google/wiki40b huggingface dataset:
פרנסואה-אדריאן בואלדייה

חייו

בואלדייה נולד בעיר רואן אשר בנורמנדיה. את לימודיו המוזיקליים החל בלימוד נגינה בעוגב אצל נגן העוגב בקתדרלה ברואן. בגיל 18 חיבר את האופרה הראשונה שלו לליברית של אביו. האופרה זכתה להצלחה מקומית. בואלדייה ניסה להקים ברואן קונסרבטוריון אך כשלא עלה הדבר בידיו, עבר לפריז בימי הטרור של המהפכה הצרפתית. בואלדייה המשיך לחבר אופרות קומיות ובשנת 1800 זכה בהצלחה עם האופרה "הכליף מבגדד". הוא נתמנה למורה לפסנתר בקונסרבטוריון של פריז והשתלם בקומפוזיציה אצל לואיג'י כרוביני.
בשנת 1803 עבר לסנקט פטרבורג ושימש כמנצח ו"מלחין החצר" של הצאר. בתקופה זו המשיך לחבר אופרות. בשנת 1812 חזר לפריז ולאחר ששקל בדבר, החליט לדחות את הצעותיו הנדיבות של הצאר ומסר כתב התפטרות רשמי ממשרתו ברוסיה.
לאחר שובו חזר לפריז המשיך בחיבור אופרות, שרובן נשכחו. בשנת 1825 העלה את האופרה המפורסמת ביותר שלו - "הגברת הלבנה" (La Dame Blanche) המבוססת על שתי יצירות של וולטר סקוט: "המנזר" ו-"גאי מנרינג". האופרה מוצגת בכל רחבי העולם עד ימינו. בואלדייה שילב בה שירי עם סקוטיים. הוא נתמנה לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של פריז והמשיך לחבר אופרות, שלא זכו לאותה הצלחה.
מהפכת יולי, שהתרחשה ב-1830 נגד בית בורבון, גרמה לפשיטת רגל של האופרה קומיק ושל בואלדייה. הוא איבד בהדרגה את כושר הדיבור, כנראה כתוצאה מסרטן הגרון. כדי לחלצו מעוני, קבע לו אדולף תייאר קצבה ממשלתית בסך 6,000 פרנק. ב-25 בספטמבר 1834 הופיע בפומבי בפעם האחרונה, בהצגת הבכורה של Le chalet. מאת אדולף אדם. בדרך זו העביר באלגנטיות את שרביט הניצוח לתלמידו המבריק. הוא נפטר ב-1834. לבו נטמן ברואן, בקבר שעיריית רואן מימנה, ואילו גופו נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
בואלדייה היה חבר במסדר הבונים החופשיים, בלשכה הפריזאית "אמנויות וידידות", נוסף לחברותו בלשכת "פלשתינה" (בסנקט פטרבורג). כמו כן היה חבר כבוד בלשכת "ידידים שהתאחדו מחדש", גם היא בסנקט פטרבורג.
מבין יצירותיו התזמורתיות של בואלדייה היה גם הקונצ'רטו לנבל ולתזמורת בדו מז'ור, שנחשב יצירת מופת ברפרטואר של נגני נבל.
בורגווארד B 611

בורגווארד B 611

דגם ה-"בורגווארד B 611" נבנה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1957–1961.
סך הכול יוצרו 14,748 יחידות.
קוריום

שימושים

עדיין לא נמצאו שימושים ממשיים לקוריום, אך משערים שישמש את החוקרים במחקר גרעיני בעתיד. הוא גם מצוי הרבה ביצור של גשרים ועוזר למציאת זהב. איזוטופ קוריום יכול לשמש גם כרדיו–איזוטופ המפיק אנרגיה שהאדם יכול להשתמש בה, ²⁴²Cm מפיק כ-120 ואט אנרגיית חום לגרם, אך זמן מחצית החיים הקצר שלו לא הופך אותו למקור אנרגיה לטווח הארוך.
²⁴³Cm בעל זמן מחצית חיים של 30 שנה מפיק בערך 1.6 ואט לגרם, אך בשל קרינת הגמא וקרינת הבתא שהוא מפיק הוא נהפך ממקור אנרגיה יעיל בפוטנציה לרעל מסוכן.

תרכובות

לקוריום מעט תרכובות.
בין התרכובות המעטות נמצאו קוריום דו חמצני (CmO₂), קוריום שלוש-חמצני (CmO₃),
קוריום שלוש-ברומי (CmBr₃), קוריום שלוש-כלורי (CmCl₃), קוריום ארבע-פלואורי (CmF₄) וקוריום ארבע-יודי (CmI₄)

איזוטופים

איזוטופ ²⁴⁸Cm סונתז רק בכמות של מיליגרמים, אבל איזוטופים אחרים, 242 ו-244, סונתזו בכמויות של כמה עשרות גרמים שעזרו לקבוע את תכונות החומר על ידי ניסויים.
שבר יסודי

שבר יסודי (ידוע גם כשבר יחידה, או שבר אוניטרי מהמונח האנגלי unit fraction) הוא מספר רציונלי הנכתב בצורת שבר, שבו המונה שווה ל-1 והמכנה הוא מספר טבעי. שבר יסודי הוא לפיכך ההופכי של מספר טבעי, וצורתו 
. דוגמאות לשבר יסודי הן , , , , וכיוצא באלה.
כל מספר רציונלי  ניתן לייצוג כסכום סופי של שברים יסודיים שונים, באינסוף דרכים שונות.

ארבע פעולות החשבון

תוצאת ההכפלה של שברים יסודיים היא שבר יסודי: . לעומת זאת, פרי חיבור, חיסור או חילוק של שברים יסודיים, לא יהיה תמיד שבר יסודי.

סכומים סופיים של שברים יסודיים

ניתן ליצג כל מספר רציונלי חיובי כסכום של שברי יחידה, במספר דרכים שונות. לדוגמה,
.
בדומה ליוונים הקדמונים שלא קיבלו את קיומם של מספרים אי-רציונליים, המצרים הקדמונים לא הכירו בקיומם העצמאי של שברים כלליים. במקום זה, הציגו את כל השברים שלהם כסכום של שברים יסודיים. לכן, מספרים רציונליים המוצגים כסכום של שברים יסודיים שונים נקראים שברים מצריים. אפילו בתקופתנו ישנה התעניינות בניתוח שיטותיהם וסיבותיהם של הקדמונים להעדפת ובחירת יצוג אחד על-פני אחר, ולחישובים שעשו עם יצוגים כאלה. גם לתורת המספרים המודרנית יש עניין רב בשברים מצריים; כך למשל השערת ארדש-גראהם והשערת ארדש-שטראוס עוסקות בסכומים של שברים יסודיים, כך גם ההגדרה של מספרים אור-הרמוניים.
בתורת החבורות הגאומטרית, חבורות משולש ממוינות לאוקלידיות, כדוריות והיפרבוליות בהתאמה לשאלה האם סכום מותאם של שברים יסודיים שווה, גדול או קטן מ-1.

מטריצות של שברים יסודיים

מטריצת הילברט היא המטריצה שאיבריה נתונים על ידי הנוסחה
.
למטריצה התכונה המעניינת שכל האיברים במטריצה ההופכית שלה הם מספרים שלמים. באופן דומה, המתמטיקאי ריצ'רדסון הגדיר מטריצה שאיבריה נתונים על ידי הנוסחה
,
כאשר  מסמל את האיבר ה-i-י בסדרת פיבונאצ'י. באופן אנלוגי הומוריסטי, הוא מכנה את המטריצה הזו "מטריצת פילברט", והיא בעלת אותה התכונה המעניינת של מטריצת הילברט.

שברים יסודיים בהסתברות וסטטיסטיקה

בהתפלגות האחידה הבדידה, כל ההסתברויות הן שברים יסודיים שווים.
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל)

כדורגלן השנה בכדורגל האנגלי הוא פרס עונתי המוענק על יד התאחדות שחקני הכדורגל באנגליה ובוויילס לשחקן הטוב ביותר בליגה האנגלית.

רשימת הזוכים

הזוכים בתואר משנת 1974:
יאיר פרחוב

ביוגרפיה

יאיר הוא בנו של יבגני פרחוב.
בשנת 2016, בגיל 14, השתתף באליפות ישראל. 
בשנת 2017 קיבל דרגת אמן פיד"ה.
מייצג את מועדון השחמט צפריר הובר רחובות בליגה הלאומית.
מתגורר בבני עייש.
GP

GP‏ - GP Industries Limited - היא חברה מהונג קונג המתמחה בייצור סוללות ושאר אמצעים אלקטרונים.
החברה שייכת לקבוצת Gold Peak Industries (Holdings) Limited שנוסדה בשנת 1964 ונסחרת בבורסה לניירות ערך בהונג-קונג משנת 1984. החברה החלה דרכה בייצור סוללות ליתיום. עם השנים התרחבה פעילותה של החברה וכיום היא מייצרת, בין השאר, מצברים לרכבים, וסוללות.
החברה מעסיקה כ-8,100 איש ונסחרת בבורסה לניירות ערך של סינגפור משנת 1995.
נכון לשנת 2014 הייתה לחברה המובילה בשוק הסוללות בישראל, עם נתח שוק של כ- 40%
ב-2016 היו הכנסות החברה כ-1 מיליארד דולר הונג קונגי עם רווח נקי של כ-30 מיליון דולר הונג קונגי.
לורי פני

תחילת דרכה

פני נולדה בלונדון. היא ממוצא אירי, יהודי ומלטזי, ומתארת את עצמה כ"ילדתם האתאיסטית של יהודים וקתולים לשעבר". היא גדלה בברייטון ולוז, והתאשפזה בשל אנורקסיה בגיל 17.
פני השלימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת אוקספורד ב-2008. בעת לימודיה, היא הצטרפה ללהקת בורלסק, והופיעה בהפקות דרמה חובבניות במועדון באוניברסיטה. לאחר התואר, היא השלימה תעודה לאומית בעיתונאות.

קריירה

הבלוג של פני, "פני רד", הושק בשנת 2007 והיה מועמד לפרס אורוול ב-2010. היא החלה את הקריירה שלה בתור כתבת במגזין One in Four ולאחר מכן עבד בתור עיתונאית ועוזרת-עורכת בעיתון הסוציאליסטי Morning Star. היא כתבה טורים ומאמרים עבור מספר פרסומים, ויש לה טור בכתב העת New Statesman והיא גם תורמת קבועה בעיתון "הגרדיאן".
באפריל 2011 אירחה פני את התוכנית של ערוץ 4 "Cashing In on Degrees", והופיעה גם בתוכנית האקטואליה הסטירית של אותו ערוץ, 10 O'Clock Live, וב- Newsnight של BBC2.
באוקטובר 2012 היא הפכה גם לעורכת תורמת ב-New Statesman.
פני כתבה את הספרים Meat Market: Female Flesh Under Capitalism (שוק הבשר: בשר נשים תחת הקפיטליזם, 2011) ו-Penny Red: Notes from a New Age of Dissent (פני רד: הערות מעידן חדש של התנגדות, 2011). ב-Meat Marketהיא תוקפת את הפמיניזם הליברלי, אשר היא מתארת כמחבק את צרכנות הבחירה המוצעת על ידי הקפיטליזם כמסלול לשחרור נשים. Penny Redהיה מועמד לפרס הבכורה של Bread and Roses (לחם ושושנים) להוצאה לאור רדיקלית ב-2012. ספרה Unspeakable Things: Sex, Lies and Revolution (דברים שבל יתוארו: סקס, שקרים ומהפכה) יצא בחודש יולי 2014. זמן קצר לאחר מכן, פני דיווחה שהיא הייתה נתונה ל "זרם של התעמרות סקסיסטית ואנטישמית" בעקבות הפרסום של הספר.
פני נבחרה על ידי אתר החדשות Truthdig כ-"Truthdigger (כורה האמת) של השבוע" לשבוע של 25 נובמבר 2011. ב-2012, כלל אותה המגזין Tatler ברשימת הטופ 100 'האנשים החשובים'. בחודש אוקטובר 2012, דירג העיתון "דיילי טלגרף" את פני במקום 55 ברשימת השמאלנים המשפיעים ביותר בבריטניה, ודיווח כי היא "ללא ספק האישה הקולנית והשנויה במחלוקת ביותר של השמאל הרדיקלי". באפריל 2014 הוכרזה פני כעמיתה בתוכנית נימן הבינלאומית באוניברסיטת הרווארד.
באוגוסט 2015 הביעה פני תמיכה במועמדותו של ג'רמי קורבין בבחירות למנהיגות מפלגת הלייבור. היא כתבה: "קורבין נבחר שוב ושוב על ידי אנשי צפון איזלינגטון באופן עקבי מאז 1983, וכמו ברני סנדרס בארצות הברית, נראה מופתע כמו כולם שהוא פתאום קוצר את הפירות של חיים שלמים של דבקות בעקרונות..."
בינואר 2018, הגיבה פני למחלוקת שקמה סביב ג'יימס דאמור, מהנדס שפוטר מ-Google לאחר שפרסם מניפסט הקובע שנשים פחות מוצלחות מגברים בתחומים טכנולוגיים, וקראה למזכר המפורסם שלו "סקסיסטי באופן מפוצץ", ותמכה בפיטוריו כאקט של "הגינות בסיסית".
במרץ 2018 פרסמה פני מאמר בשם "Who Does She Think She Is" (מי היא חושבת שהיא) באתר Longreads.com. המאמר מפרט את הניסיון שלה עם שנאת נשים והשנאה המופנית כלפי נשים באינטרנט.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד

בצעירותו

סולטאן בן סלמאן אאל סעוד נולד בריאד, ערב הסעודית ב-27 ביוני 1956. הוא בנו השני של סלמאן, מלך ערב הסעודית מאשתו הראשונה, סולטנה בנת טורקי א-סודיירי (שנפטרה ביולי 2011). מנישואי סלמאן וסולטנה נולדו ארבעה בנים ובת. אחיו הבכור פהד, נפטר ב-2001 מאי ספיקת לב, ואחיו השלישי אחמד נפטר מהתקף לב ב-2002.
בן סלמאן אאל סעוד למד בריאד בצעירותו. הוא עבר לארצות הברית ללימודים גבוהים, למד תואר ראשון בתקשורת המונים באוניברסיטת דנבר.
בשנת 1999, סיים תואר שני במדעי החברה ומדעי המדינה מאוניברסיטת סירקיוז.

כטייס

בן סלמאן אאל סעוד למד בקורס טיס אזרחי בארצות הברית של הרשות התעופה הפדרלית בשנת 1976.
בן סלמאן אאל סעוד שירת חיל האוויר המלכותי הסעודי החל משנת 1985 ועד שנת 1996, כשהוא פרש בדרגת לוטננט קולונל.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד צבר למעלה מ-5000 שעות טיסה על מגוון מטוסים אזרחיים וצבאיים, דאונים ומסוקים, כולל ניסיון בטיסות מעל אזורים הררים ומדבריים.
בשנת 2005 קיבל רישיון טיס אזרחי צרפתי.

איגוד חוקרי החלל

בשנת 1985 בן סלמאן אאל סעוד היה ממקימי איגוד חוקרי החלל (Association of Space Explorers) (ASE), איגוד המאגד את כל אלו אשר טסו מעל גובה של 100 ק"מ, ובינם אסטרונאוטים, קוסמונאוטים ותיירי חלל. הוא נחשב לחבר מיוחד במסגרת הארגון, והיה חבר בדירקטוריון של האיגוד במשך כמה שנים.
ב-1985, הוא היה מעורב בהקלטת מסר ששודר בערוץ MTV במהלך קונצרט לייב אייד, במטרה לאסוף כספים לסיוע לנפגעי הרעב באתיופיה. במסגרת ההקלטה הוא הזכיר את טיסתו לחלל, והיה אחד מ-33 משתתפים בולטים ובינם סזאר צ'אבס, קורטה סקוט קינג, קרל סייגן, וג'סי ג'קסון.

משפחתו

סולטאן בן סלמאן נשוי לנסיכה חיפה, בתו של הנסיך סעוד בן פייסל, שהיה שר החוץ של ערב הסעודית למעלה יותר מ-30 שנה. יש להם שלושה ילדים. הבן שלו, סלמן (נולד ב-1990), למד באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד ובאוניברסיטת אוקספורד הבת שלו (ילידת 1994) גם היא למדה באוניברסיטת סנט אנדרוז
קבר יריחו

"קבר יריחו" (באנגלית: Jericho Tomb) הוא כינויו של קבר כנעני המתוארך לבין השנים 1800-1700 לפנה"ס, שהתגלה בקרבת העיר יריחו. כיום, מוצג הקבר במוזיאון הבריטי בלונדון.
הקבר התגלה בחפירה ארכאולוגית שנערכה בשנת 1952 בראשות קתלין קניון, מטעם בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, חשפה מספר קברים בעלי מאפיינים משותפים ובהם שימוש במדפי סלע חצובים ובחללי קבורה תת-קרקעיים. בתקופת הברונזה התיכונה שימש הקבר בשימוש משני לקבורה של שבעה אנשים. בקבר, כמו בקברים נוספים מן האזור, נשמרו פריטים אורגניים ובהם שולחן עץ בגובה של 42 ס"מ וברוחב של 142.8 ס"מ, המעיד על איכות אמנותית גבוהה של היוצר.
ירח של נייר

תקציר עלילת הסרט

סצנת הפתיחה מפגישה בין הנוכל מוזס פְּרֵיי (ראיין אוניל) לבין הילדה בת ה-9 אָדי לוגינס (טייטום אוניל) בהלווייתה של אמה. משתתפי ההלוויה חושדים כי מוזס הוא אביה של אדי, ועל אף הכחשתו הוא מסכים להסיע אותה לבית דודתה אשר בסנט ג'וזף, מיזורי. בדרכם עוצר מוזס במשרדו של מר רובינסון (נובל וילינגהם), אשר אחיו דרס בשוגג את אמה של אדי וגרם למותה. מוזס מאיים על מר רובינסון שיתבע את אחיו, ומשכנע אותו לשלם פיצוי על סך מאתיים דולר. אדי שומעת את השיחה, ולאחר שמוזס מוציא חצי מהסכום על תיקון רכבו, היא דורשת ממנו את כל הסכום שקיבל. מוזס ואדי מסכמים ביניהם שהחוב יוחזר לאחר שתעזור לו לגייס מחדש את הסכום המגיע לה.
במהלך נסיעתם המשותפת נחשפת שיטת "עבודתו" של מוזס: הוא מבקר בבתים של אלמנות טריות, ומספר להן כי מכר לבעלן המנוח תנ"ך יוקרתי בטרם נפטרו והספיקו לשלם. מוזס מוכר להן את התנ"ך שהוזמן, לכאורה, עם הקדשה אישית אותה טבע בעצמו על תנ"ך פשוט וזול. כאשר אדי מתחילה לשתף פעולה עם המזימה ומציגה עצמה בפני האלמנות כבתו של מוזס, היא מתגלה כנוכלת בעלת ביטחון רב ועוזרת למוזס למכור את התנ"כים בהצלחה יתרה.
באחד הלילות, נשבה מוזס בקסמה של רקדנית אירוטית בשם טריקסי דילייט (מדלין קאן), ומזמין אותה ואת המשרתת הצעירה שלה, אימוג'ן (פי. ג'יי. ג'ונסון), להצטרף אליהם במסעם. לאחר שאדי מגלה כי מוזס בזבז את כספם בקניית מכונית חדשה על מנת להרשים את טריקסי, היא מגבשת מזימה אשר מפרידה בין מוזס לבת זוגו הטרייה: היא מזמינה פקיד בבית המלון בו הם שוהים לחדרה של טריקסי, ומיד לאחר מכן שולחת לשם גם את מוזס שמוצא את השניים מקיימים יחסי מין. מוזס הנרגז עוזב את טריקסי ואימוג'ן, ויחד עם אדי ממשיכים השניים בדרכם.
במהלך שהותם בבית מלון בקנזס, גונבים מוזס ואדי בקבוקי ויסקי ממבריח משקאות חריפים בשם ג'ס הארדין (ג'ון הילרמן), ומוכרים לו אותם בחזרה. לרוע מזלם, אחיו של הארדין, גם הוא בגילומו של הילרמן, הוא השריף המקומי אשר עוצר אותם במהרה. בערמתה הרבה, מצליחה אדי להחביא את כספם ולחלץ אותם מבית המאסר, ממנו בורחים השניים למדינת מיזורי. השריף הארדין ועמיתיו מוצאים את מוזס בסופו של דבר, אך מאחר שאינם רשאים לעצור אותו מחוץ לתחום שיפוטם, הם מכים ושודדים אותו. בסיקוונס האחרון של הסרט מסיע מוזס את אדי לבית דודתה וממשיך בדרכו לבד, אך אדי בורחת מהבית, חוזרת בריצה לרכבו התקוע של מוזס ומצטרפת אליו בטענה ש"הוא עדיין חייב לה מאתיים דולר".

הפקה

בשלבי ההפקה הראשונים של הסרט נקשר אליו שמו של הבמאי ג'ון יוסטון, ובתפקידים הראשיים היו אמורים לככב פול ניומן ובתו נל. לאחר שיוסטון וניומן עזבו את הפרויקט לטובת עבודתם המשותפת בסרט "במלכודת החופש", נבחר פיטר בוגדנוביץ' לביים את הסרט. בוגדנוביץ', אשר ביים שנה קודם לכן את ראיין אוניל בסרטו "מה נשמע, דוק?", הזמין את בתו בת ה-8 של אוניל, טייטום, להיבחן לתפקיד "אדי" על אף שהייתה חסרת כל ניסיון משחק.
שם הספר המקורי עליו מתבסס תסריט הסרט, "אדי פריי", לא מצא חן בעיני בוגדנוביץ' שהתקשה למצוא שם חלופי לסרט. בזמן שבחר פסקול לסרט, נתקל בשיר "It's Only a Paper Moon" (אשר נכתב בשנת 1933 על ידי הרולד ארלן, יפ הרבורג ובילי רוז), ופנה אל חברו אורסון ולס לשאול בעצתו בנוגע לשם "Paper Moon". תגובתו של ולס להצעת השם הייתה "זהו שם טוב כל כך, עד שאין צורך לצלם את הסרט. מספיק לפרסם רק את השם". לאחר בחירת השם הוסיף בוגדנוביץ' סצנה בה מצטלמת אדי על גבי "ירח של נייר" על מנת לקשר את העלילה לשם הסרט ולקבל את אישור האולפן לשם זה.
רובי שפירא

ביוגרפיה

שפירא נולד בקריית חיים, לאב שהיה גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הפועל חיפה. אחיו, יוסי, שהיה אוהד הקבוצה אף הוא, נפטר ממחלת הסרטן, עובדה שתרמה רבות להחלטתו של שפירא לתמוך במועדון, בין היתר כצעד להנצחת זכרו של אחיו ולאהבתו למועדון. בשנת 1980 עבר עם משפחתו לניגריה שבמערב אפריקה, ובמהלך שנות ה-80 התעשר מניהול בתי קירור לדגי מאכל והפך לאיש עסקים מצליח. 
בתחילת שנות ה-90 חזר עם משפחתו לחיפה, ובמקביל המשיך לנהל את עסקי הדגים בניגריה. בעונת 1991/1992 החל לסייע כלכלית ובאופן אנונימי לקבוצת הפועל חיפה, שעלתה בסיום אותה העונה לליגה הראשונה. בעונת 1993/1994 רכש שפירא את הקבוצה מידי ההסתדרות. הוא השקיע ברכישת שחקנים בולטים, לרבות ראובן עטר, טל בנין וג'ובאני רוסו, במטרה לזכות בתואר אליפות ראשון בתולדות המועדון. הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשזכתה בתואר האליפות בעונת 1998/1999 בהדרכת המאמן אלי גוטמן.
בתחילת עונת 1999/2000 החל שפירא לרכוש שחקנים לחיזוק הקבוצה לקראת התמודדותה במוקדמות ליגת האלופות. בקיץ 2001 פורסם כי שפירא החליט להפחית את השקעתו במועדון בצורה משמעותית. תקציב המועדון צומצם, עסקאות רכש שהיו מתוכננות בוטלו והשחקנים המובילים שוחררו. עם הזמן התברר כי מצבו הכלכלי של שפירא הדרדר וכי הוא נתון בחובות ועסקיו על סף פשיטת רגל. נכסי המועדון ובהם כרטיסי השחקן של כמה מהשחקנים הבולטים בקבוצה שועבדו לחברת דיג הולנדית לה היה חייב שפירא כספים. התקשורת המקומית בחיפה לא ראתה בעין יפה את ההשקעה ההולכת ופוחתת בקבוצה וביקרה אותו בחריפות באמצעי התקשורת השונים. ב-14 בדצמבר 2001, התאבד שפירא ביריה מרובהו האישי בביתו שבניגריה.

חיים אישיים

שפירא היה נשוי לרחל ואב לשלושה.

מותו

הובא למנוחות בחיפה ב-17 בדצמבר 2001, לאחר שארונו הוצב ביום ההלוויה באצטדיון קריית אליעזר.
כיום קרויה קבוצת הנוער של הפועל חיפה על שמו ("הפועל רובי חיפה״) וכן מדי שנה נערך טורניר ילדים לזכרו. 
בתחילת שנת 2014 הוקמה קבוצת אוהדים בשם הפועל רובי שפירא חיפה, בעקבות טענות של חלק מהאוהדים כלפי צורת הניהול של הפועל חיפה בבעלותו של יואב כץ. הקבוצה קרויה על שמו של שפירא, ובני משפחתו - אלמנתו ואחד מילדיו חברים בעמותה האחראית. על שמו כיכר בחיפה.
Jesus schläft, was soll ich hoffen, רי"ב 81

Jesus schläft, was soll ich hoffen (בעברית: ישו ישן, מה אקווה), רי"ב 81, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון הרביעי שלאחר חג ההתגלות, 30 בינואר 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה השישית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 73.
ב-1872 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 20 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 21 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1977), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
אי-אן שו

ביוגרפיה

אי-אן שו נולד בשאנגחאי. ב-2002 סיים את לימודי התואר הראשון בניצוח תזמורת ואופרה בקונסרבטוריון של שאנגחאי ויצא להמשיך את לימודיו בישראל, לפי הזמנתו של עמי מעייני. בשנת 2005 סיים את לימודי התואר השני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם היו מוריו נעם שריף, עמי מעייני ומנדי רודן. מאז סיום לימודיו נמנה שו עם סגל מורי בית הספר ע"ש בוכמן-מהטה כמרצה בכיר שם הוא מורה לניצוח, קורפטיטור להרכבים ווקאליים ומנצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר ועל הפקות האופרה (בהן כך עושות כולן של מוצרט, "הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק ועוד).
אי-אן שו ניצח על תזמורות שונות בסין ובישראל. כאן הופיע כמנצח אורח עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, תזמורת הבמה הישראלית, תזמורת הקמפוס רמת השרון, תזמורת "קלאסיקה" רחובות, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד. כמו כן ניצח על הרכבי המוזיקה החדשה אנסמבל המאה ה-21 ואנסמבל מוזיקה נובה.
בשנת 2017 נבחר להיות המנצח של תזמורת גדרה.
אי-אן שו נשוי למנצחת הישראלית טליה אילן והם הורים לשתי בנות.
בוזג'אאדה

מיתולוגיה

הומרוס הזכיר את בוזג'אאדה (בשם טנדוס) כבר באיליאדה (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס) כאתר פולחן לאל אפולו. לפי המיתולוגיה היוונית מקור שמו של האי הוא בשמו של טֳנֳס, שליטו בתקופת מלחמת טרויה, ולפי אגדה אחרת בשם נכדו של פוסידון שנזנח על ידי אביו בתיבה בלב ים וזו נפלטה אל חופיו. ורגיליוס ציין באיניאידה כי במפרץ באי החביאו האכאים את ספינותיהם בעת שהותירו את הסוס הטרויאני מחוץ לשערי טרויה לקראת סיום המלחמה.

היסטוריה

באי התקיים יישוב איולי והוא היה אתר הקרב הימי בין לוקולוס שליחו של לוקיוס קורנליוס סולה לבין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בעת מלחמת מיתרידטס הראשונה במאה ה-1 לפנה"ס. ונציה קיבלה את השליטה באי מהאימפריה הביזנטית ב-1377, אך עקב מחלוקת בינה לבין ג'נובה, היא פינתה אותו ב-1381. המצודה באי נהרסה, כ-4,000 איש הוגלו ממנו לכרתים ולאֶוּבּוֹיָה והאי נותר בשיממונו. בתקופת העותמאנית יושב האי מחדש ואוכלוסייתו הייתה טורקית ויוונית החל במאה ה-14. שמו הטורקי של האי נזכר לראשונה במאה ה-16 וסולימאן הראשון הקים את הטירה באי מחדש. הוונציאנים השתלטו על האי שוב לזמן קצר במאה ה-17, אך לאחר מכן חזרה השליטה בו לידי העות'מאנים. במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה השתלטו הרוסים על האי מספר פעמים והשתמשו בו כבסיס צבאי, אך הם לא הצליחו להחזיק בו באופן קבוע. 
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה. עם זאת, הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 מסר את השליטה בשני האיים ליוונים. לאחר מלחמת יוון-טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד. עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוט מיוחדות. עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן. עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים. כיום מונה האוכלוסייה היוונית בבוזג'אאדה עשרות בודדות.
שלמה פישר

ביוגרפיה

נולד בירושלים לדבורה ולאהרן פישר. אביו היה מאנשי ה"פרושים" בירושלים. לאחר פטירת האב נפוצו שמועות שהוא ירה במנהיג ההמון הערבי שבא לפרוע ביהודים במאורעות תרפ"ט, אולם שמועות אלה כנראה אינן נכונות. אביו היה בן למשפחה רבנית, הסב רבי שלמה פישר היה רב קהילת הסטטוס קוו אנטה של קרלסבורג ותלמידם של הכתב סופר ורבי יצחק דב במברגר.
התייתם מאב בגיל צעיר. בהקדמה לספריו הוא מציין לטובה את הרב יחיאל מתתיהו דייוויס שגידל אותו ואת אחיו וטיפל בהם במסירות. למד בישיבת מיר בירושלים, אצל הרב אליעזר יהודה פינקל. על פי עדותו,] הרב פינקל ביקש ממנו לומר דברי תורה בפניו מדי יום שישי.
כיהן כדיין בבית הדין הרבני האזורי בירושלים באותו הרכב עם הרב זלמן נחמיה גולדברג. כמו כן כיהן כר"מ בישיבת לפלגות ראובן. בשנות ה-70 מינה אותו הרב מרדכי אליפנט, מייסד ישיבת איתרי, לר"מ בישיבה. בשנת 2000 פרש מתפקידו כדיין ומונה לראש ישיבה. הוא מתגורר במשך השבוע בישיבה ומגיע לביתו רק לימי שישי ושבת. במשך רוב שעות היום והלילה הוא לומד בחברותא עם בחורים ואברכים מתלמידי הישיבה, וכן עם אנשים מחוצה לה.

שיטת לימודו

דרכו מבוססת על בירור של מושגי יסוד, על בקיאות רחבה ועל ביקורתיות. הוא ממליץ על עיון מרובה בספרי האחרונים. הוא מרבה לעסוק בספרי בעל קצות החושן ורבי עקיבא איגר, ואף מוסר בביתו שיעור שבועי בספריהם. הוא גם בקיא בפילוסופיה היהודית, וההדיר את ספרו של רבי חסדאי קרשקש, "אור השם".
דרכו באגדה דומה לדרכו בהלכה. בדרשותיו הוא מלבן את משמעותם של רעיונות יסוד תוך שימוש במקורות מגוונים, לרבות תורת הקבלה, שאותה למד מפי הרב מרדכי שרעבי ]. כמו כן הוא עושה שימוש רב בתורת הרמז (ראשי תיבות,סופי תיבות וגימטריאות). בדרשותיו ניכרות ידיעותיו בפילוסופיה, בתולדות עם ישראל ובהיסטוריה כללית. הרב פישר התבטא על סגנונו זה, שהוא על פי דרך הדרש שבתורה.

משפחתו ותלמידיו

בשנת 1953 נשא לאישה את לאה, בת הרב אליעזר דוד ברנד, מחברי מערכת אוצר הפוסקים ומראשי מפעל הש"ס. לזוג נולדו שמונה ילדים. אחד מבניו הוא הרב מאיר פישר, פעיל בהוראת יהדות בתל אביב. חתנו הוא הרב חיים קוק, ראש ישיבת "תורת רפאל" בירושלים. בתו חנה קהת היא מייסדת ארגון קולך.
אשתו לאה נפטרה בב' טבת תשע"ז.
אחד מאחיו היה הרב ישראל יעקב פישר, שהיה הראב"ד של העדה החרדית בירושלים. אחים נוספים היו הרב אליעזר משה, רב שכונת כנסת ישראל, והרב מאיר צבי, מו"ץ בשכונת הר נוף.
על תלמידיו נמנים הרב רפאל שמואלביץ, מראשי ישיבת מיר, הרב שג"ר, פרופ' דוד הנשקה. גם בעלי רקע תורני מועט משתתפים בשיעוריו ופונים אליו בשאלות הלכתיות. אף על פי שאורח חייו של הרב פישר חרדי, באים לשיעוריו גם דתיים לאומיים והוא נתן שיעורים בישיבות דתיות-לאומיות. בשנת תש"ן השתתף בחגיגת יום ירושלים בישיבת מרכז הרב.
מצואורה טקאנובו

ביוגרפיה

אביו, מצואורה אוקינובו, מת ב-1541, ובמשך שנתיים היו מאבקים פנימיים בתוך המשפחה, עד שב-1543 הוכרז טקאנובו רשמית כיורש ושליט היראדו. בהדרכתו של הסמוראי יסומאסה טויוהיסה (Yasumasa Toyohisa), שהיה בן-דודו של השליט הקודם של היראדו הורחב תחום השליטה של משפחת קוטדה (Koteda) שהיו וסלים של משפחת מצואורה והוא כלל את מרבית שטח האי איקיצוקי (生月), ואת האיים טאקושימה (Takushima), אוג'יקה (Ojika) ונושימה (Noshima), וחלקים מהאי היראדו. ב-1545 הוא הגיע להסכם עם הפירט הסיני (ווקאו) וָאנְג גְ'ה (汪直). בתקופה זו היה לוָאנְג גְ'ה צי בן כמאה ג'ונקות ופרט לשוד ים הוא עסק גם במסחר ובליווי אוניות סוחרים בתשלום. וָאנְג גְ'ה התיישב בהיראדו והמסחר הבלתי חוקי שניהל הצי שלו עם סין של שושלת מינג העשיר גם את משפחת מצואורה. ב-1570 סחרו יורשיו של וָאנְג עם שנים עשר האיים מתוך 36 האיים עליהם שלט מצואורה טקאנובו.
בספטמבר 1549 הגיע המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר להיראדו מקגושימה, עיר נמל בדרום קיושו שבה נחת לראשונה כשהגיע ליפן, לאחר שנאסר עליו להטיף בה. קבלת הפנים שהעניקו לו הסוחרים הפורטוגזים שבנמל שכנעו את מצואורה טקאנובו בחשיבותו של האיש והוא דאג לארח אותו. חאווייר שהה בהיראדו חודש ימים, ובתקופה קצרה זו הצליח לשכנע כמאה מתושבי האי להמיר את דתם לנצרות. הוא המשיך בדרכו לקיוטו כשהוא משאיר לכומר הישועי קוסמה דה טורס לטפל בקהילה שבאי.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16 היה מצואורה טקאנובו מעורב בתחרות עזה עם יריבו ממשפחת אומורה, המומר לנצרות אומורה סומיטדה. השניים התחרו על משיכת המסחר הפורטוגזי לנמליהם. יריבות זה נמשכה במשך כ-30 שנים, וזמן רב אחרי שטקאנובו פרש מתפקידו כדאימיו, והסתיימה בניצחונה של משפחת אומורה כאשר הפורטוגזים החליטו על נגסאקי שבתחום שלטונו של אומורה כנמל הבית שלהם, החלטה שהתחזקה כאשר אומורה העביר את נגסאקי לבעלותם של הישועים ב-1580.
מצואורה היה תחילה סבלני לתנועת הקירישיטן (שמה של הכנסייה הקתולית ביפן) שהביאו המיסיונרים ליפן (קוטדה יסומאסה שהיה וסל שלו היה לסמוראי הראשון שהתנצר ב-1551). המצב השתנה ב-1558 לאחר שבהשפעת ההטפות של האב הישועי גספר דה ויללה (Gaspar Vilela) הרסו יפנים נוצרים שלושה מקדשים בודהיסטים והם השליכו או שרפו חפצי קודש ממקדשים אלו. המאמינים הבודהיסטים קראו לכהן ממקדש הזן של יסומנדקה בהיראדו, ובהשפעת הטפותיו השליך ההמון אבנים על הכנסיות הנוצריות והפיל צלב מראש אחת הכנסיות. בשל האלימות הדתית הורה מצואורה על גירוש גספר דה ויללה למרות מחאותיו של קוטדה. עם זאת, הצליחו הישועים שנשלחו במקום דה ויללה להמיר את דתם של כל תושבי האי טאקושימה ואת מרבית התושבים של האי איקיצוקי. יוצא דופן היה קאטו סאמון (Kato Saemon) ששלט על נפת מוטופורה באיקיצוקי, והיה מתנגד חריף לנצרות. בין השאר הוא הורה לנתיניו שלא להתחתן עם נוצרים. השפעת הישועים בשלב זה הייתה כה גדולה עד שלבקשתם אילץ מצואורה את קאטו לפרוש לנגסאקי.
ב-1568 הוא פרש מתפקידו לטובת בנו, מצואורה שיגנובו. גם נכדו היה קרוי מצואורה טקאנובו והוא הוטבל לנצרות ב-1591 ועתיד היה לרשת את סבו כדאימיו השלישי של ההאן של היראדו תחת שוגונות טוקוגאווה. מצואורה טקאנובו מת ב-1599.