google/wiki40b huggingface dataset:
Beats International

היסטוריה

חבורת מוזיקאים בודדים שהפכו ללהקה, כללה בראשה את נורמן קוק, מייסד הלהקה, ובליין-אפ נכללו גם לינדי לייטון, שהייתה הסולנית של להקת נורת' אוף קורנוואליס (North of Cornwallis), לסטר נואל, די-ג'יי בפטיסט, אמ. סי. ווילדסקי והנגן אנדי בושר. בניגוד ללהקות אחרות, בליין-אפ של הלהקה נכלל גם אמן גרפיטי, REQ, שהיה מצייר את הרקע מאחורי הלהקה בזמן שהלהקה מנגנת.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Let Them Eat Bingo", אשר יצא לשווקים ב-1990 כלל בתוכו את הלהיט מס' 1 שלהם "Dub Be Good To Me", אשר הנו גרסה מחודשת לשיר של להקת SOS Band שזכה לשהות במקום הראשון של המצעדים בחו"ל, "Just Be Good To Me", והוא מבוסס על חלקים מהשיר של הקלאש, "Guns of Brixton" כשלייטון אחראית על הקולות.
האלבום השני של הלהקה, "Excursion on the Version", אשר יצא לשווקים ב-1991 הושפע מסגנונות הרגאיי והדאב. האלבום לא הצליח לשחזר את ההצלחה שאלבומם הראשון השיגה, והוא היה האלבום האחרון אותו הפיקה הלהקה.
לאחר שהלהקה התפרקה מכן קוק הקים את ההרכב פריק פאוור יחד עם נגן הקרן אשלי סלייטר והזמר ג'סי גרהם.
טרנס ג'ונס

מכללות

לאחר קריירת תיכונים מוצלחת הודיע ג'ונס שישחק בשורות אוניברסיטת וושינגטון, אך ב-19 במאי 2010 שינה את דעתו וחתם באוניברסיטת קנטקי. כבר במשחקו הראשון במכללה הציג ג'ונס יכולת מרשימה, כשקלע 25 נקודות והוריד 12 ריבאונדים נגד אוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי. ב-11 בינואר 2011 קלע ג'ונס 35 נקודות במשחק נגד אוניברסיטת אובורן, ובכך שבר את שיא הנקודות במשחק לשחקן בשנתו הראשונה באוניברסיטת קנטקי. ג'ונס הגיע עם קבוצתו עד שלב חצי גמר אליפות המכללות, שם הפסידה הקבוצה לאוניברסיטת קונטיקט בתוצאה 55–56. ג'ונס סיפק בשנתו הראשונה במכללה ממוצעים של 15.7 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
בשנתו השנייה באוניברסיטת קנטקי זכתה הקבוצה באליפות המכללות לאחר שגברה על אוניברסיטת קנזס בתוצאה 67–59 במשחק הגמר, בו קלע ג'ונס 9 נקודות והוריד 7 ריבאונדים. ממוצעיו של ג'ונס בעונת האליפות היו 12.3 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק. באפריל 2012 העמיד עצמו ג'ונס לבחירה בדראפט ה-NBA, יחד עם חבריו לקבוצה אנתוני דייוויס, מייקל קיד-גילכריסט, מרקיז טיג, דורון למב ודריוס מילר. בדראפט נבחרו כל השישה, ובכך שברו את השיא למספר השחקנים מאותה אוניברסיטה הנבחרים באותו הדראפט.

שנות השיא ב-NBA

ג'ונס נבחר בדראפט 2012 בבחירה ה-18 על ידי היוסטון רוקטס. ב-4 בפברואר 2013, בעונתו השנייה ב-NBA, קלע ג'ונס שיא קריירה של 36 נקודות בניצחון קבוצתו על מילווקי באקס, ובכך הפך לשחקן השני הכי צעיר בתולדות היוסטון רוקטס שקולע 30 נקודות ומעלה במשחק (אחרי האקים אולאג'ואן). ב-4 בנובמבר 2014 התלונן ג'ונס על כאבים ברגלו הימנית שהתבררו מאוחר יותר כדלקת עצבית. בעקבות הפציעה נעדר ג'ונס מ-41 המשחקים הבאים של קבוצתו בעונת 2014/2015.
לקראת עונת 2016/2017 חתם ג'ונס על חוזה לעונה אחת בניו אורלינס פליקנס, עבור כמיליון דולר, ובאמצע העונה שוחרר מהמועדון.
ב-5 במרץ 2017, לאחר שחרורו מהפליקנס, חתם ג'ונס על חוזה במילווקי באקס עד סיום העונה, אך הוא נופה מסגל הקבוצה לאחר שלושה משחקים בלבד.

סין וליגת הפיתוח

לקראת עונת 2017/2018 חתם בקבוצת צ'ינגדאו איגלס מליגת ה-CBA שבסין. לאחר תשעה משחקים בלבד שוחרר ג'ונס מהקבוצה, על אף שרשם ממוצעים מרשימים של כ-22 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק.
כחודש לאחר שחרורו מצ'ינגדאו חתם בסנטה קרוז ווריורס מליגת הפיתוח של ה-NBA. לקראת עונת 2018/2019 חתם בקבוצת אירי בייהוקס, אף היא מליגת הפיתוח.
בפברואר 2019 חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים ביוסטון רוקטס, בה שיחק ב-4 עונותיו הראשונות ב-NBA. לאחר שני משחקים בקבוצה חזר לשחק עבור אירי בייהוקס.
פור מדוק

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן אין מידע על התקופה שלאחר הקמת המבצר ועד ימינו.

המבנה והביצורים

המבצר נבנה על שטח ביצות נמוך, צמוד, לנהר, לא רחוק מהכפר "קוסק", על שטח של 250 דונם. המבצר נועד להכיל עד כ-300 חיילים, אך מעולם לא הגיע למספר זה. צורתו צורת טרפז הניצב במאונך לנהר. הביצורים בנויים בשיטת ביצורי הכוכב ומכסים שטח של כ-250 דונם. ומורכבים מכמה אלמנטים:

ביצור היקפי

צורת המבצר היא טרפז שווה-שוקיים, בארבע פינותיו בנויים באסטיונים (מגננים) מעוינים. סביבה המבצר סוללת עפר בגובה של כ-2 מטרים ובצמוד אליה תעלת מים היקפית צרה. בנוסף לתעלה הקטנה בנויה תעלה היקפית רחבה יותר במרחק כמה עשרות מטרים. התעלות מחוברות בסכר למי שפך הנהר. לפני הכניסה למבצר מתפתלת התעלה הרחבה ויוצרת אי קטן דרכו עוברת הדרך לכניסה למבצר, והגישה אליו היא באמצעות גשרים בלבד. סוג ביצור זה נקרא "חצי סהר".

בתי המשמר

במבצר שני מבני שמירה חשובים. הראשון הוא בית השמירה המלכותי, המבנה המרכזי של המבצר. הוא ממוקם בכניסה למבצר, גובהו שלוש קומות והוא בנוי בסגנון נאו קלאסי. המבנה שימש גם למגורי הקצינים של המשמר. בחזית הכניסה החיצונית של המבנה שער גדול ומפואר. הכניסה למבצר מוגנת בדלתות עץ עבות, בגשר מתרומם ובחרכי ירי פנימיים המאפשרים למגינים היושבים במרתפים צדדיים לירות בפולשים אפשריים.
השני הוא בית השמירה של הנהר, מול בית המשמר המלכותי ובצמוד לנהר. בבית השמירה של הנהר הוקם מחסן הנשק של המבצר והונחו תותחי המבצר, שהגנו על הנהר ומילאו למעשה את משימתו העיקרית של המבצר. המבנה שוכן על במה מוגבהת בגובה של כשני מטרים, המאפשרת לו תצפית טובה יותר על הנהר. קומת המסד של המבנה אטומה ואילו הקומה השנייה, המוגבהת, כוללת ארקדה מפוארת וחרכי ירי לכיוון הנהר. הגישה לקומה השנייה היא בעזרת שני גרמי מדרגות רחבים וסימטריים המאפשרים גישה מהירה של הכוחות לעמדות הירי. סביב המבנה הוקמה סוללת עפר, למניעת הצפות בעת סערה או גאות.
שימוש נוסף למבנה בעתות שלום היה כנקודת מכס לאניות המפליגות לכיוון בורדו. על יד בית המשמר של הנהר הוקם מעגן קטן שאיפשר את הקשר עם שני המבצרים האחרים ואת עצירות התשלום של אניות הסוחר.

מבני מגורים ושירות

במרכז המבצר, בשני מבנים מוארכים ומקבילים, נמצאו מגורי החיילים. כל אחד מהם כלל כ-40 חדרים ובכל אחד מהם שלוש או ארבע מיטות. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פורק חלקם הגדול של המבנים, שהיו רעועים, ואבניהם שימשו לבנייה, כך שכיום נותר רק חלק מהמבנה הדרומי על תילו. מלבד המגורים נבנו במרכז המבצר מאפייה הכוללת שני תנורים גדולים, קפלה, מגורי כומר ומגורי "כירורג" המשמר. במרוחק יותר ניצבים שני מבני אבן קטנים ששימשו כמחסן אבקת שרפה ומאגר מים.

המבצר כיום

לאחר ההכרה במבצר כאתר היסטורי הוחל בשיפוץ הדרגתי של המבנים בו. המבנים הקיימים שופצו ושומרו - כולל בתי השמירה, בית הכומר, מחסן אבקת השריפה ומגדל המים. הקפלה שנחרבה נבנתה מחדש לחלוטין בשנת 1994. כיום האתר כולו פתוח למבקרים.
בקיץ 2013 אירח המבצר במשך שלושה ימים את חגיגות ה-90 שנה להקמת תנועת הצופים היהודיים בצרפת (E.E.I.F) בהשתתפות מעל 5,000 חניכים וותיקים, כולל משלחת ראשונה מטעם הצופים בישראל.
אליס (סביבת פיתוח)

מטרה

אליס פותחה במימון ממשלת ארצות הברית כדי לתת מענה לירידה מתמדת באחוז התלמידים בחינוך העל-יסודי הבוחרים ללמוד מדעי המחשב ולשיעור הנמוך של תלמידים המתמידים בלימודים אלה.
שפת אליס מאפשרת לימוד תכנות בצורה מהנה, על ידי יצירה של אנימציות ומשחקים, ובכך מנגישה את התכנות גם לאוכלוסיות שבאופן טבעי לא נמשכו למדעי המחשב. השפה יוצרת המחשה פשוטה ואינטואיטיבית של עקרונות רבים של תכנות מונחה עצמים, ותכנות מבוסס אירועים (event-driven).
מחקרים הראו כי רמת ההישגים של תלמידים שהשתמשו באליס עלתה משמעותית ואחוז התלמידים שהמשיכו לקורס המשך במדעי המחשב עלה דרסטית (מ-47% ל-88%). בשני המקרים השיפור המשמעותי ביותר היה אצל תלמידים שהוגדרו בסיכון גבוה לנשירה (ללא ניסיון מוקדם בתכנות, וללא רקע מתמטי חזק).

גרסאות

כל ספרות ההדרכה מבוססת על גרסה 2 (תת-הגרסה העדכנית ביותר היא 2.4.3), כולל קובצי הדגמה, ספרות, מדריכי משתמש וכולי.
גרסה 3.1 (בטא) יצאה באוגוסט 2012. הגרסה כוללת ממשק משתמש משופר אך לא כל היכולות של גרסה 2 קיימות בה. בנוסף גרסה 3 אינה מסוגלת לקרוא קבצים של גרסה 2 (עליהם מבוססים כל חומרי ההדרכה כיום), דבר העשוי לעכב את המעבר אליה.

תמיכה בעברית

אליס 2.4 אינה תומכת בעברית (למעט יכולת להציג אותיות עבריות באלמנטים של 3D-Text, וגם זה ללא תמיכה בכתיבה מימין לשמאל). יתר על כן, אם משתמשים באותיות עבריות עבור שמות אובייקטים באליס 2.3, הדבר יגרום לקובץ להפגם (corruption) בעת השמירה לדיסק ברמה שלא ניתן לקרוא אותו יותר. 
אליס 3.1 תומכת בעברית ברמה בסיסית. טקסט שהדמויות אומרות/חושבות (בתוך "בועות" כמו בקומיקס) תומך בעברית ומוצג מימין לשמאל אבל שילוב סימני פיסוק או עברית-אנגלית הוא בעייתי. טקסט בתוך אלמנטים של 3D-Text יכול להיות באותיות עבריות, אך מוצג משמאל לימין (המילה שלום תוצג "םולש").
אדריאן צ'יופלנקה

לימודיו

צ'יופלנקה נטה ללימודי היסטוריה החל מכיתה חי"ת, אך בהמשך נמשך גם לספורט ולפילוסופיה. ללימודים אוניברסיטאים, באוניברסיטה יאשי, החליט לבחור בהיסטוריה. הוא למד בשנים 1993 - 1997 וסיים עם עבודה בשם Construcția simbolică a autorității. Începutul domniei lui Mihail Sturdza (1834-1837) (הבנייה סמלית של הסמכות. תחילת שלטונו של מיכאיל סטורדזה 1834 - 1837). הוא המשיך ללימודי מאסטר בתחום היחסים הבינלאומיים באותה אוניברסיטה בשנים 1997 - 1998.
מ-2011 הוא דוקטורנט באוניברסיטת יאשי, בפקולטה למדעי המדינה בנושא Antisemitism și violență colectivă. Pogromul de la Iași (iunie 1941) (אנטישמיות ואלימות קבוצתית. פרעות יאשי ביוני 1941).

עבודתו

ב-2003, בהמלצתו של פרופסור מיכאל שפיר, התקבל להיות החבר הצעיר ביותר בוועדת ההיסטוריונים, שכינס נשיא רומניה לבירור סוגיית שואת יהודי רומניה. צ'יופלנקה פעל במסגרת הוועדה עד נובמבר 2004, כולל השתתפות בכינוסים בוושינגטון, בירושלים ובבוקרשט. מינואר 2005 סומן על ידי משרד החוץ הרומני כמומחה הרומני בארגון Task Force for International Cooperation on Holocaust Education, Remembrance and Research, ארגון הנושא כעת את השם International  Holocaust  Remembrance  Alliance. במסגרת פעילות זו השתתף בכינוסים בוורשה, בבודפשט, בפראג, בלינץ, בווינה, בטרונדהיים, בירושלים, בסטוקהולם, בפריז, בחיפה, באמסטרדם, במכלן, בלייז', בטורונטו, בלונדון, במנצ'סטר ובדברצן.

בור היהודונים

שמועות וסיפורים על רצח יהודים בסביבה הכפרית הקרובה ליאשי נפוצו מזה זמן רב, אך לא נבדקו כלל. באביב 2010 הטיל מכון אלי ויזל על אדריאן צ'יופלנקה את המשימה לבדוק שמועות אלה ולנסות לאסוף עדויות. צ'יופלנקה הגיע לאזור פופריקאן (Popricani) וכאן שמע מכפריים זקנים עדויות על כך שבקיץ 1941 ראו קבוצות וטורים רבים המובלים תחת משמר לתוך יער וולטורי (Vulturi), שמעו יריות והחיילים חזרו לבדם. חלק מהעדים זיהו בין המובלים יהודים, שהכירו מכפרים סמוכים או מיאשי. הכפריים סיפרו שהצבא הטיל על איש אחד בשם שטפאן קלים (Ştefan Clim) למכור את בגדי הנרצחים והוא נראה מוביל בגדים בעגלתו.
ביער וולטורי יש שקע המכונה "בור היהודונים" ומבדיקת ארכאולוג נראה שחפרו בו. הכפריים סיפרו על עד לרציחת היהודים שם ולאחר שהעד זיהה את המקום, צ'יופלנקה ואנשיו חפרו במקום ומצאו שרידי שלדים. מבדיקות המעבדה של שרידי השלדים נקבע שהיו שם 36 שלדים, 12 שלדי ילדים, 15 שלדי גברים ו-9 שלדי נשים. הילד הצעיר ביותר במותו היה כבן שלוש והגבר הזקן ביותר היה כבן 80. שרידי הגופות הועברו לבית העלמין היהודי ביאשי, שם נטמנו בקבר משותף ומעליו מצבה המספרת את תולדותיו.
קרל אוטו קוך

קורות חייו

קוך נולד בדרמשטט, סיים בית ספר למסחר והיה פקיד בנק. בסוף מלחמת העולם הראשונה נפצע ונשבה בידי הבריטים, והיה בשבי עד אוקטובר 1919.
בשנת 1930 הצטרף למפלגה הנאצית וכעבור שנה לאס אס. בשנת 1934 מילא תפקידי פיקוד שונים במחנות הריכוז הונשטיין (KZ Hohnstein), זקסנבורג, אסטרווגן וליכטנבורג והכיר את אשתו לעתיד אילזה קלר. בשנת 1935 מונה למפקד בית המאסר הנודע לשמצה קולומביה האוס שבברלין. במאי 1936 נישא לאילזה קלר והשניים עברו להתגורר במחנה זקסנהאוזן, שהיה אחראי להקמתו ועליו פיקד לאחר מכן.
באוגוסט 1937 מונה למפקד מחנה הריכוז בוכנוולד שהוקם אז, והועלה לדרגת אס אס שטנדרטנפיהרר.
בספטמבר 1941 מונה למפקד מחנה מיידנק, שהיה אז מחנה שבויים סובייטים של הוואפן אס אס שבלובלין. בעת פיקודו הורחב מאוד המחנה: הובאו אליו אסירים, בהם יהודים, נבנו משרפות, וגדל מאוד מספר האסירים שנרצחו במחנה. ביולי 1942 הייתה בריחה של אסירים רבים מהמחנה, הוא הושעה מתפקידו והועמד למשפט, ובפברואר 1943 זוכה. הוא מילא תפקידי ארגון ביחידות משמר הדואר.
באוגוסט 1943 נאסר, הואשם ברצח, מעילות, זיוף מסמכים, באיומים על פקידים ובפשעים אחרים (רציחות מחוץ להוראות, ואוספים של פיסות עור אדם עם ציורי קעקע וראשי אדם מצומקים). בראשית 1945 דן אותו שופט האס אס קונראד מורגן למיתה בבית הדין העליון של האס אס, ובאפריל 1945 הוצא להורג.
בשנת 2006 הוצג במוזיאון מחנה זקסנהאוזן אלבום תמונות, שהעניקו עובדי הסגל לקוך לרגל יום הולדתו ה-40, המנציח את הקמת המחנה ואת השגרה בו בשנה לאחר הקמתו. האלבום נמצא בארכיון ה-NKVD במוסקבה.
רחוב

רחוב הוא חלק ציבורי של מקום יישוב שלצדו ישנם בניינים ובו מתאפשר מעבר של הולכי רגל ולרוב של כלי רכב. בדרך כלל הרחוב סלול בחלק שנועד לכלי רכב (הוא מהווה כביש), ויש בו מדרכה מרוצפת להולכי רגל, אך לעיתים אלה הן דרכי עפר. 
המילה רחוב נגזרת מהשורש ר.ח.ב., כלומר קשורה למרחב, מקום ציבורי המיועד למפגש בין הדיירים והולכי רגל. 
במקור משמעות המילה רחוב וכיכר היו הפוכות: רחוב = מקום רחב; כיכר = מקום מוארך וצר.

שילוט רחובות ומספור בתים

לשם התמצאות נוחה ביישוב וברחובותיו, נהוג לתת שם לכל רחוב, ולמספר את הבתים שבו. במקומות שונים בעולם ישנן שיטות שונות לקביעת מספרי הבתים, כשברוב המקרים המספור הוא רציף ולעיתים שיטת המספור שונה ומושפעת מפריסת הרחובות ומהמרחקים בין הבתים. בישראל ממוספרים הבתים באופן רציף, ולמעט במקרים חריגים המספרים הזוגיים יהיו תמיד בצדו הימני של הרחוב והאי-זוגיים בצדו השמאלי (יחסית לכיוון התקדמות המספרים). שלטים על בתי הרחוב מציינים את שם הרחוב ומספר הבית, ולעיתים הם כוללים מידע על מקור השם. 
בעבר בחלק מהישובים בישראל הייתה נהוגה שיטת מספור כללית, כלומר ביישוב שבו יש 2000 בניינים היו ממספרים מ1 ועד 2000(לדוגמה: בית מספר 1202).
ראובן הקר

ראובן פלגי הקר (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא במאי סרטים דוקומנטריים ותסריטאי ישראלי ופרופסור חבר נלווה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

קורות חייו

הקר למד ב למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר הקר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לחטיבה, שימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שימש כמפקד פלוגת צנחנים והשתתף ב-1976 במבצע אנטבה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח בין היתר במבצע ליטני ובמבצע שלכת. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. בשירות המילואים כיהן כמפקד גדוד צנחנים.
לאחר שחרורו למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב והיה לבמאי סרטים דוקומנטריים ולתסריטאי. בנוסף המשיך בקריירה אקדמית והיה לפרופסור ולראש החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בין הסרטים שביים ניתן למנות את "בוקיטו", "רובאים" ו"פיונים". בין היתר לקח חלק ביצירת הסרט התגנבות יחידים.
אחיו הגדול הוא תא"ל שמעון נוה.
יהונתן אליאשברג

הרב יהונתן אליאשברג (עליאשברג) (ג' באלול ה'תר"י, 11 באוגוסט 1850, קובנה - ח' בכסלו ה'תרנ"ט, 22 בנובמבר 1898, וולקוביסק) היה רב ליטאי ובלארוסי, שכיהן כרבן של פומפיאן, מריאמפולה ווולקוביסק. מעסקני חובבי ציון.

ביוגרפיה

נולד בקובנה בשנת ה'תר"י (1850) לרב מרדכי אליאשברג, שהיה רבה של בויסק ומראשי חובבי ציון. למד את תורתו מפי אביו, ולצד השכלתו התורנית עסק בספרות ימי הביניים. בהיותו כבן תשע עשרה, נשא לאשה בת יהודי עשיר מהעיר פומפיאן, ועבר לבית חותנו ועסק שם בתורה. בשנת ה'תרל"ה התמנה לרב בפומפיאן, ואת משכורותו נתן לצדקה, תוך שחותנו ממשיך לפרנסו. בשנת ה'תרל"ז ירד חמיו מנכסיו, והוא נאלץ לקבל על עצמו את רבנות העיר מריאמפולה.
בעקבות אביו, הצטרף גם הוא לעסקנות ציבורית, והיה פעיל בולט בתנועת חובבי ציון. נמנה עם מארגני ועידת דרוסקניק. בוועידה נבחר, יחד עם הרב שמואל מוהליבר, לאחראי מינוי רבנים ודוברים למסעי התעמולה של התנועה. הוא עצמו נמנה עם משלחת של רבנים שניסתה להשפיע על אדמו"רי חסידות לובביץ' וחסידות קאפוסט להצטרף לתומכי יישוב ארץ ישראל. נמנה גם על המשלחת שנשלחה אל הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה בשנת תרמ"ח, בניסיון לשכנעו לתמוך בהיתר המכירה. היה מהדוחפים לכינוס הוועדה של "החברה לתמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובפלשתינה" שהתקיימה בקובנה בשנת ה'תר"ן (1890), ושלח את ברכתו אליה.
בעקבות הביקורת על המצב הרוחני הירוד במושבות, פרסם מאמר ובו קרא לאמץ את יזמתו של אביו למינוי שליח שיסתובב בין המושבות ויפעל לקרב את החלוצים לשמירת מצוות. את מאמרו חתם בתיאור: "אחד אחוז בעבותות אהבה לארצו ועמו".
בעקבות פרסום מאמרו של אחד העם "תורה שבלב" בעיתון "הפרדס" בשנת 1894, כתב לו הרב אליאשברג מכתב, שבו ביקש ממנו "לסבול במתינות את הדעות המתנגדות ואם כי אינן כדעתנו, הרי אין דעות בני האדם שוות". אחד העם ענה לו בכבוד רב במאמר "דברי שלום" בעיתון "המליץ".
לאחר הקונגרס הציוני הראשון הצטרף אל הציונות המדינית של בנימין זאב הרצל.
בשנת ה'תרמ"ח התמנה לרבה של וולקוביסק, ובתפקיד זה כיהן עד לפטירתו. נפטר בפתאומיות בח' בכסלו ה'תרנ"ט, 22 בנובמבר 1898, ימים ספורים לאחר שובו מוועידה ציונית בווילנה.
אריאל קלנר

ביוגרפיה

קלנר נולד ביולי 1980 בחיפה למשפחה חילונית. הוא הבכור מבין שלושה אחים. את לימודי התיכון עשה בבית הספר הריאלי בעיר. בצבא שירת כחובש קרבי בגולני.
לאחר שירותו הצבאי למד לתואר BSc בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ובהמשך גם סיים למד לתואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת חיפה.
עד כניסתו לכנסת עבד כמנהל פרויקטים בחברת הי-טק מובילה בחיפה.
קלנר נשוי, ואב לארבעה. מתגורר בחיפה.

פעילות ציבורית

כבר כנער, הצטרף קלנר למטה למען ארץ ישראל בחיפה והשתתף במחאות נגד הסכמי אוסלו. בהיותו סטודנט, היה ממייסדי התא הכתום בטכניון ופעל נגד תוכנית ההתנתקות.
כסטודנט היה ממקימי התא הכתום בטכניון לעצירת תוכנית ההתנתקות, ונחשב כדמות שעסוקה יותר בענייני התיישבות ואידאולוגיה מאשר בעניינים מוניציפליים.
ב-2013 הקים את 'חזון לאומי – המרכז למנהיגות ציונית' אשר הוא עומד בראשו כיום, אשר שם לו מטרה לעצב את מנהיגות דור העתיד ברוח יהודית-ציונית-לאומית. עיקר הפעילות של הארגון היא עם סטודנטים אשר נפגשים מדי שבוע להרצאות, סדנאות וסיורים מתוך פרספקטיבה לאומית-שמרנית-ליברלית. תוכניות הארגון מופעלות בחיפה ובתל אביב.

פעילות פוליטית

בשנת 2014 נבחר קלנר ליו"ר נשיאות ועידת צעירי הליכוד ולחברות במזכירות התנועה. קלנר הוא יו"ר נשיאות ועידת צעירי הליכוד וממייסדי פורום 'דרור בליכוד' – קבוצה אשר קמה בתוך הליכוד, לאחר עזיבתו של ח"כ לשעבר משה פייגלין במטרה לאגד את הכוחות האידאולוגים השואפים לקדם את ערכי התפיסה היהודית להנהגת המדינה. כמו כן, קלנר פעיל במספר ארגונים חוץ-פרלמנטרים נוספים כגון – הר הבית, חומש תחילה ועוד. בבחירות האחרונות לוועידה נבחר לחבר מרכז, לאחר שניצח במחוז עמק יזרעאל את מי שהיה יועץ רה"מ דאז – שלום שלמה. ביוני 2018 נבחר למזכירות הליכוד מטעם מחוז חיפה.
בפברואר 2019 התמודד בבחירות הפנימיות ברשימת הליכוד לכנסת ה-21 לנציג מחוז חיפה, לאחר שגבר על ארבעה מתמודדים אחרים. הוא הוצב במקום ה-34 ברשימת המפלגה ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-37 ברשימת "הליכוד" ולא נבחר לכנסת.
אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך

ביוגרפיה

אלאונורה נולדה ב-13 באפריל 1662 בפרידוואלדה, ליוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך וליוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, בתם של ארנסט, רוזן זיין-ויטגנשטיין ולואיזה יוליאנה, רוזנת ארבאך.
ב-4 בנובמבר 1681 התחתנה אלאונורה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1686 מת בעלה יוהאן פרידריך, ובנו כריסטיאן אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ירש את נחלותיו ותאריו. לאחר מות בעלה עברה אלאונורה עם ילדיה לקריילסהיים, שם חיה בעוני ובדחקות. זמן קצר לאחר מכן עברה אלאונורה להתגורר באייזנך, בעוד ילדיה נשלחו לברלין, שם שהו תחת חסותו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
ב-17 באפריל 1692 התחתנה אלאונורה בשנית עם יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ועברה יחד עם ילדיה להתגורר בדרזדן. החתונה נערכה על פי דרישת אמו של יוהאן גאורג, כביכול על מנת להביא יורש לגיטימי לעולם, אולם כוונתה הייתה לסיים את הקשר בין יוהאן גאורג למגדלנה זיבילה מניידשוץ, שהייתה לכאורה בתו של יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה מפילגשו. מיד לאחר החתונה עזב יוהאן גאורג את אלאונורה, ועבר לגור עם פילגשו שאף ילדה לו את וילהלמינה מריה פרדריקה מרכליץ. יוהאן גאורג שרצה להתחתן רשמית עם פילגשו, ניסה לרצוח את אלאונורה, אולם נחסם על ידי אחיו פרידריך אוגוסט, שאף נהיה נכה כתוצאה מכך. בעקבות כך עברה אלאונורה להתגורר בפרצש, מחשש לחייה וחיי ילדיה.
בשנת 1694 חלתה פילגשו במחלת האבעבועות השחורות ומתה כתוצאה מכך, וזמן קצר לאחר מכן חלה בכך אף יוהאן גאורג ומת, ואחיו פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו. פרידריך אוגוסט התיר לאלאונורה להתגורר בפרצש עם ילדיה, ושם היא חיה עד מותה ב-9 בספטמבר 1696. לאחר מותה נשלחו ילדיה לאנסבך, שם היו תחת חסותו של אחיהם החורג גאורג פרידריך השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך. מאוחר יותר עברה בתה קרולינה מברנדנבורג-אנסבך להתגורר בברלין, שם הייתה תחת חסותם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואשתו סופיה שרלוטה מהנובר, שהייתה ידידה קרובה של אלאונורה, ובשנת 1705 היא התחתנה עם ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
ג'האנסי

דפוסי אקלים

עונת החורף בג'האנסי משכה מסביבות אוקטובר עד סוף פברואר, עונת האביב נמשכת מסוף פברואר ועד אפריל, ועונת הקיץ נמשכת מאפריל עד סוף יוני. עונת המונסון מתחילה לרוב בשבוע השלישי של יוני (אם כי זה משתנה מעט משנה לשנה) ומסתיימת לרוב בשבוע האחרון של ספטמבר. ממוצע הגשמים עבור העיר הוא כ-900 מ"מ בשנה אשר יורדים כמעט אך ורק במהלך שלושה וחצי החודשים של המונסון. בעוד שבקיץ ישנם טמפרטורות גבוהות במיוחד (עד 47 מעלות צלזיוס במהלך מאי), בחורף הטמפרטורות יכולות להגיע ל־0-1 מעלות צלזיוס.
פארק ולנטיינז

הקמת הפארק

הפארק הוקם בשטחי אחוזת ולנטיינז שהייתה קיימת במקום החל משנות ה-90 של המאה ה-17. בסוף המאה ה-17 נבנה במקום בית האחוזה. 
השטחים הפרטיים נתרמו לרובע בשנת 1898 ושטחים נוספים נרכשו עד שנות ה-20 של המאה ה-20, העיקריים שבהם - שטחי אחוזת קרנברוק (Cranbrook Estate) המצוייה מערבית לאחוזת ולנטיינז, אשר בשנת 1899 הוצעה למכירה במטרה שיבנו עליה שכונות מגורים, ועיריית אילפורד רכשה את השטח במטרה להפוך אותו לפארק ציבורי לאוכלוסיית הרובע.
כיפוף עץ

כיפוף עץ הוא מגוון של טכניקות, עתיקות ומודרניות, המאפשרות עיבוד עץ, על ידי הרטבתו במים וכיפופו, ליצירת חפצי עץ מכופף כגון כיסאות ורהיטים, חביות, גלגלי-עץ וכלי-שיט.
כיפוף העץ מביא במקרים רבים לתוצר חזק יותר ועמיד בלחצים מאשר תוצר זהה אשר הורכב ממספר פיסות עץ. כמו כן, כיפוף עץ מאפשר שימוש חסכוני יותר בעץ יקר, מכיוון שחיתוך לוחות-עץ גדולים להרכבת צורה נדרשת מותיר אחריו כמות מסוימת של פסולת-עץ.

כיפוף בקיטור

טכניקה עתיקה זו מאפשרת כיפוף רצועות ולוחות של עץ על ידי הרטבה וחימום בתיבת קיטור. חימום העץ והרטבתו באדי מים (קיטור) מביאים אותו למצב בו הוא גמיש יותר מעץ יבש ומאפשרים לכופפו בתוך מסגרת-ברזל לצורה הרצויה. זוויות הכיפוף שניתן להשיג בשיטה זו מוגבלות ככל שעובי העץ גדל ולא כל סוגי העץ ניתנים לכיפוף בשיטה זו. כמו כן, כיפוף העץ עלול להקטין את מידת קשיותו וליצור אזורי-לחץ בהם נוטה העץ להישבר ביתר קלות.
תיבת קיטור היא כלי קיבול מוארך ואטום המשמש לאידוי קורות עץ על מנת לכופפן.
תיבות הקיטור הגדולות ביותר משמשות לאידוי קורות עץ המשמשות בבניית הגוף של כלי-שיט.

כיפוף בחום

כיפוף בחום של גליונות-עץ דקים נעשה באמצעות הרטבתם ושימוש ב"מגהץ" לעיצובם בעיקולים וצורות שונות. בתהליך זה, לוחות העץ מונחים להשריה במים למשך פרק-זמן המשתנה בהתאם לסוג העץ ודרגת הקושי שלו. לאחר שהעץ ספוג במים, הוא מהודק על משטח פלדה בדוגמה הרצויה ומגהץ חם מוצמד אליו ומייבש אותו.
טאניס

טאניס (מיוונית עתיקה - Τάνις ופירושו גומא) בערבית קרוי המקום סאן אל-חג'ר (בתעתיק מדויק - צאן אל-חג'ר صان الحجر), הוא שמה של העיר המצרית העתיקה דג'אנט שהייתה בירת מצרים מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד המאה השמינית לפנה"ס. העיר נמצאת בצפון מזרח הדלתה של הנילוס, במקום בו הייתה זרוע של הנילוס שנקראה "הזרוע הטאניתית", שמזה שנים רבות אינה זורמת עוד. יש המזהים את העיר עם "צוען" המופיעה במקרא.

היסטוריה

טאניס נוסדה בסוף תקופת השושלת העשרים של פרעוני מצרים, בסוף תקופת "הממלכה החדשה" (המאה ה-11 לפנה"ס) והפכה לבירתה של צפון מצרים במהלך שלטון השושלת העשרים ואחד, באמצע המאה ה-11 לפני הספירה. הייתה זו עירו של הפרעה סמנדס מייסד השושלת ה-21. במהלך תקופת שלטון השושלת ה-22 נותרה טאניס כבירתה הפוליטית של מצרים, אם כי לעיתים היו נוסדות שושלות יריבות ששלטו מערים אחרות במצרים העליונה. העיר נותרה כמרכז מסחרי ואסטרטגי חשוב עד למאה השישית לספירה, בה עמדה בסכנת הצפה ממימי אגם מנזלה. בתקופה זו ניטשה העיר, ותושביה ייסדו בסמוך לה את העיר טניס.

ממצאים ארכאולוגיים בעיר

העיר מוזכרת לראשונה בימי השושלת ה-19 אך בשטח לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים הקודמים לתקופת השושלת ה-20 בעיר נמצאים שרידיהם של מספר מקדשים, לרבות מקדש מרכזי המוקדש לאמון, בו התגלה ספינקס עשוי מגרניט המוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, ועיר מתים חשובה מתקופת הביניים השלישית. רבות מהאבנים ששימשו לבניית העיר טאניס באו מהעיר הקדומה פר-רעמסס, עובדה שיצרה בתחילה בלבול אצל הארכאולוגים.
בעיר נמצאו קבריהם של שלושה פרעונים מהשושלות ה-21 וה-22 ששרדו דורות של שודדי קברים, ונתגלו בשנים 1939 ו-1940 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה , וכללו ממצאים מרשימים מזהב, ולאפיס לאזולי, לרבות מסכות הקבורה המוזהבות של פרעונים אלו.
האתר נחפר לראשונה בין השנים 1860–1880 על ידי אוגוסט מארייט. בשנת 1866 ביקר במקום האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס במסגרת משלחת. הוא מצא בעיר את צו קנופוס, כתובת מתקופת תלמי השלישי, דו-לשונית הכתובה בשלושה סוגי כתב. חפירה נוספת נערכה ב- 1884 על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי.
האלים העיקריים להם סגדו בני העיר היו אמון, רעייתו מות וילדם חונסו. מערכת אמונה זהה התקיימה גם בתבאי ולכן יש ארכאולוגים המכנים את העיר "תבי הצפונית".

זיהוי מקראי

יש המזהים את העיר עם העיר "צֹעַן", המוזכרת מספר פעמים במקרא כבירת מצרים, בין היתר בפסוק "אך אולים שרי צען חכמי יועצי פרעה" (ישעיה י"ט), בתרגום השבעים ובתרגום אונקלוס מתורגם השם לטאניס והשם השתמר גם בשמה הערבי של העיר "צאן" (صان), פלינדרס פיטרי שחפר בה היה הראשון שהציע לקשר את התל לצאן וטאניס.
כעיר מרכזית בעולם הקדום שימש יסוד העיר כנקודת יחוס לאירועים שונים ובניהם יסוד העיר חברון ""וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב וַיָּבֹא עַד חֶבְרוֹן וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק וְחֶבְרוֹן שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה לִפְנֵי צֹעַן מִצְרָיִם." (במדבר, יג, כב). גם אסטלה מימי רעמסס הראשון שנתגלתה בצאן אל חגר מציינת "ארבע מאות שנה לבנין צוען", וכנראה הכוונה לאותו תאריך.

שודדי התיבה האבודה

העיר הוצגה בסרט שודדי התיבה האבודה כמקום בו, כביכול, הוסתר ארון הברית. התיאור של העיר בסרט היה שגוי, במיוחד בטענה כי זו, כביכול, הושמדה בסופת חול לאחר שובו של פרעה שישק ועמו ארון הברית, ולא נתגלתה שוב, אלא על ידי משלחתם של הנאצים שחפרה במקום בשנת 1936 בחיפוש אחר ארון הברית. למעשה החפירות במקום החלו כבר בתחילת המאה ה-19, והעיר הייתה מיושבת עוד מאות שנים לאחר זמנו של שישק.