google/wiki40b huggingface dataset:
אוסילוקוקסינום

אוסילוקוקסינום (Oscillococcinum), המכונה גם בוארון אוסילו, הוא תכשיר הומאופתי המשווק כמַרְפֵּא כנגד שפעת ומיוצר מכבד ולב של ברווז המדוללים במים. אין ראיות התומכות בתועלת רפואית מעבר לאפקט פלצבו.

היסטוריה

האוסילוקוקסינום פותח על ידי הרופא הצבאי הצרפתי ז'וזף רואה בעת שטיפל בקורבנות השפעת הספרדית ב-1925. רואה טען כי מצא, בבדיקות דם של חולים בטיפולו, חיידק אותו כינה אוסילוקוקוס. לדבריו, החיידק נמצא גם בדמם של חולים במחלות אחרות. לפי הגישה ההומאופתית, אם החיידק נמצא במקום בו נגרמת המחלה, אזי בריכוז אחר מזערי הוא עשוי לרפאה, על בסיס עיקרון "דומה מרפא דומה". בחיפוש החיידק אצל בעלי חיים טען רואה כי הוא נמצא בכבד ובלב של ברווז. אין עדויות אחרות מלבד פרסומיו של רואה לקיומו של אותו חיידק, ולא ידוע מה אכן ראה ז'וזף רואה בתצפיותיו. על פי הידע הרפואי הקיים השפעת נגרמת כתוצאה מנגיף ולא מחיידק, אך לא ניתן להבחין בנגיפים בעזרת המיקרוסקופים שהיו קיימים בשנת 1925.
בתחילה סבר רואה כי חומר זה יכול לרפא גם אבעבועות רוח, הרפס, ושלבקת חוגרת, ואף לסייע בריפוי מחלת הסרטן. אולם התכשיר משווק על ידי החברה כתכשיר הנוגד את סימפטומי מחלת השפעת בלבד.

תפוצה

התכשיר מוכר כמוצר נוגד שפעת ביותר מ-50 מדינות, כולל בישראל. בצרפת הוא נמכר למעלה מ-65 שנה. בשנת 2008 בלבד נמכר התכשיר בארצות הברית בסכום של יותר מ-15 מיליון דולר בשנה.
האוסילו מיוצר ומשווק באופן בלעדי על ידי יצרנית התכשירים ההומאופתיים הצרפתית בוארון (Boiron), ומהווה את אחד ממוצרי המפתח של החברה.

יעילות רפואית

אין מחקרים מדעיים המראים כי לתכשיר זה  יש אפקט מעבר לזה של אפקט הפלצבו.
סקירה מקיפה 

של מחקרים קליניים שנערכו בנושא יעילות האוסילוקוקסינום שפורסמה בשנת 2013 קבעה כי אין מספיק תימוכין כדי לקבוע כי לאוסילוקוקסינום יש השפעה כלשהי בקשר למניעה או טיפול במחלת השפעת. 
הסקירה מצאה שני מחקרים שבדקו את השפעתו של האוסילוקוקסינום לשם מניעת מחלת השפעת, וארבעה מחקרים שבדקו את השפעתו לטיפול בשפעת לאחר שפרצה. סטנדרט הדיווח של כל המחקרים האלה היה נמוך מאד, ולכן אמינותם נמוכה. בנוגע למניעה או חיסון מפני השפעת, נערכו שני מחקרים ברוסיה על מבוגרים, ולא נמצא כל הבדל בין האוסילוקוקסינום לבין פלצבו. באשר לטיפול בשפעת, נערכו ארבעה מחקרים בצרפת ובגרמניה. איכותם הייתה נמוכה מאד, ורק משניים מהם אפשר היה לחלץ מידע. המחקרים  הצביעו על אפשרות להקלה מועטה בסימפטומים ב-48 השעות הראשונות למחלה, שנעלמת ביום הרביעי למחלה. בשל איכותם הירודה של המחקרים, נקבע לא ניתן להגיע למסקנה ללא מחקרים נוספים באיכות טובה יותר.

תביעות משפטיות

בשנת 2011 הוגשה בארצות הברית תובענה ייצוגית כנגד חברת בוארון על ידי לקוחות שרכשו את התכשיר, בטענה כי בוארון מפרסמת באופן חסר בסיס כי לאוסילו יש יכולת לרפא שפעת. 
בשנת 2012 הוגשה תביעה דומה בקנדה כנגד יצרנית התכשיר וכנגד רשת בתי מרקחת המוכרת אותו. מדובר באחת מבין מספר תביעות יצוגיות שהוגשו כנגד חברת בוארון, הן בהקשר לתכשיר האוסילוקוקסינום והן בנוגע לתכשירים אחרים. תובענה נוספת שהוגשה ב-2012 הסתיימה בפשרה במסגרתה חברת בוארון פיצתה את הלקוחות בסך 5 מיליון דולר.
חוק דתיים שלובים

חוק דתיים שלובים (נקרא גם: חוק דוסים שלובים) הוא ביטוי המשמש בעיקר בפי חלק מהמגזר הדתי-לאומי בישראל לתיאור התאוריה הפופולרית לפיה בין כל שני אנשים דתיים זרים קיים מכר אחד משותף לפחות. "חוק דתיים שלובים" הוא מעין גרסה מגזרית-מקומית של רעיון "שש דרגות ההפרדה", לפיו בין כל שני אנשים בעולם מקשרת שרשרת של לא יותר מחמישה מכרים. מקור השם "חוק דתיים שלובים" הוא פרפרזה על חוק הכלים השלובים.
בארצות הברית מכונה החוק "גאוגרפיה יהודית". הוא מתבסס על אותם עקרונות - ישנם מוסדות ומקומות רבים שבהם יהודים עוברים ולכן יש סבירות גבוהה שיהיו להם מכרים משותפים.

בתרבות הפופולרית

בשנת 2004 יצר אילן אשכולי סרט בשם "חוק הדתיים השלובים" שבו יש אזכור רב למושג. הסרט זכה במקום הראשון לסרטי סטודנטים בפסטיבל חיפה.
בסרט "לרקוד עם טייסים", כאשר טופר הארלי (צ'רלי שין) נכנס בפעם הראשונה לבסיס שדה התעופה, החיילים משחקים ב"גאוגרפיה יהודית" כדי לגלות את הקשר שלהם לאבא של הארלי.
ניקול זליקמן

ביוגרפיה

אמה של ניקול, לנה זליקמן, היא מתעמלות אמנותית ישראלית וותיקה .ניקול החלה להתאמן בהדרכתה של אמה כבר מגיל שלוש וחצי.

2016

ביוני זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק ובמדליית ארד בתרגיל הכדור בקטגוריית הג'וניור באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שנערכה בחולון. במאי אותה שנה זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בתחרות בטשקנט.

2017

בשנה זו החלה זליקמן להתחרות בקטגוריית הבוגרות. בתחרות שהתקיימה בשנה זאת בקאלה שבצרפת זכתה במדליית זהב בקרב רב. באותה שנה התנהל מרוץ על שני הכרטיסים שקיבלה ישראל לאליפות אירופה. לאחר כמה תחרויות החליט איגוד ההתעמלות לשלוח לתחרות את לינוי אשרם וטורי פילנובסקי ושזליקמן תצא כמחליפה בלבד. זליקמן ואגודתה מכבי תל אביב ערערו לבית המשפט על ההחלטה וטענו שהישגיה בתקופה הרלוונטית היו טובים מהישגיה של פלינובסקי אך בית המשפט דחה את הבקשה.
בהמשך אותה שנה נפצעה זליקמן ועברה שני ניתוחים. בעקבות זאת הפסידה כמה מן התחרויות החשובות בעונה זאת.

2018

בשנת 2018 חזרה זליקמן להתחרות ובחודש מרץ זכתה במדליית כסף בתרגיל הכדור בתחרות גרנד פרי שנערכה בצרפת. ב-6 במאי זכתה במדליית ארד בתרגיל הכדור בתחרות מסבב גביע האתגר שנערכה בספרד, ושבוע לאחר מכן זכתה בשלוש מדליות בתחרות מאותו סוג שנערכה בפורטוגל: מדליית זהב בתרגיל הכדור, כסף בתרגיל החישוק וארד בתרגיל האלות.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה במאי בספרד דורגה זליקמן במקום התשיעי בקרב רב (בתחרות זו לא נערכה תחרות על מכשירים בודדים). באליפות העולם שנערכה בספטמבר בסופיה שבבולגריה עלתה זליקמן לשני גמרים (כדור וחישוק) בהם הגיעה למקום החמישי, בנוסף עלתה לגמר הקרב רב ודורגה בו במקום ה-11.

2019

באליפות אירופה 2019, שנערכה במאי בבאקו, התמודדה זליקמן כמתעמלת הבכירה של ישראל לאחר שלינוי אשרם נפצעה מספר ימים לפני התחרות. בתחרות לא הוענקו מדליות בקרב רב וזליקמן העפילה לארבעת הגמרים האישיים. בתרגיל החישוק זכתה במדליית ארד.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט במרכז הספורט הלאומי - תל אביב, זכתה זליקמן במדליית כסף בקרב-רב, ובכך הוכתרה כסגנית אלופת ישראל.
בתחרות גביע האתגר שהתקיימה באוגוסט בקלוז'-נאפוקה, רומניה, זכתה זליקמן בתחרות הקרב-רב במדליית ארד. ביום השני של התחרות, השתתפה בארבעה גמרים של מכשיר בודד, בהם זכתה ב3 מדליות: ארד בתרגיל החישוק, ארד בתרגיל הכדור, וארד בתרגיל הסרט. ביחד עם לינוי אשרם, שזכתה באותה תחרות במדליית זהב בקרב-רב, עשתה היסטוריה בכך שזו פעם ראשונה שבה שתי מתמודדות ישראליות עלו ביחד על הפודיום בתחרות קרב-רב בהתעמלות אמנותית המוכרת על ידי התאחדות ההתעמלות הבינלאומית.  
באליפות העולם שנערכה באותה שנה בבאקו, אזרבייג'ן, זכתה זליקמן במדליית כסף היסטורית ביחד עם לינוי אשרם, ניקול וורנקוב, ויוליאנה טלגין. המדליות בקטגוריה הצוותית ניתנות למתעמלות האישיות של כל אחת מ-3 המדינות המובילות לאחר סיום המוקדמות ושקלול שמונה הציונים הטובים מבין כל המתעמלות האישיות למדינה.  בתחרות הקרב-רב זליקמן סיימה במקום ה-11 עם ציון כולל של 81.750, ומכוח היותה בין ה-16 הראשונות בתחרות זו, השיגה את הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת טוקיו 2020.
הוריקן סנדי

מהלך הסופה

הסופה החלה כשקע טרופי באזור מערב הים הקריבי ב-22 באוקטובר 2012 וכעבור שש שעות הפכה לסופה טרופית. בהמשך היא התחזקה והביאה לחשש מהצפות נרחבות בניו יורק ובכל אזור החוף המזרחי של ארצות הברית. ב-24 באוקטובר, באזור חופי קובה, היא התחזקה לסופת הוריקן בדרגה 2 בסולם סאפיר סימפסון. הסופה פגעה גם בחופי ג'מייקה. 
הסופה הביאה למותם של 253 איש: 104 בהאיטי, 131 בארצות הברית, 11 בקובה, 2 ברפובליקה הדומיניקנית, 2 באיי בהאמה, 1 בג'מייקה ו-2 בקנדה. ו-15 נעדרים בהאיטי ובנוסף גם לכ-30,000 איש שנאלצו לעזוב את ביתם. במהלך הסופה טבעה הספינה ששימשה לשחזור המרד על הבאונטי.

השפעות על תשתיות התחבורה

בעקבות התחזקות הסערה בוטלו כ-14 אלף טיסות מרחבי העולם אל ניו יורק והרכבת התחתית של ניו יורק הוצפה בחלק מהתחנות עד פתחיה והושבתה, המסחר הופסק בבורסות בניו יורק וכ-8 מיליוני אנשים ב-11 מדינות בחוף המזרחי של ארצות הברית נותקו מאספקת החשמל, בשל קריסת עמודי חשמל והשבתה של תחנת כוח. כמו כן נפגעו מספר ספינות נוסעים אשר שהו באוקיינוס באזור הסופה, ומספר ספינות, בהן מכלית ענק, הושלכו אל היבשה.
גורמים רשמיים מסרו כי הנזקים של הסופה בארצות הברית, היו אחד מהיקרים ביותר בתולדות הארץ. בעקבות הסופה פימ"ה, רשות החירום לטיפול בנפגעי אסונות טבע, מיפתה וסימנה מחדש אזורי הסכנה בעיר ניו-יורק, תוך שהיא ממליצה לדרים באזורים אלו לנקוט בפעולות מנע. שלשה חודשים לאחר הסופה אישר הסנט תקציב חירום של 50 מיליארד דולר לשיקום תשתיות ולפיצוי מאות אלפי אזרחים שנותרו ללא בית ורכוש.
פירוליזה

פירוליזה או זיקוק יבש הוא תהליך פירוק של חומר אורגני על ידי חימומו לטמפרטורה גבוהה, ללא נוכחות חמצן או הלוגן. הפירוליזה היא תהליך בלתי הפיך המשנה את ההרכב הכימי ואת התכונות הפיזיקליות של החומר. הפירוליזה הוא התהליך ההופך עץ לפחם והוא מתרחש בשריפה של דלקים מוצקים. הלהבות הנצפות בשריפת עץ הן של הגזים הנפלטים בפירוליזה ולא של שריפת החומר המוצק. ככלל בפירוליזה משתחררים גזים ונוזלים והמוצק הנותר, המכונה Char, עשיר יותר בפחמן. פירוליזה המתקדמת עד למצב בו השארית המוצקה היא בעיקר פחמן נקראת פחמון.
יואל רפל

ביוגרפיה

יואל רפל נולד ב-4 באוקטובר 1946 בקבוצת יבנה, לדב רפל ופנינה רפל. אביו היה פרופסור, רב וחוקר שעלה מפולין עשור לפני כן. רפל למד לתואר בוגר בהיסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, תואר מוסמך בלימודי יהדות בבית המדרש לרבנים באמריקה ודוקטורט באוניברסיטת בוסטון בנושא 'המפגש בין פוליטיקה ותפילה-תפילות לשלום המלכות ולשלום מדינת ישראל'. 
רפל מתמחה בהיסטוריה של עם ישראל, ארץ ישראל וביהדות, פרסם וערך עשרות ספרים, לימד במכללת בית ברל, מכון אבשלום, האוניברסיטה הפתוחה ובקורסים אקדמאים שונים. 
בשנת 2018 יצא לאור ספרו "התפילה לשלום המדינה" בהוצאת כנרת זמורה ביתן, פרי מחקר של שנים רבות בהן חקר אלפי מסמכים שעוסקים בסוגיית התפילה. 
בנוסף למאמרים וספרים שפרסם רפל כותב במוסף "שבת" של עיתון מקור ראשון וכותב ומגיש של הפינה השבועית "על הפרשה" ברשת ב´ של "קול ישראל" המשודרת מדי יום שישי. כמו כן רפל הוא מומחה לקהילות התפוצות ומדריך בסמינרים למטיילים במזרח ומערב אירופה. 
כיום מנהל רפל את ארכיון אלי ויזל שבאוניברסיטת בוסטון, חוקר במרכז אלי ויזל ללימודי יהדות, ומרצה במכון אבשלום.

פרסומים


רפל פרסם 24 ספרים, חלקם תורגמו לשמונה שפות וערך כ-80 ספרים.
Modchip

Modchip (מכונה בעברית צ'יפ) הוא מעגל משולב קטן אשר בעזרתו ניתן לשנות או לבטל לחלוטין את רוב ההגבלות של קונסולות משחקי הווידאו הפופולריות הקיימות כמו פלייסטיישן 2, אקס בוקס גיימקיוב Wii וכדומה ולשחק במשחקים שהועתקו.
בין השאר הצ'יפ מסוגל לעוקף את אכיפת צופן האזור (region code) של המשחק, לעקוף את הגנות ניהול הזכויות הדיגיטלי (DRM), ואת הבדיקות אם המשחק מקורי או לא במטרה להריץ משחקים אשר יועדו לשווקים אחרים, משחקים שהועתקו, או משחקים שיוצרו באופן פרטי.
הצ'יפים קיימים בעיקר בקונסולות אשר משתמשות בתקליטורי CD או תקליטורי DVD בשל הזמינות שלהם ומחירם הנמוך של המדיות הריקות. בנוסף לקונסולות המשחקים ניתנים להשיג גם צ'יפים אשר עוקפים את אכיפת צופן האזור של הדיוידיים.
מכירה או שימוש בצ'יפים איננה חוקית בחלק מהמדינות, למשל בארצות הברית לפי חוק ה-DMCA. בישראל הצ'יפים נמכרים כיום בחנויות משחקי וידאו רבות כמו גם גרסאות פיראטיות זולות של המשחקים אשר פעולות על הקונסולות רק בעזרת הצ'יפ.
גן וואהל לוורדים

היסטוריה

התוכנית להקים גן בלב קריית הממשלה עמדה על הפרק עם תכנון הגבעה כולה בראשית שנות ה-50. אדריכלי הנוף מאיר ויקטור ויחיאל סגל נקראו לתכנן את הגן, תוך התחשבות במבני השלטון שטרם נבנו (משכן הכנסת, למשל, הוקם רק ב-1966). הגן שהוקם באותה עת נקרא 'גן הנשיא', והוא יועד לטקסים ממלכתיים בלבד, כך שלציבור לא הותרה הכניסה אליו כלל. רק במהלך שנות ה-60, בעקבות מאבק ציבורי, נפתח הגן לקהל הרחב, ואף הותקנו בו שבילים וספסלים ציבוריים.
בשנות ה-70 הוצב בגן העתק של פסל החרות האמריקני, אולם הוא הועבר לגן הפעמון שנבנה ב-1978.
במהלך הכשרת הגן נתגלו בו שלוש מערות קבורה יהודיות עתיקות, שתוארכו לימי בית המקדש השני. המערות החצובות מעידות על קיום יישוב יהודי באזור באותה עת. ממצא ארכאולוגי נוסף בגן הוורדים הוא רצפת פסיפס שלמה מן התקופה הביזנטית. הרצפה נתגלתה בקיבוץ בית השיטה והיא מוצגת בצד השביל המוליך אל הכנסת.

הקמת גן הוורדים

בשנת 1978 חיפש דוד גלעד, חבר מועצת הפרחים בישראל וחובב ורדים, מקום לארח את תערוכת הוורדים הבינלאומית, שתוכננה להתקיים בישראל ב-1981. הוא פנה לאדריכל הנוף יוסף סגל (בנו של יחיאל סגל, מתכנן הגן המקורי), ובתמיכתו של ראש העיר דאז, טדי קולק, הוחלט להסב את 'גן הנשיא 'לגן הוורדים'.
הקמת הגן הסתייעה בתרומתם של ויויאן ומוריס וואהל והקרן לירושלים. הוא תוכנן בידי אדריכלי הנוף יוסף סגל, צבי דקל, אורי מילר ומאיר ויקטור. הגן משתרע על פני שטח של 81 דונמים, ונחשב לגן הייצוגי והגדול ביותר בארץ לוורדים, שכן שתולים בו כ-15,000 שיחי ורדים מ-400 זנים שונים. הוורדים בגן פזורים בחלקות על פי ארצות, ובכל חלקה ישנם שלטי הסבר על סוג הוורדים ומוצאם.

תיאור ופעילות

בלב הפארק מצוי גם אגם מלאכותי קטן בעל שני מפלסים, אליו מוזרמים המים בתעלה פתוחה ממפל. האגם מהווה אטרקציה תיירותית, ומהווה חלק מפעילות הפנאי והספורט הנערכת תדיר ברחבי הגן. במזרח הפארק פועל מנחת המסוקים על שם תא"ל שמואל אלדר, המשרת את באי הכנסת. סמוך אליו שוכנת מנורת הכנסת, הכלולה אף היא בתחומי גן הוורדים.
בשל מיקומו הייחודי של הגן המטופח בלב קריית הממשלה, נערכות בו מדי פעם קבלות פנים רשמיות לאורחי מדינת ישראל ועיריית ירושלים. מאידך, משמש המקום כמוקד להפגנות נגד משרדי הממשלה, ובאופן כמעט קבוע שוכנים בו אוהלי מחאה נגד השלטון. מאהל המחאה הגדול והמפורסם ביותר שאירח גן הוורדים היה נגד תוכנית ההתנתקות ב-2005. בשנת 2003 לאחר צעדת האמהות כמשפחות חד הוריות שיצאה ממצפה רמון בהנהגת ויקי כנפו, הוקם מאהל מחאה בגן עצמו שפעל במשך מספר חודשים. אל המאהל הזה עלו ברגל אמהות נוספות. בעקבות מחאה זו בוצעו תיקוני חקיקה בחוק הביטוח הלאומי ששיפרו במעט את מצבן.
מבצע גשם ראשון

רקע למבצע

בליל ה־22 בספטמבר ביצע כוח צה"ל פעילות מעצרים באזור טולכרם וזאת במסגרת מאבק כנגד תשתית הג'יהאד האיסלאמי שהתחזקה בעיר בעקבות מסירת האחריות הביטחונית לפלסטינים. במהלך הפעולה נתקל צה"ל ב־3 מחבלים חמושים מהג'יהאד האיסלאמי ובחילופי האש נהרגו שלושתם.
כנקמה, ירה למחרת הג'יהאד האיסלאמי כ־9 רקטות מדגם "אל-קודס" על העיר שדרות, אך הרקטות נפלו בשטח פתוח ולא גרמו לנפגעים, ולכן ההערכה הייתה שישראל תגיב רק בלחץ מדיני על הרשות הפלסטינית ותימנע מתגובה צבאית.
בערב יום השישי, ה־23 בספטמבר, ערך ארגון החמאס תהלוכת ניצחון במחנה הפליטים ג'בליה. במהלך התהלוכה נפלה רקטת קסאם מאחת המכוניות וגרמה לפיצוץ של כל התחמושת סביבה ורכב נוסף. מהפיצוץ החזק נהרגו בין 16 ל־19 פלסטינים, ביניהם לפחות 5 פעילי חמאס ו־2 ילדים (בעקבות מותם בהמשך של פצועים קשה עלה מספר ההרוגים הכולל ללמעלה מ־20). בנוסף, נפצעו כ-80 פלסטינים, חלק מהם קשה. בעוד שישראל הכחישה כל מעורבות בפיצוץ וגם משרד הפנים הפלסטיני אישר שמדובר ב־"תאונת עבודה" ו־"פיצוץ פנימי" של תנועת החמאס, כינס החמאס מסיבת עיתונאים וטען שבעת הפיצוץ נראו בשמיים כלי טיס ישראלים ושהפיצוץ נגרם כתוצאה מטיל שירה צה"ל. החמאס הבטיח נקמה קשה בישראל וכבר באותו ערב נורו עשרות רקטות קסאם על שדרות. הירי הכבד המשיך גם ביום שלמחרת וממנו נפצעו קל כ-7 תושבים.
בעקבות ההפגזה על שדרות, והביקורת שהוטחה על אוזלת ידה של הממשלה והימנעותה מתגובה משמעותית, ובייחוד לאור הבטחות הדרג המדיני והביטחוני שהיציאה מעזה משנה את כללי המשחק ונותנת זכות לישראל להגיב באופן חריף על כל התקפת טרור מהרצועה - הוחלט בקבינט הביטחוני להגיב באופן קשה על הירי במטרה להפסיק את הירי בטווח הקצר וליצור הרתעה שתמנע ירי נוסף בטווח הארוך.
אוגוסט פון ורדר

ביוגרפיה

ורדר נולד בשלוסברג ליד נורקטן בפרוסיה המזרחית. הוא התגייס לשורות המשמר הפרוסי בשנת 1825, ושנה לאחר מכן הועבר לחיל הרגלים, שבו שימש במשך שנים רבות כקצין זוטר. בשנת 1839 הוא מונה למדריך בחיל הצוערים, ומאוחר יותר הועסק בלשכה הטופוגרפית של המטה הכללי. בשנים 1842 ו-1843 הוא השתתף בפעולות הרוסיות בקווקז, ובשובו לגרמניה בשנת 1846, הוא הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1848 הוא התחתן. לאחר מכן הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים עד שנת 1863, אז התמנה לגנרל, וקיבל את הפיקוד על חטיבת המשמר.
במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה בשנת 1866, ורדר הצטיין מאוד בקרבות גיטשין וקניגרץ בראש הדיוויזיה ה-3. הוא חזר הביתה בדרגת גנרל לויטננט, ואף עוטר בעיטור פור לה מריט. בשנת 1870, במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת שירת ורדר בתחילה במפקדת הארמייה השלישית, ובפיקוד על כוחות וירטמברג ובאדן, ולאחר הקרב על וורת הוא הפנה את כוחותיו נגד שטרסבורג, שאותה הוא כבש אחרי מצור ארוך ומפורסם.
לאחר מכן הוא קודם לגנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-14 החדש, עמו ניצח ורדר את הצרפתים בדיז'ון ובנוטס, וכשצבא של שארל דניס בורבאקי התקדם כדי להקל על בלפור, פנה אליו ונלחם בפעולה הנואשת של קרב וילרסקסל, שאפשר לו לחפות על הגרמנים שצרו על בלפור. ב-15, ב-16 וב-17 בינואר 1871, הצליח ורדר עם כוחות נחותים מאוד להחזיק את עצמו בקרב ליזאין נגד כל מאמציו של בורבאקי להגיע לבלפור, ניצחון שעורר התלהבות רבה בדרום גרמניה. בעקבות הלך הרוח הנלהב ששרר, הוקמה בפרייבורג אנדרטת הזיכרון, שהוקמה כדי לכבד את שירותיו ואת ניצחון העם הגרמני במלחמת צרפת-פרוסיה. לאחר המלחמה פיקד ורדר על כוחות באדן, שנקראו עכשיו הקורפוס ה-14, עד שפרש בשנת 1879. עם פרישתו הוא הועלה לתואר רוזן. הוא נפטר בשנת 1887 בגריסוב בפומרניה, ורגימנט הרגלים ה-30 (הרייני ה-4) נשא את שמו.
פסי גירש

ביוגרפיה

פסי גירש נולדה ב-1954 במינכן שבגרמניה, בת להורים ניצולי השואה. ביולי 1968 עלתה לישראל עם אמה וארבעת אחיה, והחלה ללמוד בגימנסיה העברית "הרצליה". מאחר שגילתה כישרון אמנותי מגיל צעיר, עודדה אותה אמה ללמוד פיסול אצל רודי להמן. מאוחר יותר למדה רישום אצל יוסף שוורצמן.
גירש היא בוגרת לימודי פיסול באקדמיה לאמנויות יפות במינכן (1975-1977), ולימודי צילום במדרשה להכשרת מורים לאומנות ברמת השרון (1982-1987).
גירש הציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות, הוציאה קטלוגים וספרים, ביניהם ספר מונוגרפיה צילומית ("Natures Mortes") ופרסמה מאמרים רבים בכתבי-עת. זכתה בפרסים רבים על פועלה האמנותי. עבודותיה של גירש נמצאות, בין היתר, באוספים של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף משכנות שאננים, במוזיאון היהודי של ניו יורק, במוזיאון היהודי בברלין, בגלריה הלאומית שטוטגרט וכן באוספים פרטיים בישראל, גרמניה, ארצות הברית, צרפת ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21, פסי גירש היא מרצה בכירה ופרופסור חבר נלווה (אמן) בחוג לאמנות-יצירה באוניברסיטת חיפה. כמו כן, לימדה צילום בתיכון מקצועי ויצ"ו-צרפת, תל אביב, במכללה לצילום בקריית אונו, ב"קמרה אובסקורה" ובמכללת מנשר לאמנות, תל אביב.
בתה של גירש, קאיפו כהן, היא כוכבת הסרט "הקיץ של אביה".
חורבת ענים

חורבת עָנִים (במקור: ח'רבת ע'ווין א-תחתא) הוא שמו של אתר בדרום הרי חברון בו מצויים שרידיו של יישוב מקראי ותלמודי, כ-20 ק"מ מצפון מערב לערד ובתחום יער יתיר. האתר סמוך ליישוב ליבנה מדרום מערב.

גאוגרפיה וסביבה

האתר ממוקם בשיפולי גבעה, ובגובה 685 מטר מעל פני הים. באתר נמצאו כ-50 מרתפי מגורים חצובים בצורת מערות. רק אחדים מקירות המבנים בולטים על פני השטח. בפתחי אחדות מהמערות בנויים משקופים מפוארים יחסית לתקופה, ועליהם תבליטי רוזטות.
בנוסף לכך, בסביבת החורבה נמצאים מתקנים חקלאיים, בורות מים, גדרות צאן, בית קברות ושרידי בית כנסת. בראש הגבעה נמצאו שרידי מצודה מתקופת הברזל. מיקומה הגאוגרפי והממצא הקרמי שנתגלה בה הביאו לזיהויה עם עָנִים המקראית. "ענים" כלולה בתחום נחלת שבט יהודה לפי ספר יהושע: "וַעֲנָב וְאֶשְׁתְּמֹה וְעָנִים".
אוסביוס מקיסריה בן המאה ה-4 כלל את "ענים" בין יישובי דרומא, והבחין בין שני חלקיה של העיר: האחד מכונה "כפר גדול של יהודים", ומיקומו המשוער הוא "ח'רבת ע'ווין א-תחתא" (התחתונה); והשני מתואר כ"כפר אחר עניא סמוך לראשון, היום הוא כולו נוצרים הוא למזרח הראשון", ומיקומו המשוער הוא "ח'רבת ע'ווין אל-פוקא (העליונה), צפונית מזרחית ליישוב ליבנה. חלוקה זו, בין ענים התחתונה והעליונה, התקיימה גם בתקופת המקרא, ועדות לכך נמצאת בחרסי ערד, שם נזכרים (בכתיב חסר): ענים תחתנם ועלינם.

בית הכנסת

בענים נחפר בית כנסת מתקופת התלמוד. כמו בבתי כנסת אחרים בדרומא השלב הראשון הוא מהמאה ה-3. בית הכנסת התקיים עד מאה ה-7. פתחו של בית הכנסת הוא למזרח, ומבנהו אורכי כמו במעון העתיקה. בחזית ניצבים עמודים על אדנים מרובעים ועליהם כותרות. בבית הכנסת נמצאו גם חלקים של אגן שיש לנטילת ידיים. הרצפה כוללת פסיפסים עם תאורים גאומטריים.
האולם היה מקורה בגג רעפים והקירות היו מטוייחים. נמצא גם, כי אימצו בבית הכנסת מנהג שהתגלה במעון להשאיר בבית הכנסת חלק מהסלע המקורי. הארכאולוג צבי אילן, איתר בבית הכנסת את "המרחב המקודש" שכדוגמתו לא התגלתה באף בית כנסת אחר. "המרחב המקודש" הנ"ל היווה רבע מרוחב האולם ונחסם על ידי לוחות סורג, שכמה מחלקיהם נמצאו.
מדרום לבניין יש מדרגות אל בור מים ואל מערות מסתור שהיו מוגנות היטב מפני כניסת זרים. מכלולים דומים נמצאו ליד בתי כנסת נוספים באזור. לפי שרידים שנמצאו במקום, בין השאר מטבעות זהב, המקום היה פעיל עד המאה ה-8. מכאן גם ההשערה שיהודי המקום, בדומה ליהודי יוטה, חיו במקום עד התקופה הערבית הקדומה, ואז נאלצו לקבל עליהם את דת האסלאם.
יחסי ארצות הברית–קוסובו

היסטוריה

ארצות הברית סייעה לאלבנים להילחם ביוגוסלביה במהלך מלחמת קוסובו על ידי פריסת כוחות צבאיים ומטוסים. תושבי קוסובו הביעו את הכרת התודה לארצות הברית בכך שצעדו ברחובות עם דגלי ארצות הברית והודו לארצות הברית על תמיכתם במלחמה. מקומות מסוימים בפרישטינה אף נקראים על שמות מנהיגי ארצות הברית, כמו ביל קלינטון, וג'ורג' ווקר בוש. ארצות הברית הקימה יחסים דיפלומטיים מלאים ברמת השגריר עם הרפובליקה של קוסובו. קוסובו רואה בארצות הברית את שותפתה הגדולה ביותר לזכות בהכרה משאר העולם, ודעה זו באה לידי ביטוי גם אצל פקידים אמריקנים.
ארצות הברית וקוסובו הקימו יחסים דיפלומטיים ב-18 בפברואר 2008. הקשרים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לקוסובו נשמרים באמצעות שגרירות ארצות הברית בפריסטינה, שנפתחה ב-8 באפריל 2008 על ידי טינה קאידאנו. לפני הכרזת העצמאות, החזיקה ארצות הברית במשרד אמריקאי שבפריסטינה (USOP), בראשות ראש המשלחת. ארצות הברית ממשיכה גם לתרום כוחות וחיילים לכוח קוסובו (KFOR), ותספק צוות למשלחות ICO ו-EULEX.
במהלך הוועידה התורמת הבינלאומית של הנציבות האירופית, שהתקיימה ב-11 ביולי 2008, התחייבה ארצות הברית לגייס סכום של 400 מיליון דולר לשנים 2008-2009, כדי לתמוך, בין היתר, בהפיכת החוב לקוסובו. הסיוע האמריקני בקוסובו ממשיך לתמוך בממשל באמצעות חיזוק החברה האזרחית ותהליכים פוליטיים, במיוחד עבור קהילות מיעוטים, ומטרתו לחזק את המוסדות הכלכליים ולסייע לגידול ביוזמה הפרטית.
דליה בר-אל

ביוגרפיה

נולדה בפתח תקווה בשנת 1949 למשפחה ותיקה בעיר. כבר בצעירותה נהגה לפרסם בעיתוני ילדים. קיבלה תואר ראשון בסוציולוגיה ובספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב. קיבלה תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בר-אילן. למדה תרפיה באומנות בלסלי קולג'.
כיום, חברה באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ובאקו"ם, מעבירה הרצאות ומפגשים על תלמידים במסגרת סל תרבות ארצי. בר-אל נשואה עם 3 ילדים, ועובדת בבית החולים אסותא.

יצירתה

בר-אל פרסמה בעיקר ספרי ילדים ונוער - סיפורים, שירים, ואגדות. בנוסף, היא פרסמה מעט ספרי פרוזה ושירה. בר-אל סיפרה שהיא שואבת השראה מהילדות שלה, ומחיי המשפחה שלה היום. בנוסף, היא ציינה את אחותה הגדולה כמקור השראה גדול עבורה. באתר תפוז, נכתב על ספרה "אצל מיקי בגן אין בלגן" 
אצל מיקי בגן אין בלגן הוא ספרה השני של דליה בר-אל המגיע לידי. כמו ספרה הקודם "יצור מוזר צועד ביער", הוא מתאים במדויק לקהל היעד הצעיר שלו, כשהוא בונה בהדרגה סיטואציה שההתרה שלה מפעילה את דמיונם של הילדים. הבחירה להציג לילדים צעירים סיטואציה מוכרת מן הגן שלהם מתחברת למוכר וליומיומי ויכולה לעודד את הילדים לחלוק סיפורים דומים מן הגן שלהם.
ראיין מקארתן

ביוגרפיה

מקארתן נולד במינסוטה, ארצות הברית.  מוכר בתור דיגי מהסדרה "ליב ומאדי".

קריירה

בשנת 2013 החל לשחק בסדרה "ליב ומאדי" לצד דאב קמרון, בנג'מין קינג ואחרים. 
בשנת 2015 התארח עם דאב קמרון בסדרה "אוסטין ואלי". באותה שנה הקים יחד עם דאב להקה בשם "The Girl and the Dreamcatcher" (הילדה ולוכד החלומות). ב-1 באוקטובר 2015, הם הוציאו את השיר הראשון שלהם "Written in the Stars".
בשנת 2013 הוא קיבל את התפקיד של JD במחזמר "מלכות הכיתה".
שלוש שנים לאחר מכן, לוהק בתור בראד מייג'ורס ברימייק הטלוויזיוני של מופע הקולנוע של רוקי: "מופע הטלוויזיה של רוקי".

חיים אישיים

ראיין מקארתן יצא עם השחקנית דאב קמרון מהתאריך ה-6 באוגוסט 2013. (שניהם שיחקו ביחד בסדרה ליב ומאדי בתור דיגי, מאדי וליב ובנוסף שיחקו ביחד בסרט "R.L. Stine's Monsterville: Cabinet of Souls" בתור בת' והאנטר).
בתאריך ה-14 באפריל 2016 ראיין מקארתן פרסם תמונה בחשבון האינסטגרם שלו על האירוסים שלהם.
בתאריך ה-5 באוקטובר 2016 השניים נפרדו. ראיין צייץ על כך בחשבון הטוויטר שלו.
רוב מינקוף

חיים אישיים

מינקוף נישא לחברתו קריסטל קונג ב-29 בספטמבר 2007, השניים נפגשו ב-2003 במסיבה אשר נערכה במשרדו של מינקוף. להם בן ובת. 
בוגר מכון קליפורניה לאומנויות (CalArts).
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים

העמותה הישראלית להגנה בפני טילים (עי"ט) היא עמותה ישראלית הפועלת להגברת המודעות הציבורית לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל והצורך בפיתוח מערכות הגנה מפני טילים, כתגובה לאיום. העמותה הוקמה רשמית בחודש מאי 2007, כתגובה לירי הרקטות על ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, על פי עמדתם של מייסדיה כי מלחמה זו אמורה לשנות את התפיסה האסטרטגית של מדינת ישראל ואת האופן שבו אויביה של מדינת ישראל מסתכלים עליה.
העמותה קמה על פי הדגם של ארגון אמריקני דומה בשם MDAA - Missile Defense Advocacy Alliance והיא הארגון הישראלי הראשון של מומחים בנושא ביטחוני המנסים לקדם פעילות בתחום הביטחון הלאומי של המדינה, דרך דיון ציבורי.
יושב ראש העמותה הוא מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במילואים הרצל בודינגר. בעמותה חברים יוצאי צבא בכירים, דוגמת תא"ל במילואים וראש מפא"ת לשעבר עוזי עילם, ראש מנהלת חומה לשעבר עוזי רובין, מפקדי חיל האוויר לשעבר האלופים במילואים דוד עברי ואיתן בן-אליהו ואקדמאים המתמחים בבקרת חימוש, מניעת תפוצה טילית ואסטרטגיה. ביניהם יצחק בן ישראל, ישעיהו נבנצל, יאיר רמתי ואפי איתם.
עו"ד אריאל פרייברג משמש כיועץ המשפטי של העמותה משנת 2012.

ביקורת על העמותה

ביקורת חריפה על העמותה פורסמה בעיתון הארץ על ידי ראובן פדהצור שטען כי העמותה היא לובי מוסווה של התעשיות הביטחוניות 
עיט אינה עמותה תמימה. היא כלי בידי אינטרסים תעשייתיים ומקדמת את עניינן של התעשיות הביטחוניות. הצגתה כגוף המיועד לסייע לציבור לגבש את עמדתו בסוגיית ההגנה נגד טילים - היא הטעיה.
— הארץ, ראובן פדהצור

כמו כן טען כי העמותה מוטית לטובת מערכות הגנה 
אין בכוונת ראשי העמותה לספק לציבור מידע, ניתוחים והערכות שאינם מתיישבים בדיוק עם התפישה המצדדת בפיתוח ובהצטיידות במערכות הגנה נגד טילים ורקטות.