בילי מיליגן

ויליאם סטנלי מיליגן (14 בפברואר 1955 - 12 בדצמבר 2014), שנודע בשם בילי מיליגן, היה נידון במשפט שזכה לפרסום רב באוהיו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר שביצע כמה עבירות, לרבות שוד מזוין, נעצר מיליגן בעוון שלושה מקרי אונס בשטח הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו. במהלך הכנת ההגנה שלו, אובחן מיליגן על ידי פסיכולוגים כבעל פיצול אישיות. מיליגן, שהיה בעל 24 אישיויות שונות, השתמש בהגנת אי שפיות, בטענה כי שתי אישיויות מסוימות בתוכו ביצעו את הפשעים, מבלי שהאחרות היו מודעות לכך. מיליגן היה האדם הראשון בהיסטוריה שכדי להגן על עצמו ועל שמו במהלך חקירה משפטית, השתמש בטענות לפיהן העבירות הפליליות שביצע היו כתוצאה מפיצול אישיות.

ילדות

דורותי ג'ונאס, אמו של בילי, גדלה באזור חקלאי באוהיו, וחיה בסירקלביל עם בעלה, דיק ג'ונאס. בחלוף הימים הזוג התגרש, ודורתי עברה בסופו של דבר לאזור מיאמי בפלורידה, שם עבדה כזמרת. לאחר זמן מה, עברה דורותי להתגורר עם בן זוגה החדש, ג'וני מוריסון, קומיקאי ממוצא יהודי. דורותי לא ידעה זאת באותה עת, אך מוריסון היה עדיין נשוי לאישה אחרת.
לדורתי וג'וני נולדו 3 ילדים. ג'ים, הבכור, נולד באוקטובר 1953. בילי היה הבן השני, ונולד כויליאם סטנלי, בפברואר 1955, במיאמי ביץ'. קתי ג'ו, הבת השלישית לזוג, נולדה בדצמבר 1956. לאחר תקופה מסוימת שקע ג'וני בדיכאון ומצבו הנפשי הדרדר.
כאשר ג'וני היה בן 36, לדברי הביוגרף דניאל קיז, הגיע מצבו הנפשי לרמת שיא. "ההוצאות הרפואיות היו די והותר בשביל ג'וני. הוא לווה יותר, הימר יותר, שתה יותר... [הוא] אושפז בשל התמכרות חמורה לאלכוהול ודיכאון ב... 1958...". לאחר מה שניראה כניסיון התאבדות כושל, לפי קיז, "[דורתי] מצאה אותו רכון מעל השולחן, כאשר בקבוק ויסקי חצי מלא ומכל גלולות שינה ריק זרוקים על הרצפה.". כמה חודשים אחרי ניסיון כושל זה, ג'וני מימש את מותו וב-17 בינואר 1959, הרעיל את עצמו בשאיפת מנת יתר של פחמן חד-חמצני.
דורותי, שהייתה שבורת לב בעקבות התאבדות בעלה, לקחה את ילדיה ועברה הרחק ממיאמי. בסופו של דבר היא חזרה אל סירקלביל באוהיו, ונישאה בשנית לבעלה לשעבר דיק ג'ונאס. נישואים מחודשים אלו החזיקו מעמד בערך כשנה. ב-1962 פגשה דורותי בצ'אלמר מיליגן (1927 - 14 בדצמבר 1988). אשתו הראשונה של צ'אלמר התגרשה ממנו בשל הזנחה גורפת מצידו כלפיה. לצ'אלמר היו שתי בנות - צ'אלה, שהייתה בת גילו של בילי, ובת נוספת שהייתה מבוגרת יותר ועבדה כאחות. דורותי וצ'אלמר נישאו בסירקלביל, אוהיו, ב-27 באוקטובר 1963.
במשפטו של צ'אלמר, שנערך מאוחר יותר, הוא הואשם בהתעללות בבילי, מעשה שככל הנראה הוא זה שהוביל להתפתחות של אישיויות שונות אצל בילי. לדברי קיז, בשל ההתעללות פיצול האישיות של בילי התפתח בגיל מוקדם יותר. שלוש האישיויות הראשונות שלו (כריסטין, שון וילד חסר שם שאישיותו לא הייתה קשורה לפשעיו של בילי), הופיעו כאשר היה בן חמש, אמנם ללא קשר להתעללות, אך האישיויות נוספות הופיעו בוודאות בעקבות מקרה ההתעללות.

אישיות המורה - אישיות ייחודית בפני עצמה

האישיות אשר הייתה יוצאת דופן מכל אישיויותיו של בילי, אך לא הוגדרה כרצויה או לא רצויה אלא כאישיות שתאמה למאפיינים של שתי קבוצות האישיויות, הייתה אישיות המורֶה. המורה שימש כאבן דרך חשובה ביותר, בשל סיועו לבילי להשיג כלים למטרת היתוך. המורה משולב באופי וההתנהגות של כל 23 האנשים האחרים, ובשל כך הוא זוכר כמעט את כל הפעולות והמחשבות של האישיויות האחרות בדיוק רב. דבר זה מעיד על כך שרב הסיכוי שלאישיותו של המורה ראיות רבות המוכיחות שבילי סובל מפיצול אישיות.

המעצר

ב-1975, מיליגן נכלא בבית כלא לבנון באוהיו, בגין אונס (שביצע בתור אדלנה) ושוד מזוין (שביצע בתור פיל או קווין). הוא שוחרר על תנאי בתחילת 1977. בשל האונס שביצע, מיליגן אולץ להירשם בתור עבריין מין. באוקטובר באותה שנה, מיליגן נעצר שנית, הפעם באשמת אונס של שלוש נשים בשטח הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אוהיו (גם הפעם בוצע הפשע בתפקיד האישיות אדלנה). הוא זוהה על ידי אחת מקורבנותיו, ממאגר תמונות קלסתרון משטרתיות של עברייני מין שכללו גם קלסתרון שלו, וכן בעזרת טביעות אצבעות שנמצאו על מכוניתה של קורבן אחרת. מאחר שמיליגן השתמש באקדח ואקדחים נוספים נמצאו במקום מגוריו, התברר שהוא גם הפר את תנאי השחרור שלו. בכתב האישום נגד מיליגן נכתב: "...שלוש עבירות של חטיפה, שלושה אישומים של שוד בנסיבות מחמירות וארבע עבירות של אונס".
במהלך הכנת ההגנה שלו, מיליגן עבר הערכה פסיכולוגית על ידי ד"ר ויליס ק. דריסקול, אשר איבחן את מיליגן כלוקה בסכיזופרניה חריפה. הוא נבדק לאחר מכן על ידי הפסיכולוגית דורתי טרנר ממרכז בריאות הנפש המערבי בקולומבוס באוהיו. במהלך בדיקה זו, איבחנה טרנר כי מיליגן אכן סובל מהפרעת אישיות מרובה, וכי 24 האישיויות שפיתח אינן תעלול מתוחכם אלא הפרעה אמיתית. הסנגורים הציבוריים של מיליגן, גארי סצ'ווקרט וג'ודי סטיבנסון, טענו מאידך לאי שפיות - "והוא אושפז... עד אשר הוא יחזור לשפיות".

המאסר

מיליגן נשלח לסדרה של בתי חולים ממשלתיים לחולי נפש, בהם בית המשוגעים של אתנה, שבו, לפי הדו"ח שלו, הוא קיבל רק מעט מאוד עזרה ולא הועילו לו התנאים שם. כאשר שהה בבתי החולים הללו, מיליגן דיווח על עשר אישיויות בלבד. אלה עשר האישיויות היחידות שהיו ידועות לפסיכולוגים אז. מאוחר יותר התגלו 14 אישיויות נוספות המוגדרות כ"בלתי רצויות". בין עשרת הראשונים היו ארתור, אלן, רייגן ודסקוביניץ' (אשר מיליגן טען שהוא זה שביצע את הפשעים) ואדלנה, אשר לפיו היא זו שהשתוקקה לחיבה וביצעה את מקרי האונס. מיליגן קיבל טיפול מהפסיכיאטר דוד קאול, אשר איבחן 14 אישיויות נוספת.

השחרור

מיליגן שוחרר ב-1988, לאחר עשור במוסד לחולי נפש. לאחר מכן התגורר בקליפורניה, והיה הבעלים של חברת הפקות סטורמי לייף שבמסגרתה יצר סרטים. אף על פי שחל שיפור ניכר במצבו הנפשי, הוא טען והאמין שבכל זאת עדיין קיימות בתוכו מספר אישיויות נוספות.
דניאל קיז כתב אודותיו ביוגרפיה בשם "24 הפנים של בילי מיליגן". ספר נוסף של קיז, "מלחמות מיליגן", פורסם ביפן ב-1994 ובטייוואן ב-2000, אך עדיין לא בארצות הברית. הסיבה לכך היא התביעה המשפטית המתמשכת של מיליגן כנגד מדינת אוהיו, בשל הטיפול הלקוי לכאורה אשר קיבל במוסדות של אוהיו.

מותו

מיליגן נפטר ב-12 בדצמבר 2014 בבית אבות בקולומבוס, אוהיו, כתוצאה ממחלת הסרטן. היה בן 59 במותו.