ישראל חיים בילצקי

ד"ר ישראל חיים בּילֶצְקי (ביידיש: בילעצקי; בכתב לטיני: Biletzky;‏ 1914, קוברין – 18 בנובמבר 1992, תל אביב) היה משורר יידי ומסאי, מבקר וחוקר ספרות יידיש דו-לשוני (ביידיש ובעיקר בעברית) ישראלי פורה ומוערך. מחברם של עשרות ספרי שירה, מסה ומחקר ספרותי. פעיל ציוני סוציאליסטי בצעירותו, מנהל בתחומי דיור ופיתוח עירוני במגזר הציבורי במשלח ידו, ומרצה לספרות יידיש.

ביוגרפיה

ישראל חיים בילצקי (בפולנית: Bilecki) נולד בשנת 1914 בעיר קוֹבְּרין שבפּוֹלֶסיָה, רוסיה (רוסיה הלבנה; לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום בדרום-מערב בלארוס), בנם של חיה-שרה לבית ברזניאק וסנדֶר-ברוך בילצקי, במשפחה בת תשעה ילדים. אביו העסיק פועלים בעבודה חקלאית. למד ב"חדר" ובבית ספר דתי, וסיים את לימודיו בגימנסיה של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בעיירה פּרוּזָ'ני. משם המשיך ללימודים במכון לחכמת ישראל בוורשה.
היה ציוני ופעיל ב"שומר הצעיר" בפולין בהשפעת אחיו הגדול אליהו בילצקי (1912–1995), שהיה חבר המועצה הארצית של התנועה, וב-1934, כשהיה כבן עשרים, עלה לארץ ישראל כמותו (אחיו היה ממייסדי קיבוץ נגבה; הוריהם ואחד מאחיהם נספו בשואה, ואחים אחרים היגרו לאמריקה).
בארץ המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
נישא לפַניָה לבית קפלן, והיה אב לבן (1950) ובת (1951). התגורר ברח' בני משה בתל אביב.
ביחד עם אחיו אליהו היה ממייסדי הליגה הסוציאליסטית וחבר מזכירותה. השתתף ב"על המשמר".
ב-1948, לאחר קום המדינה, כיהן כראש המחלקה לשיכון במשרד העבודה (תחת השר מרדכי בנטוב), וכעבור זמן קצר עבר לכהן כראש אגף מִנהל כוח אדם ותעסוקה במשרד.
היה פעיל במרכז החקלאי וחבר בית הדין העליון של ההסתדרות.
כשנוסדה ב-1958 החברה לבניין ופיתוח אילת, כיהן כמנהלה עד המחצית הראשונה של שנות ה-70.
הרצה ב"קול ישראל" ובתוכניות יידיש. תקופה ארוכה הרצה בסמינר של בית הַמְלין (מרכז פעילי ההסתדרות).
בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. הדיסרטציה, שנכתבה בהנחיית פרופ' דב סדן, הייתה בנושא "הדרמטורגיה החזיונית של ה' לייוויק" (על המחזות המשיחיים של ה' לייוויק‬; ב-1979 ראתה אור כספר).
משנת 1970 ועד 1980 כיהן כמרצה לספרות יידיש באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1984 – כמרצה לספרות יידיש ופולקלור יהודי באוניברסיטת בר-אילן.
את ראשית צעדיו הספרותיים עשה בילצקי בעת שהיה תלמיד תיכון בפרוז'ני, מעל דפי העיתון המקומי "פרוזשאנער שטימע", ועם עלייתו ארצה המשיך בפועלו הספרותי בכתיבת שירה ביידיש. בשנת 1937 פרסם את ה'בלדה על האישה שנידונה למיתה' במאסף "ארץ ישראל שריפטן" שראה אור בהוצאת קלוב העיתונאים והסופרים היידיים בתל אביב. בשנת תרצ"ז ראה אור ספר שיריו הראשון, "אוּמְרוּ" ('אי-שקט'). שנה לאחר מכן, ב-1938, הופיע ספר שיריו השני, "שוועלן". בשירתו, שעד שנות ה-40 נטתה לליריקה אקספרסיוניסטית, הפגין יכולת אמנותית מעולה – בשירים פשוטים בני ארבע שורות כמו גם בשירים מתוחכמים בעלי מקצב חופשי. במרוצת כחמישים שנות יצירה (עד שנת 1985) פרסם בילצקי 15 ספרי שירה ופואמות, 
בהם קובץ שירים בתרגום עברי וקובץ שירים שבו הובא המקור מול התרגום העברי.
נוסף על שירה, הִרבה לפרסם מסות ומאמרי ביקורת ומחקר על נושאים מספרות יידיש בעיתונים וכתבי העת בישראל (בהם "גאָלדענע קייט", שבו פרסם במשך עשרות שנים, החל ב-1953, "גזית", "דבר" ועוד) ובעיתונות היהודית בתפוצות. מ-1960 ועד מותו ב-1992 פרסם 17 ספרי מסה ומחקר: הקובץ "מסות בשבילי ספרות יידיש" (2 כרכים, 1960–1963; ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1969), מסות על אברהם סוצקבר, על איציק מאנגר, על מסע לפולין שערך ב-1983, על דמויות אגדיות בספרות היידית ועל אורי צבי גרינברג כמשורר יידיש, וקובצי המסות "פרוזדור וטרקלין בבית יידיש" ו"מפגשים מהסוג הספרותי", מחקר על יחסו של ח"נ ביאליק ליידיש ודיון ביצירתו ביידיש, הדרמטורגיה החזיונית של ה' לייוויק (עיבוד של עבודת הדוקטור), "אלוהים, יהודי, שטן ביצירת יצחק בשביס-זינגר" (ראה אור בתרגום לאנגלית), ספר על ההומור של חכמי חלם, מונוגרפיה על אברהם ליסין, "עיירה יהודית" (ספר המתבסס על סדרת הרצאותיו ברדיו, עם איורים מאת משה ברנשטיין), "ליריקנים בספרות היידית", "אוצרות יידיש" והמחקר "רעיון העבודה בספרות יידיש בין שתי מלחמות עולם".
כמו כן ערך ספר יזכור לקהילת קוברין, שני קובצי ספרות יידיש בין שתי מלחמות עולם (סיפורים ושירים, במסגרת החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, תשל"א), אנתולוגיה על האם בשיר היידי, וספר זיכרונות של ניצולת השואה.
פועלו הספרותי המקורי והמחקרי זיכה אותו בפרסים ספרותיים רבים בארץ ובחו"ל, בהם פרס מאנגר (1985), פרס ז'יטלובסקי (1987) ופרס מנדלי מוכר ספרים (תש"ן). בשנת תש"ן-1990 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב.
י"ח בילצקי נפטר בנובמבר 1992, בגיל 78.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אחיו אליהו בילצקי היה חלוץ, פועל בניין ועסקן תנועת העבודה, חבר מרכז "השומר הצעיר" ומפ"ם, ממייסדי הסתדרות פועלי הבניין וחבר מרכזהּ, חבר מזכירות המרכז החקלאי, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, בכיר במשרד העבודה והבינוי בשנותיה הראשונות של המדינה (תחת השר בנטוב), מרצה וחוקר תנועת העבודה.