google/wiki40b huggingface dataset:
פנדנגו

פנדנגו (בספרדית: Fandango) הוא מחול זוגות עממי ואנדלוסי (פלמנקו), בדרך כלל במשקל משולש, בליווי מסורתי של גיטרות וקסטנטות, או מחיאות כפיים (פאלמאס בספרדית , פאלמאש בפורטוגזית). פנדנגו מבוצע בשירה או בריקוד. הפנדנגו המושר בנוי על פי רוב בשני חלקים: מבוא אינסטרומנטאלי ואחריו וריאסיונס. הפנדנגו המושר נאמן בדרך כלל למבנה הקאנטה, המורכב מארבעה או חמישה פסוקי שיר בני שמונה הברות ("קופלה") או פסוקיות מוזיקליות ("טרסיוס"). לעיתים יש חזרה על הקופלה  הראשונה.
Castillian folk dancers (picture by Pierre Chasselat (1753-1814)
משקל הפנדנגו דומה לזה של הבולרו והסגווידייה (seguidilla) הפנדנגו הראשונים נכתבו במקצב של 6/8, אך בהמשך ב-3/8 או 3/4.

מקורות

מלודיית הפנדנגו המוקדמת ביותר נמצאת ב-"Libro de diferentes cifras de guitarra" משנת 1705 והתיאור המוקדם ביותר של המחול עצמו נמצא כמכתב של מרטין מארטי, כומר ספרדי, משנת 1712. הפנדנגו הראשון שהוצג על בימת תיאטרון היה בהצגת "Entremés El novio de la aldeana" של פרנסיסקו דה לפאדיאל, בסביליה, בסביבות 1720. בסוף המאה ה-19 היה המחול לאופנתי בחוגי האצולה ונכלל לעיתים קרובות ב"טונאדיאס" (שירים), סרסואלות, בלטים ואופרות, לא רק בספרד אלא גם במקומות אחרים באירופה.
מקורות הפנדנגו שנויים במחלוקת, וכוללים השערות לגבי קשריו ל-soleá, jabera וה- petenera;
ל-malagueña, granadina, murciana ו-rondeña האנדלוסיים; ל- canario וה-gitano; ל-jota aragonesa. היו שגרסו מקור מורי. הגישה העכשווית נוטה לראות כמקור את איי הודו המערבית או את אמריקה הלטינית.

שימוש במוזיקה קלאסית

צורת הפנדנגו שימשה מלחינים אירופאים רבים ונכללה לעיתים קרובות ביצירות בימתיות וכליות. דוגמאות חשובות כוללות את "שלוש הידיים" ("Les trois mains") מאת ז'אן פיליפ ראמו (ב"סוויטות חדשות של קטעים לצ'מבלו"), מ-1729-30 בקירוב); "פנדנגו פורטוגזי" של דומניקו סקרלטי (ק. 492, 1756) ו-"Fandango del SigR Escarlate" בחלק השני של הבלט "דון חואן" מאת גלוק (1761); הפנדנגו מופיע גם בפינאלה למערכה השלישית של נישואי פיגארו של מוצרט משנת 1786; בפינאלה של רביעיית המיתרים אופוס 40 מס' 2 של בוקריני משנת 1798; ופנדנגו לצ'מבלו מאת אנטוניו סולר.
ויג'יי פרשאד

קורות חייו

ויג'יי פרשאד נולד וגדל בקולקטה, הודו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים  בדהראדון עבר לארצות הברית, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה במכללת פומונה (קליפורניה) ב-1989, ותואר דוקטור באוניברסיטת שיקגו בשנת 1994.

עמדותיו

פרשאד הוא מרקסיסט, ובין השאר ייסד בהודו פורום של אנשי שמאל. בספרו "חתולים שמנים וכלבי ריצה" הוא מציג את השקפותיו בנושאי קפיטליזם וסוציאליזם.
במאמר לכתב העת The Nation פרש פרשאד את חזונו למאבק סוציאליסטי. לדבריו, תנועות שמאל צריכות להתארגן טוב יותר כדי לצבור כוח, אחרת רעיונות פרוגרסיביים טובים לא יוכלו לצאת לפועל. כמן כן קרא לתנועות שמאל לאמץ השקפה ארוכת טווח במאבקים חברתיים ולא להתמקד בתוצאות בטווח הקצר.
בביקורתו של הקפיטליזם הוא מצביע על אסון בופאל כדוגמה למקרה שבו תאגידים דואגים רק לרווחים ומזלזלים בחיי אדם. רווחי חברת יוניון קרבייד היו גבוהים, ועל אף זאת היא לא השקיעה באמצעי בטיחות במפעליה בהודו ובווירג'יניה המערבית. כמו כן הביע ביקורת על האם תרזה ועל האפיפיור יוחנן פאולוס השני, שפעלו למען קורבנות האסון אך טענו כי מדובר בתאונה גרידא ולא ייחסו ליוניון קרבייד כל אחריות תאגידית.
לעתים קרובות פרשאד מותח ביקורת על מדיניות החוץ של ארצות הברית, וקורא לשים קץ להגמוניה האמריקאית ולאימפריאליזם. כמו כן קרא לבטל את הסיוע האמריקאי לישראל.
עם פרוץ אירועי האביב הערבי והפלת שלטון מובארכ במצרים בשנת 2011 השווה פרשאד את האירועים למהפכה המקסיקנית שהחלה עם הפלת הדיקטטור פורפיריו דיאס בשנת 1911. בהקשר זה כתב: "מעמד האיכרים והפועלים התקומם בצורה ספונטנית, אך כדי להתקדם מעבר לכך עליו להתארגן ביעילות ולהשתלט על מוקדי הכוח, אחרת המהפכה תדוכא." על פי פרשאד, אירועי האביב הערבי עוררו מחדש את "שני הנושאים ללא מענה" בארצות ערב: פוליטיקה (חופש ממונרכיות ודיקטטורות) וכלכלה (מעבר לכלכלה עצמאית). הוא ביקר את תגובתו ופעולותיו של ברק אובמה לאחר ההפיכה במצרים, וטען שמדיניותה של ארצות הברית במזרח התיכון נכשלה.
במאמריו ובספריו מספק פרשאד פרשנות לאירועים רבים במזרח התיכון, בהם מלחמת האזרחים בלוב (2011) והסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
בוריס ניקונורוב

קריירה

ניקונורוב החל את קריירת כדורגל החופים שלו בקבוצת פודווודניק הרוסית, שבמדיה שיחק במשך שנתיים. מאז, הוא שיחק בקבוצות רוסיות אחרות כמו ג'וקר, זולוטוי, נבסקי ברגה, פטרוגרדטס ואליאנס. את מרבית חותמו בענף, ניקונורוב משאיר בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה, שבמדיה הוא משחק מאז שנת 2017, הן במסגרת הליגה והן במסגרת תחרויות בינלאומיות כמו גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים. מאזנו בקבוצה ממוסקבה הוא למעלה ממאה הופעות ולמעלה מ-170 שערים.
מרקו בוריילו

קריירת המועדונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ב-2002 הוא עבר למילאן לאחר ששיחק בטרייסטינה ובטרוויזו. לאחר שנתיים, שבהן הוא לא הצליח לכבוש אף שער, בהנהלת מילאן החליטו להשאיל אותו לרג'ינה. אחרי שסיים את תקופת השאלתו, חזר למילאן, אך שוב הוחלט להשאילו- הפעם לסמפדוריה. בוריילו, שסיים גם את תקופת ההשאלה לסמפדוריה הושאל שוב, הפעם לקבוצה הקודמת שלו, טרוויזו. בקיץ 2006, הוחלט להשאיר את החלוץ האיטלקי, בעקבות עזיבתו של אנדריי שבצ'נקו. 
ב-21 בדצמבר 2006 התבצעה בדיקת סמים שגרתית, שבה נמצאו בגופו חומרים אסורים, והשחקן הורחק מיידית מהמגרשים. הסיפור התברר רק לאחר מכן כאשר ארוסתו, סיפרה שהדביקה אותו במחלה ונתנה לו להשתמש במשחה שהכילה את החומרים האסורים כדי להקל על הכאב.
ב-2007 עבר בוריילו לגנואה, שם הפך לסיפור הצלחה. השער הראשון שלו בקבוצה, היה השער הראשון שלה בעונת 2007/2008. שבועיים לאחר מכן בוריילו כבש שלושער מול אודינזה. החלוץ סיים את העונה במקום השלישי בטבלת המבקיעים, מיד אחרי אלסנדרו דל פיירו ודויד טרזגה. 
ב-2008 הוחתם שוב במילאן עד 2013, ושכר של 3.2 מיליון אירו לעונה. בסוף ינואר 2014 הושאל לווסטהאם יונייטד לשארית העונה. 
ב-2 בפברואר 2015 חתם בגנואה. בקיץ 2015 חתם בעולה החדשה לסרייה א' קארפי. ב-29 בינואר 2016 חתם באטלנטה. ב-4 באוגוסט 2016 חתם בקליארי. ב-17 באוגוסט 2017 חתם בספאל.

נבחרת לאומית

בוריילו זומן בפעם הראשונה למשחק של איטליה נגד פורטוגל, שהתקיים ב -6 בפברואר 2008. הוא החליף את לוקה טוני בעשרים דקות האחרונות. הוא שיחק בעוד שני משחקי ידידות, ובשניהם החליף את טוני. בוריילו הצטרף לנבחרתו במשחקי היורו 2008, אבל לא שיחק.

חיים אישיים

מרקו בוריילו גדל בנאפולי. הוא התייתם מאביו עוד בהיותו בן 15 וגדל יחד עם אחיו פאביו ואמו מרגריטה. הוא היה מאורס לדוגמנית הארגנטינאית בלין רודריגז.
חיבור אבוד

חיבור אבוד הוא יצירה ספרותית או עיונית שידוע כי התקיימה, אך לא שרדה עד ימינו. עדויות לקיומה של היצירה קיימות בזכות אזכורה ביצירות אחרות שכן שרדו, ולעיתים שרד רק חלק קטן מהיצירה, והוא מלמד על שאר חלקיה. 
חיבורים יאבדו מכל מיני סיבות. לפעמים איבדו אותם במשבר או אסון היסטורי (כמו למשל שריפת הספרייה הגדולה של אלכסנדריה), לפעמים הם הושמדו בכוונה בגלל תוכנם (כסוג של צנזורה, למשל באמצעות שריפת ספרים) ולעיתים, כותבי החיבורים עצמם החליטו להשמידם, מסיבות שונות (אם כי לא תמיד הצליחו - הפואמה האפית אינאיס נשמרה על ידי אוגוסטוס, למרות שיוצרה, ורגיליוס, ציווה להשמידה, וכך גם יצירותיו של פרנץ קפקא פורסמו למרות בקשתו שיושמדו).
לעיתים, חלקים מהחיבורים האלה שורדים כציטוטים בחיבורים אחרים. למשל, האנציקלופדיה "תולדות הטבע", מאת פליניוס הזקן, מצטטת חיבורים קדומים יותר. בין היתר, התבססה האנציקלופדיה על כתביו של מרקוס טרנטיוס וארו - מלומד וסופר רומאי, שחי ופעל כ-100 שנים לפני פליניוס. מקור אחר הוא מרקוס ויפסניוס אגריפס, שעל מפותיו הסתמך פליניוס בחלק מהכרכים הגאוגרפיים. בערכים זואולוגיים הסתמך פליניוס על אריסטו, ובתחום הבוטני על תאופרסטוס.
כמו כן, לעיתים שורדים חיבורים אבודים כעתיקות, או כאשר הדפים עליהם הם נכתבו משמשים כמצע לכתבים מאוחרים יותר (פלימפססט). דוגמה לחיבור שנחשב כאבוד, אך נמצא לאחרונה, הוא הפלימפססט של ארכימדס, ששרד מתחת לטקסט של ספר תפילה.
רוב החיבורים האבודים החשובים ביותר נכתבו בעידן הקלאסי, מאחר שלפני המצאת הדפוס היו עותקים מעטים מכל כתב יד, אך ישנן דוגמאות מכל תקופות ההיסטוריה, למשל, גם במאה ה-20 אבדו סרטי ראינוע רבים (כ-80% מהם) מאחר שצולמו על חומר בלתי יציב הנוטה להתלקחות, שדרש טיפול מסור על מנת לשמרו.
ארי רון

ביוגרפיה

רון נולד בתל אביב וגדל בירושלים, שם למד בבית הספר בצלאל. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר שירותו הצבאי, עבר להתגורר עם רעייתו דינה בקיבוץ מגידו. בהמשך למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, צרפת, וכשחזר לישראל השתכן בחיפה. 
רון שימש כמורה לעיצוב גרפי במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה מאז שהוקמה בו מחלקה לעיצוב גרפי במהלך שנות ה-70. הוא עסק בהוראה גם בטכניון, באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים.
רון נפטר ב-31 במרץ 2017 מדום לב. כתושב חיפה, נטמן בבית העלמין תל רגב. הותיר אחריו את אשתו דינה ושתי בנות.

יצירותיו

בשנת 1957 יצא לאור ספר הילדים "איה פלוטו". הספר נכתב על ידי דינה רון ולאה גולדברג, בעקבות איוריו של רון, אותם יצר עבור בתו כשגר בקיבוץ מגידו. בשנות ה-70 צייר רון מחדש את עטיפת הספר עבור מהדורתו המחודשת, כיוון שהגלופה המקורית אבדה. בנוסף לאיוריו לספר זה, אייר רון ספרי ילדים נוספים, וכן עסק בעיצוב בולים ובעיצוב מסחרי.
בשנת 1983 עיצב את קלפי המשחק "טאקי". בהמשך המשיך לעבוד יחד עם חיים שפיר, ממציא המשחק, ואף אייר את ספרו "ארץ האין".
בשנת 2016 הוצגה ב"בית שץ" בירושלים תערוכה שהציגה מגוון מעבודותיו, אותן יצר במשך יותר מחמישים שנה.
Far Cry

העלילה

גיבור העלילה הוא ג'ק קרוור, לשעבר חייל בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, וכיום בעל יאכטה קטנה שאיתה הוא מספק שרותי שיט. הסיפור מתחיל כאשר ג'ק נשכר על ידי עיתונאית בשם ואל כדי שיקח אותה לאי טרופי נידח באוקיינוס השקט שם ברצונה לסקר את שרידי הבסיסים היפניים מתקופת מלחמת העולם השנייה. האנשים הנמצאים באי מתגלים כלא ידידותיים במיוחד, הם מנסים לחסל את ג'ק וואל ומפרידים ביניהם, ומפוצצים את היאכטה של ג'ק. וואל מתגלה כבעלת כישורים החורגים מאלו של עיתונאית רגילה ובהמשך מתגלה כי היא בעצם סוכנת CIA. בתחילת המשחק מוצא עצמו השחקן נלחם מול שכירי חרב חמושים היטב, ועם התקדמות העלילה הוא מגלה בהדרגה את הסודות שצופן בחובו האי: האיים כולם הם ניסוי במוטציות הנערך על ידי מדען מטורף בשם ד"ר קריגר המשתמש בהנדסה גנטית ליצירת גזע על בשם הטריג'ן (מפלצות שג'ק בורח מהן בסרטון הפתיחה). במהלך המשחק נעזר ג'ק באדם מסתורי בשם דויל (Doyle) - אשר מתגלה כמרגל מה-CIA - כדי למצוא את ואל ובסוף לחסל את ד"ר קריגר.
"far cry" אינו רק משחק של התחמקות או התפרצות אלא גם של מחשבה. למשל, במצבים בהם שכירי החרב כלאו את הטריג'ן בכלובים: תוכלו להרוג את הטריג'ן אבל זה ימשוך את תשומת לבם של שכירי החרב. תוכלו גם לשחרר את הטריג'ן ולתת להם להרוג את שכירי החרב, גם תוכלו להרוג את שכירי החרב בלי לגעת בטריג'ן. וגם תוכלו להרוג את שכירי החרב "שנמצאים רק בחדר שאתה נמצא בו" לשחרר את הטריג'ן ולברוח לחדר הבא בו הטריג'ן יכולים לעזור לך (לא ברצון) להרוג את שכירי החרב הנמצאים בו ואחר-כך להרוג אותם.
אייל קורא

מאפיינים

האייל הקורא נפוץ ברוב חלקי קנדה ואלסקה, בצפון ארצות הברית, וכן בסקנדינביה וצפון רוסיה. בית הגידול הטבעי שלו הוא יערות (לרוב יערות מחטניים; טייגה) וקרבת אגמים או מקווי מים; ביצות ופלגי מים. הוא מסוגל לחיים בתנאי שטח קשים ובחורף הקר והמושלג האופייני לחלקים רבים בצפון אמריקה.
מזונו בקיץ הוא צמחי מים, ובחורף הוא ניזון מענפים, גבעולים רכים, ניצנים וקליפות עצים. מכאן גם מקור שמו האנגלי, moose, שפירושו בשפת שבט האתבסקה האינדיאני "אוכל ענפים". קומתו כקומת סוס, וטלפיו האחוריות ארוכות מרגליו הקדמיות.
פרוותו של הזכר כהה במעט מזו של הנקבה, אולם הדרך הטובה ביותר להבדיל בין המינים היא באמצעות קרני הזכר, שהן גרמיות ובנויות מעצם ולא מחומר קרני. בכל שנה באביב מצמיח הזכר קרניים, והן נושרות בחורף, לאחר עונת הרבייה. בכל שנה הקרניים החדשות גדולות ומסועפות יותר מקרני השנה הקודמת, ועשויות להגיע לרוחב של כשני מטרים ולמשקל עשרות קילוגרמים. הנקבות מתחילות במחזורי ההריון וההמלטה בגיל שנתיים וחצי, ואילו הזכרים רק בגיל חמש שנים. הריונה של הנקבה נמשך 240–250 יום.
אייל קורא אינו חברתי ואינו חי בעדרים. בסוף הקיץ מתייחמים הזכרים ומשמיעים קולות געייה חזקים, שהם מקור שמם העברי. איילים זכרים שווי-גודל הנתקלים זה בזה פורצים בקרבות ניגוח עזים. לפעמים נפצע אחד הלוחמים, ומפסיד את תורו למצוא נקבה ולהזדווג איתה. האיילים הפצועים נטרפים לא פעם. לאייל הקורא המנצח מצטרפת נקבה המטופלת בעופר מן השנה הקודמת שגילו 3–4 חודשים. הזכר צריך לגלות סובלנות כלפי העופר הצעיר, ואז נעתרת לו הנקבה. אף על פי שאייל הקורא לא אוסף לו עדר-הרמון, נצפו זכרים בחברת 2–3 נקבות שעמן הם מזדווגים.
אייל חסון יכול להגיע לגיל עשרים שנה ויותר. מסת גופו של אייל בוגר יכולה לעלות על 550 קילוגרם (1,210 ליברות), כאשר הזכרים על פי רוב כבדים יותר מהנקבות, שמשקלן מתקרב ל-400 קילוגרם. הכבד שבאיילי הקורא הגיע למשקל 1,180 ק"ג, אך רוב האיילים קטנים יותר. העגל הנולד לאם שוקל עם לידתו רק כ-15 קילוגרם, אולם הוא עולה במשקלו במהירות בשל יניקת החלב המזין מאמו. פרט בוגר יכול להגיע בריצתו למהירות של 55 קילומטרים בשעה.
בשל גודלו, בניגוד למינים האחרים במשפחת האיילים האייל הקורא מסוכן לאדם, שכן הוא יכול לנגוח בקרניו או לבעוט כאשר מופרעת מנוחתו; על כן בשמורות טבע ובאזורים בהם חיים בני האדם לצד האייל הקורא נוקטים הראשונים צעדי זהירות, ביניהם צפייה מרחוק בלבד ושלטי-אזהרה מנוכחות האייל באזור. אף על פי כן, בדרך כלל האייל הקורא הוא בעל חיים בעל מזג רגוע, ולא יתקוף שלא לצורך.
הארי'ז בר

הארי'ז בר או הארי'ס בר (באנגלית: Harry's Bar - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה.

היסטוריה

הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי").
הבר היה מקום מפגש של אמריקאים ששהו בוונציה, ומקום השתייה הקבוע של ארנסט המינגוויי, ארטורו טוסקניני, גוליילמו מרקוני, צ'ארלי צ'פלין, טרומן קאפוטה, אורסון ולס, הברון פיליפ דה רוטשילד, הנסיכה אספסיה, נסיכת יוון, אריסטוטל אונאסיס, ברברה האטון, פגי גוגנהיים ווודי אלן.
הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'ו שהומצאו בו.

סניפים

בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון.
ישראל יצחק בזנסון

ביוגרפיה

נולד וגדל בצרפת. בגיל 15 חזר בתשובה ולמד בישיבה בלוצרן ובאנטוורפן. מאוחר יותר עלה לישראל והפך לתלמידו של רבי לוי יצחק בנדר. בשנת 1976, בברכת הרב בנדר, הקים בית מדרש ומרכז להפצת תורת ברסלב באקס לה בן בצרפת. סביב בית המדרש התגבשה קהילה של בעלי תשובה.
בשנת 1980 נפטרה בפתאומיות אשתו, ברכה באשע, והותירה אחריה 5 ילדים קטנים. בימי האבל החל לכתוב את ספרו "courage" (בצרפתית), העוסק בהתמודדות עם משברים על פי תורת רבי נחמן מברסלב. לאחר חודשים ספורים נישא בשנית לדבורה ממנה נולד לו ילד נוסף. ספרון זה, "אומץ" בעברית, תורגם ל-7 שפות. לדברי תלמידיו הופצו פרסומיו בקרוב למיליון עותקים.
הרב בזנסון הוא מן ההוגים הבולטים בין תלמידיו של הרב ישראל בר אודסר. חלק מספריו עוסקים בפתק שהפיץ הרב אודסר. מתגורר בתל אביב ומשמש כמנהיג הרוחני של קהילה המונה כ-80 איש. הקהילה מפעילה בית מדרש, ישיבה, תלמוד תורה, מכון הוצאה לאור, ושני מרכזי קירוב ליהדות בלב תל אביב.

אמנות

הרב בזנסון החל לעסוק באמנות עוד בצעירותו, עיסוק שצבר תאוצה בד בבד עם התקרבותו ליהדות. גילוי השורשים בשלבי צעירותו היוו לו מקור מרכזי להשראה וציוריו החלו נושאים אופי ומשמעות יהודית. סגנונו הושפע במידה רבה מהצייר היהודי מארק שאגאל, אולם במשך הזמן סלל לעצמו סגנון ייחודי בציורי שמן וביודאיקה.
דון אול

קריירת מכללות

אול נולד בעיר מרפיסבורו שבדרום אילינוי, ובין השנים 1955–1958 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בעונות 1957 ו-1958 נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big Ten", לאחר שקלע 15.6 ו-19.6 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה.

קריירת משחק

אול נלקח בבחירה ה-36 של דראפט ה-NBA‏ 1958, על ידי פילדלפיה ווריורס, אך בחר לשחק עבור קבוצת "פאוריה קאטס" מליגת החובבים האמריקאית.
לקראת עונת 1960/1961 הצטרף לדטרויט פיסטונס, ומיד הפך לאחד משחקניה המובילים, לצד ביילי האוול, ג'ין שו וריי סקוט. לאורך פלייאוף 1962, בו העפילה דטרויט לגמר האזור המערבי, היה אול הקלעי המוביל של קבוצתו, עם 20.5 נקודות למשחק. בעונות 1963 ו-1964, בהן קלע כ-18.4 נקודות בממוצע למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן "נבחרת המערב".
ביוני 1964 הועבר בטרייד לבולטימור בולטס, יחד עם האוול, בוב פרי, ואלי ג'ונס ולס האנטר, בתמורה לטרי דיסינג'ר, רוד ת'ורן ודון קוג'יס. ב-3 עונותיו הראשונות בבולטימור קלע כ-19.7 נקודות למשחק, ובכולן נבחר להשתתף במשחק האולסטאר. בפלייאוף 1965 העפיל עם הבולטס לגמר האזור המערבי, בו הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס (2–4) על אף יכולת שיא של אול אשר קלע לאורך הסדרה 28.8 נקודות למשחק. גם בפלייאוף 1966 הצטיין עם 26.7 נקודות למשחק, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
במהלך עונת 1967/1968 נשלח בטרייד לסנט לואיס הוקס, אשר עברה בעונה העוקבת לאטלנטה. בעונות 1969 ו-1970 הודח עם ההוקס על ידי הלייקרס בסדרת גמר המערב בפעם השלישית והרביעית בקריירה, בהתאמה. בסיום פלייאוף 1970 פרש אול ממשחק, בגיל 33.
ג'ון וילר

ביוגרפיה

וילר נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו על ספקטרום אטום ההליום באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1933, בהנחיית קארל הרצפלד . וילר כיהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1938 ל-1976 ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין. עם הסטודנטים שהנחה נמנים ריצ'רד פיינמן, יעקב בקנשטיין, קיפ תורן ויו אברט .
וילר תרם רבות לפיזיקה התאורטית. ב-1937 הציג את תאורית ה-S-Matrix , מודל שהפך לכלי בסיסי בפיזיקת החלקיקים. הוא היה חלוץ בתאוריה של היתוך גרעיני, ביחד עם נילס בוהר ואנריקו פרמי. ב-1939 חבר לבוהר בגילוי מודל הטיפה בהיתוך גרעיני.
יחד עם פיזיקאים מובילים אחרים, קטע וילר את הקריירה האקדמית שלו על מנת לקחת חלק בפיתוח הפצצה האטומית האמריקאית בפרויקט מנהטן שבמעבדות לוס אלמוס. לאחר שסיים את עבודתו בפרויקט מנהטן, שב וילר לפרינסטון וחידש את הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1955 הוא פרסם תוצאות מחקרו בתחום קוגלבליץ. ב-1957, כשעבד על הרחבות לתורת היחסות, המציא את המונח "חור תולעת", המתאר מנהרות במרחב-זמן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התמקד מחקרו בתאוריית השדה המאוחד , כדי לאחד את תורת היחסות ומכניקת הקוונטים. וילר פיתח את תאוריית הגאומטרודינמיקה , אולם בשל כישלונו להסביר תופעות פיזיקליות, כגון קיומם של הפרמיונים וסינגולריות הכבידה, נטש את התאוריה בתחילת שנות ה-70. עבודתו בתחום כללה מחקר תאורטי על קריסת כוח הכבידה, שבמסגרתה טבע את המונח "חור שחור" ב-1967. בנוסף נודע וילר, יחד עם ברייס דויט , כמי שפיתח את משוואת וילר-דה ויט העוסקת בכבידה קוונטית. 
וילר הוא חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1997. בשונה ממרבית המדענים, הוא שם דגש על הוראה וניחן בכישרון להבהרת נושאים מסובכים בשפה פשוטה. וילר נודע בכישוריו הפדגוגיים והתפרסם בזכות ניסוחיו הצבעוניים, והרצאותיו התאפיינו בהתלהבות, השראה ודמיון.
סקרלט בורדו

החיים שלפני

צ'יהאיה נולדה באדג'ווטר, אילינוי וחיה עם סבא וסבתא שלה ברומניה עד גיל ארבע. היא חזרה לארצות הברית והשתתפה בתיכון במקהלה. לאחר התיכון, היא השיגה תואר בתיאטרון מוזיקלי מטעם הקולג' של קולומביה בשיקגו.

ארגונים עצמאיים (2016-2012)

בורדו ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה ב-27 באפריל 2012 באירוע של CSW לאחר שגברה על אנג'ל. במהלך תקופה זו, בורדו אימצה את הדמות הרעה (ההילית) של הפרימה דונה.
בורדו ערכה את הבכורה שלה בארגון Chikara כמנחה של התוכנית "The Throwdown Lowdown". ב-9 ביולי 2016, בורדו הצמידה את המתאבק ג'ואי ריאן וזכתה באליפות איירון מן במשקל הבי מטאל של DDT Pro, אך ויתרה על התואר כשהסכימה לבצע עסקת חליפין תמורת חתימה של המתאבק ריינו.

Ohio Valley Wrestling‏ (2012)

ב-1 באוגוסט 2012, בורדו קיבלה מבחן קבלה מטעם הארגון OVW, כשהתחרתה נגד אלופת הנשים, אפיפאני, בקרב יחידים. את קרב הבכורה הטלוויזיוני שלה ערכה ב-3 באוקטובר, כשהפסידה לאלופת הנשים דאז, היידי לאבלייס. יותר מאוחר באותו הערב, היא ערכה קרב שני באותו האירוע, כשרשמה ניצחון על שלוש פעמים אלופת הנשים, טיילר הנדריקס, במסגרת קרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה).
בורדו ערכה את הקרב האחרון שלה בארגון ב-22 בנובמבר, בהפסד לאלופת הנשים, טרן טרל.

חיים אישיים

בורדו ציינה את בול נקאנו, המאדה, אווסום קונג, מאריס, גייל קים וליטה כמתאבקות האהובות עליה. בשנת 2014, בורדו נבחרה לאחת מ-"35 הנשים היפות ביותר בהיאבקות" לרגל 35 שנות מגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated.
כיום, היא מנהלת מערכת יחסים עם המתאבק קילר קרוס.
רומיאו!

שידור

הסדרה שודרה בישראל בערוץ ניקלודיאון מ-2004 עד 2010 וזכתה להצלחה רבה בקרב בני נוער וילדים בישראל.
דוסון סיטי

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1896 על ידי ג'וזף לאדווי, איש עסקים ומחפש זהב. בינואר 1897 נקראה ההתיישבות על שמו של ג'ורג' מרסר דוסון, גאולוג שחקר ומיפה את האזור.
בתקופת הבהלה לזהב לאזור קלונדייק הסמוך, הייתה דוסון למרכז עבור מחפשי הזהב. הנהירה לאזור החלה באוגוסט 1896, בתקופה קצרה הפך האזור ממושבת ילידים, לעיר משגשגת בעלת אוכלוסייה של כ-40,000 איש. בשנת 1899 תמה הבהלה לזהב באזור, ואוכלוסיית היישוב צנחה לכ-8,000 בלבד. בשנת 1902, עת הוגדר היישוב כעיר, התגוררו בדוסון כ-5,000 איש בלבד.
בדוסון סיטי שמונה אתרים המוגדרים כאתר היסטורי לאומי, בהם מבנה הכנסייה האנגליקנית סנט פול, שהוקם בשנת 1902.
בשנות מלחמת העולם השנייה בנה חיל ההנדסה האמריקאי את כביש אלסקה המחבר בין דוסון קריק שבקולומביה הבריטית לעיירה דלתא שבאלסקה. בניית הכביש החולף כשלוש מאות קילומטרים דרומית לדוסון, גרמה למיעוט משמעותי באוכלוסיית העיר, ולהעתקת בירת הטריטוריה לוייטהורס שהכביש עובר בה.
בשנות השישים ושבעים חיו בעיר בין 600-900 תושבים, מאז צומחת העיר בקצב יציב.
דוסון סיטי ועיר הרפאים הסמוכה, פורטי מייל, מופיעות באופן בולט בספריו של הסופר האמריקאי ג'ק לונדון.
יוסי מורלי

שירות בצה"ל

מורלי התגייס לצה"ל ב-1987 ושירת כלוחם בחיל ההנדסה הקרבית. עבר את כל התפקידים המרכזיים בגדוד 605- החל מלוחם, מפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה בגדוד 605. בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה היה עם הפלוגה בגזרת בקעת הירדן- בתקופה מרכזית בה בוצעו מספר רב של ניסיונות חדירה לגזרת ישראל- מתוך ירדן- הפלוגה בפיקודו עמדה באתגר המבצעי באופן מעורר הערכה וזכתה לשבח ממפקד פיקוד המרכז- האלוף דני יתום, וממפקד פיקוד הצפון יוסי פלד. 
מורלי פיקד על גדוד 605 בשנים 2000–2002 בתקופת האינתיפאדה השנייה. גדוד 605 בפיקודו היה ראשון הגדודים שהופעל בגזרת יהודה ושומרון, תחת פיקודו היו פלוגות רבות בגזרת בית לחם ועוטף ירושלים. בתקופה זו התמודד הגדוד עם ירי נרחב ורחב על צירי התנועה, המחסומים, ומרכזי הערים הפלסטיניות. גדוד 605 הגן על שכונת גילה בירושלים, על מרחב קבר רחל ועל עומק עציון. הגדוד עמד באתגרים מבצעיים רבים ומורכבים. תחת פיקודו שך מורלי הגדוד זכה בצל"ש הרמטכ"ל על לחימתו לאורך כל תקופת הלחימה המורכבת - במסגרתה הוביל הגדוד מבצעים גדודיים מרכזיים בגזרת ג'נין, טולכרם, בית לחם ורמאללה. הגדוד לחם בהמשך במבצע חומת מגן. 
מורלי פיקד על יחידת ההנדסה הפיקודית של פיקוד הצפון חה"ן 801. בתקופתו בוצעו השלמות תהליכי ייצוב הקו בנסיגה מלבנון, ארגון הסד"כ ההנדסי במרחב הפיקודי, עיצוב התפישה להגנה והתמודדות עם איומים הנדסיים רחבים. לאחר מכן פיקד מורלי על  בית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ, בה"ד 14). בתקופתו פיקד בית הספר על הגזרה המערבית תחת פיקוד אוגמ"ר 80 - טרם הקמת החטמ"רים של האוגדה - שם הוביל בית הספר את הכוחות בתפישת הפעלה מהותית, תוכנית ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה בה פעל בית הספר בהיקף רחב לכל תקופת המלחמה. 
ב-2011 מונה לקצין הנדסה ראשי (קהנ"ר). פיתח וארגן את החיל בתחומים רבים לאורך כל תקופת הפיקוד על החיל: ארגון מערך האב"כ בצה"ל, ארגון יהל"ם במתכונת הרחבה, עיצוב הנמ"ר ההנדסי וארגונו בתוכנית-אב חיילית ופיתוח אמל"ח קריטי לכוחות ההנדסה הקרבית. מורלי פיקד על החיל במבצע עמוד ענן, בו נערך חיל ההנדסה לתמרון קרקעי משמעותי בגזרת רצועת עזה. בין "עמוד ענן" ל"צוק איתן" הוביל את תחום ההתמודדות עם עולם התת-קרקע באופן רחב ומהותי. האירוע המשמעותי ביותר בתקופת כהונתו היה מבצע צוק איתן בו נטל חיל ההנדסה הקרבית תפקיד מרכזי. המבצע שהחל בהפצצות מהאוויר כלל תמרון קרקעי נרחב של צה"ל על מנת לאפשר לכוחות ההנדסה הקרבית לאתר ולהשמיד את מנהרות הטרור ברצועת עזה. במהלך המבצע השמיד חיל ההנדסה למעלה מ-30 מנהרות ואלפי מבנים ששימשו לפעילות טרור. מספר לוחמי הנדסה קיבלו צל"שים על לחימתם, כולל אות הערכה מטעם הרמטכ"ל (ללוחם הצמ"ה חיים תמם) ואות הצטיינות, וגדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד מרכז זכה בצל"ש הרמטכ"ל (לצד סיירת מטכ"ל ויחידת מגלן). עם זאת, נמתחה ביקורת על צה"ל על אי-מוכנות להתמודדות עם המנהרות, דבר שהצריך אלתור פתרונות בשטח. חיל ההנדסה הקרבית בפיקודו היה לחיל לוחם, מרכזי, פורץ דרך ומשמעותי ביותר בזרוע היבשה בפרט ובצה"ל בכלל.
הוחלף על ידי תא"ל אושרי לוגסי.
ספריית מחניים

מסיפורי צדיקים

בשנת תשל"ז נסע גרשון ופנינה בורקיס לרבי מליובביץ', בפגישה דיברו עם הרבי על הצעה להוציא לאור ספרים לילדים המבוססים על סיפורי צדיקים, רבי עודד את העניין ואמר שזה "דבר מאוד טוב וכדאי להתעניין בזה". במהלך השנים אף קיבלו הוראות מהרבי עם התייחסות לציורים ולטקסט המופיע בספרים ואיכות הדפוס.
הצייר שצייר את רוב סיפורי מחניים היה הנריק הכטקופף.
הסדרה מונה 120 סיפורים, בפורמטים שונים (מס' סיפורים בכריכה קשה, סיפורים בודדים בכריכה רכה, עיטוף בלמינציה ובניילון) חלקם תורגמו ל-9 שפות, בהן: אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית, יידיש ועוד.