google/wiki40b huggingface dataset:
תורת המקור

תורת המקור (באנגלית:  Scheduler System; "תורת הלוחות") היא הדוקטרינה הבסיסית העוסקת בשאלת הגדרת בסיס המס בישראל, קרי בהגדרת המונח "הכנסה". הדוקטרינה פותחה במשפט המקובל האנגלי, וממנה צמחה פקודת מס הכנסה הנוהגת עד היום בישראל. בשאלת הגדרת ההכנסה החייבת במס בישראל – ובשאר המדינות המאמצות את הגישה – הדוקטרינה מונה שני תנאים: האחד, כל דבר שהוא תוספת לעושר; השני, מציאת מקור מזוהה. לאמור, רק תוספת לעושר שיש לה מקור תוכר כהכנסה החייבת במס בישראל.

תורת המקור בדין הישראלי

תורת המקור באה לידי ביטוי בסעיף 2 לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש], התשכ"א - 1961. סעיף 2 מונה מספר מקורות המנביעים תשואה החייבת במס בישראל, דוגמת הכנסה מעסק, ממשלח יד, או מעסק או עסקת אקראי בעלי אופי מסחרי [סעיף 2(1) לפקודת מס הכנסה]; הכנסת עבודה (רווח או השתכרות, טובת הנאה, החזר הוצאות) [סעיף 2(2) לפקודת מס הכנסה]; הכנסות פיננסיות [סעיף 2(4)]; תשואה פסיבית על נדל"ן [סעיף 2(6)]; תשואה פסיבית שאינה מנדל"ן, פיננסים או מהון אנושי [סעיף 2(7)] ועוד. 
עם זאת, יש לציין כי תורת המקור אומצה בדין הישראלי על דרך פרשנות, ולא עקב קביעה סטטוטורית מפורשת בחוק, שכן כאמור הפקודה חסרה הגדרה מהותית למונח "הכנסה".

זיהוי מקור

"מקור", כאמור, חסר הגדרה בדין הישראלי, אולם אליבא דביהמ"ש תקבול שיש לו פוטנציאל לחזור ולהישנות הוא בעל מקור. במקומות אחרים, בתי המשפט, ובעיקר רשות המיסים, מקפידים על הרעיון הבא: עשיית פעולה למען קבלת התקבול, קרי כנגד התקבול הנישום נתן תמורה (שירות או נתינה של דבר כלשהו). זה אמנם לא מזהה מקור, אבל זה מעין סימפטום של מקור.

הסטייה מתורת המקור בדין הישראלי

ניתן למצוא בדין הישראלי תוספות לעושר החבות במס גם ללא מקור. הדוגמה הפרדיגמטית: מיסוי רווחי הון (פרק ה' לפקודת מס הכנסה; חוק מיסוי מקרקעין). כמו כן, ב-2003, חוקק סעיף 2א' לפקודת מס הכנסה, המטיל מס על רווח מהגרלות, פרסים והימורים – אלו הן תוספות לעושר שאמנם החסרות מקור, אולם המחוקק החליט למסותן באופן סטטוטורי. לא זו אף זו, בשנות ה-50 חוקק סעיף 2(10) לפקודת מס הכנסה – סעיף העוללות – הקובע כי רשימת המקורות בישראל אינה סגורה. למעשה, כל הכנסה חסרת מקור, אפוא, יכולה להיכנס בגדרי הסעיף, ובתנאי שהנישום נתן דבר כלשהו בתמורה.

ביקורת אקדמית על תורת המקור בישראל

לפי פרופ' אדרעי בישראל על אף אימוץ של השיטה זו כאשר סוקרים את הפסיקה הישראלית מגלים אמנם, בתחילת הדרך הישענות על דוקטרינת המקור מטעמי נוחות גרידא, אך בהמשך – גם ניסיונות להרחיב את בסיס המס מעבר לגישה המצומצמת האנגלית, ואין פסיקה חד משמעית אשר שוללת את גישה אמריקנית אשר מאפשרת להטיל מס על כל תוספת לעושר. כך לדוגמה, מוטלים בישראל מאז שנות השישים מיסים על רווחי הון, סעיף 2 (10)  - סעיף העוללות המאפשר להוסיף מקורות נוספים לגבוה מהם מס ולא רק כאלו שנמצאים מפורש בפקודת מס הכנסה. סעיף זה הופך את רשימת המקורות לרשימה פתוחה, והוא מונע  קביעה חד-משמעית כאילו המונח הכנסה כולל רק הכנסות שנקבעו בהוראה מפורשת וברורה בפקודה. 
לפיכך, בהבדל משיטה האנגלית הקלאסית בישראל ההגדרה של ההכנסה יותר רחבה. כיוצא אם כן, לא רק ההכנסה שיש לה מקור בפקודה חייבת במס. באקדמיה ישנן המלצות להכיר בכך ואף לשנות את הגישה שאומצה פעם. פרופ' אדרעי סבור שניתן בכלל לוותר על תורת המקור על ידי הגדרת הכנסה ככלל תוספת ממומשת לעושר (גישה אמריקנית). פרופ' יורן אף מקצין יותר מאדרעי וממליץ בדיונו על גישת המקור להגדיר הכנסה ככלל תקבול שמומש ולקבוע שבמקרה של רווח ממכירת נכס, ימוס רק הרווח הריאלי, ושהרווח יחולק על פני תקופת ההחזקה בנכס. אך לפי הדעות שונות באקדמיה נראה שאם נעשה כן, נבטל את תורת המקור לגמרי.
ברוך שמעון סלומון

ביוגרפיה

נולד לרב דוד סלומון, רבו של כפר אברהם (אז עדיין יישוב עצמאי), ולצפורה, בתו של הרב ישראל אריה ספיר, מרבני פתח תקווה. למד בישיבה הקטנה ישיבת אור ישראל, ובהיותו בן 13 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. 
לאחר נישואיו לרבקה לבית מנדלבוים עבר להתגורר בפתח תקווה. בשנת תשכ"ה (1965) הקים על שם אביו את "ישיבת נחלת דוד" בכפר אברהם וכיהן בה כראש ישיבה. לאחר פטירת אביו, שכיהן כרב שכונת כפר אברהם בפתח תקווה, ראש "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי" וכראש הישיבה הטכנולוגית כפר אברהם, נבחר לכהן כרב השכונה, ואחיו הרב יעקב משה סלומון כיהן כראש הישיבה הטכנולוגית. בשנת תשל"ט נבחר לרב האשכנזי של פתח תקווה לצד עמיתו הספרדי הרב משה מלכה. לאחר פטירת הרב מלכה בתשנ"ז (1997) נשאר הרב סלומון לבדו בתפקיד רב העיר, עד לפטירתו בשנת תשס"ט (2009).
בצעירותו נטה הרב סלומון לציונות והיה חבר ב"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי".] אולם בעקבות ההתנגדות לפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן פרש הרב סלומון מחברותו בוועד רבני הפועל המזרחי, שבראשו עמד אז הרב שלמה גורן, ובשנים שלאחר מכן תמך בהקמת דגל התורה על ידי הרב שך. 
הרב סלומון עמד בראש המאבק נגד פתיחת קולנוע היכל בשבת, ועמדותיו היו נחשבות למחמירות, דבר שהתבטא במתן הכשרות לעסקים בעיר על ידי המועצה הדתית. תקופה מסוימת נמנע הרב סלומון מלחתום על תעודות כשרות אף על פי שהוא נדרש לעשות זאת על פי החוק. 
נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע

יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע נקבע על ידי הרבנות הצבאית בז' באדר, יום לידתו ויום מותו של משה רבנו לפי המסורת היהודית, מפני שעל פי ספר דברים, מקום קבורתו של משה לא ידוע: "וַיָּמָת שָׁם מֹשֶׁה עֶבֶד-ה' בְּאֶרֶץ מוֹאָב עַל-פִּי ה'. וַיִּקְבֹּר אֹתוֹ בַגַּי בְּאֶרֶץ מוֹאָב מוּל בֵּית פְּעוֹר וְלֹא-יָדַע אִישׁ אֶת-קְבֻרָתוֹ עַד הַיּוֹם הַזֶּה" (ספר דברים, פרק ל"ד, פסוקים ה'-ו'). בשנה מעוברת מצוין יום הזיכרון בז' באדר ב'.
בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים הוקם גן הנעדרים לזכר נופלים שמקום קבורתם לא נודע, ומדי שנה בז' באדר נערך שם טקס אזכרה ממלכתי לחללים אלה. בגן נמצא כותל זיכרון ועליו שמותיהם של חללי מערכות ישראל, שנפלו בגבולות הארץ ומחוצה לה, ומקום קבורתם לא נודע. 
173 מבין חללי מערכות ישראל מאז מלחמת העצמאות מוגדרים כיום כחללים שמקום קבורתם לא נודע, מתוכם 108 נהרגו במלחמה זו.
גירית דובית

מאפיינים

הפרווה מעט פרועה וצבעה חום חיוור ושחור מלמטה. החוטם שחור ובקצה ורוד (מה שהעניק את שמה האנגלי), הראש חום חיוור עם פס ליד העין, כמו לרוב הגיריות והגרון לבן. גירית זו נראית חסונה יותר מבני משפחתה הקטנים, מה שמזכיר מעט דוב. אורכה הממוצע 55-70 ס"מ ומשקלה 7-14 ק"ג.
גירית זו אוכלת כל ומשוטטת ברחבי יער הגשם מסין ועד אינדונזיה ומערבה עד לצפון הודו.
איבו סאנאדר

איבו סאנאדר (נולד ב-8 ביוני 1958 בעיר ספליט) הוא ראש ממשלת קרואטיה לשעבר, הורשע בשחיתות ונידון למאסר. 
כיהן כשר המדע והטכנולוגיה מ-1992 עד 1993 ולאחר מכן כממלא-מקום שר החוץ מ-1996 עד 2000 תחת השר מאטה גרניץ'.
בעקבות מותו של מייסד מנהיג המפלגה, נשיא קרואטיה פרניו טוג'מן, והפסדה לראשונה בבחירות לפרלמנט הקרואטי ולנשיאות קרואטיה, נבחר סאנאדר ליו"ר המפלגה והנהיגה כראש האופוזיציה. אחרי ניצחון מפלגתו מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי ב-2003 מונה לראשות הממשלה. בתקופת כהונתו הושגה הבנה עם האיחוד האירופי להצטרפות קרואטיה לאיחוד.
ב-2010 החליט הפרלמנט הקרואטי על הסרת חסינותו בעקבות חשדות למעורבות בשחיתות, הוא נמלט לאוסטריה אך הוסגר לקרואטיה. הוא הורשע בעבירות שוחד וב-2012 נגזרו עליו 10 שנות מאסר. בית המשפט העליון אישר את פסק הדין אך הפחית מעונשו ל-8.5 שנות מאסר. 
סאנאדר בעל תואר בספרות ובשפות רומניות-צרפתיות מטעם אוניברסיטת אינסברק באוסטריה. מדבר בשפות: צרפתית, אנגלית, איטלקית, גרמנית.
נשוי ואב ל-2 ילדים.
פורפירובלסט

פורפירובלסט הוא גביש גדול של מינרל אופייני להתמרה בתוך סלע מותמר, שהתגבש בתוך מסת אם דקת גרגיר כתוצאה מתהליך המכונה "התגבשות מחודשת סטטית". הפורפירובלסטים נוצרים בשלבים האחרונים של ההתמרה (הן התמרה של מגע והן התמרה אזורית) כאשר הטמפרטורה עולה והם גדלים בהדרגה תוך ניצול היסודות הדרושים לגידולם מהמינרלים במסת האם שמסביבם. מסיבה זו הפורפירובלסטים הם כמעט תמיד גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral – כלומר מפותחים היטב) יפים. בשל הדרך בה הם נוצרים יש לפורפירובלסטים חשיבות משום שהמינרלים הבונים אותם יכולים לשמש כמינרלי אינדקס ודרכם ניתן ללמוד על היסטוריית ההתמרה של הסלע שבו הם התגבשו.
הפורפירובלסטים הנפוצים ביותר במטאפליטים (metapelite - אבני בוץ ואבני טין שעברו התמרה) הם גארנטים וסטאורוליטים הבולטים היטב במטאפליטים הלווחיים (foliated - תכונת מרקם של סלע מותמר), כדוגמת השיסטים, בתוך מסת האם הלוחית של הנציץ. מינרלים נוספים המופיעים כפורפירובלסטים כוללים: ביוטיט, אנדלוזיט, קיאניט, סילימניט ופצלת השדה. גודל הפורפירובלסטים נע בין כמה מילימטרים לכמה סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פורפירובלסטים שקוטרם עלה על 30 סנטימטרים.
תופעה דומה של גבישים גדולים בתוך מסת אם דקת גרגיר קיימת גם בסלעי יסוד, והם מכונים פנוקריסטים. תהליך ההיווצרות של הפנוקריסטים שונה משל הפורפירובלסטים. הפנוקריסטים מתגבשים כאשר המגמה הבונה את סלע היסוד מתקררת בשני שלבים תחילה באיטיות ואחר כך במהירות. סוג נוסף של גבישים גדולים בתוך מסת אם מכונה פורפירוקלסט וקל לטעות בינו לבין הפורפירובלסט, אלא שהפורפירוקלסט עתיק יותר ממסת האם של הסלע האופף אותו, כלומר הוא נוצר לפניה.
סלע המכיל פורפירובלסטים רבים מתואר כבעל "מרקם פורפירובלסטי".
בית ויסקונטי

בית ויסקונטי (באיטלקית: Visconti) היא משפחת אצולה איטלקית. שליטי ודוכסי מילאנו בין השנים 1277–1447. ענף קדום יותר של המשפחה (המכונה Gallura "תרנגול", על שם שלט האצולה שלהם) פעל בפיזה ובממלכת סרדיניה. משפחת ויסקונטי זכתה לכינוי "הצפעונים של מילאנו" ושלטונם של חלק ניכר מבניה התאפיין ב:
רצח, אכזריות, תאוות בצע ושלטון יעיל המתחלף בעריצות פראית, כבוד ללימוד וטיפוח האמנויות ותאוות עד אין קץ הגובלות בטירוף מיני.
— ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמ' 244

שלט האצולה

על שלט האצולה של המשפחה מופיע נחש בולע נער (אולי הנער מורי). הסיבה לסמל זה, הקרוי בהרלדיקה biscione או vipera, אינה ברורה. ייתכן שהסמל נלקח מסמל על מגן של לוחם סרצני בעת מסעי הצלב או שהוא מתייחס לאגדה אודות תאודוריק הגדול.
הסמל מופיע כמטען בשלטי האצולה של בית ספורצה, של בית בורומאו, של דוכסות מילאנו, של ארכיבישוף מילאנו ושל מותג הרכב אלפא רומיאו (לצד סמל מילאנו).
הארנה של ורונה

הארנה של ורונה (באיטלקית: Arena di Verona) הוא אמפיתיאטרון רומאי בעיר ורונה שבצפון איטליה. הארנה מפורסמת בכל רחבי העולם הודות לאופרות המועלות בה מדי קיץ. המבנה המרשים נחשב לאחד השמורים מסוגו. זהו האמפיתיאטרון השלישי בגודלו בעולם.
הארנה נבנתה על ידי הרומאים בשנת 30 למאה הראשונה לספירה מחוץ לחומות העיר, בשלהי שלטונו של אוגוסטוס ובמימון האצולה המקומית. היא שימשה לקרבות גלדיאטורים ומשחקי-ציד בקנה מידה גדול, כפי שמלמד מכתב מפליניוס הצעיר אל אחד מנכבדי ורונה. במאה ה-5 לספירה אסר הקיסר גאלנוס על קרבות גלדיאטורים ברבריים ובמאה הבאה נעלמו גם משחקי הצייד. בימי הביניים היה האתר למקום משכנם של עניים וחסרי-בית ותושבי העיר עשו אותו למזבלה. סדרת רעשי אדמה הרסו את רוב הקיר החיצוני. ב-1278, במהלך מסע הצלב האלביגנזי הוצאו 160 כופרים להורג. במאות הבאות נחוגו בארנה קרבות, תחרויות רכיבה ומסיבות כלולות.
מאמצע המאה ה-15 נקבעו תקנות למניעת חילול האמפיתיאטרון. בשנת 1568 הצביעה מועצת העיר על שיפוצים, במימון האצולה מקומית. מראשית המאה ה-17 ועד ראשית המאה ה-18 התקיימה בארנה עונת קיץ של קומדיה דל'ארטה, טרגדיות ופארסות, עם מופעי בלט וקרקס בהפסקות, על במה קטנה שהוקמה על זירת העץ. קרלו גולדוני כתב בזכרונותיו: "הלהקות הנודדות האיטלקיות הטובות ביותר באות הנה ומציגות את כשרונותיהן בזו אחר זו." גם נזירים וכמרים באו לצפות בהצגות, על אף איסור מפורש מטעם הבישוף של ורונה. בשנת 1805 חגגו את ביקור נפוליאון בוורונה בחזיון של קרבות כלבים טורפים עם פרים. באותה שנה הוסב האתר למחנה מעצר לשבויים אוסטרים, שכיתתו את הבמה לעצי הסקה. באוקטובר ונובמבר 1822 התקיים קונגרס וינה בוורונה וחגיגות נמשכו שבועות וכללו יצירה בשם "הברית הקדושה" מאת ג'ואקינו רוסיני ובניצוחו.
הועלו בה מופעים ואופרות רבות. צופים מכל רחבי אירופה (ואף ממקומות רחוקים יותר) הגיעו לצפות בהן. בארנה מקום ל-30,000 צופים. האקוסטיקה בה נחשבת ליוצאת דופן באיכותה.
צבעו של המבנה הוא לבן עם ורוד בהיר, והוא נבנה במקור מאבן גיר שמקורה במחוז וולפוליצ'לה שאליו משתייכת ורונה. חלקה החיצוני של הטבעת הסובבת את ההיכל נהרס כמעט לחלוטין ברעידת האדמה של 1117. הארנה הופעלה מחדש כתיאטרון בתקופת הרנסאנס ומאז 1913 ועד היום היא משמשת גם לקונצרטים ואופרות. 
בארנה נערכים מופעי בידור מעת לעת. המנצח הישראלי דניאל אורן מרבה להופיע שם עם תזמורתו.
היו זמנים במערב

עלילת התסריט

העלילה נסובה אודות עיירה (דמיונית) בשם פלגסטון, במערב הישן של ארצות הברית.
בסצנת הפתיחה, שלושה אקדוחנים ממתינים בפונדק דרכים לאדם מסתורי שיורד מהרכבת. הזר, שמכונה לאורך העלילה "הרמוניקה" (על שם המפוחית בה הוא מנגן) גובר על שלושת האקדחנים, ומחסלם.
לאחר מכן אנו פוגשים בברט מקביין (פרנק וולף). מקביין הוא בעלים של חלקת אדמה בשם סוויט-וואטר (מים מתוקים). מקביין רכש את האזור מתוך הנחה שמסילת הרכבת עתידה לעבור בשטח זה. מנועי הקיטור יהיו תלויים באספקת המים של מקביין, מאחר
וזהו מקור המים היחיד באזור.
ברון מקומי בשם מורטון (גבריאל פרזיטי) שם את עינו על חלקת האדמה הזו,
והוא שולח שכיר חרב מטעמו, פרנק (הנרי פונדה) על מנת להפחיד את משפחתו של מקביין,
ולאלצם לפנות את השטח. פרנק הורג את מקביין ושלושת ילדיו, ושותל ראיות מפלילות
המצביעות על עקבותיו של שיין (ג'ייסון רוברדס) פושע נמלט מוכר.
נראה כי מזימתו של מורטון עלתה יפה, וכי כעת אין דורש בעלות על הקרקע.
אך עתה מופיעה במקום אישה בשם ג'יל, זונה לשעבר (קלאודיה
קרדינלה) שמתברר שנישאה למקביין בטרם נרצח, מה שהופך אותה לבעלים החוקי של
הקרקע.
הזר המסתורי מסביר לשיין, שג'ייל עשויה לאבד את הבעלות על הקרקע, אם
לא תעמוד בתנאי החוזה, הדורשים הקמת תחנה במקום עוד לפני שהמסילה תתקדם עד נקודה
זו. שיין שנוטה חסד לג'ייל, ממנה את הזר לפיקוח על צוות הבנייה המקומי.
מורטון מנסה לסגור עסקה עם ג'ייל, אך פרנק מתנגד לכך, ומורטון (הנכה)
לא יכול לעמוד מולו. פרנק כופה עצמו על ג'ייל, ומאלץ אותה למכור את הקרקע במכירה
פומבית. המכירה נערכת, תוך שאנשיו של פרנק מונעים באיומים על המתמודדים, ועומדים
לנצח את המכרז במחיר נמוך במיוחד. אולם אז מופיע הזר המנגן, ומציע מחיר של 5000
דולר. את התשלום הוא מציע באופן מיידי בדמותו של שיין המבוקש תמורת פרס כספי בסכום
זהה, ובאיומי אקדח הוא מוביל את שיין, היישר לידי הרשויות. שיין מוסגר, ומועלה על
רכבת לכלא יומה, אך אנו רואים שאנשיו רוכשים כרטיסים לנסיעה זו, ומתעתדים לשחררו
בדרך.
פרנק נפגש עם הזר, ו"מציע" לו את הסכום ששילם על הקרקע
בתוספת דולר אחד. הזר לא מתרגש מאיומיו, ומסרב לדרישתו. לא בפעם הראשונה, פרנק
שואל לזהותו של הזר. גם הפעם הלה מציג עצמו בשמות שונים של דמויות שפרנק רצח בעברו,
אך מבטיח לגלות את שמו רק כשיגיע זמנו של פרנק למות. כשהם נפרדים לדרכם, הזר מבין
שאנשיו של פרנק מכינים לו מארב (שכן מורטון שילם להם). למורת רוחה של ג'ייל הוא
מציל את פרנק, אך כפי שמתברר, הוא עושה זאת על מנת שסיפק יהיה בידו להורגו במו
ידיו שלו. פרנק ממהר אל מעונו של מורטון, ושם הוא מגלה ששיין ואנשיו הרגו את מורטון
ושאר חברי הכנופיה שלו.
פרנק מגיע אל הזר המסתורי. בשיא העימות, אנו רואים פלאשבק של הזר, בו
כילד הוא ואחיו מאויימים על ידי פרנק כשודד בתחילת דרכו. אחיו תלוי על חבל, כשרגליו
נתמכות על כתפיו הקטנות של הילד שפרנק תוחב לפיו מפוחית ומכריחו לנגן. הילד קורס
לבסוף, ואחיו נתלה באוויר ומת.
בחזרה להווה. הזר ופרנק ניצבים זה מול זה בתיקו מקסיקני אופייני
למערבונים, הזר מקדים ויורה בפרנק, וכשהלה שוכב פצוע, הוא תוחב לפיו מפוחית, ובכך,
רגע לפני מותו, פרנק מתוודע סוף סוף לזהותו של ההלך הזר.
הזר ושיין נפרדים לשלום מג'ייל שמפקחת על סיום העבודות להקמת התחנה.
כשהם יוצאים לדרך רכובים, מתברר ששיין נפצע בקרב עם מורטון ואנשיו של פרנק. הפצע
שהוסתר עד עכשיו הולך ומכריע את שיין. הזר מעמיס את שיין על סוסו, והם עוזבים את
המקום יחד, כשברקע, הרכבת הראשונה מגיעה אל סוויט-וואטר, וג'ייל מחלקת מים לעובדי
המסילה.
השריר כופף הזרת הקצר (כף יד)

השריר כופף הזרת הקצר (TA: Musculus flexor digiti minimi brevis manus) הוא אחד השרירים בבליטת תת-כף היד (בליטה שרירית בבסיס הזרת). כיווץ השריר מכופף את הזרת במפרק בין עצם המסרק החמישית לגליל המקורב של האצבע החמישית (הזרת).

תיאור

תחילתו של השריר כופף הזרת הקצר ברצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ובאנקול של עצם האנקול. השריר נאחז בחלק התיכון של בסיס הגליל המקורב של הזרת.

עצבוב

השריר כופף הזרת הקצר מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף העמוק של עצב הגומד.
דלקת שלפוחית השתן

אבחון

התסמינים הראשיים של ההפרעה הם הפרשת שתן תכופה מן הרגיל, תחושת דחיפות למתן שתן ותחושת צריבה בעת ההשתנה. 
כמו במקרים רבים ברפואה, אין הכרח בקיומם של כל התסמינים על מנת לאבחן את המחלה, ולעיתים ניתן לאבחן את המחלה ללא הופעת תסמינים אלו כלל.
לעיתים ישנם גם תחושת אי-נוחות מתחת לטבור, חום הגוף עולה במקצת, או הופעת דם בשתן.
האבחנה החד משמעית היא בעזרת תרבית שתן (נסיון לגדל את החיידק הגורם למחלה במעבדה). בדרך כלל השתן אמור להיות נקי מחיידקים.
אבחנת המחלה יכולה להתבצע קלינית בלבד (על פי סיפור ובדיקה גופנית אופייניים בלבד), על ידי בדיקת שתן ב"סטיק" (פיסת קרטון הנצבעת במגע עם השתן ויכולה למעיד על הימצאותם של חומרים הקשורים לזיהום אך אינם עדות ישירה לקיום חיידק), או על ידי שילוב בין בדיקת שתן בסטיק לתרבית שתן.
במקרים מסוימים עדיף שלא להתייחס לממצאים בסטיק השתן או בתרבית השתן ולהחליט על טיפול לפי הממצאים הקליניים בלבד.

שכיחות

דלקת שלפוחית השתן שכיחה הרבה יותר אצל נשים מאשר אצל גברים. הסיבה היא שהשופכה אצל האישה קרובה יותר לפי הטבעת ודבר זה מקל על החיידקים להגיע לשלפוחית השתן. הדלקת נדירה אצל הגברים ובדרך כלל היא נגרמת מהפרעה אחרת כגון ערמונית מוגדלת או הפרעה אחרת בדרכי השתן.
אחוז ניכר (כשליש) מהנשים יחלה בדלקת שלפוחית השתן לפחות פעם אחת בחייהן.
ישנם שני גילאים אופייניים להופעת הדלקת: בינקות והילדות המוקדמת (אז גם בנים חשופים למחלה) ובגיל הפריון בנשים המקיימות יחסי מין.

טיפול

הטיפול המקובל במחלה הut אנטיביוטיקה המפריעה להתרבות החיידקים בשלפוחית השתן. נראה שבמצבים מסוימים (בגיל הינקות, כאשר נוספים תסמינים של דלקת בדרכי השתן העליונות) יש סיכון לפגיעה בכליות ואף לסיבוכים אחרים כאשר נמנעים מטיפול אנטיביוטי. רוב מקרי דלקת שלפוחית השתן חולפים מעצמם. אין הוכחה חד משמעית שבמקרים הפשוטים (ההגדרה הרפואית למקרה פשוט היא מעבר לתחום כתיבה זו) הטיפול האנטיביוטי מונע סיבוכים, אולם גם אין ביטחון שלא יגרמו סיבוכים, והמחלה עצמה עלולה לגרום סבל, לכן הטיפול האנטיביוטי מקובל בכל מקרה.
הטיפול האנטיביוטי ניתן כנגד חיידקי המעיים- הגורמים האופייניים למחלה.
באזורים שונים בארץ ובעולם ישנם חיידקים השונים בעמידותם לאנטיביוטיקה ולכן הטיפול המקובל בדלקת שלפוחית השתן יהיה שונה כתלות במיקום הגאוגרפי, כמובן בנוסף לגורמים הקשורים בעוצמת התסמינים, קיום בעיות נוספות או הגבלה על שימוש באנטיביוטיקה עבור אותה מטופלת.
נשים רבות סובלות מהופעה חוזרת של דלקות בדרכי השתן. לעיתים ניתן למנוע דלקות נוספות על ידי טיפול אנטיביוטי מונע קבוע או לאחר קיום יחסי מין, (אלו שיטות שהוכחו ומקובלות כיעילות), על ידי שתיית מיץ חמוציות, על ידי הקפדה על השתנה מרובה ומלאה בעקר לאחר קיום יחסי מין, או על ידי טיפול בהפרעה מבנית בדרכי השתן כאשר כזו קיימת.
לנשים הסובלות מדלקות חוזרות בדרכי השתן מומלץ לקחת ויטמין C בריכוז גבוה מאוד וניתן לבחון אפשרות של צמחי מרפא.
אריה גליקר

ד"ר אריה לאון גליקר (16 ביוני 1897 – 11 ביולי 1971) היה רדיולוג והרופא הראשון שרכש והשתמש בישראל במכשיר הקרנות קובלט.

ביוגרפיה

גליקר נולד בזברז' שבפולין, בנם של פרימה ואלימלך, אח צעיר לשלושה בנים ובת. במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא פולין, ואף על פי שסיים רק 3 שנות לימודי רפואה, שירת כרופא צבאי ולאחר מכן כמנהל בית חולים שדה.
למד רפואה בלבוב ובווינה, ולאחר הכשרה והשתלמות ברנטגן, פתח מרפאה פרטית מתקדמת.
בשנת 1933 עלה לארץ-ישראל. באותה שנה עבד בסלילת כבישים, משום שלא היו תקני עבודה כרופא, לאחר מכן, עבד כרדיולוג הראשי בבית החולים "כרמל" בחיפה.
הוא ביקש מהנהלת בית החולים לרכוש מכשיר הקרנות קובלט. לאחר שסירבו, פתח וניהל את מחלקת הרנטגן בבית החולים האיטלקי בחיפה, ושם רכש, בשותפות עם בית החולים, את מכשיר הקובלט הראשון בישראל.
התחתן בחיפה עם אוה מרים, לבית הריניאק ב-16 ביולי 1935, נולדו להם 2 ילדים. נפטר ביולי 1971 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.

משפחתו

אחיו היו יצחק גליקר וצבי הירש גליקר, שניהם רופאים גם כן.
קידום אתרים במדיה חברתית

משחקי מדיה חברתית

משחקי מדיה חברתית הם משחקי רשת, המשוחקים דרך אתרי המדיה החברתית עם החברים השונים ברשת ומסייעים להגברת האינטראקציה והפעילות של הגולשים ברשת החברתית. במשחקים אלה, מנוצלת הפלטפורמה של הרשת החברתית, כאשר מספר שחקנים, חברים ברשת החברתית, יכולים לקחת חלק באותו משחק - כבעלי ברית, כשחקנים יריבים וכדומה.
לדוגמה, שחקן באחד המשחקים הללו יכול לבצע מטלות שונות יחד עם מעגל החברים שלו. ביכולתו לשלוח מתנות שונות כגון עץ זית, סוס, פרה וכדומה לאנשים אחרים ברשת. כך יכולים כלל השחקנים לשפר את החווה שלהם ולהתקדם במשחק. משחקי המדיה החברתית מהווים כלי מרכזי בחיזוק הקשר בין הגולש לבין הנעשה ברשת החברתית בה הוא פעיל.
יחיאל לסרי

ביוגרפיה

לסרי נולד במרוקו. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1963, בהיותו בן שש. המשפחה הגיעה לאשדוד, בה גדל ובה הוא מתגורר עד היום. בילדותו התחנך בעיר מגוריו ולמד אצל הרב גדעון כהן שאולי, בנעוריו למד במדרשיית נעם שבפרדס חנה.
בשנות ה-70 היה סטודנט עמית בתוכנית להכשרת מנהיגות סטודנטים תושבי עיירות פיתוח ושכונות מצוקה, מטעם הסוכנות היהודית. לסרי בוגר אוניברסיטת בן-גוריון במסלול העתודה האקדמית ברפואה (1982), התמחה במחלקה הפנימית בבית החולים קפלן ברחובות.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים MBA, במרכז הבינתחומי הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כרופא קצין בגדוד הנדסה קרבית ובתפקידים שונים בחיל הים. בין השאר, שימש כרופא הראשי של חיל הים. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל התמנה לסגן מנהל המחלקה הפנימית של בית החולים קפלן, התמחה בטיפול באיידס ושימש כמנהל בפועל של מכון האיידס בבית החולים.

פעילות ציבורית

בשנת 1994 יזם את הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ועמד בראשה, כאשר התזמורת זכתה בפרס ישראל בשנת 2006.
משנת 1998 כיהן כחבר מועצת העיר אשדוד מטעם סיעה עצמאית "אשדוד החדשה".
היה בין מייסדי "מפלגת המרכז" ושובץ במקום התשיעי ברשימתה לכנסת. לאחר שאורי סביר ואמנון ליפקין-שחק התפטרו ויצחק מרדכי הורשע בפלילים, הוא נכנס לכנסת ה-15 בשנת 2001 ושימש כחבר בוועדת הכספים ובועדת החינוך, התרבות והספורט. ב-6 בנובמבר 2002, לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (ובמהלך הקדנציה), פרשו לסרי ורוני מילוא ממפלגת המרכז והקימו את סיעת "לב", שמיד עם הקמתה התמזגה עם מפלגת הליכוד. במפלגת המרכז עצמה נשארו רק דן מרידור, דוד מגן ונחמה רונן. לסרי ניסה להיבחר ברשימת הליכוד לכנסת ה-16 אך מאחר שלא הגיע למקום ריאלי, המשיך את פעילותו במועצת עיריית אשדוד.
בשנת 2003, בבחירות למועצת עיריית אשדוד, שב למועצת העיר ונתמנה לממלא מקום ראש העיר אשדוד ויושב ראש החברה העירונית לתרבות ולמתנ"סים.
בנובמבר 2008, בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לראשות עיריית אשדוד, כאשר זכה ב-56% מקולות הבוחרים וגבר על צבי צילקר, שכיהן בתפקיד זה במשך כ-33 שנים.
באוקטובר 2013, בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שנייה לראשות עיריית אשדוד, כאשר זכה ב-53.5% מקולות הבוחרים וגבר בשנית על צילקר. 
במהלך כהונתו פרצו מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן, שבמהלכם נורו רקטות לעבר העיר אשדוד. מרביתן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, בודדות מהן פגעו בעיר וגרמו להרוגה אחת (במבצע עופרת יצוקה, טרם מערכת כיפת ברזל), מספר פצועים ונזק לרכוש.
באוקטובר 2018 בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שלישית לראשות עיריית אשדוד, כשניצח את ששת המועמדים האחרים וזכה ל-41% מקולות הבוחרים.

חיים פרטיים

לסרי היה נשוי למרים, אשת חינוך, עד לפטירתה בשנת 2010. לזוג שלושה ילדים. ב-2017 נישא בשנית לעירית אלכסנברג. אחיו הרב יוסף יצחק לסרי הוא רב העיר בית שאן.
אלכסנדר רוזנבאום

קורות חייו

רוזנבאום נולד בלנינגרד במשפחה יהודית, הוריו היו רופאים. רוזנבאום למד בבית הספר לרפואה ע"ש פבלוב בלנינגרד בין 1968 ל-1974, ולאחר מכן עבד כרופא בשירות העזרה הראשונה בעירו. למד פסנתר וכוריאוגרפיה בהיכל התרבות ע"ש קירוב. 
לאחר מספר שנים בהם עבד כרופא, עבר לתחום השירה והחל להופיע כזמר מקצועי. הוא החל להופיע עם שיריו בשנת 1983, עם הופעתו ב-14 באוקטובר של אותה שנה בהיכל התרבות של משרד הפנים הרוסי ע"ש דזרז'ינסקי.
בצעירותו, המיר את דתו מיהדות לנצרות.

יצירה

שיריו מתחילת דרכו של רוזנבאום עוסקים בעולם הפשע ברוסיה ובאודסה של שנות ה-20, ובין היתר במאפיה היהודית שם. שירים נוספים עוסקים בהיסטוריה הרוסית, בין היתר בקוזאקים, בצוענים וכו'.
שיריו הידועים ביותר הם "ולס בוסטון" (Вальс-бостон) ו-"גופ-סטופ" (Гоп-стоп). בסך הכל חיבר רוזנבאום מעל 1,000 שירים.
בשנת 2011 הוא הוציא אלבום משותף עם גרגורי לפס.

פעילות פוליטית

רוזנבאום היה חבר בדומה הרוסית מטעם סיעת רוסיה המאוחדת בדומה הרביעית, בין השנים 2003 ו-2007. בישראל הביע רוזנבאום תמיכה במפלגת ישראל ביתנו, ואף שינה את שירו "ירושלים" כך שיכיל מילים בעברית, וצילם וידאו קליפ לשיר בעיר העתיקה, שכולל בתוכו את אביגדור ליברמן ונערי מפלגתו.
דני הוליווד

העונה הראשונה

1968
מספרת על במאית בשם דניאלה לוין (גאיה טראוב) שעושה סרט תיעודי על חייו של כוכב שנות השישים דני הוליווד ועל מותו המסתורי (רן דנקר) דניאלה נוסעת בזמן הישר אל שנת 1968 בעזרת מזוודה ישנה שמתגלה כמכונת זמן במטרה לגלות איך דני מת, ומוצאת עצמה בביתו, שם היא מכירה את חברי 'הקומונה' שלו רינגו (ארתור פרי), בוקי (גיל דסיאנו ביטון)אחותו של בוקי איה (טל טלמון) שידועה גם כבת זוגתו הנוכחית של דני. חברתה הטובה של דניאלה מיה (שירה קצנלנבוגן), מלווה בעופר (שי פלד), חבר של דניאלה, ונועה, חברה נוספת של דניאלה (שני כהן) נוסעים בעקבותיה בזמן. עופר, מיה ודניאלה שבים לעתיד בלי נועה שהחליטה להישאר בעבר בעקבות מערכת יחסים עם רינגו, אך מגלים כי נועה עתידה למות בשנת 68, ושבים לעבר כדי להצילה ונותרים כלואים בו, בגלל שריפת המזוודה שאפשרה להם לנסוע בזמן. לאחר תיקון המזוודה היא חוזרת לפעול. אך אז החבורה מגלה כי המזוודה קבורה עמוק בחירייה. כאשר מיה ועופר רצו לחזור לעתיד, הם מגלים כי המזוודה תקועה ולא ניתן לחזור.
לקראת סוף העונה המזוודה חוזרת לעבוד ובעזרת דמויות נוספת בסדרה, דני נוסע לעתיד (2008) ובכך ניצל ממוות. אך כמה רגעים אחרי שדני נוסע לעתיד לולה באום יורה שני כדורים בדניאלה כנקמה!!!!

העונה השנייה

1986
דני מתייסר בגלל מותה של דניאלה ומדמיין אותה בזמן שהיא מתה. ומגלה כי בנו, מושיקו (דורון עמית), עתיד למות בשנת 1986 ונוסע בזמן כדי להושיעו. דני מתחזה לאחיו הגדול של מושיקו, העונה לשם "בוקי ברגר". הוא מתאהב בזמרת הליווי בלהקתו של מושיקו, רננה פרידמן, בתה של איה באום (רומי אבולעפיה), שהייתה בת זוגתו של מושיקו, דבר הגורם לריב גדול בין דני ומושיקו, ואילו מושיקו משלים עם המציאות ומתאהב בעופרה הראל, אמא של דניאלה. לולה באום מגלה על המזוודה ומצליחה בעזרתה להחזיר לעצמה את הראייה, לשנות את המציאות ולגרום למושיקו להתאהב באוסי ברנס (גאלה קוגן), כך שתתאפשר לידתה של דניאלה. בסוף העונה דניאלה חוזרת לחיים במפתיע ויורה בלולה באום ומצילה את דני ואת מושיקו, לולה כעת נהרגת לאחר שדניאלה ירתה בה, עופרה מגלה שדניאלה היא בעצם בתה ולא בת דודה של הוריה. הסוף לא ברור ונגמר בכך שדניאלה ודני מתחבקים. ודני נקלע לסיטואציה בין דניאלה לרננה.