google/wiki40b huggingface dataset:
מרישין (לודז')

מרישין (בפולנית: Marysin) היא שכונה ברובע באלוטי (פול') בצפון העיר לודז' שבפולין. גבולות השכונה הם הרחובות ורשבסקה (Warszawska) ולגייבניצקה (Łagiewnicka) וכן יער לגייבניצקי (Łagiewnicki). אופיה הארכיטקטוני של השכונה הוא בתים בודדים, בעיקר וילות. לצד שכונת מרישין בצפון לודז' נמצאות השכונות רוגי (Rogy) (פול') ויוליאנוב (Julianów) (פול').
אחד הנהרות של לודז' - סוקולובקה - זורם דרך מרישין. לפני עשרות שנים היו בריכות בשכונה זו, לשם שחיה, דיג וספורט ימי, כולל חתירה בקיאקים. היום אין זכר לכך, למעט אגן קטן שבו עמדו בעבר מים. הנהר הפך לחלק ממערכת הביוב העירונית. בדצמבר 2012 הושלמה בנייתה של בריכת "Staw Wasiaka" על הסוקולובקה, הסמוך לרחובות שכונת מורלובה בלודז' (Morelowa, Deczyńskiego, Rybacka ו-Kryzysowa).
בשכונה קיימת תחנת רכבת  וכן אנדרטה שנבנתה ב-2005 לזכר קורבנות גטו לודז'.

בשואה

בתקופת השואה הייתה מרישין חלק מגטו לודז'. במאי 1940 הוקם אגף לטיפול בגנים ובחלקות החקלאיות בגטו. לאחר מכן החלה החכרת חלקות אדמה לעיבוד חקלאי במרישין. מדריכי תנועות נוער הקימו במרישין קיבוצי הכשרה בהם ניסו לקיים פעילות תנועתית ותרבותית. ראש היודנרט, מרדכי חיים רומקובסקי תמך בכך ויזם הקצבות מזון גדולות יחסית לחברי ההכשרות במרישין.
בקיץ 1940 היו במרישין מעל עשרים קבוצות ציוניות ובהן כמעט אלף חברים, וכן קבוצות לא ציוניות של צוקונפט (תנועת הנוער של הבונד) ושל אגודת ישראל. במרישין קמו גם קבוצות נוער על סמך היכרות מבית הספר, רובן ציוניות. חלקם הקימו תנועה בשם "חזית דור בני המדבר" (חדב"מ).
חברי ההכשרות עסקו בעיבוד אדמה, בהדרכה בבתי יתומים, סיוע בבתי חולים ובתי תמחוי ובסלילת דרכים. הם קיימו פעילות תרבותית וחינוכית בהתאם לאופי הרעיוני של הקבוצה, בעיקר לימוד עברית והיסטוריה יהודית. מאות מצעירי הגטו הגיעו לפעולות במרישין. נערכו ערבי שירה וריקוד וכן אזכרות לאישים.
בסוף 1940 שבו רבים לבתי הוריהם בגטו עקב הרעב. במקביל החלו רבים לעבוד בגטו במפעלים ("רסורטים"). עד מרס 1941 פורקו הקיבוצים במרישין. ב-1943 פסקו הגירושים והפעילות התנועתית התחדשה עד לתום ימי הגטו.
ציד קולות

ציד-קולות בשטח

ציד-קולות בשטח נעשה בסגנון שיווק ישיר מדלת לדלת במחוז, מיקוד-דואר או יחידה גאוגרפית אחרת. לסוג כזה של ציד-קולות ישנו היתרון שאנשים ייאותו בדרך-כלל להיפתח ולדבר עם אדם פנים אל פנים ואף ליטול לידיהם חומרי תעמולה ושלטים לתלייה בביתם. ציד קולות בשטח יכול אף להבטיח שלמות בביצוע כאשר צוותים נשלחים לכול בית ובית. ציד קולות בשטח נעשה על פי רוב על ידי אדם בודד או צוות של שניים, שניהם יחדו או המחלקים ביניהם את הרחוב או הבניין.
בעבור הקבלנים המפעילים את ציידי-הקולות בשטח הישג מיטבי יהיה הפעלת הציידים במקום עבודתם הנוכחי או הקודם, דבר המכונה גם "הקרנה למקום-העבודה". יש בנמצא יועצים הפועלים בשיתוף פעולה עם הקבלנים המעוניינים ללמוד עוד על סוג זה של ציד-קולות.

ציד-קולות על ידי המועמד עצמו

סוג אחר של ציד-קולות בשטח הוא ציד-קולות הנעשה על ידי המועמד עצמו; פעולה שכזאת נעשית בעזרתו של המועמד עצמו באזורו. ישנו יתרון גדול לציד-קולות שכזה משום שאנשים נוטים להצביע הרבה יותר למועמד אותו הם פגשו פנים אל פנים. ברם, כאשר עסקינן במועמד בודד, הזמן הוא מצרך יקר-ערך. המועמד מלווה על-כן בחצי-תריסר מתנדבים ואף יותר המידפקים על הדלתות. אם מישהו נענה אזי המתנדב שואלו אם יאות להיפגש עם המועמד, ובמידה שכן, המתנדב מביא את המועמד.
שיטה זו מבצעת אופטימיזציה של הזמן אותו משקיע המועמד על שיחות עם מצביעים בכוח.

ציד-קולות טלפוני

ציד-קולות טלפוני מתאפיין בגישה קלה ומהירה יותר לקבוצת-המטרה מאשר ציד-קולות בשטח. ניתן להשאיר הודעה בתא הקולי ומאמץ המתנדבים הרבה יותר קל. סביבה טכנולוגית מתקדמת תאפשר למנהלי ציד-הקולות לשלוט בזמן אמת במעשי המתנדבים ולתעדם. באזורים כפריים זוהי הדרך היעילה היחידה לבצע ציד-קולות. בתי-דירות אף הם נוחים יותר להוות יעד לציד-קולות טלפוני מאחר שיושביהם אינם מורגלים בפתיחת דלתם לזרים ועשויים אף לראות בכך מטרד. עם זאת, ישנם מספר חסרונות לשיטה זו. מצביעים רבים מביעים מורת-רוח רבה מכול דבר המזכיר טלמרקטינג. השגת רשימת טלפונים מדויקת ועדכנית של כל תושבי המחוז היא מלאכה קשה ויקרה, כאשר אחוזים ניכרים ממנה נעשים בלתי-רלוונטיים כעבור חודשים מספר.
עם זאת, בהסתמך על ניסיונם של קבלני ציד-הקולות, כאשר נעשה בדרך הנכונה, ציד-קולות טלפוני עשוי להיות בעל השפעה רבה. חשיבות עליונה לציד-קולות טלפוני מוצלח ניתנת להכנה בקפידה של דברי הטלפנים והקפדה על גישה חיובית מצדם כלפי קבוצת-המטרה.
חישוביות

היסטוריה

תורת החישוביות החלה להתפתח בתחילת המאה ה-20, במחקרים מתמטיים שעסקו בשאלה איזה בעיות מתמטיות ניתנות לפתרון בדרכים פשוטות. ראשית היה צריך לקבוע מהי "דרך פשוטה", ולשם כך היה צורך במודל של חישוב. אחד המודלים הראשונים שנוצרו הוא מכונת טיורינג, שנקראת על שם ממציאה אלן טיורינג, אשר מהווה אבן דרך בתורת החישוביות כולה, בשל פשטותו ודמיונו למחשב (שטרם הומצא בעת יצירת מודל זה). מודל אחר הוא זה של תחשיב למדא. הוכח ששני מודלים אלה, ומודלים רבים נוספים אחרים שהוצעו (כגון דקדוקים בלתי מוגבלים), שקולים זה לזה בכוחם החישובי - חישוב שניתן לבצע באחד מהמודלים ניתן לבצע גם באחרים. מודלים אלה שקולים גם למחשב, אם נניח קיומו של זיכרון בלתי מוגבל בגודלו. תזת צ'רץ'-טיורינג משערת שכל פורמליזציה סבירה של מושג האלגוריתם תהיה שקולה למכונת טיורינג. 
הנושא של חישוביות עלול להיראות זר, כי אכן יש הנחה שגויה שכל פונקציה ניתן לחשב, אך למעשה, פונקציה היא מונח מתמטי שמתאר התאמה בין ערכים (גם אם לא ניתן להביע התאמה זו בדרך קומפקטית כלשהי או בתהליך חישובי אלא רק בטבלה אינסופית) ואילו אלגוריתם הוא תהליך שעבור כל קלט תקין, מניב את ערך התמונה של הפונקציה.
הגילויים אודות הפער בין פונקציות לפונקציות חשיבות, מצטרפים לגילויים דומים (למעשה אותו גילוי ממש) כמו משפט אי השלמות של גדל.
גם כיום נחשבת תורת החישוביות לנושא מחקר עיקרי בפקולטות למדעי המחשב. קורסי מבוא על תורת החישוביות ניתנים כקורסים מתקדמים לתואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה.

תחומי המחקר ומונחי יסוד

את מחלקת השפות (בעיות) שניתנות להכרעה למחצה, דהיינו, שניתן לבנות מכונת טיורינג שתמיד מקבלת קלט שהוא בשפה (גם אם אינה עוצרת על קלט שאינו בשפה), מסמנים ב-RE ‏(Recursivley enumerable). באופן שקול, מגדירים את המחלקה coRE, כמחלקת השפות שניתן לחשב את דחייתן - כלומר, שעבור כל קלט ניתן לודא שהוא אינו בשפה. אם כן, כל שפה שהיא חשיבה נמצאת בחיתוך של RE ו-coRE.
במסגרת תורת החישוביות נבחנות תכונותיהם של מודלים חישוביים שונים, על ידי בדיקת מחלקת הפונקציות שניתן לחשב במודל, ושקילותה למחלקת הפונקציות של מודל אחר. ההיררכיה של חומסקי מתארת היררכיית מחלקות הניתנות לחישוב במודלים שונים, כך שלכל מחלקת פונקציות בהיררכיה מתאימים מודלים רבים, השקולים זה לזה. למשל, דקדוקים חופשיי הקשר שקולים לאוטומטי מחסנית, מבחינה זו, והאוטומטים הסופיים שקולים לדקדוקים ליניאריים ימניים. במסגרת היררכיה זו מתקיימים גם השוויונות שתוארו לעיל, בין תחשיב למדא, מכונת טיורינג, והדקדוקים הבלתי מוגבלים.
בנוסף, ניתן לחקור תכונות כלליות של מחלקות של פונקציות. למשל, מחלקות פונקציות שהן פונקציות פרימיטיביות רקורסיביות, והקשר בינן לבין מחלקות אחרות.

תחומי מחקר משיקים

גם כאשר בעיות ניתנות לחישוב, ייתכן שהן דורשות זמן כה רב להשגת הפתרון עד שהפתרון חדל להיות מעשי - בסוגיה זו עוסקת תורת הסיבוכיות.
גרמה

גאולוגיה

נופה הייחודי של גרמה הוא תוצר של תהליכים טבעיים בני מיליוני שנים. לפני כ-60 מיליון שנה נוצרו הרי הטאורוס שמדרום לקפדוקיה, ובד בבד נחרצה אנטוליה בשקעים ובעמקים. אלה התמלאו בלבה, טוף ובתוצרים געשיים אחרים שמקורם בהרי הגעש הסמוכים, ובמיוחד הר ארג'ייס (Erciyes Dağı). העמקים החלו להיעלם באופן הדרגתי והאזור הפך לרמה. עם זאת, התוצרים הגעשיים שמילאו את העמקים נשחקו כתוצאה מהשפעת משקעים, רוחות, נגר עילי ותחתי ומשרע הטמפרטורות, ופיסלו את תצורות הנוף המכונות "ארובות הפיות" ותצורות אחרות בהן ידוע האזור.

היסטוריה

משמעות השם גרמה בטורקית היא "לא תוכלו לראות", ולפי האגדה הוא הוענק לה בשל הנוצרים אשר הסתתרו במקום. בעבר נקראה גרמה בשמות קורמה, מטיאנה, מצ'אן (Maçan) או אווג'ילר (Avcilar). היא נזכרה לראשונה בשם היווני קורמה בספר אודות פועליו של היירון הקדוש ממאה ה-7, שציין כי הקדוש נולד בה במאה ה-3. הוא היה למרטיר במלטיה יחד עם שלושים מחבריו, וידיו נכרתו ונשלחו לאימו בגרמה. בתקופה הרומית המאוחרת שימשו גרמה וסביבותיה כנקרופוליס לתושבי אוונוס (Avanos) הסמוכה. העיר סבלה רבות בפלישת הערבים לאסיה הקטנה, וכשזו הסתיימה שבה והייתה למרכז נוצרי. החל במאה ה-10 נבנו בגרמה רוב כנסיותיה הידועות, ובין המאה ה-11 והמאה ה-13 היא הייתה למקום מושבו של בישוף שהיה כפוף לדיוקסיה של מוקיסוס (כיום קרשהיר - Kırşehir).
מדד תל אביב 125

מדד תל אביב 125 (שעד אמצע פברואר 2017 נקרא "תל אביב 100") הוא מדד תשואה כוללת העוקב אחר 125 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בכפוף לתנאי סף מסוימים. המדד מייצג הן את השינוי המצרפי במחירי המניות הללו והן את הדיבידנדים המתקבלים מהן, בהנחה שהדיבידנדים מושקעים מחדש במניות המדד. הרכב המדד מתעדכן כל שנה בפברואר ובאוגוסט.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך ב-3 בינואר 1999 בשווי של 100 נקודות. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות.
המדד כולל בתוכו את מניות מדד תל אביב 35 (עד 2017: ת"א 25), העוקב אחר 35 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר בבורסה ומתפרסם מ-1992, ומדד תל אביב 90 (עד 2017: ת"א 75), העוקב אחר 90 המניות הבאות בתור בגודלן ומתפרסם מ-1999.
המדד מייצג חלק ניכר מהפעילות העסקית בישראל, מכיוון שהוא מורכב ממניות של החברות הגדולות והסחירות ביותר במשק.
באוגוסט 2016 הודיעה הבורסה בתל אביב על "רפורמת המדדים", במסגרתה מדד ת"א 100 יוחלף על ידי מדד "תל אביב 125". שינוי זה נכנס לתוקף ב-12 בפברואר 2017.

חישוב המשקלות במדד

החל מפברואר 2008 משקלה של כל מנייה במדד נקבע על פי הכמות הצפה שהיא שווי השוק של החזקות הציבור במנייה. שווי אחזקות הציבור נמדד מדי רבעון, 30 יום לפני תום הרבעון.
חישוב הכמות הצפה נקבע על פי 7 מדרגות (נכון ל-2013) : המדרגה הראשונה היא 20-25% (כלומר חברות ששווי אחזקות הציבור בהן נע בין 20 ל 25 אחוז), הבאה אחריה היא 25-30%, וכן הלאה. המדרגות הבאות רחבות יותר, והמדרגה האחרונה היא 80 עד 100 אחוזים. שקלול זה נותן עדיפות נוספת למניות שחלק הציבור בהן גבוה בכך, שבעוד שבשתי המדרגות התחתונות המשקל נקבע להיות התחום התחתון כפול שווי השוק (20 אחוז במדרגה הראשונה, 25 אחוז בשנייה), הרי שבחברות שמניותיהן מפוזרות יותר בקרב ציבור המשקיעים (ופחות אצל בעלי השליטה) המשקל נקבע להיות התחום העליון (במדרגה האחרונה 100%).
בשיטה זו לשתי חברות ששוי השוק שלהן הוא 1000, לדוגמה, יכולים להיות משקלות שונים לחלוטין, אם לדוגמה באחת שיעור אחזקות הציבור הוא 25%, ובשנייה 80%, הרי שמשקלה של הראשונה יהיה 200 (20% מ-1000) ושל השנייה 1000 (100%), כלומר פי חמישה.
מצד שני, חברות שמשקלן גבוה מאוד, כמו טבע תעשיות פרמצבטיות, ששוויה שקול לעשרות אחוזים מהמדד, מוגבלות במשקלן במדד.

מדד תל אביב 125

באוגוסט 2015 הודיעה הבורסה בתל אביב שהיא בוחנת אפשרות לרפורמה במדדים, במסגרתה יהפוך מדד ת"א 100 למדד ת"א 125.
בינואר 2016 פרסמה הבורסה את התוכנית המפורטת לרפורמה להערות הציבור,
ובאוגוסט 2016 הודיעה רשמית על יישום הרפורמה החל מ-9 בפברואר 2017.
במסגרת המעבר ממדד ת"א 100 למדד ת"א 125, השתנה אופן חישוב תקרת משקל של כל מניה במדד, כך שלאחר השינוי מגבלת המשקל היא 4%.
הפארק הלאומי סלונגה

גאוגרפיה ואקלים

הפארק מחולק לשני אזורים המופרדים זה מזה על ידי רצועה ברוחב של עד 45 קילומטרים. האזור הצפוני משתרע על פני למעלה מ-17,000 קמ"ר, והאזור הדרומי משתרע על פני יותר מ-19,000 קמ"ר. הרצועה המפרידה בין שני החלקים משתרעת על פני קבוצת קווי פרשת מים מכיוון דרום-מזרח לכיוון צפון-מערב, ומתחלקת לשלושה סוגים: רמות לא מיוערות ורמות מיוערות וביצתיות, וכן טראסות נהר.
החלק הצפוני של הפארק משתרע בין הנהרות לוילה ולומלה. חלקו המזרחי גבוה יותר, והנהרות זורמים בעמקים התלולים, מתחת לצוקים בגובה עשרות מטרים. העמקים השוכנים באזור המערבי של חלק זה מאופיינים בשוליים בוציים. החלק הדרומי של הפארק משתרע בין הנהרות לולה ולוילאקה. מבחינה גאולוגית הקרקע בחלק זה מורכבת משכבה דקה של הומוס הנמצאת מעל חולות חרסיתיים.
אקלים הפארק הוא בעל מאפיינים משווניים-יבשתיים. כמות המשקעים השנתית היא בממוצע 2,000 מילימטרים, והיא קטנה יותר בחלקו הדרומי של הפארק. ברוב ימות השנה יורדים גשמים. ברחבי הפארק שוררת לחות ממוצעת של 86%. הטמפרטורה הממוצעת לאורך היממה היא בין 20°C בלילה ל-30°C במשך היום. הסערות והערפל שבפארק נובעים, בין השאר, מכך שבמשך שעות אחדות ברוב ימות השנה מכוסים השמים בעננים.

המערכת האקולוגית

בעבר היה סלונגה בית גידול עבור הזנים של פיל סוואנה אפריקני ופיל יער אפריקני, אך נכון לשנת 2003 שרדו רק כ-2,000 פרטים של הזנים האלה.
סלונגה הוא בית גידול עבור כ-50 מינים של יונקים בינוניים וגדולים. היונק המפורסם ביותר הוא השימפנזה הננסי, שהוא מין אנדמי למדינה כולה ונכון ל-2003 אוכלוסייתו מונה כ-15,000 פרטים המפוזרים בשני חלקי הפארק. מלבד השימפנזה הננסי יש בפארק פרימטים נוספים כמו קולובוס ומספר מיני גנון. פאונת הסוואנה תלויה בצמחיית הדשא הגדלה בו. בין מיני בעלי החיים האחרים הגדלים בשטחי הפארק ניתן למנות מספר מינים של פנגולינאים, נמרים, חתול זהוב אפריקני, תן לבן-פס, קרנף רחב-שפה, חזיר נהרות והיפופוטם. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-100 מינים של עופות, מספר מינים של זוחלים וכ-400 מינים של דגים.
הפארק משתרע על פני שליש משטחו של יער סלונגה-לוקני-סאנקורו. העצים המשווניים הגדלים בו מתנשאים לגובה של עד 45 מטרים, ומפוזרים בהתאם למאפיינים הגאומורפולוגיים של האזור בו הם גדלים. בפארק יש שלושה סוגים שונים של יערות - יערות יבשים, יערות ביצתיים ויערות נהר. האזורים שבין הנהרות מאופיינים בעיקר בצמחיית יער נשירה למחצה. ערבות הדשא משתרעות על פני מחצית האחוז משטח הפארק. הקרקעות הלחות של הפארק הן בית גידול עבור פלורה ממשפחת הדגניים. בחלק הדרומי של הפארק ישנם מספר אזורי סוואנה.

האדם

בפארק מתגוררת אוכלוסייה דלילה של בני אדם, והם מתחלקים בין שני כפרים מסודרים, שבכל אחד מהם בין 3,000 ל-4,000 תושבים, ובשמונה כפרים בדרום-מזרח הפארק שבהם מתגוררים בסך הכל כ-800 תושבים מבני אייאלימה (Iyalima), שהם ילידי המקום. בעקבות ההכרזה על סלונגה כפארק לאומי וכאתר מורשת עולמית נוצרו מספר בעיות משפטיות בכל הנוגע לקיום הכפרים, אך בשנת 2003 החלה יוזמה של פרויקט מקומי להכנת תוכנית שימור חדשה שבה הכפרים יוותרו במקומם. החקלאות המקומית מבוססת על מגוון גידולים כגון מניהוט מצוי, קפה ואורז, וכן דיג וציד.
No Shame

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, יצאה אלן ב-5 באוקטובר 2018, לסיבוב ההופעות הרביעי שלה "No Shame Tour", אשר הסתיים ב-14 ביוני 2019.
אי המתים (רחמנינוב)

אי המתים (ברוסית: Остров мёртвых) אופוס 29, היא פואמה סימפונית שכתב המלחין הרוסי סרגיי רחמנינוב. היצירה נחשבת לדוגמה קלאסית לרומנטיציזם המאוחר הרוסי של תחילת המאה העשרים.
ההשראה ליצירה הייתה רפרודוקציה בשחור-לבן של הציור אי המתים מאת הצייר הסימבוליסטי השווייצרי ארנולד בוקלין, שרחמנינוב ראה בפריז ב-1907. בציור נראית סירת משוטים ובה מת, חותר ומלווה נוסף, המתקדמת לעבר אי קטן. בהמשך ראה רחמנינוב גם את הציור המקורי, אך התרשם ממנו הרבה פחות מאשר מן הגרסה חסרת הצבעים. 
חיבור היצירה נסתיים ב-1908 בדרזדן שבגרמניה.  
היצירה כתובה בסולם לה מינור, ורובה בנוי במשקל 8\5. לאורך רוב היצירה חוזר מוטיב קצבי ומלודי המדגיש את הפעמות הראשונה והשלישית בכל תיבה, ומתפרש כמסמל את קצב תנועת החתירה במשוטים, או את גלי הים. 
ב-1929 ניצח רחמנינוב על הקלטה של היצירה, בביצוע תזמורת פילדלפיה. ההקלטה בוצעה על ידי חברת ויקטור טוקינג משין, שהתמזגה בהמשך השנה עם RCA Records.
קבוצת ארמיות G

היסטוריה

כשהחל מבצע דרגון (פלישת בעלות הברית לדרום צרפת) ב-15 באוגוסט 1944, לרשותה של קבוצת ארמיות G עמדו כ-11 דיוויזיות, ובהן היה עליה להגן על דרום צרפת. לאחר הנחיתה המוצלחת של בעלות הברית, הורה ה-OKW (הפיקוד הגרמני העליון של הוורמאכט) לקבוצת ארמיות G לסגת מדרום צרפת. באמצע חודש ספטמבר הייתה ארמיית הפאנצר החמישית בעמדה באגף השמאלי של הקו הגרמני צפונה מהגבול השווייצרי. משם תקפה ארמיית הפאנצר החמישית, יחד עם אלמנטים מהארמייה הראשונה את הארמייה השלישית (בפיקוד של הגנרל ג'ורג' פטון), כשהארמייה ה-19 נלחמת מול הארמייה הצרפתית הראשונה והארמייה האמריקנית השביעית.
בנובמבר 1944 נלחמה קבוצת הארמיות בהרי הווז' ומשם נסוגה דרך לורן וצפון אלזס במהלך חודש דצמבר. לפחות אחת הדיוויזיות של קבוצת הארמיות, דיוויזיית הפאנצר ה-21 נלחמה באגף הדרומי בקרב על הבליטה. בינואר 1945 קבוצת הארמיות G הייתה מרכיב חשוב במבצע נורדווינד - מתקפת הנגד הגרמנית האחרונה בחזית המערבית. לאחר כישלון מבצע נורדווינד, ופירוקה של קבוצת ארמיות אוברריין, קיבלה קבוצת ארמיות G את האחריות להגנה על דרום מערב גרמניה.
למרות שלא הצליחו לבלום את המתקפה של בעלות הברית שכבשו את הריינלנד-פפאלץ ולאחר מכן הסתערו על נהר הריין, חייליה של קבוצת ארמיות G לא איבדו את רוח הלחימה והמשיכו בלחימה בערים היילברון, נירנברג ומינכן במהלך אפריל 1945.
קבוצת ארמיות G נכנעה לכוחות האמריקאים בבוואריה ב-5 במאי 1945.
קתרין בולקובאץ'

קתרין  בולקובאץ' (אנגלית: Kathryn Bolkovac) היא חוקרת משטרה אמריקאית לשעבר מנברסקה. היא עבדה כשוטרת או"ם בינלאומית (United Nations International Police) בבוסניה בשנת 1990.
הארגון שכר אותה במסגרת החוזה עם החברה האמריקאנית DynCorp. במסגרת תפקיד היא חשפה מעורבות של שוטרים, קצינים ובעלי תפקיד מהמשטרה המקומית והבינלאומית, ואנשי משרד החוץ האמריקני שניצלו את מעמדם כדי לעסוק בסחר בנשים. חלקם אף קנו את הנשים לעצמן כדי להתגורר עמן. בסחר היו מעורבים דרגות בכירות של מעסיקיה. היא שלחה מייל בו היא רשמה את מחשבותיה על העניין וקיוותה שהדברים ישתנו. במקום היא פוטרה. היא הגישה תביעה בבריטניה כנגד פיטורים לא הוגנים. ב-2 באוגוסט 2002 בית הדין מצא אותה זכאית. רבים מהנאשמים פוטרו בגין פעילות בלתי חוקית אולם הם מעולם לא הועמדו לדין כיוון שנהנו מחסינות בבוסניה.
קתרין פרסמה את סיפורה באמצעות העיתונות, ב-BBC. הא פרסמה ספר יחד עם לין קרי תחת הכותר חושפת השחיתות: הסחר בנשים, קבלנים צבא וקרב של אישה אחת למען הצדק, 2011. כמו גם סיפורה פורסם בסרט חשופות (The Whistleblower), שנת 2010. בעקבות הקרנת הסרט מזכ"ל האו"ם פתח דיון על ניצול והתעללות מינית בעת קרבות ובתומם.
צ'ולי זכאי

ביוגרפיה

זכאי נולד וגדל ברמת גן. בביתו הייתה מקובלת שירתה של אום כולתום, אך זכאי הושפע רבות גם ממוזיקת הרוק שהייתה פופולרית בשנות ה-70. דרכו המוזיקלית החלה בגיל 14, לאחר שרכש בכספו את הגיטרה הראשונה. במהלך שירותו הצבאי השתתף זכאי כנגן גיטרה בס בצוות הווי ובידור והופיע בבסיסים רבים ברחבי ישראל.
בשנת 1989 הוציא אלבום סולו בשם "ככה" על טהרת הרוק נ' רול. בין השירים שבאלבום ניתן למצוא את השיר "עיר הלכה לישון", אשר הגיע במסגרת פסטיבל חיפה למקום השלישי אחרי השירים הידועים "אצל הדודה והדוד" של דני סנדרסון ו"עוף גוזל" של אריק איינשטיין.
לאחר שירותו הצבאי החל זכאי לנגן לפרנסתו בלהקה שהופיע באירועים קטנים ובמקביל הצטרף כגיטריסט ללהקת רוק בשם "Crime" שלימים הפכה ללהקת "ווילד קרוז". בסוף שנות ה-90 עבד זכאי בתיאטרון הארצי לנוער ברמת אביב כמנהל הצגה.
זכאי החל לכתוב שירים לאמנים לאחר פגישתו עם מפיק שהיה אחראי על הפקת אלבום לזמרת מוג'דה - הילדה הטורקייה. השיר הראשון שנכתב לאלבום היה "מלאכים". לאחר שהפקת האלבום לא יצאה לפועל, פנה זכאי בשנת 2000 למעבד המוזיקלי יעקב למאי עם החומרים אותם כתב והלחין, ובשיתוף פעולה ראשון ביניהם עובדו השירים לאלבום "מלאכים" בביצועה של הזמרת רינת בר.
הפריצה הגדולה לעולם הזמר הים-תיכוני החלה כאשר פגש זכאי את המעבד המוזיקלי שי ראובני בתחילת שנת 2005. השניים החלו לעבוד יחד כאשר שירם המשותף הראשון היה "כל הכוח" בביצועו של הזמר קובי פרץ. זכאי כתב את השיר, וראובני הלחין ועיבד. השיר הפך ללהיט.
בשנת 2007 הקימו זכאי ושי ראובני חברת הפקות משלהם בשם "שי ראובני הפקות". תחת בית היוצר הופקו בין השנים 2007 ל-2009 מעל 100 שירים המאוגדים ב-9 אלבומים. בין האמנים להם השניים הפיקו שירים ניתן למצוא את ליאור נרקיס, מושיק עפיה, זהבה בן וכן זמרים צעירים כגון לירן אביב, מאור דניאל, אופיר כהן ועוד.
הדואט "יחד" אותו כתב צ'ולי זכאי עם הזמרת אישתאר והלחין ועיבד שי ראובני, זכה בקטגוריית השיר הים תיכוני הטוב ביותר במסגרת תחרות ה-Big Apple Music Awards בניו יורק. בשנת 2009, כתב את השיר "מקודשת", עבור הזמרת שרית חדד, שנכלל באלבומה ה-18 מרוץ החיים.
בשנת 2013, כתב את השיר "קול העולם" עבור מרגלית צנעני וזהבה בן. השיר הפך ללהיט וכבש את פסגת המצעד של מדיה פורסט. בשנת 2018 כתב את "צועקת" עבור עדן בן זקן.
זכאי נשוי לאוסנת ולהם שלושה ילדים.
תקרת שכר

תקרת שכר או שכר מקסימום היא הגבלה על גובה השכר המרבי שניתן לשלם במדינה מסוימת או בענף כלכלי מסוים. תקרת שכר נקבעת בחוק או בהסכם.
שכר מקסימום מהווה תפיסה כלכלית שנויה במחלוקת, שתומכיה רואים בה את המשכה של תפיסת שכר המינימום, שהוא הסכום הנמוך ביותר שמותר למעביד לשלם לעובד. שניהם, שכר המינימום ושכר המקסימום, הם שיטות לוויסות פיזור ההון בחברה.
על אף שבמדינות רבות ובכללן ישראל, נחקקו חוקים הקובעים שכר מינימום, מעטים הם המקרים בהם נחקקו חוקים הקובעים שכר מקסימום. חוקים שכאלו חוקקו לרוב במדינות רווחה, כגון שוודיה, בה פעל החוק תקופה מסוימת בשנות ה-60 של המאה ה-20 לפני שבוטל במסגרת הליברליזציה במשק השוודי. במהלך המאה ה-16 חוקק הפרלמנט האנגלי חוק שקבע כי פקידי מחוזות יכולים לקבוע תקרות שכר עבור תושבי האזור, בהתאם לצורכי התקופה. ניסיון מודרני יותר לשכר מקסימום אירע בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000, עת מתמודד מטעם מפלגת הירוקים, הכניס למצעו חוק זה, אך כצפוי לא זכה בבחירות וההצעה נגנזה.
בשנת 2010 עלתה הצעה לחוקק בישראל חוק "שכר מקסימום" על ידי ח"כ שלי יחימוביץ' וח"כ חיים כץ, עיקר הצעת החוק היה לקבוע כי הפער המרבי בין מקבל השכר הגבוה ביותר למקבל השכר הנמוך ביותר בחברה ציבורית יהיה עד פי חמישים. ההצעה נגנזה.
שביט ויזל

ביוגרפיה

ויזל נולדה באשקלון למרסל (שעלתה ממרוקו) אחות במקצועה ואבי, יועץ לעסקים. כשהייתה בת 6 עברה משפחתה לקיבוץ רעים. בגיל 13 עברה עם משפחתה לקיבוץ בארי שבנגב. לה אח גדול ואחות קטנה. ויזל למדה בבית הספר התיכון מעלה הבשור במגמת צילום וגרפיקה.
ויזל שירתה בצה"ל בחיל התקשוב וכתומכת לחימה במגלן. סיימה לימודי הוראה לחינוך בגיל הרך בסמינר הקיבוצים. לפני כן, סיימה לימודי משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין.

קריירה

בגיל 20, כחיילת, השתתפה בתחרות מלכת היופי וזכתה בתואר. לאחר זכייתה יצאה לייצג את ישראל בתחרות מיס וורלד שהתקיימה דאז בסין, אך לא העפילה לשלבים המתקדמים.
כדוגמנית צעדה על המסלול בשבועות האופנה מילאנו, פריז, לונדון וניו יורק.
היא הצטלמה לקמפיינים של בגדי ים, הלבשה תחתונה, איפור ובישום, שמלות כלה, לחברות אופנה ישראליות ולמעצבים מפורסמים בארץ ובעולם ובהם "גו אנדר", "משכית", "לי גרבנאו", "Jump", "חגית טסה", "Scholl", "רונן חן", "Pandora", "גוטקס", "אליאן סטולרו", "JANET & JANET", "דיסקרט", "קסטרו", "רוברטו קוואלי", "אלון ליבנה", "Reebok", ו"ג'ורג'ו ארמני".
ב-2017 נבחרה להנחות את התוכנית "דוגמניות מבשלות" בערוץ האוכל. בנוסף, נבחרה להוביל את קמפיין מתחם האופנה של "גינדי TLV", נבחרה על ידי רות דיין לפרזנטורית של בית האופנה המיתולוגי "משכית", ונבחרה להוביל את קמפיין סדרת המשקאות החריפים של "רוברטו קוואלי".
הופיעה על שערים של המגזינים הפופולריים בישראל ביניהם: "בלייזר", "נשים", "מנטה", "זמנים מודרניים", "זמנים בריאים", "פנאי פלוס", "מגזינה", וארבע פעמים ב"לאשה".
ב-2010 שיחקה בתור עצמה בתוכנית "שבוע סוף החדש" בערוץ 2.
ב-2014 שיחקה בסרט הדרמה הרומנטית "כביש 40 דרום" בבימויו של אלדד בוגנים.
ב-2019 שימשה ככתבת חוץ בתוכנית "על הסט עם נועה תשבי" בערוץ החיים הטובים.

חיים אישיים

מאז 2011 היא מתגוררת בתל אביב.
במרץ 2016, נישאה ליזם והמוזיקאי אוהד בן נון (שגם השתתף ב"דה וויס").
מסדר ציון

מסדר ציון (בצרפתית Prieuré de Sion) הוא שמה של אגודת סתרים בדויה אשר הייתה במרכזה של תרמית היסטוריוגרפית רחבת היקף בעלת אופי של תאוריית קשר. השמועה בדבר קיומו של הארגון הופצה לראשונה בשנת 1956 על ידי קבוצה צרפתית בשם אילומינטי, בת ארבעה חברים: פייר פלנטאר, אנדרה בונומה, ג'ין דלוואל וארמנד דפה. ככל הנראה מתוך מטרה לקדם עמדות שמרניות ומלוכניות, הקבוצה הפיצה ידיעות בדבר אחווה סודית בשם "מסדר ציון" אשר הוקמה בשנת 1099 ובין חבריה נמנו דמויות היסטוריות בולטות כגון לאונרדו דה וינצ'י, ויקטור הוגו, אייזק ניוטון ובוטיצ'לי. כמו כן, נטען כי הארגון אחראי להתרחשויות היסטוריות שונות ובהן מסעות הצלב והקמת מסדר הטמפלרים (מסדר אבירי ההיכל). מטרתו המוצהרת של המסדר הייתה להגן על צאצאי השושלת המֶרובּינגית הקדומה, שהם על פי חברי המסדר למעשה צאצאי ישו ומרים המגדלית, ולפיכך מהווים את השושלת המלכותית הלגיטימית של צרפת.
חברי הקבוצה העמידו פנים כחברים באחווה סודית עתיקה ואף הטמינו מסמכים מזויפים בארכיונים ובכנסיות המאששים את קיומו של המסדר. זיופים אלו הובילו ב-1967 לפרסום הספר "האוצר האבוד של רן לה שאטו", מאת הסופר הצרפתי ג'רלד דה סָדֶה, המתחקה אחר ההיסטוריה של הארגון. הספר הפך לרב מכר בצרפת והקנה אמינות לתרמית. על אף שעדויות לזיוף המסמכים אשר על פיהם נכתב הספר נחשפו מיד לאחר פרסומו, המיתוס סביב המסדר המשיך לצמוח. במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים ערך ה-BBC מספר תוכניות תחקיר על המסדר ועל בסיסן אף פורסם ב-1982 הספר "דם קדוש, גביע קדוש", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם. הרומן המטוטלת של פוקו מאת אומברטו אקו מושפע מסיפור המסדר ומציג חבורת סופרים והיסטוריונים הממציאים סיפור דומה כדי לגלות לבסוף שיש קורטוב של אמת בסיפור הבדיוני. מיתוס המסדר התעצם מחדש ב-2003, עם הצלחתו של הספר "צופן דה וינצ'י", מאת דן בראון, אשר טווה את עלילתו סביב קיומו לכאורה של הארגון.