה

היסטוריה

הפינוי בהיטס נועד להעביר פצועים לבתי חולים מרכזיים (מרכזי טראומה) מהר יותר ועל ידי כך להשיג שתי מטרות בסיסיות - הקטנת שיעורי התמותה והפחתת חומרת הפציעות. בישראל, הפינוי בהיטס במסוקים בוצע במשך שנים על ידי טייסות מסוקי הסער של חיל האוויר, תוך היעזרות בצוותים רפואיים של יחידה 669. במשך השנים נוצר פער בין צורכי האוכלוסייה האזרחית כתוצאה מגידול טבעי, פריסת בתי החולים ומענה חיל האוויר שהלך והצטמצם לאורך השנים. 
בשנת 2005 נוסדה חברת "להק תעופה", במטרה להקים שירות פינוי בהיטס אזרחי לשירות תושבי ישראל. הפעילות המבצעית מתבצעת על ידי צי של מסוקי בולקו BO-105 שנרכשו מחברת יורוקופטר, ואשר מופעלים מבצעית ומסחרית על ידי חברת הבת שפירית שירותי תעופה בע"מ. "להק תעופה" שוכרת את השירותים הרפואיים ממגן דוד אדום, והצוות הרפואי במסוק הוא צוות פרמדיקים של מד"א אשר הודרכו והוסמכו למשימת הפינוי בהיטס. 
"להק תעופה" החלה את הכוננות המבצעית הראשונה בתחילת נובמבר 2007 באתר הפריסה הראשון בבית החולים פוריה שליד טבריה, ומאז מסוק הצפון (אות קריאה 'להק 1') ערך מאות משימות פינוי. אתר הפריסה השני התחיל לפעול במרכז הארץ במנחת מנועי בית-שמש בפברואר 2008 (אות קריאה 'להק 2') הוקפא חדשיים לאחר מכן. האתר השלישי בדרום הארץ במנחת ירוחם התחיל לפעול באפריל 2008 (אות קריאה 'להק 3') והוקפא ביולי 2008.
בשנת 2012 הוכנס הפינוי הרפואי לסל הבריאות בישראל ועקב כך נפתח אתר פריסה נוסף בדרום הארץ, בקיבוץ דביר.
כעת פועלת החברה בכיסוי ארצי (צפון ודרום), במשך כל שעות היום ולאורך כל ימות השבוע.

תחומי פעילות

לחברה שלושה מסוקים אשר מבצעים משימות פינוי רפואיות. המסוקים מותאמים במיוחד לפינוי בהיטס ומותקנת בהם תצורה מיוחדת מתוצרת חברת בוכר השווייצרית. לכל אתר פריסה מסוק כוננות אחד וצוות טייסים ופרמדיקים בכוננות מיידית להמראה.
החברה מפעילה גם מסוק בולקו בודד בתצורת נוסעים, המשמש להדרכה, אימון וטיסות VIP.
בספטמבר 2010 זכתה החברה במכרז של חברת "נובל אנרג'י" ומטיסה את עובדי האסדות בשדות "תמר" ו"לווייתן". לצורך כך נחכרו שני מסוקי בל 412 ייעודיים מחברת PHI האמריקאית הפועלים משדה התעופה חיפה.
ג'ספר סאלן

ביוגרפיה

סאלן נולד בלידינגו שבמחוז סטוקהולם.
ב-1993 שיחק בסרט "Kådisbellan", הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של הסופר רולנד שוט (Roland Schütt), הוא גילם שם ילד יהודי המהגר לשוודיה וחווה אנטישמיות והתתנכלויות בבית ספרו.
ב-1995 שיחק בסרט השוודי-דני "Pensionat Oskar".
בין 1996–1997 שיחק בארבעה פרקים באופרת הסבון "Skilda världar" אודות שתי תאומות שהופרדו ונפגשים לראשונה בגיל 20.
בין 1997–1998 שיחק באופרת הסבון "Vita lögner" של TV3.
ב-1999 שיחק בסרט הילדים "En liten julsaga" העוסק בילדה את הדוב צעצוע שלה.
ב-2000 היה בתפקיד קטן בסרט "Naken", סרט לולאת זמן על אדם המוצא עצמו עירום במעלית ביום חתונתו.
ב-2001 שיחק בסרט "פסטיבל" בן זוגה של נערה ההולכת לפסטיבל ארביקה, פסטיבל מוזיקה השוודי בניגוד לרשות אמה.
ב-2003 שיחק בסרט רוע כתלמיד בבית הספר בו לומדות הדמות הראשית של אנדראס וילסון.
ב-2004 גילם נער גאון מתמטיקה הלומד בפנימייה בסרט האימה "Strandvaskaren".
לאחר מכן עזב את תחום המשחק והחל ללמוד רפואה במכון קרולינסקה, כיום הוא רופא מוסמך.
הוא דובב בשוודית בסרטים סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן וגשם של פלאפל.
גניבה מקוונת של אמצעי תשלום

גניבה מקוונת של אמצעי תשלום (נקראת גם בשמות "סקימינג" או "Formjacking") היא סוג של הונאה באינטרנט, בה נגנב למעשה כל המידע הקשור לאמצעי התשלום של הלקוח, בדרך כלל כרטיס אשראי. הגניבה מתבצעת באמצעות הזרקת קוד זדונית לדף התשלום, והפעלת סקריפט שגונב את הפרטים של אמצעי התשלום.
המונח "skimming" תיאר בעבר את העתקת הפס המגנטי מכרטיס מגנטי אחד לכרטיס אחר על ידי עובד בחנות, שהיה משתמש בו לאחר מכן כדי לבצע רכישת מוצרים. המונח "web skimming" מתאר גניבה מקוונת של פרטי אמצעי התשלום, ללא צורך בגישה פיזית לכרטיס עצמו.
בדו"ח של סימנטק משנת 2019 נטען כי כ-4,800 אתרי מסחר אלקטרוני נפגעים מדי חודש בתקיפה כזו.
בשנת 2018 נגנבו בשיטה זו פרטי כרטיס אשראי של 380,000 לקוחות מהאתר של בריטיש איירווייז. הקוד שהוזרק לדפי התשלום ניתב את פרטי כרטיסי האשראי לאתר אינטרנט בשם baways.com, אשר נראה בעיניי הלקוחות כאחד מאתרי החברה. מתקפות דומות התרחשו באתרי סחר אלקטרוני נוספים, בהם "בסט ביי", "סירס", דלתא איירליינס ו"טיקטמאסטר".

תוכנת Magecart

קבוצות תקיפה נוהגות להזריק קוד זדוני לאתרי מסחר אלקטרוני כדי לגנוב את פרטי אמצעי התשלום. התוכנה הנפוצה להזרקת קוד מסוג זה נקראת Magecart.
בשנת 2017 דיווחה חברת האבטחה DefenseCode כי חנויות וירטואליות שמשתמשות במערכת המסחר האלקטרוני של מג'נטו חשופות לגניבה מקוונת של אמצעי תשלום באמצעות Magecart. מספר אתרים שהשתמשו במג'נטו כבר נפגעו מתקיפה כזו, בהם חברת Newegg  המשווקת מחשבים וחומרה, ואתר האינטרנט InfoWars .

הגנה

חברות אבטחת מידע מספקות כיום מערכות בגנה מפני גניבה מקוונת של אמצעי תשלום. כמו כן, חלק מהשיטות המקובלות באבטחת מידע יכולות לספק הגנה מפני תקיפה כזו, בהן הערכת ספק, הקשחת שרתים, בקרת גישה ובדיקת חדירות חיצונית. בנוסף, פעולות כמו החלת מדיניות אבטחת תוכן ובדיקת תקינות משאבים  יכולות למנוע שינויי סקריפט זדוניים.
תיאודור זנדל

תיאודור זַנדֶל (בגרמנית: Theodor Sandel;‏ 2 באוקטובר 1845 – 1 ביוני 1902) היה אדריכל טמפלרי איש המושבה הגרמנית ביפו והמושבה הגרמנית בירושלים, מהבולטים בבוני ירושלים בתקופת היציאה מן החומות במחצית השנייה של המאה ה-19.

קורות חיים

זנדל נולד בהיילברון שבווירטמברג (גרמניה) למשפחה פרוטסטנטית דתית. בשנים 1863–1866 למד לימודי אדריכלות והנדסה בבית הספר המלכותי הטכני הגבוה בשטוטגרט. בשנת 1871 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף למשפחתו, שהייתה בין חלוצי ההתיישבות הטמפלרית בארץ הקודש. האב, ד"ר כריסטיאן גוטלוב דוד זנדל, ייסד את בית החולים הגרמני ביפו וב-1867 שימש כיועץ למשה מונטיפיורי בתכנון פרויקטים שונים שיזם בארץ באותה עת. בין היתר היה חבר, יחד עם האדריכל והארכאולוג קונרד שיק וחתנו הרופא ד"ר אָדַלבֶּרט איינסלֶר, בצוות התכנון להקמת בית החולים למצורעים "עזרת ישו" בירושלים (בשכונת טלביה של היום).
תיאודור זנדל התגורר בבית שרכש מרולה פלויד במושבה הגרמנית ביפו, וב-1871 פתח משרד לתכנון אדריכלי והנדסי בעיר. עבודתו הראשונה באותה שנה הייתה תכנון מדידות של המושבה הטמפלרית שרונה. בשנים 1878–1879 ביצע מיפוי של יפו וסביבתה, ובאותה תקופה עסק גם בתכנון שיפוץ הדרך ההיסטורית מיפו לירושלים. הדרך הייתה עד אז דרך עפר משובשת, שעל משתמשיה העיקריים נמנו עמיתיו העגלונים הטמפלרים שהפעילו קו כרכרות נוסעים להסעת צליינים נוצרים בין נמל יפו ועיר הקודש.
ב-1880 עבר זנדל לירושלים, שם תכנן ובנה את ביתו במושבה הגרמנית הנבנית. במהרה הפך דמות מפתח במושבה הירושלמית ואף מונה כראש המושבה (Bürgermeister). בין היתר עמד בראש צוות מהנדסים שתכנן את אחד מקטעי מסילת הרכבת לירושלים, שנחנכה בשנת 1892. עוד תכנן בירושלים רבים ממבני הציבור שהוקמו בעיר באותה עת, תקופה בה פרצה העיר את גבולותיה וידעה התפתחות מרשימה מחוץ לחומות העיר העתיקה. יחד עם קונרד שיק תכנן את בית החולים הגרמני (ברחוב הנביאים, כיום אגף של בית החולים ביקור חולים), תכנן את מבנה בית החולים שערי צדק (הישן) ברחוב יפו (כיום בית רשות השידור), את בית הספר למל, וסייע לאדריכל הגרמני היינריך רנארד בתכנון כנסיית הדורמיציון.
בעת ביקורו ההיסטורי של הקיסר הגרמני וילהלם השני בירושלים באוקטובר 1898 הועמד תיאודור זנדל בראש משלחת המכובדים מקבלי פני הקיסר בביקורו במושבה הגרמנית. במעמד זה הגיש זנדל לקיסר את מתנת המתיישבים הטמפלרים לרגל ביקורו - אסופת ציורים של גיסו הצייר גוסטב באוארנפיינד, המתעדים את חיי המתיישבים הטמפלרים בארץ הקודש. הקיסר, שהתפעל מאוד מכישורי התכנון והבנייה של זנדל, העניק לו את תואר הכבוד המקצועי "באוראט" (Baurat) – יועץ לבנייה. הוא מונה מטעמו כאחראי על בניית אכסניית פאולוס הקדוש (בסמוך לשער שכם), אך זנדל לא זכה להשלים את המלאכה ונפטר בשנת 1902, כשנתיים טרם הנחת אבן הפינה. הוא נקבר בבית הקברות הטמפלרי בירושלים.

משפחתו

זנדל נישא ב-1874 לקלרה הארדג (Klara Hardegg), בתו של גאורג דוד הארדג, ממייסדי אגודת הטמפלרים. היו להם ארבעה בנים ובת. אחד מבניו הוא בנימין זנדל, שהלך בדרכי אביו והיה לאדריכל פעיל בארץ ישראל. ב-1885 נפטרה קלרה בגיל 35, וב-1886 נישא זנדל מחדש. עם רעייתו השנייה נולד לזנדל בן נוסף.
אייזק שטרן

ביוגרפיה

שטרן נולד בעיר קרמניץ, בחבל ווהלין שבמערב אוקראינה. כשהיה בן עשרה חודשים היגרה משפחתו לארצות הברית, והתיישבה בסן פרנסיסקו. החל לנגן בפסנתר בגיל 6 ואת שיעורי המוזיקה הראשונים שלו קיבל מאמו. בעקבות חבר החליט לעבור לנגינה בכינור ונרשם לקונסרבטוריון של סן פרנסיסקו בשנת 1928. שם למד  אצל נחום בלינדר. בהופעת הבכורה שלו ב-18 בפברואר 1936 ניגן את הקונצ'רטו לכינור מס' 3 של סן-סנס, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, בניצוחו של פייר מונטה.
שטרן היה חבר בשלישיית איסטומין-שטרן-רוז, עם הפסנתרן יוג'ין איסטומין והצ'לן ליאונרד רוז.
בשנת 1979 הזמינה ממשלת סין את שטרן לסייר ולהורות בארצה. מפיק הסרטים מאריי לרנר ליווה אותו והפיק את הסרט "ממאו עד מוצרט", שזכה באוסקר לשנת 1980 כסרט התעודה הטוב ביותר.
שטרן נודע לתהילה בהקלטותיו ובתמיכתו בנגנים צעירים. בין תגליותיו היו הצ'לן יו-יו מה והכנרים יצחק פרלמן ופנחס צוקרמן. היה לו גם תפקיד מרכזי בהצלת קרנגי הול מהריסה בשנת 1960, והאולם הראשי בבניין קרוי כיום על שמו.
שטרן עמד בקשר מתמיד וחם עם ישראל והרבה לנגן בקונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הוא נודע בסירובו לנגן בניצוחו של הרברט פון קאראיין, ששיתף פעולה עם המשטר הנאצי ואף הצדיע במועל יד בקונצרט מיד לאחר האנשלוס באוסטריה. כך נהג גם יצחק פרלמן.
בימי מלחמת המפרץ קיים אייזק שטרן מסע הופעות בישראל. בעת אחד הקונצרטים בירושלים בהשתתפותו נשמעו אזעקות המתריעות על ירי טילים, ונגני התזמורת קמו ועזבו את האולם. שטרן נשאר, וניגן סולו יצירה של באך, מול קהל חבוש מסכות גאז. המאורע בעל המימד הסמלי התפרסם, ועורר אהדה לשטרן מצד יהודים ומצדדי העולם החופשי בכלל.
בין השאר, הקליט שטרן קונצרטים משל ברהמס, באך, בטהובן, מנדלסון וויולדי ויצירות מודרניות מאת סמואל ברבר, בלה ברטוק, איגור סטרווינסקי וליאונרד ברנשטיין. כמו כן היה הכנר מאחורי הקלעים לשחקנים בכמה סרטים, בהם הסרט "כנר על הגג".
באוקטובר 2012 נקרא בתל אביב רחוב על שמו.
בנו הוא המנצח האמריקאי דייוויד שטרן.
אורות (להקה)

אורות היא להקה ישראלית, השרה ומנגנת שירה מקודשת בסגנון מעגלי השירה.

רקע

חברי ההרכב נהגו להופיע בקבלות שבת בפסטיבלים רוחניים. בשנת 2012 החליטו להקליט אלבום, שהוקלט באולפן הקלטות מאולתר ביישוב קדיתא.
במהלך הקלטת האלבום משנראה היה שמתגבש הרכב, ניתן לו השם "אורות", על בסיס שמם הפרטי של חברי הלהקה: אור, אוריה ואורי.
בשנת 2017 יצא לאור אלבומה השני של הלהקה "שוב למקום", שהוקלט בסיוע מימון המונים באתר הדסטארט.
הלהקה מרבה להופיע בפסטיבלים רוחניים בישראל ומחוצה לה.
להבות הבשן

תולדות

הקיבוץ עלה על הקרקע ביום השנה להצהרת בלפור ב-2 בנובמבר 1945. מייסדיו היו עולים של עליית הנוער מגרמניה ומפולין ובוגרי השומר הצעיר מהארץ, חברי גרעין "להבות" שנוסד ב-1940 וישב במשך 5 שנים בהמתנה להתיישבות בכרכור. בשנת 1947 העתיק את מיקומו מגבעה שכנה למיקומו הנוכחי. בעת פרוץ מלחמת העצמאות הוא היה הנקודה הקרובה ביותר לגבול הסורי ונבנה כיעד מבוצר. הדרך אל הנקודה לא הייתה סלולה ומכפר סאלד אף הייתה מלאה במהמורות. 
במלחמת העצמאות, הותקף הקיבוץ מספר פעמים על ידי כוחות סוריים. בינואר 1948 הוא הותקף בפעם הראשונה והתוקפים הונסו על ידי המגינים וכוחות בריטיים. ב-7-8 באפריל 1948, הותקף הקיבוץ על ידי כוחות סוריים אך לא נכבש. חבר הקיבוץ ושני לוחמי פלמ"ח נפלו באותו קרב. התקפות נוספות על להבות הבשן נהדפו ללא נפגעים. 
עד מלחמת ששת הימים סבל הקיבוץ מהתקפות והתנכלויות של הצבא הסורי שעמדותיו צפו על הקיבוץ מרמת הגולן. שיאן היה בהפגזה ב-3 בדצמבר 1958 בה נפלו בשטח הקיבוץ כ-300 פגזים שהרסו את חדר האוכל ומבנים נוספים. כמה שבועות מאוחר יותר, ב-23 בינואר 1959, נרצח חבר הקיבוץ יעקב ניר על ידי חיילים סורים כשרעה את עדר הבקר של הקיבוץ ליד הגבול.
בתחילת שנות ה-2000 שינה הקיבוץ את אורחות חייו והיה לקיבוץ משתנה (מופרט).
לאחרונה הוקמה לצד הקיבוץ שכונת הרחבה קהילתית, שתושביה שותפים לחיי הקהילה אך אינם חברי הקיבוץ.
מייק קולטר

ביוגרפיה

קולטר נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית וגדל בסנט מתיוס. הוא למד בתיכון קלהון קאונטי. קולטר למד במכללת בנדיקט למשך שנה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושם קיבל תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1999. הוא קיבל תואר שני (MFA) במשחק מבית הספר לאומנויות מייסון גרוס שבאוניברסיטת ראטגרס.

קריירה

התפקיד הידוע ביותר של קולטר היה בסרט מיליון דולר בייבי, בו הוא גילם מתאגרף ששמו ביג ווילי ליטל. קולטר גם שיחק בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה חוק וסדר: משפט וצדק, האישה הטובה, ER, הפרקרים ובעוד מספר סרטי טלוויזיה. כמו כן היה שחקן ראשי בסדרה מתחזה.
בשנת 2014, קולטר החל לשחק כסוכן ג'יימסון לוק בהיילו. קולטר היה שחקן ראשי בסדרת הטלוויזיה היילו: רדת החשכה. הוא שיחק גם בתפקיד אורח את לוק קייג' בסדרה ג'סיקה ג'ונס שיצאה ב-20 בנובמבר 2015. ב-2016 שיחק קולטר כדמות הראשית בסדרה לוק קייג', שהיא חלק מהיקום הקולנוע של מארוול ששודרה ברשת נטפליקס.
קולטר עתיד לשחק בסרט הקומדיה טיול בנות  שצפוי לצאת בשנת 2017 לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' וקווין לטיפה.
מוהאץ'

היסטוריה

העיר הייתה מחנה צבאי רומי, בעת ממלכת הונגריה הייתה העיר מרכז מנהלי של מחוז באראניה (Baranya) ההיסטורי. עם הכיבוש העות'מאני הייתה העיר המרכז המנהלי של סנג'ק מוהאץ'.
ב-1911, כחלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, חיו בעיר  56,909 איש. מתוכם 21,951 היו דוברי גרמנית, 20,699 דוברי הונגרית, 4,312 דוברי סרבית, 421 דוברי קרואטית ו-9,600 דוברי "שפות אחרות", רובם דוברי הדיאלקט הסרבו-קרואטי בונייווק (Bunjevac) וסלובקית.

יהודי מוהאץ'

ב-1941 היה אחוז היהודים באוכלוסייה 4% (707 נפשות). רובם השתייכו לזרם הנאולוגי ועסקו במסחר ותעשייה. ב-1942 הייתה העיר מרכז לגיוס עובדי כפייה (שגויסו בכפייה מקרב הגברים היהודים הבוגרים לשירות במסגרת הצבא ההונגרי) ושליחתם לחזית המזרחית. ובעיר התקיים מחנה עבודה. 
הצבא הגרמני כבש את העיר ב-19 במרץ 1944, אז מנו חברי הקהילה הנאולוגית 622 נפש. באמצע מאי רוכזו לשני גטאות שהוקמו בעיר למעלה מ-1,000 מיהודי המחוז. ב-29 ביוני נשלחו תושבי הגטאות (למעט גברים כשירים לעבודה שנשלחו לחזית במסגרת הצבא ההונגרי) למחנה ההשמדה אושוויץ, דרך בירת המחוז, פץ'.
חלון טריפורי

חלון טריפורי (איטלקית Trifora) הוא חלון המחולק אופקית לשלושה מפתחים המופרדים זה מזה בשני עמודים קטנים, ומעליו שלוש קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל שלוש הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.
החלון הטריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרון ובדרך כלל היה מעוטר ממנו. שימוש מקובל בטריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.
החלון הטריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
הקורפוס התשיעי (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו מונה אדווין פון מנטויפל. מטה הקורפוס היה באלטונה, וחייליו גויסו מפרובינציית שלזוויג-הולשטיין, הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין והדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היה הקורפוס תחת פיקוד אלברכט גוסטב פון מנשטיין, ולחם בקרבות גרבלוט, אורליאן ולה מנס כחלק מהארמייה השנייה. במהלך התקופה שלאחר מכן, היה הקורפוס חלק מהארמייה השלישית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה פרדיננד פון קוואסט מפקד הקורפוס. הקורפוס הועבר לארמייה הראשונה של פון קלוק, וכלל את הדיוויזיות ה-17 וה-18. הקורפוס לחם במונס, לה קאטו, המארן והסום. הוא המשיך להילחם בחזית המערבית, וב-1918 השתתף בקרב אמיין ובמבצע גנייזנאו. הוא פורק עם סיום המלחמה בהפסד גרמני ופירוקו של הצבא הקיסרי.
אסכולת שיקגו (סוציולוגיה)

בסוציולוגיה, אסכולת שיקגו מתייחסת לניסיון המהותי הראשון לחקור את הסביבה האורבנית על ידי שילוב של תאוריה ואתנוגרפיה בעיר שיקגו. במהלך שנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20, סוציולוגיה אורבנית זוהתה עם המחקרים שהוצאו מבית הספר לסוציולוגיה של שיקגו.
חוקרים המשתייכים לאסכולה זו טענו כי בשל ההתפתחויות הטכנולוגיות והחברתיות החל משנות ה-20 של המאה העשרים, מעמדו של האזור הגאוגרפי המקומי כיחידה חברתית נמצא בנסיגה. אורח החיים העירוני תואר כמנוגד לאורח החיים הכפרי. היחסים הבינאישיים בעיר תוארו כיחסים משניים חלשים ושטחיים לא יציבים ביחס למבנה הקשרים המאפיינים קהילה כפרית. במאמרו: "אורבניות כאורח חיים" (1938), העמיד לואיס וירת', דמות מרכזית באסכולת שיקגו, תיאור שיטתי של כמה מן המאפיינים המרכזיים של העיר הגדולה. וירת' מאפיין את העיר באמצעות שלושה היבטים מרכזיים: גודל האוכלוסייה, דחיסות והטרוגניות חברתית. אצל וירת' מתקיימות הרחבה מושגית ותפיסה כוללת של מה שהוא מכנה "אורבניות", כלומר היבטים חברתיים ותרבותיים-עירוניים, כגון הפרדה מרחבית, מגעים חברתיים משניים והטרוגניות חברתית, המשתקפים בעמדות, במבנים אישיותיים ובדרך חיים.
קרב איפר הראשון

קרב לנגמארק (21-24 באוקטובר)

הקרב על לנגמארק התקיים בין 21-24 באוקטובר, לאחר ההתקדמות של הארמיות הגרמניות ה-4 וה-6 שהתחילה ב-19 באוקטובר, כאשר האגף השמאלי של ה-BEF החל להתקדם לעבר מנין ורולרס. ב-20 באוקטובר, לנגמארק, צפונית מזרחית מאיפר, הוחזקה על ידי יחידות טריטוריאליות צרפתיות והקורפוס הרביעי הבריטי מדרום. הקורפוס הראשון (לוטננט גנרל דאגלס הייג) היה אמור להגיע עם פקודה לתקוף ב-21 באוקטובר. ב-21 באוקטובר היה מעונן, והניסיונות לסייר את עמדות הגרמנים בשעות אחר-הצהריים לא ראו תנועות של חיילים גרמנים; הגעתם של ארבעה קורפוסי מילואים גרמניים חדשים התגלה על ידי חקירת שבויים, יירוט אלחוטי והעצמה הגוברת של ההתקפות הגרמניות; 5 וחצי גייסות רגלים היו ידועים כעת מצפון לליס, יחד עם 4 קורפוסי פרשים, נגד 7 ו-1/3 דיוויזיות בריטיות ו-5 דיוויזיות פרשים של בעלות הברית. ההתקפה הבריטית זכתה להתקדמות מוקדמת, אך הארמייה הרביעית פתחה בסדרה של התקפות, מאורגנות היטב וזוכות לתמיכה רבה. הארמיות הגרמניות השישית והרביעית הותקפו מארמנטייר למסין ולנגמארק. הקורפוס ה-4 הבריטי הותקף סביב לנגמארק, שם הדיוויזיה ה-7 הצליחה לדחוף את ההתקפות הגרמניות, והקורפוס ה-1 היה מסוגל להתקדם למשך זמן קצר.
צפונה יותר, פרשים צרפתיים נדחפו חזרה לאיזר על ידי קורפוס המילואים ה-23, ועם רדת הלילה נעקרו מהצומת עם הבריטים בסטינסטראט עד דיקסמוד, הגבול עם הצבא הבלגי. הבריטים סגרו את הפער במספר מצומצם של תגבורות, וב-23 באוקטובר השתלט הקורפוס הצרפתי ה-9 על היציאה הצפונית של איפר, ושיחרר את הקורפוס ה-1 עם הדיוויזיה ה-17. קברט קורטקיר הוחזר על ידי הדיוויזיה ה-1 והדיוויזיה ה-2 חשה הקלה. למחרת, הקורפוס ה-1 נהדף והדיוויזיה ה-7 הפסידה את מצולע היער באופן זמני. האגף השמאלי של הדיוויזיה ה-7 השתלטה על עמדות הדיוויזיה ה-2, שהצטרפה למתקפת הנגד של הקורפוס הצרפתי ה-9 על האגף הצפוני לעבר רולר ות'ורוט, שכן הלחימה צפונה לעבר איזר פגעה בהתקפות גרמניות סביב איפר. התקפות גרמניות נעשו באגף הימני של הדיוויזיה ה-7 בגלוולט. הבריטים שלחו את שרידי הקורפוס ה-1 כדי לחזק את הקורפוס ה-4. ההתקפות הגרמניות בין 25 ל-26 באוקטובר נעשו דרומה יותר, נגד הדיוויזיה השביעית על כביש מנן, וב-26 באוקטובר חלק מהקו התפורר עד שמילואים נאספו כדי לבלום את הפער ולהימנע מאיגוף.
חסידות בלאז'וב

חסידות בלאז'וב היא חסידות גליציאנית, ענף מחסידות דינוב. אבי החסידות היה רבי צבי אלימלך שפירא, נכדו של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב.

החסידות לאחר השואה

בנו השלישי של רבי יהושע, רבי ישראל, ניצל מהשואה והקים את החסידות בארצות הברית. נולד בחשוון ה'תר"ן. היה חתנו של רבי שלום דוד אונגר מדז'בנה. כיהן ברבנות פרוחניק. לאחר פטירת אביו התמנה כרב ואדמו"ר באיסטריק. השתתף בכנסייה הגדולה בווינה בשנת ה'תרפ"ג. משפחתו נרצחה בשואה והוא ניצל בדרך נס. שהה זמן קצר בבריסל ולאחר מכן היגר לארצות הברית בהתחלה בוויליאמסבורג ולאחר מכן בבורו פארק שם פתח בית מדרש בלאז'וב ונחשב בדורו לאחד מגדולי האדמו"רים. נישא בשנית לבראניע בת הרב משה מנחם מלכיור. כיהן בראשות כולל גליציה. נפטר בא' בחשוון ה'תש"ן ונקבר בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוכתר בנו החורג, רבי צבי יהודה שפירא (לפני כן קושיצקי. תרצ"ו, 1936 - ט"ז בתמוז תשע"ה, 2015). הוא מילא את מקום אביו גם בנשיאות כולל גליציה.
עם פטירת רבי צבי יהודה, הוכתרו שלושת בניו לכהן תחתיו באדמו"רות:
הבן הבכור, רבי אברהם יעקב שפירא, מכהן בבית מדרשם של אביו וסבו בבורו פארק.
הבן השני, רבי משה מנחם שפירא (חתן רבי מרדכי לייפר, האדמו"ר מנדבורנה-בורו פארק, בן רבי יששכר בר מנדבורנה-באניה-הרמנשטט), לקראת הימים הנוראים תשע"ח פתח בית מדרש נפרד בבורו פארק.
הבן השלישי, רבי יהושע יוסף שפירא, פתח בית מדרש נפרד בבורו פארק, ומכנה את חצרו בלאז'וב ריבאטיטש.
ועדת השתיים

ועדת השתיים הוא הכינוי המקובל לוועדה מייעצת הפועלת בהתנדבות מטעם נשיא בית המשפט העליון. הוועדה מסייעת לאיסוף מידע על המועמדים למינוי כשופטים לבתי משפט מחוזיים בישראל, ומגבשת המלצות על קידומם לצורך גיבוש עמדת נציגי בית המשפט העליון בדיוני הוועדה לבחירת שופטים. הוועדה מכונה 'ועדת השתיים' מכיוון שמאז היוודע דבר קיומה היא מורכבת משתי שופטות בדימוס. ממצאיה של הוועדה נשמרים בסוד, ועד לשנת 2015 אף לא פורסם על קיומה. הנהלת בתי המשפט דחתה בקשות לעיון במסמכי הוועדה בטענה שמדובר בדיונים סודיים של הוועדה לבחירת שופטים, אשר אינה כפופה לחוק חופש המידע. ערעורים על החלטה זו שהוגשו על ידי התנועה למשילות ודמוקרטיה נדחו בידי בית המשפט המחוזי והעליון. בית המשפט העליון הוסיף ודחה בקשה לדיון נוסף, משמצא כי פסק הדין בסוגיה לא קבע הלכה חדשה.
ועדת השתיים הוקמה בשנת 2007 על ידי נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, שמינתה את השופטים בדימוס דליה דורנר ושלום ברנר. החל מתקופת נשיאותה של השופטת מרים נאור מכהנות בוועדה השופטות בדימוס עדנה ארבל ואורית אפעל-גבאי.
שארל מלורן, דוכס מיין

ביוגרפיה

שארל היה בנו השני של פרנסואה, דוכס גיז, ואחיו של אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1572 השתתף במצור על עיר הנמל לה רושל, שהייתה מעוזם של ההוגנוטים, וזכה בתואר דוכס מיין. ב-1574, כשאנרי דוכס אנז'ו (לעתיד מלך צרפת, אנרי השלישי) נבחר למלך פולין, התלווה אליו שארל מלורן, דוכס מיין במסעו לפולין. הוא שב לצרפת במהרה כדי לסייע לאחיו, אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1577 השתתף בקרבות נגד ההוגנוטים במלחמת הדת השישית, ושימש בתפקיד אדמירל עד 1582. ב-1585 התמנה למושל חבל בורגון, ודאג לתמיכת חבל זה בליגה הקתולית, שאנשיה לחמו נגד ההוגנוטים.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז, אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך קרא לאספת המעמדות להתכנס בארמונו שבעיר בלואה. משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך. ביום המחרת הוצא להורג גם אחיו הצעיר, לואי השני, הקרדינל מגיז. אחרי רצח שני אחיו (דצמבר 1588), הפך שארל מלורן, דוכס מיין, לראש הליגה הקתולית. הוא עשה הכנות לעלות על פריז, וגייס אנשי צבא בחבל בורגון ובחבל שמפאן. בעקבות רצח האחים גיז, התקוממה פריז נגד המלך, והפגנות רחוב קראו להדחתו.
שארל מלורן נכנס לפריז בפברואר 1589. הוא מינה את עצמו לממלא מקום ראש המדינה, ונשבע אמונים בפני הפרלמנט של פריז. המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה (לעתיד מלך צרפת, אנרי הרביעי), ושניהם הטילו מצור על פריז. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש, ומת ביום המחרת. שארל מלורן התבקש לקחת על עצמו את המלוכה, אך תמך בשארל הראשון, קרדינל דה בורבון, מועמדה של הליגה הקתולית למלך צרפת, שהיה אסיר של אנרי, מלך נווארה.
ב-21 בספטמבר 1589 הובס שארל מלורן בידי אנרי מלך נווארה בקרב ארק שהתחולל ליד חופי התעלה. פליפה השני, מלך ספרד שלח לעזרת שארל מלורן יחידות צבא שחנו בארצות השפלה, אולם ב-14 במרץ 1590 הוא ניגף שוב בקרב איברי בידי אנרי, מלך נווארה. באותה שנה נפטר בכלאו שארל הראשון, קרדינל דה בורבון, והקתולים הקיצוניים דרשו למנות למלך צרפת מועמד קתולי חדש. אך המתונים בקרב הקתולים, שחששו מהשתלטות בית הבסבורג על צרפת, ביקשו לקיים שיחות שלום עם אנרי, מלך נווארה ההוגנוטי, שעם מות המלך השלישי, הפך ליורש העצר החוקי של הממלכה.
שארל מלורן פתח בשיחות שלום עם אנרי, מלך נווארה, ודרש ממנו להפוך לקתולי כדי לזכות בתמיכתה של הליגה הקתולית. ב-25 ביולי 1593 קיבל על עצמו אנרי מלך נווארה את הדת הקתולית, וב-27 בפברואר 1594 נמשח למלך צרפת בקתדרלת שארטר בשם אנרי הרביעי. באוקטובר 1595 חתם שארל מלורן על הסכם שלום עם המלך אנרי הרביעי, שלפיו התמנה למושל חבל איל דה פרנס, וזכה לפיצוי כספי ניכר. בכך הליגה הקתולית הגיעה לקיצה, מה שהביא לסיום מלחמות הדת בצרפת ב-1598.