google/wiki40b huggingface dataset:
Lonesome Town

הפקה

השיר נכתב על ידי המוזיקאי וכותב השירים בייקר נייט. נייט, שעבר להוליווד זמן קצר לפני כן והיה מיודד עם הזמר והגיטריסט אדי קוקרן, היה חסר פרוטה וניסה לעניין את האחים אוורלי בשיר שכתב. אולם הוא נדחה, והשיר בוצע לראשונה על ידי ריקי נלסון שכבר היה באותה עת כוכב גדול בארצות הברית, והפך ללהיט. נגינת הגיטרה בהקלטה היא של הגיטריסט ג'יימס ברטון.
השיר יצא בספטמבר 1958 כסינגל על תקליטון והגיע למקום השביעי במצעד הלהיטים (Hot 100) של הבילבורד. גם השיר שבצד ב' של התקליטון, "I got a Feeling", שנכתב אף הוא על ידי בייקר נייט, הצליח והגיע למקום ה-11 באותו מצעד. בינואר 1959 הופיע השיר באלבומו של ריקי נלסון " Ricky Sings Again" ומאז הופיע באלבומי אוסף רבים של נלסון.
נלסון ביצע את השיר גם בסדרת הטלוויזיה שהשתתף בה באותה עת, "המופע של אוזי והארייט", סדרה שהתיימרה לתאר את חייה של משפחת נלסון.
השיר בעל המקצב האיטי והנימה המלנכולית זכה למספר גרסאות כיסוי. בין המפורסמים שבמבצעיו: בוב דילן (לבד ויחד עם טום פטי), פול מקרטני, ג'רי גרסיה, ג'ייסון דונובן ושייקין' סטיבנס. השיר הופיע גם בפסקול הסרט "ספרות זולה".
טוביה אברמסון

טוביה אברמסון (1901 - יוני 1940) היה ממתנדבי הגדודים העבריים, חבר גדוד העבודה, מאנשי ארגון השומר וחבר בארגון הקיבוץ. פעיל בעליה הבלתי ליגאלית ובייצור נשק לא חוקי.

ביוגרפיה

טוביה אברמסון נולד ב-1901 בעיירה אקרמן שבבסרביה להוריו משה אברמסון וחנה רות לבית הוכברג. ב-1905 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בראשון לציון שם למד אברמסון ב"חדר". ב-1908 עברה המשפחה לחוות כנרת ואברמסון עבד כשואב מים מהירדן וכשהתבגר עבד כפועל בחווה. בתקופת התיכון למד בבית הספר החקלאי במקווה ישראל. עם סיום לימודיו, בתקופת מלחמת העולם הראשונה התנדב לגדודים העבריים ושירת בגדוד 40. כמו רבים ממתנדבי היישוב ניצל אברמסון את תקופת שירותו כדי להשיג נשק לטובת ארגון ההגנה. עם סיום המלחמה פורקו הגדודים ואברמסון הצטרף לגדוד העבודה במסגרתו עבד ב-1920 בשיקום תל חי וכפר גלעדי (לאחר מאורעות תל חי) שם הצטרף לארגון החשאי הקיבוץ. לאחר שעזב את הגליל עבר לחיפה שם עבד בנמל חיפה כמכונאי בסירת מנוע שהעבירה ארצה עולים ונשק בלתי חוקיים. בהמשך עבד במפעל "חרושת העמק" שם ייצרו נשק במסווה של תיקון מכונות חקלאיות. ב-1933 גויסו האחים טוביה ויעקב אברמסון, כמכונאים, לסייע בבניין מטוסים קלים במועדון התעופה "הגמל המעופף" בתל אביב.
בשנת 1940 נפצע אברמסון בהתפוצצות גז במכון המים של נחלת יהודה ולאחר זמן נפטר מפצעיו בתל אביב. הובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי.

משפחתו

לטוביה אברמסון היו 7 אחים ואחיות. אחותו צביה נישאה לשומר יוסף חריט והאחות פסיה נישאה לשומר מאיר ספקטור.
אברמסון נישא לדבורה למיסוב. לזוג נולדו 2 ילדים: משה ורות (שנישאה למאיר הר ציון).
ברנבאש בשה

קריירת מועדונים

בשה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפרבר צפל, שבבודפשט עיר הולדתו. לאחר מכן, עבר למחלקת הילדים של פרנצווארוש, ומשם עבר למחלקת הנוער של מ.ט.ק. בודפשט ב-2008. בעונת 2011-2012, שותף לראשונה בקריירה במשחקים מקצועניים, כאשר נטל חלק ב-2 משחקי ליגת העל ההונגרית במדי הקבוצה הבוגרת של מועדונו. בעונות שלאחר מכן, שותף ביותר ויותר משחקי ליגה, כאשר קודם להרכב הרשמי של המועדון בעונת 2014-2015, בה שותף ב-33 משחקי ליגה.

קריירה בינלאומית

ברנבאש ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת ההונגרית ב-4 ביוני 2016, במשחק הכנה לקראת טורניר יורו 2016 מול גרמניה, את המשחק הפסידה הונגריה בתוצאה 2-0. כחלק מסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר היורו 2016, שותף בשה ב-22 ביוני 2016 במשחקה האחרון של נבחרתו בשלב הבתים מול פורטוגל, שנגמר בתוצאה 3-3.
הרפובליקה של לוקה

היסטוריה

בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, הייתה העיר לוקה בירת טוסקנה, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, העיר נותרה מושב המושל הצבאי מטעם האימפריה הרומית הקדושה (המארקגראף) וככזו העניק לה היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1084, בעת מאבק האינווסטיטורה, מידה של אוטונומיה. לאחר מותה של מטילדה רוזנת טוסקנה ב-1115 החלה העיר לפתח מעמד של קהילה אוטונומית רפובליקאית, בראשותו של מנהיג נבחר (Capitano del popolo), מעמד שהוכר ב-1160 על ידי המארקגראף של טוסקנה, ולף השישי. עד 1328 היוותה לוקה יריבה שווה לפירנצה, אך נקרעה במאבקים בין מפלגות הגואלפים והגיבלינים. לאחר שעברה מיד ליד במהלך המאה ה-14, קבע קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיותר ללוקה לשמור על מעמד עצמאי יחד עם רפובליקת ונציה והרפובליקה של ג'נובה. הרפובליקה של לוקה הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי, גם כאשר עוד ועוד ערי מדינה נטמעו לתוך ישויות רחבות יותר, בראש ובראשונה הדוכסות הגדולה של טוסקנה שיצרה עד 1555 שטח רציף כמעט על כל המרחב הטוסקני, כאשר המובלעת היחידה בצפונו נותרה לוקה. ב-1628 הפך השלטון בעיר מדמוקרטי לאוליגרכיה.
בפברואר 1799, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית נכבשה העיר על ידי הצרפתים ויעקובינים צרפתים הקימו בה מדינה דמוקרטית-חוקתית ברוח המהפכה הצרפתית. אולם הקרבות שהתחוללו בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה לבין הצרפתים בחצי האי הצריכו את השעיית החוקה הדמוקרטית לטובת שלטון ריכוזי לשעת החירום, ביולי עברה העיר מיד הצרפתים לידי ממלכת הבסבורג ובסוף 1800 חזרה לידי הצרפתים. ב-1805 נטל נפוליאון את השלטון והעביר את לוקה ואת נסיכות פיומבינו לידי אחותו, אליזה בונפרטה. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.
פרנקפורטר צייטונג

היסטוריה

מייסד העיתון, לאופולד זונמן (Sonnemann), רכש ב-1856 את העיתון הכלכלי ה-Frankfurter Handelszeitung ("עיתון המסחר של פרנקפורט") ושינה את שמו ל-Neue Frankfurter Zeitung ("עיתון פרנקפורט החדש"), תוך שינוי אופיו לעיתון מדיני כללי ולא רק כלכלי. עד מהרה התקבע השם על Frankfurter Zeitung ("עיתון פרנקפורט"). עם איחוד גרמניה ב-1871 הפך העיתון לביטאונה העיקרי של הבורגנות הליברלית, שהיוותה באותה תקופה אופוזיציה לשלטון הקיסרות הגרמנית. ערב מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה נקט העיתון בקו פציפיסטי. לאחר המלחמה צידד העיתון בהשלמה גרמנית עם תנאי חוזה ורסאי, ובכך היה לשנוא-נפשם של הלאומנים. בתקופת רפובליקת ויימאר צידד העיתון במדיניות הפיוס של גוסטב שטרזמן. עקב הקו המערכתי שהתנגד באופן תקיף לאנטישמיות, כתבו בעיתון כותבים ועיתונאים יהודים רבים יחסית. בשנותיה האחרונות של הרפובליקה התמודד העיתון כמעט יחידי מול אימפריית התעמולה הלאומנית-פשיסטית של אלפרד הוגנברג מחד ומול עיתוני התעמולה הקומוניסטים מאידך.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בחרו היטלר וגבלס לשמר את עצמאותו של העיתון ואת חופש העיתונות שלו, כטקטיקה שנועדה להציג בפני העולם את השלטון הנאצי החדש כדמוקרטי ופתוח לביקורת. עם זאת, כותבים יהודים בעיתון, כוולטר בנימין וזיגפריד קרקאואר, אולצו להתפטר. בשנת 1934 הועברה הבעלות על העיתון לתאגיד הכימיה אי גה פארבן בראשות קארל בוש. לאחר ועידת מינכן (ספטמבר 1938) לא נזקק עוד השלטון הנאצי להעמדת פנים של עיתונות חופשית, תאגיד אי גה פארבן פנה לתגבור הייצור המלחמתי ומכר את העיתון לבית ההוצאה של המפלגה הנאצית, Eher-Verlag. כך הוכפף העיתון, ככל עיתוני הרייך למשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם ונסגר כליל באוגוסט 1943.
ב-1949 ייסדו עיתונאים-לשעבר בעיתון את ה"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג".

תפוצה

העיתון הופיע חמישה ימים בשבוע, בשלוש מהדורות מדי יום (בוקר, צהריים ("מהדורה שנייה"), וערב). המהדורה הרגילה כללה ארבעה עמדים באותיות גותיות בפורמט גדול (39X57 ס"מ). במהלך הזמן הונהגו בו מוספים כגון סקירת ספרות, מגזין לנוער, מגזין לאשה, מגזין לעניינים טכניים ומוסף לחינוך, חברה ואופנה.
בשנת 1919 הופצו 84,000 עותקים מכל מהדורה (לשם השוואה, הברלינר טאגבלאט הופץ ב-300,000 עותקים). ב-1932 הופצו 55,000 עותקים (הברלינר טאגבלאט: 60,000), מתוכם 37,000 (68%) נשלחו למנויים.
תיאה פון הארבו

חייה

הארבו החלה לכתוב בעודה תלמידה, ופירסמה את יצירתה הראשונה בגיל 17, בשנת 1905. הספר "Deutsche Roman-Zeitung", היה לרב מכר, אך בה בעת החלה הארבו בקריירת משחק מצליחה, בתחילה על במת התיאטרון בדיסלדורף ולאחר מכן בויימאר משנת 1908. בשנת 1913 כאשר שיחקה בתיאטרון באאכן פגשה בבעלה הראשון, השחקן והבמאי רודולף קליין רוגה, ונישאה לו בשנת 1914. ב-1918 הגיעה עם קליין-רוגה לברלין, שם החל קליין-רוגה בקריירת משחק בסרט האילם, ובמיוחד בסרטי הבמאי פריץ לאנג.
בשנת 1920 כתבה את תסריטה הראשון, "Das indische Grabmal" (הקבר ההודי), בשיתוף פעולה עם לאנג. היא נפרדה מקליין-רוגה, ונישאה ללאנג בשנת 1922 (אם כי רוגה המשיך להופיע בסרטים אותם ביים לאנג ואשר את התסריט להם כתבה הארבו, ובהם סדרת "ד"ר מאבוזה", סדרת "הניבלונגים" והסרט "מטרופוליס".)
במהלך שנות ה-20 עבדה הארבו כתסריטאית עבור גדולי הבמאים בגרמניה, ובהם במאים מובילים בקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, כפרידריך וילהלם מורנאו, ג'ו מאי, ארתור פון גרלאך וקארל תיאודור דרייר. במקביל כתבה את התסריטים לכל סרטיו של לאנג עד שנת 1933, ובהם "מטרופוליס" ו"M". תסריטיה של הארבו שיחקו תפקיד חשוב בתנועה האקספרסיוניסטית בקולנוע הגרמני.
בשנת 1931 נפרדה מלאנג, אך השניים המשיכו בעבודה משותפת. בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הנאצית וזאת שנה בטרם עלה אדולף היטלר לשלטון. הצטרפותה למפלגה הנאצית, ועליית המפלגה לשלטון הובילו לגירושיה מלאנג באופן סופי בשנת 1934 ולעזיבתו של לאנג את גרמניה באפריל של אותה שנה. סרטם המשותף האחרון "צוואתו של ד"ר מבוזה" הוכרז כבלתי חוקי בגרמניה בשל הביקורת שמתח על האידאולוגיה הנאצית.
תחת השלטון הנאצי המשיכה הארבו בעבודתה, כתבה תסריטים וביימה סרטים. בשנת 1937 ביימה את הסרט "השליט" (Der Herrscher), סרט המהלל את הכניעה הבלתי מותנית למשטר הדיקטטורי, ואת הניצחון הטוטאלי שהיא מביאה. בסרט כיכב אמיל יאנינגס. במקביל המשיכה בכתיבת קומדיות קלילות עבור במאים הידועים בחיבתם למשטר הנאצי כפייט הרלן והאנס שטיינהוף. הרלן הוא האחראי ליצירה האנטישמית "היהודי זיס". 
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה נעצרה בידי הממשל הצבאי הבריטי. זמן מה עבדה בעבודות פיזיות כפינוי הריסות. לאחר קבלת רישיון עבודה ביצעה הגהה לתסריטים, וכתבה מספר ספרים המוגדרים כ"רומנים בפרוטה", ולבסוף כתבה שלושה תסריטים נוספים, בטרם מתה בשנת 1954 בברלין.
לאחר מותה, בשנת 1959 צילם לאנג את הסרט "הנמר מבנגל" שהיה מבוסס על תסריטים שכתב עם הארבו בשנות העשרים. כן צילם מחדש באותה שנה גרסה מדברת לסרט "הקבר ההודי".
אמילי בראונינג

חייה

בראונינג נולדה במלבורן, אוסטרליה. היא אומרת שלמדה להגות מבטא אמריקאי מתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום ששודרה ברשת ABC האוסטרלית. לבראונינג שני אחים צעירים, ניקולס ומת'יו. היא לקחה הפסקה ממשחק עד נובמבר 2006 כדי לסיים את לימודיה.
הקריירה של בראונינג החלה כאשר אביה של ידיד הבחין בכישרונה בבית הספר למשחק והוא המליץ לה לעסוק במקצוע. כעבור זמן קצר זכתה בתפקיד יחד עם ג'ודי דייוויס בערוץ הולמרק בסרט "The Echo of Thunder". בסרט האיש שתבע את אלוהים גילמה את דמותה של בתו של בילי קונולי. בנוסף, היא גילמה את תפקיד היילי פילטון בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Blue Heelers" בין השנים 2000–2002. יתר על כן, שיחקה כקאטי הרווד בסרט "Horror Ghost Ship" מ-2002.
בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס.
בשנת 2011 שיחקה בראונינג את התפקיד הראשי של "בייבידול" בסרט "סאקר פאנץ'" בבימויו של זאק סניידר. כמו כן, שיחקה גם בתפקיד הראשי של "לוסי" בסרט היפהפייה הנרדמת.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתפקיד ראשי של לאורה מון. הסדרה מבוססת על הספר באותו שם מאת ניל גיימן.
הדיוויזיה ה-198 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-23 בנובמבר 1939 וכמפקדה הראשון מונה הנס וינדק, ובאפריל 1940 נשלחה הדיוויזיה לשלזוויג-הולשטיין, משם יצאה לכיבוש דנמרק במהלך מבצע וסריבונג, ולאחר מכן נשארה שם למשך תקופה קצרה ככוח כיבוש. ביוני אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית, והשתתפה בכיבוש צרפת כחלק מקבוצת ארמיות C. באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה לרומניה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-30 אשר היה חלק מהארמייה ה-11, והשתתפה בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, ולאחר מכן השתתפה בקרב על קווקז. בשנת 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן השתתפה בקרבות באוקראינה, ובכלל זה בקרב קייב. בשנת 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב_קורסון-צ'רקאסי, מבצע יאשי-קישינב הראשון ובמבצע יאשי-קישינב, וביולי הועברה לצרפת, לאחר שמוזגה עם דיוויזיית בוהמיה. הדיוויזיה לחמה במבצע דרגון, ולאחר מכן לחמה באלזס כחלק מהארמייה ה-19, ולאחר מכן השתתפה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
ג'ואל גריי

ביוגרפיה

נולד בשם ג'ואל דייוויד כץ (Joel David Katz) בקליבלנד, אוהיו, בנם של גולדי והקומיקאי היהודי מיקי כץ. החל את דרכו כשחקן תיאטרון בתאטרון ילדים ובהצגות מקומיות באזור מגוריו שבקליבלנד.
בסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 הופיע בסדרות בטלויזיה המערבית. בשנת 1966 קיבל את תפקידו הגדול הראשון בברודווי כאדון הטקסים במחזה המוזיקלי, מהחשובים בכל הזמנים, "קברט". המחזה זכה להצלחה גדולה וגריי זכה על תפקידו בפרס הטוני. גריי היה מועמד שלוש פעמים נוספות לפרס הטוני.
את מירב פרסומו קיבל בשנת 1972 כשלוהק לגרסה הקולנועית למחזה "קברט" בו התגלה שש שנים קודם לכן.
בסרט לוהק לאותו תפקיד אותו גילם במחזמר וזכה בפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ובפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בכך הפך גריי לאחד משמונה שחקנים בלבד שזכו בפרס האוסקר ובפרס הטוני על אותו תפקיד.
גריי הופיע ב-1976 במותחן הפסיכולוגי "תמיסת שבעת האחוזים" ובסרט הפעולה של גאי המילטון "רמו", עליו היה מועמד פעם שנייה לפרס גלובוס הזהב.
ב-1996 גילם את דמותו של פושע המלחמה הנאצי ושר התעמולה של אדולף היטלר, יוזף גבלס, בדרמה הבריטית "המראה הריקה".
בשנת 2000 שיחק בדרמה המוזיקלית של לארס פון טרייר "רוקדת בחשיכה". ב-2008 הופיע במותחן הקומי "עמוק בגרון".
גריי התפרסם בסדרות טלוויזיה כגון "באפי ציידת הערפדים", שאליה הצטרף לעונה החמישית וגילם את השד דוק; "אוז", שבה גילם את האסיר היהודי למואל איציק; ו"גשר ברוקלין", שעל הופעת האורח שלו בהּ היה מועמד לפרס אמי.
בשנת 2017 החל גריי לביים את המחזה כנר על הגג ביידיש אשר הוצג תחילה במוזיאון למורשת היהודית וב-2019 עבר לאוף ברודוויי.

חיים אישיים

גריי הוא אביה של כוכבת סרט הקאלט "ריקוד מושחת" ג'ניפר גריי. הוא נישא ב-1958 לג'ו ויילדר והתגרש ממנה בשנת 1982; לזוג ילד נוסף בשם ג'יימס.
מלבד קריירת משחק גריי הוא גם צלם חובב, שפרסם שלושה ספרי צילומים.
Lemonade (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מרסל פרודן ואנדריי נמירסקי, בדומה לרוב שיריה של סטאן. השניים גם כתבו את להיטה הגדול ביותר, "Mr. Saxobeat". השיר הוא בסגנון הרגאיי-פופ, הדאבסטפ ו-EDM, ובו ניתן לשמוע קולות רקע של מפוחית ואקורדיון.

וידאו קליפ

הקליפ הועלה לערוצם של חברת התקליטים של סטאן - "maanstudio", ב-4 ביוני 2012. בקליפ נראית סטאן, כשהיא מכינה לימונדה בביתה. לאחר מכן היא מרימה טלפון לבן אדם ששמו לא מוזכר, ויוצאת לרחוב. בסצנה שבה סטאן נמצאת ברחוב, ניתן לראותה כשהיא לבושה בשמלה שעליה יש הדפסים של לימונים. בסמוך לכך, היא ותושבי העיר פוצחים במסיבת רחוב, ורוקדים לצלילי השיר.
מונה הצפיות של הקליפ נכון לנובמבר 2017, עומד על כ-80 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשני הנצפה ביותר של סטאן.
דרו ניקולס

קריירה

ניקולס החל לשחק כדורסל בקבוצת בית ספרו, לונג איילנד לות'רן, ולאחר סיום לימודיו התיכוניים שיחק עבור אוניברסיטת מרילנד במשך ארבע עונות. במדי מרילנד נבחר לחמישייה השנייה של הקונפרנס האטלנטי, 2000. לאחר זמן של ארבע עונות, נרשם לדראפט ה-USBL ונבחר בבחירה מספר 59 על ידי הטקסס רימרוקרס. למרות בחירתו, ניקולס לא נכלל בסגלה ופתח בקריירה אירופית, לאחר ששיחק שלוש שנים באיטליה, למעט חודשיים בטאו ויטוריה. לאחר מכן, עבר לשורותיה של אפס פילזן. בעונת 2006/07 העמיד ממוצעים של כ-14 נקודות וכ-5 אסיסטים שהכתירו אותו למלך הסלים של היורוליג.
ב-24 ביוני 2008 חתם בפנאתינייקוס,
ולבש את מדייה במשך שלוש עונות. השנים בקבוצת הפאר היוונית הקנו לו מעמד של כוכב בקנה מידה אירופי, עימה זכה בשתי אליפויות אירופה (2009,2011), שלוש אליפויות יוון (2009-2011), ובגביע היווני (2009).
ב-16 ביולי 2011, סיים את דרכו המוצלחת בפאו, והצטרף לאולימפיה מילאנו.
ב-13 ביולי 2012, חתם ניקולס לעונה אחת בשורות צסק"א מוסקבה הרוסית.
ב-14 ביולי 2013 הודיע על פרישה ממשחק.
ספטמבר (זמרת)

קריירה

ב-2003, כשהייתה בת 18, הוציאה ספטמבר את הלהיט הראשון שלה בשוודיה, "(La La La (Never Give It Up", שהגיע למקום השמיני במצעדים השוודיים. הלהיט הבא שלה היה "We Can Do It" ואף הוא הגיע לעשרת הגדולים. כתוצאה מהצלחת שני השירים האלו, החלה ספטמבר להקליט את אלבום הבכורה שלה שיצא לאור בפברואר 2004, יחד עם הסינגל השלישי, "September All Over", שהגיע למקום השמיני כמו הסינגל הראשון. לאחר תקופה של שקט הוציאה ספטמבר את "Satellites", סינגל ראשון מתוך אלבומה השני, "In Orbit", שהיה ללהיט הגדול ביותר שלה באותה התקופה. השיר מדורג במקום ה-141 במצעד השיר השוודי הטוב ביותר בכל הזמנים. סינגלים נוספים מהאלבום הם "Looking for Love" ו-"Cry for You".
בארצות הברית יצא הלהיט "Satellites" רק בסוף 2006 ונחל הצלחה בינונית. לעומת זאת, השיר "Cry for You" שהופץ לתחנות הרדיו בארצות הברית ב-5 ביוני, הגיע למקום הראשון במצעד ה-Hot Dance Airplay.
ב-20 ביוני 2007 פירסמה ספטמבר באירופה את הסינגל "Can't Get Over", מהאלבום הבא, "Dancing Shoes", שיצא לאור ב-26 בספטמבר.
ב-1 בספטמבר 2007 ייצגה ספטמבר את שוודיה בפסטיבל סופוט, תחרות שירים בינלאומית הדומה לאירוויזיון, כשבין מתחריה היו אמנים ידועים כמו The Cloud Room, סופי אליס-בקסטור ו-Monrose. ספטמבר זכתה במקום השלישי בבחירת הצופים.
מצב (מדעי המחשב)

במדעי המחשב ובתורת האוטומטים, מצב (באנגלית: state) הוא תצורה (קונפיגורציה) ייחודית של נתונים במעגל דיגיטלי או בתוכנה. המונח משמש לתיאור כלל הנתונים המאוחסנים ברגע נתון בזמן, שהמעגל או התוכנה יכולים להשתמש בהם. ניתן להתייחס למצב כתמונת מצב (snapshot) של התנאים השונים המתקיימים ברגע זה במערכת.

בתורת האוטומטים

בתורת האוטומטים, "מצב" מוגדר פורמלית במסגרת מודל מתמטי חישובי אבסטרקטי שנקרא אוטומט סופי (מכונת מצבים). מודל זה משמש הן בעיצוב של מעגלים דיגיטליים סדרתיים והן בעיצוב של תוכנות מחשב.
בין אם מדובר באוטומט סופי, באוטומט מחסנית או אפילו במכונת טיורינג מלאה, "מצב" הוא סט ספציפי של הוראות אשר יבוצעו בתגובה לקלט שיתקבל. ניתן לחשוב על מצב כמקבילה לזיכרון הראשי במחשב אמיתי.
בתורת האוטומטים, התנהגות המערכת היא פונקציה של: (1) הגדרת האוטומט; (2) הקלט שהאוטומט מקבל; (3) המצב הנוכחי של האוטומט.

בחומרה

באלקטרוניקה ספרתית, הפלט של מעגלים סדרתיים הוא פונקציה של הקלט הנוכחי וגם של היסטוריית הקלטים הקודמים. במעגלים מסוג זה, המידע מהקלטים הקודמים מאוחסן ברכיבי זיכרון אלקטרוניים כדוגמת פליפ פלופ. כלל תוכן המידע אשר מאוחסן ברגע נתון בזמן על גבי רכיבי זיכרון כאלה, הוא "המצב" של המעגל. המצב מייצג את כל המידע המזוקק לגבי העבר, שלמעגל יש גישה אליו.  לדוגמה, המצב של מיקרו מעבד הוא התוכן של כל רכיבי הזיכרון במעגל המשולב, כגון זיכרון מטמון, אוגרים ודגלים.
כאשר מחשבים כמו לפטופים נכנסים למצב שינה ממושך (hibernation) על מנת לחסוך באנרגיה על ידי כיבוי המעבד, המצב של המעבד ותוכן זיכרון ה-RAM נשמרים לכונן הקשיח של המחשב, כך שניתן יהיה לשחזר אותם כאשר המחשב ייצא ממצב השינה, והמעבד יוכל להמשיך לעבוד מאותו המצב בו נעצר קודם.
מאחר שלכל רכיב זיכרון בינארי יכולים להיות רק שני מצבים אפשריים, 0 או 1, המספר הכולל של מצבים שונים שמעגל ספרתי יכול להימצא בהם הוא סופי, ומוגבל על ידי מספר רכיבי הזיכרון. אם במעגל ספרתי ישנם N רכיבי זיכרון בינאריים, למעגל יכולים להיות לכל היותר 2ᴺ מצבים שונים.

בתוכנה

באופן דומה, תוכנות מחשב שומרות נתונים בתוך משתנים המייצגים מקומות אחסון בזיכרון המחשב. התוכן של המקומות האלה בזיכרון, ברגע מסוים בזמן הריצה של התוכנית, נקרא המצב של התוכנית.
לעיתים משתמשים בהגדרה צרה יותר של המושג עבור תוכנות מחשב הפועלות בצורה סדרתית על זרמים של נתונים, כגון תוכנות לביצוע ניתוח תחבירי (parsers), חומות אש, ותוכנות הצפנה. בחלק מהתוכנות מהסוג הזה, ההיסטוריה של הקלטים הקודמים משפיעה על עיבוד הקלט הנוכחי. כלומר, ניתן למדל תוכנות אלה כמכונות מצבים. תוכנות כאלה מתוארות כ-stateful, והמשתנים אשר מכילים ערכים מהעיבוד שבוצע בשלב הקודם מהווים את "המצב" של התוכנה. קיימות תוכנות סדרתיות אחרות שהפלט שלהן תלוי רק בקלט הנוכחי; תוכנות כאלה נקראות stateless.

stateful לעומת stateless

תוכנות מחשב אשר שומרות מידע אודות המצב נקראות stateful (סטייטפוּל), ואילו תוכנות הפועלות רק על סמך הקלט הנוכחי נקראות stateless (סטייטלֵס). כמו כן, כאשר מערכת מידע או פרוטוקול תקשורת מסתמכים על מצבים, הם מתוארים כ-stateful, וכאלה שאינם מסתמכים על מצבים נקראים stateless.
לדוגמה, פרוטוקול ה-HTTP הוא stateless protocol. פרוטוקול זה אינו מספק שום אמצעי לאחסון מידע מהמשתמש בין בקשות. הפרוטוקול מטפל בכל בקשה כטרנזקציה נפרדת, שאינה קשורה לשום בקשה קודמת, כך שהתקשורת מורכבת מזוגות נפרדים של בקשות ותגובות.
שירלי נייט

ביוגרפיה

נייט נולדה בעיר גוסל שבקנזס לורג'יניה ולנואל ג'ונסון נייט.
למדה משחק בבית הספר לאומנויות "HB Studio" שבניו יורק סיטי.

קריירת משחק

נייט פרצה כשחקנית קולנוע בשנת 1960 לאחר ששיחקה בעיבוד הקולנועי למחזה "האפלה במעלה המדרגות" בתפקיד הצעירה רני פלוד עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה קיבלה נייט את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרט "ארמון קרח".
ב-1962 הועמדה נייט בשנית לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור הוונלי פינלי לצידו של פול ניומן בעיבודו של ריצ'רד ברוקס למחזהו של טנסי ויליאמס "ציפור הנעורים המתוקה". בהמשך שנות ה-60 שיתפה נייט פעולה עם סידני לומט בדרמה הפמיניסטית "הקבוצה" ועם פרנסיס פורד קופולה בסרטו "אנשי הגשם" בו שיחקה בתפקיד עקרת הבית נטלי רוונה.
נייט זכתה בשנת 1967 בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ונציה על הופעתה בסרט דאצ'מאן.
באמצע שנות ה-70 זכתה נייט בפרס טוני על תפקידה במחזה "הילדים של קני" והתפרסמה בסרטי האסונות "יוגרנאט" של ריצ'רד לסטר ו"מעבר להרפתקה בפוסידון" בתור הנוסעת האנה מרדית'.
ב-1980 הועמדה נייט לפרס אמי על הופעתה בדרמת השואה "תזמורת על תנאי" בתפקיד קצינת האס אס מריה מנדל.
ב-1981 הופיעה בסרטו של הבמאי האיטלקי פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתור אן אמה של הנערה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס).
לקראת סוף שנות ה-80 זכתה נייט בפרס אמי על הופעת אורח בסדרת הדרמה "שלושים ומשהו" וקיבלה מועמדויות על הופעותייה בסדרות "נקודת שוויון", ו"חוק וסדר".
ב-1995 זכתה נייט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על הופעתה בסרט הטלוויזיה המצליח של מיק ג'קסון "אישום: המשפט של מקמרטין" ובפרס אמי נוסף, על הופעת אורח שעשתה בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
ב-1996 הופיעה בהפקת הטלוויזיה המוערכת של דמי מור "אם הקירות יכלו לדבר" בתפקיד מרי דונלי.
ב-1997 השתתפה נייט בקומדיה של ג'יימס ל. ברוקס "הכי טוב שיש" בתפקיד בוורלי אמה של המלצרית החד הורית קרול קונלי (הלן האנט) והועמדה לפרס טוני על הופעתה במחזה "הריש הצעיר מאטלנטה".
ב-2002 השתתפה נייט בדרמה הקומית "הסודות של יה יה" בתפקיד דניס רוז "נסי" קלר.
ב-2006 שיחקה בקומדיה "ילד של סבתא" והועמדה לפרס אמי על תפקיד פיליס, אמו של רקס ואן דה קאמפ אותו שיחקה בחמישה פרקים בסדרה "עקרות בית נואשות".
ב-2007 שיחקה בקומדיה "פול בלארט: שוטר קניון" בתור מרגרט אמו של המאבטח פול בלארט (קווין ג'יימס).

חיים אישיים

לנייט שתי בנות, השחקנית קייטלין הופקינס מנישואיה לשחקן ולמפיק יוג'ין פרסון והתסריטאית סופי הופקינס, מנישואיה לתסריטאי האנגלי ג'ון הופקינס.
משה בילינסון

קורות חיים


משה בילינסון נולד ליד העיר ירוסלבל שברוסיה ביום כיפור שנת תר"ן (1889) לאהרן הכהן בילינסון, שהיה רוקח, ולבלה בתו של מרדכי פלונגיאן, ממשכילי וילנה. למד באוניברסיטאות מוסקבה, פרייבורג, ובזל והוסמך כדוקטור לרפואה. הצטרף לתנועה הסוציאליסטית הרוסית, וממנהּ עבר לציונות.
בין השנים 1917–1923 חי באיטליה, והיה פעיל בתנועה הציונית שם.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, התיישב במושבה פתח תקווה ועבד כפועל בחבורת "מעבר". בשנת 1925, עם ייסוד עיתון "דבר", נענה בילינסון להזמנת עורכו, ברל כצנלסון, הצטרף למערכת העיתון וכתב בו מאמרים. בילינסון, שהפך לדוברהּ הראשי של תנועת העבודה, ביטא בכתיבתו עמדות של איש מצפון, ובלט בביקורתו נגד ממשלת המנדט הבריטי. 
בילינסון היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל וחבר מרכז מפא"י. היה חבר באספת הנבחרים והוועד הלאומי.
ביליינסון היה היוזם של הקמת "בית החולים למושבות יהודה והשרון", שלאחר מותו שונה שמו לבית חולים בילינסון (כיום קמפוס בילינסון בתוך מרכז רפואי רבין). בנוסף, היה יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים. 
בילינסון נפטר בה' בכסלו תרצ"ז, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
הנגב הצפוני

הנגב הצפוני הוא חלקו הצפוני של הנגב, הוא מעבר בין אזור גשום לאזור יבש. הנגב הצפוני הוא קו התפר בין המדבר והנגב לחלק המרכזי של ארץ ישראל. הנגב הצפוני הוא בעצם אזור הר הנגב הצפוני והוא ברום של 500–700 מ'. הר הנגב הצפוני גובל במישורי חולות חלוצה ובקעת באר שבע-ערד שבצפון ובקעת צין ונחל צפרים בדרום.

היסטוריה

במשך שנים רבות היה שטחו של הנגב שומם ואוכלוסייתו מעטה, עיקר האוכלוסייה כל את הבדואים הנודדים. במהלך תקופת האבות התפרסמו מספר יישובים בנגב, בעיקר באזור הנגב הצפוני כגון, באר שבע, גרר ורחובות.
אזור זה מוכר כאזור בו עברו נתיבי מסחר ואף מכיל שרידי התיישבות מימי קדם. 
בעשור הראשון לאחר קום המדינה החלו להקים בנגב יישובים וכפרים. אך המקום היה שומם לחלוטין לכן החליטו לפתח אותו יותר. נבנו בתים גדולים יותר, נסללו כבישים וההתפתחות גדלה עד שההתיישבות כבר לא הייתה שוממת כמו פעם.

מבנה

בהר הנגב הצפוני אפשר לזהות בקלות את מערכת הקימוטים היוצרת שישה קמרים מקבילים שכיוונם דרום מערב אל צפון מזרח. ששת הקמרים הם: הקמר של הר קרן, קמר כתף שבטה והר שחר, קמר צבוע, קמר חלוקים, קמר חתירה וקמר חצרה. בין הקמרים קערים רחבים וארוכים באותו הכיוון של הקמרים. הקמר הגבוה ביותר הוא קמר חתירה ששיאו מגיע ל-704 מ' ובכך הופך ליוצא דופן מכיוון שרומם הממוצע של שאר הקמרים הוא 500–550 מ'. הקערים הארוכים של הנגב הצפוני קובעים את מסלולי הנחלים. קיימת בנגב הצפוני גם תופעה של נחלים החוצים רכסים. בהר הנגב הצפוני קיימים שני מכתשים: המכתש הגדול והמכתש הקטן.

מערכת התחבורה

מרבית צירי התנועה בנגב הצפוני מנצלים את הקערים שבין קמרי הנגב הצפוני שמשמשים כמעברי תנועה. באזור הנגב הצפוני עוברים כבישים רבים כגון: כביש באר שבע-נצנה, כביש דימונה-שדה בוקר, כביש ממשית-אורון וכביש דימונה-צפע-ערד. רק כביש אחד חוצה את הקערים והקמרים, והוא הכביש שבין באר שבע לצומת הערבה.