google/wiki40b huggingface dataset:
ימין מסיקה

ביוגרפיה

נולד בשכונת קטמון ט' שבדרום ירושלים וגדל בעיר ירושלים בן למשפחה קשת יום ברוכת ילדים של שמונה אחים ואחיות. כבר בנערותו יצא לעבודת כפיים קשה. נמשך מגיל צעיר לצילום ובגיל 17 למד צילום אמנותי. בשנות ה-70 לקח חלק בתנועת האוהלים בירושלים (בהנהגת משה סלח, שלמה וזאנה ואלי חמו). ב-1972 אף השתתף בהצגה "יוסף יורד קטמונה" בתיאטרון אוהל יוסף שפעל בשכונת קטמון ט'. 
"ימין מסיקה גילם את יוסף, הצעיר המקומי החולם על חיים טובים יותר מחוץ לשכונה. הוא מחליט לעזוב, אולם חבריו, שכניו ואפילו בני משפחתו מסרבים לתת לו ללכת. שלמה וזאנה בתפקיד התובע וכל שאר השחקנים בתפקיד חבר המושבעים שופטים את ימין, החולם הבלתי נלאה: "תארו לעצמכם את כל המדינה חולמת - מה היה קורה אז? אי אפשר לצאת מקטמון, אתה נולדת בפח זבל ואתה תמות בפח זבל." הדימוי של בית המשפט מסמל את עבודת ההגמוניה ואת האופן שבו היא מחלחלת לתודעת המוכפפים - הם עצמם מענישים את ימין מסיקה ומשליכים אותו לפח אשפה גדול."
מסיקה התמיד בלימוד צילום אמנותי ב-International Center of Photography בניו יורק ובסן פרנסיסקו למד קולנוע וטלוויזיה. כשחזר לישראל, עבד עם הבמאי אמנון טייטלבאום ב"סרטי קסטל" של מיכה שגריר בירושלים.
בשנות ה-90 הקים את חברת "הפקות המזרח" יחד עם התסריטאי והשחקן ירמי קדושי. החברה מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה וסרטים תיעודיים, בעלי תכנים חברתיים ותרבותיים, שרבים מהם הם מלודרמות. מרבית הסרטים העלילתיים רוכבים על הצלחתו הקצרה של זמר זה או אחר בז'אנר המזרחי, כמו תמיר גל, אבי ביטר, משה כהן, ליאת בנאי ואחרים. הסרטים הופצו בקלטות וידאו בשכונות ובעיירות פיתוח, וזכו בקרב תושבי אזורים אלו לפופולריות רבה. בשנת 1997 צילם וערך, את הקלטת וידאו של שרית חדד ניצוץ החיים את התסריט לקלטת כתב ירמי קדוש. בשנת 2002 קרן הקולנוע הישראלי והמפיק יורם גלובוס הביעו לראשונה את תמיכתם בז'אנר זה, וסייעו בהפצתו הקולנועית של סרטם "תני סימן חיים". לאחר מכן שבו השניים לעשות סרטים במימון עצמאי. כיום רבים מהסרטים זמינים לצפייה בשירות ה-VOD של חברות HOT ו-yes. בשנת 2012 ניתן בפעם השנייה מימון למסיקה וקדושי, כאשר קרן הקולנוע הישראלי וערוץ 10 תמכו כספית בסרטם "השקר הגדול".
היה נשוי לפעילה החברתית ממוצא בני ישראל (הודו) אילנה שזור ולהם בת ובן.
מסיקה נשוי בשנית לג'ואל, יהודיה מצרפת, ולהם שלושה בנים.

סגנון

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: לא נייטרלי.
יצירתו של ימין מסיקה מתפרשת על-פני שלושה עשורים בהם סימן זרם קולנועי חדש ועצמאי]. שנים רבות הוא יוצר סרטים מחוץ לתעשיית הקולנוע הישראלית, כמעט תמיד ללא תמיכת קרנות, ללא גיבוי מערוצים מסחריים. מסיקה מגדיר את הסיפורים שמובאים בסרטיו כ"עממיים ואוניברסליים", מלודרמות מחיי השכונות עם מוזיקה מזרחית ודמויות אותנטיות שמאחוריהן מסתתרים חזון וביקורת חברתית עמוקה.
יש הרואים בפעילותו הקולנועית של ימין מסיקה משום אמירה ישראלית מקבילה לסרטי ה"ניצול" משנות ה-70.
הכרה

הַכָּרָה (באנגלית: Cognition, בלעז: קוֹגְנִיצְיָה) מתארת את תופעת הידיעה האנושית. 
המונח הכרה מתייחס לידע או מידע המצוי במוחו של אדם. הוא כולל גם את תהליכי רכישת ידע, עיבודו ויישומו. כמו כן, הוא מתאר את המרכזים במוח האדם, בהם מתרחשים תהליכי התהוותה של הידיעה האנושית.
ההכרה היא מושג קרוב למושג תודעה וקיימת חפיפה מסוימת ביניהן. עם זאת, אלה אינם מושגים זהים. בעוד שהתודעה מתייחסת לאיכות או למצב המודעות הסובייקטיבית של האדם, ההכרה מתייחסת למידע ולתהליכים של עיבוד מידע.
המונח הכרה מתאר גם תופעות מקבילות לידיעה האנושית בקרב בעלי חיים מפותחים.
יש המייחסים את המונח הכרה גם עבור מערכות עיבוד מידע מפותחות ובינה מלאכותית, אם כי קיימת מחלוקת בשאלה האם ניתן להגדיר אותן כבעלות הכרה.
תורת ההכרה היא ענף של הפילוסופיה המתרכז במהות וגבולות הידיעה.
מכלול המדעים ותחומי המחקר המדעי העוסקים בתהליכים ובתופעות של ההכרה מכונה מדעים קוגניטיביים.

מקור המונח

מקור המילה קוגניציה הוא במילה הלטינית קוגנוסְצרה (cognoscere) שמשמעותה לדעת, להכיר.
המופעים המוקדמים של המילה קוגניטיבי (cognitive) במילון אוקספורד האנגלי מסבירים את המושג כ"התכוננות לפעולה או תהליך של ידיעה". המופע הראשון מ-1586, מראה כי המילה שימשה בהקשר של דיונים על התאוריות האפלטוניות של ידע.

תופעות הכרתיות

התופעות הנכללות במושג הכרה הן, בין השאר: שפה, חשיבה, תפיסה, הבנה, למידה, קשב, זיכרון, יצירתיות, ייצוג ידע, הסקת מסקנות, קבלת החלטות ופתרון בעיות.
לעיתים גם תת המודע נחשב לחלק מההכרה. למשל כאשר מדובר בידיעה תת-מודעת, למידה תת-מודעת או חשיבה תת-מודעת.
בפסיכולוגיה מתאר המונח גם מחשבות, דעות, אמונות, גישות, כוונות, משאלות, רגשות והתנהגויות.
תפקודים קוגניטיביים שונים מתבססים על תהליכים מוחיים שונים. כלומר, ההכרה מתבססת על הפעילות של מערכת העצבים.

מיומנויות קוגניטיביות


מיומנות קוגניטיבית היא כל פעולה שהמוח יכול לעשות, וניתנת לסיווג, מדידה ובקרה. לכל מיומנות קיימים תרגילים שניתן לבצע על-מנת להשיג שיפור. למשל, פעולות כמו קידוד לזיכרון, יצירת קשרים חדשים במוח באמצעים יצירתיים, קריאה, תקשורת וכו', הן מיומנויות קוגניטיביות. לעומתן,
חלימת חלום או כניסה לתת מודע אינן מיומנויות קוגניטיביות, עקב היותן מסווגות כחוויות סובייקטיביות שלא ניתן למדוד או לבקר אותן עם הטכנולוגיה הנוכחית.
עיט שחור (טנק)

פיתוח

פיתוח הטנק החל כבר במהלך שנות ה-80, כאשר משרד העיצוב של מפעל קירוב בלנינגרד עבד על עיצוב חדש שהתבסס על שלדת טנק T-80U. מאוחר יותר, כאשר משרד העיצוב נסגר, העבודה על הטנק הועברה לידי חברת טרנסמאש אומסק.
דגם ראשון של העיט השחור הודגם והוצג לראשונה באומסק, בספטמבר 1997. הטנק נראה כהעתק לטנק T-80U, רק שבראשו הצריח היה גדול יותר והוסתר על ידי בד הסוואה. דיווחים שונים טענו כי צריח הטנק תוכנן באופן שגוי ולכן לא הוצג.
אבטיפוס מוקדם הוצג במיצג נשק בסיביר, ביוני 1999. טנק זה היה גוף מוארך עם שבעה זוגות גלגלים במקום ששת הזוגות בטנק T-80, כשהצריח עדיין הוסתר ברובו.
שריון הטנק היה עבה מאוד מדגם "קקטוס" והצריח תוכנן בעיצוב בעל סגנון מערבי ומרובע יותר, מאשר כפי שהיה נהוג בטנקים הסובייטיים, בעלי הצריח המעוגל. הטנק שילב שריון בעל מתכת מרוכבת בדומה לשריון בטנק הM1 אברהמס האמריקני.

ביטול הפרויקט

פרויקט 640 - העיט השחור בוטל רשמית בשנת 2001. הסיבות העיקריות שהובילו להפסקת פיתוח העיט השחור היו אילוצים תקציביים, שאלות לגבי אמינות והכי חשוב הביצועים הגרועים של טנק ה-T-80 במחצית השנייה של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, שעליו התבסס הדגם. ה-T-80 הציג ביצועים כה עלובים עד כי סגן ראש מינהלת השריון של רוסיה, א. גלקין, שיכנע את שר ההגנה לאחר המלחמה בצ'צ'ניה, כי יש לשים דגש על פיתוח טנק ללא מנוע בעל טורבינת גז. לכן הוחלט על ביטול הפרויקט, חרף ניסיונם של היצרנים, טרנסמאש אומסק, לערער על ההחלטה. עד מהרה הכריזה החברה על פשיטת רגל בשנת 2002.
ביולי 2008, הצבא הרוסי תכנן לאמץ את הטנק החדש של אוראלוואגונזאבוד, ה-T-95, אך גם הפיתוח של טנק ה-T-95 בוטל, במאי 2010.
ב-2010 כשהוצגו תמונות של הטנק, נציגי הצבא הרוסי מיהרו להכחיש את קיום הפרויקט; כך למשל, אל"ם ולדימיר ווייטוב, מנהל אגף המחקר במינהל הראשי של כוחות השריון, הכחיש את קיומו של הטנק בראיון לרדיו "הד מוסקבה" בספטמבר 2009. הוא טען כי "לא היה שום פרויקט כזה... ואלה תמונות בנות 20 שנה המראות תמונות מבוימות של טנק עתידני שנותר רק פרי דמיונו של מישהו".
לדברי נציגי משרד ההגנה, בטווח הרחוק, לא נראה כי טנק "אובייקט 640" יגיע לשלב מבצעי. עם זאת, הפתרונות שפותחו עבור דגם זה ישמשו בעת ייצור גרסאות מתקדמות של ה-T-90. בתקשורת הרוסית הופיעו שוב ושוב דיווחים על התקדמות המיזם. ב-28 באפריל 2011, הסגן הראשון לשעבר של מינהלת השריון במשרד ההגנה, האלוף יורי קובאלנקו, טען כי הישגי "עיט שחור" ישמשו לפיתוח טנק המערכה "ארמטה"
I Will Survive

הפקה

על פי דינו פיקאריס, השיר לא עסק במערכות יחסים, אלא נכתב כאשר הוא פוטר מחברת התקליטים מוטאון יחד עם פרן. השניים פתחו חברת הפקה משלהם, וחיפשו "דיווה" שתשיר את השיר, ומצאו את גלוריה גיינור כשחברת התקליטים שלה, פולידור (Polydor), העסיקה את השניים כדי להקליט שיר אחר שלה, "Substitute". את "I Will Survive" הקליטו בתור ה-B-side. צוות ההפקה וגיינור סברו שהוא השיר הטוב מהשניים וצריך להיות ב-A-side, אבל נשיא חברת התקליטים לא הסכים, והתקליט יצא כמתוכנן באוקטובר 1978. "Substitute" הגיע למקום 109 במצעד הפזמונים. בינתיים, התחילו די ג'ייז במועדונים לנגן דווקא את "I Will Survive", ועד מהרה תחנות רדיו חיקו אחריהם. פולידור לבסוף הסכימה להוציא את השיר כסינגל, ובמרץ 1979 השיר העפיל למספר 1 במצעדים. 
בביצועה של גיינור, השיר הוא על אישה שממשיכה הלאה ממערכת יחסים קשה, והוא הפך עד מהרה לשיר דגל פמיניסטי להעצמה נשית. מאוחר יותר, הוא אומץ גם על ידי הומואים וקהילת הלהט"ב באופן כללי באותו האופן. מכיוון שמילות השיר באנגלית אינן ממוגדרות, נעשה בנקל שימוש בשיר להתייחסות לכל מגדר, כדוגמת גרסת הקאבר של להקת קייק, בה שר גבר, כנראה לאישה. 
זהו אחד משירי הדיסקו הידועים בכל הזמנים. בשנת 1979 הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד, ובשנת 1980 זכה בפרס גראמי לתקליט הדיסקו הטוב ביותר לשנת 1979, הפעם הראשונה והיחידה שניתן פרס בקטגוריה זו. לאחר הצלחתו בשנות השבעים הוקלט והושר פעמים רבות על ידי זמרים אחרים, ביניהם אריתה פרנקלין, גלדיס נייט, סלינה ודיאנה רוס. לשיר יש ביצועים לפחות ב-20 שפות, כולל ערבית, ואף ביצוע בעברית. השיר ממשיך לככב במצעדי פזמונים בגרסאותיו השונות, ביניהן הגרסה של זמרת ה-R&B הלטיני, ספייר, שהגיע למספר 53 במצעד ב-1990, וגרסת הג'אז של שאנטיי סאבאג' משנת 2009 שהגיעה למספר 24 במצעד בילבורד האמריקאי, ולמספר 12 במצעד הסינגלים הבריטי. ב-2009, השיר "Hush Hush; Hush Hush" של פוסיקט דולז שסימפל את השיר של גיינור הגיע למספר 73 בבילבורד, והשיר מתוכנית הטלוויזיה "גלי" שהוא מאש אפ של "I Will Survive" עם השיר בעל התמה הדומה של דסטיניז צ'יילד, "Survivor", הגיע למספר 11 בשנת 2011. השיר הוא גם אחד משירי הקריוקי המבוקשים ביותר, ונכלל על ידי VH1 ברשימת 100 שירי הריקודים הטובים ביותר מכל הזמנים.
בין השאר מבוצע השיר כאחד משירי הנושא בסרט הקאלט הלהט"בי "פריסילה מלכת המדבר". בגרסתו הספרדית, Resistiré, מסיים השיר את סרטו של פדרו אלמודובר, "קשור אותי! אהוב אותי!". בסרט איש על הירח (Man on the Moon), דמותו של ג'ים קארי, טוני קליפטון שר את השיר לקראת סוף הסרט, ובגברים בשחור 2 שר אותו פרנק הפאג. סרטים נוספים בהם בוצע השיר כוללים את ארבע חתונות ולוויה אחת, חופשיות על הבר, ומועדון האקסיות (The First Wives Club). 
ב-1981 יצאה הזמרת קוני פרנסיס לסיבוב הופעות קאמבק, לאחר שרשרת טרגדיות אישיות. השיר הראשון ששרה בהופעתה היה "I Will Survive" (אני אשרוד) שהיווה הצהרה משמעותית. בשנת 2016, חיברה הזמרת גלוריה טרווי את השיר ביחד עם שירה "Todos Me Miran", לשיר אחד, אותו שרה בכמה מהופעותיה שנערכו באותה עת.
Gang Bang

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, מיקה, ויליאם אורביט, פריסילה רנאה, קית' האריס, ז'אן-בפטיסט, דון חואן קזנובה וסטיבן קוזמניוק והופק על ידי מדונה, אורביט וכולי. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס, המשלב בתוכה גם את הסגנון האלקטרוני.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

הצלחה

אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס אל המצעדים שבקוריאה הדרומית, ארצות הברית וצרפת. השיר אף הגיע בשיאו אל המקום ה-30 במצעד שירי הדאנס\אלקטרוני של בילבורד, שבארצות הברית.
עם השיר הופיעה מדונה במסגרת סיבוב ההופעות התשיעי שלה, "The MDNA Tour".
Wonderwall

רקע

השיר יצא כסינגל הרביעי מתוך אלבומה של הלהקה, ‎(What's The Story) Morning Glory?‎. הוא הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 ארצות הברית. היה זה הלהיט הגדול ביותר של הלהקה בארצות הברית, והשיר היחיד שלהם שנכנס למצעד זה. השיר הגיע גם למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. הוא זכה גם להצלחה גם באוסטרליה, קנדה וניו זילנד. Wonderwall זכה לפלטינה מרובעת מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי. השיר נקרא במקור "Wishing Stone". אף שהשיר נחשב ככזה שנכתב על זוגתו דאז של גלאגר, גלאגר הכחיש זאת לאחר פרידתם.   
השיר הוקלט באולפני רוקפילד בווילס כחלק מהקלטת האלבום "Morning Glory"  בחודש מאי 1995.
להקת "The Mike Flowers Pops" הוציאה גרסת כיסוי לשיר בדצמבר 1995. גרסת כיסוי זו שימשה בסרט "התן" ובסרט סופרסטאר. בשנת 2004 חידש את השיר הזמר ריאן אדמס.
בשנת 2005 פול אנקה חידש אף הוא את השיר באלבום שכלל בתוכו להיטי רוק, בעיקר משנות ה-90, להם ביצע חידושים בסגנון הישן של שנות ה-50.
קוקו ואנדוויי

ביוגרפיה

ואנדוויי נולדה וגדלה בניו יורק. דודה הוא כדורסלן העבר קיקי ואנדוויי.

2008

ואנדוויי זכתה בתואר לנערות במסגרת אליפות ארצות הברית הפתוחה.

2015

באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני תחילת יולי היא הגיעה עד לשלב רבע הגמר. בסיבוב השני היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (11 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 4-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את סמנתה סטוסור מאוסטרליה (22 בעולם) בשתי מערכות (2-6, 0-6) ובסיבוב הרביעי היא ניצחה את לוציה שפרובה מצ'כיה (6 בעולם) ב-2 מערכות (6-7, 6-7). בשלב רבע הגמר היא הפסידה למריה שרפובה מרוסיה (4 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-7, 6-2).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 2015 הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד מגרמניה. במשחק עצמו הן הפסידו לקייסי דלקואה מאוסטרליה ויארוסלבה שבדובה מקזחסטן (4 בעולם) ב-3 מערכות (6-7, 7-5, 7-5).

2016

באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם הוריה טקאו מרומניה. במשחק עצמו הם הפסידו לאלנה וסנינה מרוסיה וברונו סוארס מברזיל ב-3 מערכות (6-4, 4-6, 10-5). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד. במשחק עצמו הן הפסידו למרטינה הינגיס משווייץ וסניה מירזה מהודו (1 בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 4-6, 6-1), שגם זכו בתואר.
באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני היא הגיעה לסיבוב הרביעי. בסיבוב הראשון היא ניצחה את קטרינה בונדרנקו מאוקראינה בשתי מערכות (2-6, 6-7), בסיבוב השני היא ניצחה את טימאה באבוש מהונגריה בשתי מערכות (2-6, 3-6) ובסיבוב השלישי היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (6 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 4-6). בסיבוב הרביעי היא הפסידה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה (21 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-3). 
באליפות ארצות הברית הפתוחה היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם רג'יב רם מארצות הברית. במשחק עצמו הם הפסידו ללורה זיגמונד מגרמניה ומטה פביץ' מקרואטיה בשתי מערכות (6-4, 6-4). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם מרטינה הינגיס. במשחק עצמו הן הפסידו לקרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' הצרפתיות (1 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-4).

2017

באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר. בסיבוב הראשון היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (15 בעולם) בשתי מערכות (1-6, 6-7), בסיבוב השלישי היא ניצחה את יוג'יני בושאר מקנדה ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 5-7), בסיבוב הרביעי היא חוללה את הפתעת האליפות כשניצחה את אנגליקה קרבר מגרמניה (1 בעולם) בשתי מערכות (6–2, 6–3). בשלב רבע הגמר היא ניצחה את גרביניה מוגורוסה מספרד (7 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 0-6). בשלב חצי הגמר היא הפסידה לוונוס ויליאמס מארצות הברית (13 עולם) ב-3 מערכות (6-7, 6-2, 6-4).
כל לא ידענא פשיעותא היא

מקור הדין

מקור הדברים בסוגיה בתלמוד הבבלי הדנה במקרה בו הפקיד אדם תכשיטים ביד חברו, ושומר הפיקדון שכח היכן הניחם. רב נחמן פסק על פי כלל זה שעל שומר הפיקדון לשלם את שוויו מאחר שפשע בשמירתו. דין זה נתקבל להלכה בדברי הרמב"ם:
המפקיד אצל חבירו בין כלים בין מעות, ואמר לו תן לי פקדוני, ואמר לו השומר איני יודע אנה הנחתי פקדון זה, או באי זה מקום קברתי הכספים, המתן לי עד שאבקש ואמצא ואחזיר לך, הרי זה פושע וחייב לשלם מיד
— משנה תורה‫ - הלכות שאלה ופקדון פרק ד' הלכה ז'
בנוסף לחיוב בעבור הפיקדון שאבד, השומר אינו יכול לבקש זמן נוסף כדי לחפש אחר הפיקדון, והוא מחויב לשלם מיד עם התביעה (אם יימצא הפיקדון בעתיד, עליו להחזירו לבעליו ולקבל תמורתו את הסכום ששילם).

השוואה לדינים הלכתיים אחרים

יש מהאחרונים שהקשו על סתירה לכאורה בין ההתייחסות לשכחה כפשיעה במקרה זה, מול מקרים אחרים בהלכה בהם שכחה נחשבת כשגגה או כאונס, לדוגמה, לגבי נזקי אדם, לגבי שבועת ביטוי, ולגבי עירוב תבשילין (במקרה אחר, דווקא מתייחסים לשכחה שמנעה הנחת עירוב תבשילין כאל פשיעה).
בשו"ת נחפה בכסף ביאר באופן פשוט שחמורים דיני ממונות מאיסורים, משום שקבלת השמירה על הפיקדון היא על דעת שלא יבא לידי שכחת המקום בו הטמין את הפקדון ולכן השכחה היא פשיעה. עקרון זה משתמע גם מלשון המאירי שכתב: שכל שהשליך פקדונו אחרי גוו כל כך עד ששכח אין לך פשיעה גדולה מזו, שאין לך מקום המשתמר שלא יהא צריך לנתינת לב עליו תמיד. וכן כתב הריטב"א, ששומר הפיקדון היה מחויב להניחו במקום שיוכל לקחתו ממנו כשיתבענו ממנו. 
בספר אמרי שפר הסיק מדין זה שאם השכחה לא הייתה נוגעת לעצם השמירה, לדוגמה שומר ששכח למכור את החמץ שהופקד אצלו קודם הפסח - פטור, משום שעצם השמירה הייתה כראוי, רק שכחה מלמכור גרמה לדבר לאבד את ערכו, אך לא היה זה פשיעה בטיב השמירה, כאמור.

‫זמן הפשיעה

רבי עקיבא איגר הסתפק ממתי מתחילה הפשיעה, אם משעה שנמסר ליד השומר, דבר שלכאורה לא ייתכן משום שעדיין לא פשע, וייתכן, הוא אומר, שבזמן שהניחו במקום שיוכל להיות שישכח את מקומו נחשב מעשה כזה שכתוצאה ממנו עלול לקרות נזק, כפשיעה ולמרות שהנזק עדיין לא נגרם. אך האור שמח הסיק אחרת שאין כל פשיעה בזמן ההנחה, אז נהג כשורה, אלא בשעת השכחה, וזהו שומר שפשע וחייב.
פטוניה

תיאור הצמח

הפטוניה היא עשב חד-שנתי או דו-שנתי, בעל עלים רחבים ודביקים. גבעוליו רכים ולרוב אינם מגיעים לגובה של יותר מ-20–30 ס"מ, אלא משתרעים על פני הקרקע ויוצרים מעין "כריות" או כיסוי שטח צפוף. הפריחה שופעת ונמשכת זמן רב, מתחילת האביב עד סוף הקיץ. הפרחים קטיפתיים, דמויי משפך, בגודל 3–8 ס"מ ובשלל צבעים, דוגמת לבן וקרם, גוני אדום, ורוד, כחול, סגול וארגמן. לפרחיהם של זנים מסוימים שני צבעים או יותר, בדוגמת פסים לאורך הפרח או בשוליו, כאלה שעורקיהם בצבע מנוגד לצבע הרקע, ודוגמאות גיוון נוספות.

מקור הצמח

ההשערה הרווחת באקדמיה היא שזני הפטוניה הנפוצים בגינות הן תוצרת של הכלאה בין פטוניה אקסילריס - בעלת תפרחת לבנה ועמוסה, פרחיה גדולים ושטוחים, עם גביע ארוך וצר, והמפיצה ריח בשעות הלילה, לבין פטוניה אינטגריפוליה - בעלת פרחים סגולים קטנים, ונטיה להתפשטות גבעולית תת-קרקעית. פרחים מסוג פטוניה נשלחו לראשונה מדרום אמריקה לפריס בשנת 1823. הפטוניה איטנגריפוליה נתגלתה על ידי חוקר הארצות ג'יימס טווידי ונשלחה לגנים הבוטניים של גלאזגו בשנת 1831. קיים מגוון גדול של צבעים, גדלים, ריחות וצורות לפרח זה, הן בצמחים המתורבתים והן בתצורות הבר בארצות המקור.

שימוש גנני

בגינון משמשים מיני הפטוניה כצמחים עונתיים לכיסוי שטחים בערוגות בשולי כבישים, רחובות וכיכרות עירוניות, בשל צמיחתם המהירה ופריחתם הצבעונית והממושכת. באירופה ובאמריקה הצפונית נהוג לשתול פטוניות גם בעציצים וסלים תלויים, יחד עם מיני צמחים פורחים נוספים. בסוף עונת הפריחה הצמחים מתייבשים ויש לעוקרם.
לפטוניה זרעים זעירים המייצרים ספיח רב, כך שניתן למצוא בגינות פרטים רבים שצמחו מזרעים, גם בעונות שבהן לא נשתלו שתילים חדשים.

שימוש בחקלאות אורגנית

בחקלאות אורגנית, בייחוד בגידול של עגבניות וצמחים ממשפחת הסולניים כמו חציל וטבק, משתמשים בצמחי הפטוניה בגידול משולב, על מנת למשוך את נתר עלי הסלק המעביר העיקרי בעולם של וירוס צהבון האמיר, ולשמש כצמח מלכודת גם לרחפניים ולעש הטבק המעבירים גם הם את המחלה. וירוס זה גורם לעלי הצמח לכמוש ולהתגלגל כלפי מעלה ופירות הצמח בשלים מהר מדי בשמש ונרקבים בעודם קטנים.
דלקת סימפונות כרונית

השפעות

המבנה התקין של דפנות הסמפונות מכיל אפיתל, תת-ריר וסחוס. ישנם תאים המפרישים ריר על פני השעריות (Cilia) של דרכי האוויר, כאשר בדלקת הסמפונות יש דלקת בדפנות הסמפונות עצמם, המלווה בהיפרטרופיה ובהיפרפלסיה של הבלוטות מפרישות הריר (תאי הגביע גדלים על חשבון מספרם של התאים הריסניים) : האינדקס המצביע על העלייה ברקמה של הבלוטות עצמן, Reid index, מציין את היחס בין עובי הבלוטות לעובי הסמפון; כיום אינו מצוי בשימוש קליני. בנוסף לכך, קיימים ברקמה שינויים מטפלסטיים ודיספלסטיים, עד כדי התכייבות של הברונכים כתוצאה מהדלקת.
כתוצאה מהעלייה המשמעותית בהפרשת הריר בשילוב עם העלייה בעובי דפנות הסמפונות, קיימת חסימה של דרכי האוויר, כאשר ברוב החולים קיימת במקביל גם נפחת המעצימה את האפקט החסימתי. עם העלייה בחסימת הסמפונות, נוצרת היפוקסיה קשה, קוצר נשימה ושיעול עם זיהומים חוזרים. הרס הרקמה גורם לעליה בלחץ הדם הריאתי, לב ריאתי ואי ספיקת לב ימנית.
הטיפול בדלקת הסימפונות הכרונית כולל לעיתים גם טיפול אנטיביוטי עקב הסיכוי הגדול לזיהומים חוזרים.
יעל קציר

פרופ' יעל קציר (נולדה ב-1942) היא היסטוריונית וקולנוענית ישראלית, לשעבר ראש החוג להיסטוריה במכללת בית ברל.

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב לפרופ' ארוין רבאו וציונה, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק. אחותה היא פרופ' נורית כנען-קדר ואחיה הוא הכירורג פרופ' מיכה רבאו.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בנושא ההיסטוריה של ימי הביניים. לאחר מכן השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת בוסטון.
הייתה ראש החוג להיסטוריה במכללת בית ברל ושימשה כמרצה להיסטוריה וכן לקולנוע במכללת בית ברל, באוניברסיטה העברית, בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובסמינר הקיבוצים. 
הקימה ומנהלת את הטלוויזיה הקהילתית בכבלים של מכללת בית ברל. כמו כן היא פועלת כבמאית ומפיקה עצמאית. ביימה סרטי תעודה רבים, בהם סרטי תעודה היסטוריים וכן סרטים בעלי אופי אישי ותיעוד יומני. בשנת 2003 יצרה את הסרט "שבעה על אמא" – יומן תיעודי שצולם בזמן ישיבת "שבעה" על אמה ומביא את קורות משפחתה. את הסרט צילם והפיק בנה דן קציר. בשנת 2004 זכה הסרט בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-44 בקרקוב. בשנת 2009 יצרה את הסרט "צפירה מלכת שינקין", על דודתה צפירה עוגן. בשנת 2015 יצרה את הסרט "אור בקצה המגף", המספר את מסען של שלוש נשים אל מחנות העקורים שבהם נולדו בקצה המגף של איטליה.
נשואה לפיזיקאי פרופ' אברהם קציר, בנו של פרופ' אהרן קציר והם הורים לדן קציר, במאי סרטים, ופרופ' תמר קציר, ראש החוג ללקויות למידה באוניברסיטת חיפה. מתגוררת בתל אביב.
מייקל סיפסר

ספרים

סיפסר הוא מחבר הספר "מבוא לתורת החישוביות" (Introduction to the Theory of Computation), אשר נלמד בלימודי מדעי המחשב באוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם (כולל ישראל).

החיים האישיים

גר בקיימברידג', מסצ'וסטס עם אשתו, אינה, ולו שני ילדים: רחל ואהרון.
המועצה הארכיאולוגית

המועצה הארכיאולוגית היא גוף סטטוטורי הקיים מתוקף סעיפים 36-34 לחוק העתיקות. חברי המועצה ממונים על ידי שר החינוך והתרבות.
בשנת 2010 מונה כיושב ראש המועצה הארכאולוגית הארכאולוג רוני רייך.

תפקיד המועצה

לייעץ לשר החינוך והתרבות, למנכ"ל רשות העתיקות ולמועצת רשות העתיקות בענייני ארכאולוגיה ועתיקות, שיובאו בפניה על ידיהם. כלומר, המועצה הארכאולוגית היא הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל.

היסטוריה

המועצה הארכאולוגית הראשונה הוקמה בידי פרופ' ג'ון גרסטנג שהקים את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי והיה למנהלה הראשון. המועצה הוקמה מתוקף פקודת העתיקות הראשונה שנוסחה בשנת 1920. המועצה כונתה 'המועצה הארכאולוגית המייעצת' (Archaeological Advisory Board). הישיבה הראשונה של המועצה הארכאולוגית התקיימה ביום 20 בספטמבר 1920, במעמד הנציב העליון, הרברט סמואל.
בישיבה הראשונה של המועצה השתתפו: ג'ון גרסטנג; ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים; האדריכל אנטוניו ברלוצי; האב לגראנז' מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים; הארכימנדריט קלאופס, הפטריארך האורתודוקסי של ירושלים; ד"ר ויליאם פוקסוול אולברייט, מנהל בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים. הנציג היהודי היה ד"ר ארתור רופין. בעקבות התערבות הנציב העליון, הוחלף רופין לאחר מכן בד"ר נחום סלושץ מטעם החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. 
עם סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל הוקמה מחלקת העתיקות הישראלית, וגם מטעמה התמנתה מועצה ארכאולוגית שהמשיכה לפעול כל העת.
אורהאן פאמוק

קורות חייו

פאמוק נולד באיסטנבול בשנת 1952, למד אדריכלות ועיתונאות ובילה תקופות ארוכות באוניברסיטת איווה ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית. ספרי פאמוק זכו להצלחה אדירה, תורגמו לשפות רבות וקנו ליוצרם כבוד ומוניטין גם יחד. כיום הוא נחשב לבכיר הסופרים הטורקים, לצד ישר כמאל. העיתון הבריטי "הגארדיאן" כלל אותו ברשימת עשרים ואחד הסופרים החשובים ביותר במאה ה-21, והמגזין האמריקני "טיים" בחר בו כאחד ממאה אנשים בעלי השפעה על העולם ב-2006. 
שמו הוזכר משך תקופה כמועמד לפרס נובל לספרות, ובאוקטובר 2005 נפוצו שמועות שהוועדה עמדה להעניק לו את הפרס באותה שנה, אך בגלל רגישות פוליטית הנוגעת לממשלת טורקיה עקב משפטו בטורקיה שהתנהל בעוון "השמצת הזהות הטורקית" (ראו להלן) הוחלט לפסוח עליו. לאחר שההודעה על זוכה הפרס נדחתה בשבוע, הוכרז לבסוף המחזאי הבריטי הרולד פינטר כחתן הפרס לאותה שנה. לבסוף הוענק פרס נובל בספרות לפאמוק שנה אחר כך, בשנת 2006. בשנת 2008 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

פאמוק וחוק "השמצת הזהות הטורקית"

בפברואר 2005 פורסם ראיון עם פאמוק במוסף השווייצרי "דאס מגאצין" ובו העיר ש"מיליון ארמנים ו-30,000 כורדים נרצחו על אדמותינו ואף אחד חוץ ממני אינו מעז לדבר על כך". כעבור מספר חודשים, ביוני 2005, חוקקה טורקיה את סעיף 301 בחוק הטורקי שהטיל עונש של שישה חודשים עד שלוש שנים מאסר על "השמצת הזהות הטורקית". לחוק ניתן תוקף רטרואקטיבי, ומשפטו של פאמוק אמור היה להתחיל ב-16 בדצמבר 2005. הפרשה עוררה גלים באירופה, והיו שניצלו את הפרשה לצאת נגד קבלת טורקיה כחברה לאיחוד האירופי היות שאינה מכבדת דיה את זכויות האדם. בעקבות הלחץ הבינלאומי בוטלו ההאשמות נגד פאמוק בינואר 2006.
למרות עמדתו זו, כאשר הועלתה הצעת חוק בצרפת באוקטובר 2006 להפוך את הכחשת רצח העם הארמני לעבירה פלילית בצרפת, יצא פאמוק נגד ההצעה. בריאיון לרשת הטלוויזיה הטורקית NTV, גינה פאמוק את ההצעה על שהיא מגבילה את חופש הביטוי וטען שהיא סותרת את הרוח הליברטנית (החירות) הצרפתית.

פאמוק ומוזיאון התמימות

באפריל 2012 פתח פאמוק את "מוזיאון התמימות" באיסטנבול, מוזיאון המבוסס על ספרו בשם זה. הספר מוזיאון התמימות מגולל את סיפור אהבתו האובססיבית של כמאל, צעיר בורגני מאחת המשפחות האמידות של איסטנבול, לפוסון, קרובת משפחה ענייה. גיבור הספר כמאל אוסף פריטים מחיי היומיום של תושבי איסטנבול בשנות השבעים שמזכירים לו את הרומן עם פוסון. המוזיאון מציג את הפריטים המוזכרים בספר על פי סדר הפרקים. זהו ככל הנראה המוזיאון היחידי בעולם שמוקדש לספר אחד. על פי פאמוק, כתיבת הספר וההכנות לפתיחת המוזיאון בוצעו במקביל.