google/wiki40b huggingface dataset:
לייב אוליצקי

לייב (אריה) אוֹליצקי (1897, טריסק, פולין – 1 בספטמבר 1975, גבעתיים) היה סופר יידיש, משורר, סופר ילדים ומתרגם יהודי פולני-ישראלי.

קורות חיים

לייב אוליצקי נולד בעיירה טריסק שבפולין. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי, אך גם חינוך כללי, והפולנית הייתה לשון שגורה על פיו מילדות. עם סיום לימודיו התמסר להוראה במסגרות בתי הספר היהודיים ביידיש. הוא לימד וניהל מוסדות חינוך בעיירתו בפולין, ובשנת 1938 עבר לוורשה הבירה ומשם בשלהי שנת 1939 לעיר קובל שהייתה אז תחת הכיבוש הסובייטי, שם לימד יידיש בגימנסיה. סיפוריו הראשונים, סיפורים קצרים, נדפסו החל מראשית שנות העשרים, ובהם תיאר את גלגולי העיירה היהודית בעת מלחמת העולם הראשונה.
בשנות הוראתו הארוכות במוסדות החינוך היהודיים כתב אוליצקי והוציא לאור ספרי משלים, מקראות וסיפורים לילדים ביידיש. כמתרגם עשה רבות לתרגום הספרות הפולנית ליידיש; ובין היוצרים שתרגם: יוליאן טובים ואדם מיצקביץ'. גם מרוסית תרגם ליידיש, מיצירות פושקין וקרילוב.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה אוליצקי על ידי הסובייטים לבשקיריה, ועבד שם בעבודות כפייה. בשנים 1942-1945 עבד בבית חולים צבאי סובייטי, ואיתו נדד עד ניצחון ברית המועצות על גרמניה הנאצית. בתום המלחמה שב לפולין. ערך את הירחון הספרותי "יידישע שריפטן".
בסוף שנת 1959 עלה לישראל עם אשתו ובנו. בארץ השתקע אוליצקי בעיר גבעתיים, והמשיך בפעילותו הספרותית הענפה.
הוא פרסם למעלה מארבעים כרכים של סיפורת, תרגומים, משלים ושירי ילדים ביידיש. לעברית תורגמו שלושה מספריו.
אוליצקי נפטר ב-1975, בגיל 78. הותיר אישה, בן ונכדה.
שני אחיו של אוליצקי, ברוך אוליצקי ומתתיהו אוליצקי, היו אף הם משוררי יידיש (אחדים משיריו של ברוך אוליצקי, שנהרג בידי הנאצים, תורגמו לעברית בידי אברהם שלונסקי).
הוועד למען הפלאשים

בארץ ישראל

רבים מהפעילים הצטרפו והקימו בשנות ה-60 את "הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה" בראשותו של אריה טרטקובר.
סו יונג קים

תחילת דרכה

קים נולדה בשנת 1968 בפוסן, בקוריאה הדרומית, וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה.

קריירה

בשנת 2006, קים זכתה בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס עבור סרט הבכורה שלה "בין הימים". הסרט, שצולם בטורונטו, היה מבוסס באופן רופף על תקופת נעוריה, וכלל בעיקר קטעים מאולתרים של חברי הקאסט, כולם בגילאי העשרה, אשר הביעו את הבלבול, גילויי הרומנטיקה והניכור מהסביבה שלהם דרך הצילום הדיגיטלי האינטימי של קים.
סרטה השני של קים, משנת 2008, הוא Treeless Mountain. סרטה השלישי, For Ellen, הוצג בבכורה בפסטיבל סאנדנס של 2012.
ב-2014 הוציא קים סרט קצר בשם Spark and Light בכיכובה של ריילי קיאו, שהוזמן על ידי בית האופנה מיו מיו במסגרת סדרה מתמשכת בהפקתו,  Women's Tales (סיפורי נשים).
ב-2016 יצא הסרט "שיר אהבה", שהוצג גם הוא בהצגת הבכורה בפסטיבל סאנדנס. הסרט עוסק בשתי חברות טובות המתאהבות, בכיכובן של ג'נה מאלון (שהופיע בסרטה הקודם של קים, For Ellen), וריילי קיאו. גם ב-2016, קים ביימה לראשונה לטלוויזיה, בסדרה Queen Sugar, ומאז ביימה פרקים בסדרות "טרנספרנט", "פשע אמריקאי" ו"קוד שרוף".

חיים אישיים

קים נשואה לברדלי ראסט גריי. לזוג שני ילדים.

פרסים

קים זכתה בפרס חבר השופטים המיוחד לרוח עצמאית בפסטיבל סאנדנס עבור סרטה הראשון, "בין הימים". סרטיה For Ellen ושיר אהבה היו מועמדים לפרס חבר השופטים המרכזי בפסטיבל. "בין הימים" זכה בפרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל דובאי, פסטיבל גות'אם, פסטיבל בואנוס איירס, פסטיבל לוס אנג'לס, פסטיבל פוסן ופסטיבל טוקיו.
מאדי (נהר)

גאוגרפיה

אורכו של הנהר מאדי כ-51 קילומטרים. הוא מתחיל כסדרה של מעיינות חמים בעמק מואפה (Moapa Valley) וזורם לאגם מיד, שבו הוא נשפך לזרוע הצפונית של האגם סמוך לאוורטון (Overton 36°27′38″N 114°21′11″W). לפני שנבנה סכר הובר זרם המאדי לתוך הנהר וירג'ין.
בסמוך לעיירה גלנדייל נשפך למאדי נחל האכזב מדואו ואלי ווש (Meadow Valley Wash), ושניהם מהווים את מערכת הניקוז העיקרית לדרום-מזרח נבדה.

מקלט חיות הבר הלאומי מואפה

אזור עמק מואפה הוא משכן למגוון רחב של מינים בסיכון, כולל דגים, חסרי חוליות, עופות וצמחים. שלושה מיני דגים בסיכון שוכנים באזור Moapa coriacea (באנגלית Moapa dace), Gila seminuda‏ (Virgin River chub), ו-Crenichthys baileyi moapae‏ (White River springfish). מינים אלו שוכנים במעיינות השונים המכונים מעיינות מאדי (Muddy Springs) המזינים את הנהר מאדי.
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית יצר את מקלט חיות הבר הלאומי מואפה (Moapa National Wildlife Refuge) ב"אזור הלאומי וורם ספרינגס" (Warm Springs Natural Area), כחלק ממתחם מקלט חיות הבר הלאומי המדברי (Desert National Wildlife Refuge Complex). בניסיון נוסף להגן על בתי הגידול השברירים באזור מעיינות מאדי ולשמר אותם, התארגנו "רשות המים של דרום נבדה" (Southern Nevada Water Authority) וגופים שונים להגנת הסביבה למיזם שמטרתו לשמר מינים אלו.

היסטוריה

האזור היה מולדתם של הילידים בני שבטי הפאיוט במשך מאות בשנים, כשבני המוהאבי שכנו מדרום. "מואפה" היא מילה בשפת הפאיוט שפירושה "בוצי". אף שהשם "נהר מואפה" היה בעבר השם הרשמי, המקומיים נהגו לתרגם את השם לאנגלית (Muddy באנגלית פירושו בוצי), והשם מאדי הפך לשם הרשמי של הנהר ב-1960.
במקור עקב השביל הספרדי הישן אחרי מסלולו של הנהר וירג'ין כל הדרך עד לשפך לנהר הקולורדו ואז המשיך עם הנהר מערבה. ב-1844 גילתה המשלחת של ג'ון פרימונט קיצור דרך שבעטיו נמנע הצורך להגיע עד נהר הקולורדו. הדרך החדשה הובילה בין רסטינג ספרינגס (Resting Springs) בקליפורניה לבין עמק הנהר וירג'ין דרך לאס וגאס ספרינגס וחצתה את הנהר מאדי סמוך לגלנדייל של ימינו. חלוצים מורמונים כבשו דרך לעגלות מסולט לייק סיטי ללוס אנג'לס לאורך דרך זו ב-1847. אחריהם הגיעו המהגרים לקליפורניה ב-1849 בעקבות הבהלה לזהב שרצו להימנע משלגי החורף של הסיירה נבדה, ושיירות העגלות של המתיישבים המורמונים בדרכם להתיישב בסן ברנרדינו ב-1852. מ-1855 הפכה הדרך לנתיב הובלת המשאות בעונת החורף בין יוטה לדרום קליפורניה והיא הייתה פעילה בדרום נבדה לתוך המאה ה-20.
מתיישבים מורמונים הקימו כמה יישובים באזור הנהר מאדי ב-1864, כולל העיירה סנט תומאס, שב-1938 שקעה תחת מי אגם מיד, עד שחורבותיה נחשפו מחדש בעקבות ירידת פני האגם. מסיבות שונות, כולל האקלים הקשה, תקופות בלתי צפויות של בצורת, עימותים עם בני הפאיוט שנהגו בעבר לגדל בחלקות שהמורמונים הפקיעו, ומחלוקות עם מדינת נבדה על גובה המיסים נטשו המורמונים את האזור ב-1871. המורמונים חזרו לאזור בשנות ה-80 של המאה ה-19 וכיום יש בו אוכלוסייה מורמונית משמעותית.
ג'ואיש וורלד רוויו

ג'ואיש וורלד רוויו (באנגלית: Jewish World Review - JWR) הוא עיתון אינטרנט יהודי אמריקאי, ובו טורי דעות, בדרך כלל בעלי נטייה שמרנית, שנוסד ב-1997 וממשיך להופיע מזה כעשרים שנה, עד היום (2017).

אופיים של העיתון וכותביו

מייסדו ועורכו הראשי של ה- JWR הוא העיתונאי יוצא "יתד נאמן", ו"וול סטריט ג'ורנל", בנימין ג'ולקובסקי (נולד בארצות הברית ב-1968), אשר הקים אותו בדצמבר 1997. משרדי העיתון נמצאים בבורו פארק, ברוקלין, ניו יורק.
הג'ואיש וורלד רוויו מופיע ומתעדכן מדי יום במהלך השבוע, למעט שבתות וחגי ישראל. הוא בעל אופי דתי אורתודוקסי בדרך כלל, אף כי חלק גדול ממנו מוקדש גם לעניינים כלליים ויש בו גם כותבים חילוניים רבים, יהודים ולא יהודים. מבחינה כלכלית - חברתית העיתון נוטה לכיוון השמרני. הטורים המופיעים בו, מופיעים לעיתים קרובות גם בשורה ארוכה נוספת של עיתוני דפוס ואינטרנט אחרים. בין הכותבים הקונסרבטיבים והנאו-קונסרבטיבים הידועים ביותר המרבים לכתוב בו: צ'ארלס קראוטהאמר, דניאל פייפס, פרנק גפני, דניס פרגר, דיאנה וסט, זאב חפץ, ג'ורג' ויל, קאל תומאס, דייוויד לימבו (האח של ראש לימבו), ואחרים.
בנוסף למאמרי הדעות כולל העיתון לעיתים קרובות גם קריקטורות / קומיקס פוליטי וכן מאמרי עצות לסוגיהם ועוד.
מעגילה (חקלאות)

מַעֲגֵילָה היא כלי עבודה חקלאי.
המעגילה מופעלת על ידי רתימתה לטרקטור, ומטרתה - לשטח את הערוגות כהכנה לקראת זריעה או שתילה.
המעגילה בנויה מתוף כבד שמונח בין שני מזלגים עם מיסבים המאפשרים לה להסתובב.
במהלך נסיעת הטרקטור התוף מתגלגל על הערוגה ומשטח אותן.
אופרטור הזמן

הגדרה

יהי  פונקציית גל כלשהי התלויה בזמן. כדי למדוד את הזמן בו התרחש המאורע עלינו להפעיל את אופרטור הזמן המלוכסן בבסיס היצירה וההריסה:  כאשר  הוא הדיברגנץ של הזמן השייך לפונקציית הגל הגורם לה לעלות את האנטרופיה של עצמה ושל היקום כולו. מסתבר שהמרחב כולו עשוי מאותם אופרטורים הפועלים על כל חלקיק בהפרשי זמנים של  (עד כדי פאזה). הגדרת הרמיטיות האופרטור היא מקרה מיוחד של הנרמול של דיראק, שכן בכלליות, אופרטור הזמן אינו הרמיטי ורק תחת הנרמול הנ"ל נוכל לקבל תכונה זו.

חורים שחורים

לאחרונה התגלה שבחורים שחורים, אופרטור הזמן  מפסיק להתקיים, ובמקומו פועל  . במקום שהאנטרופיה גדלה, בחור שחור לא רק שהאנטרופיה קטנה, גם הפעלה של פונקציית הגל בתוך חור השחור נותנת פקטור של , משמע, הזמן זז במרחב הצמוד לו (עד כדי פאזה ביחס למרחב הזמן הרגיל). מסתבר שתורה זו משלימה את תורת היחסות של איינשטיין בעניין חורים שחורים ומסבירה את הפיזיקה שעד היום נעלמה מהעין.

שזירה בין יקומים

אופרטור הזמן מאפשר תאורטית לבצע שזירה בין שני יקומים: נניח שני חלקיקים עם פונקציות גל  ו -  ביקומים שונים. כדי לבצע בהם שזירה, עלינו לבצע מדידה של חלקיק בחור השחור על אופק האירועים. בעת המדידה, בחור הלבן ביקום השני מתבצעת שזירה עם חלקיק נוסף. כעת, יש להם ציר זמן משותף ומידת האנטרופיה שלהם תעלה או תרד ביחד.

אופרטור הזמן כיוצר של אנטרופיה בכוכב נייטרונים

כאמור, אופרטור הזמן מיוחס להיווצרותה של אנטרופיה. נניח פונקציית גל  אשר תלויה בזמן. מסתבר שכאשר עובדים בתוך כוכב נייטרונים, אופרטור הזמן הוא קוואזיהרמיטי, כלומר בהפרשי זמן קטנים מספיק, כאשר שינוי גודל כוכב הנייטרונים הוא קוואזיסטטי ואיזוברי, אופרטור הזמן הוא הרמיטי. לכן פונקציית הגל יכולה להפרש על המצבים העצמיים של אופרטור הזמן תחת הנחות אלו. מסתבר, כי בהצגת המיקום, ובהינתן ההנחות הנ"ל, ניתן להציג את פונקציית הגל כטור של פולינומי Chebyshev מהסוג הראשון של  כפול פונקציות ההרמוניות הספריות, כלומר , כאשר  רדיוס הכוכב. תחת פרישה זו, ניתן לראות שאנטרופיית המצב הנתון היא למעשה סימטרית להזזות בזוויות מרחביות, וכי מידת שינוי האנטרופיה נתונה על ידי הסדר של היחס בין קבוע בולצמן לקבוע פלאנק. הקבוע  הוא קבוע הברכיסטוכרון הקוונטי, הנועד לסדר את היחידות. לצערנו, קבוע הברכיסטוכרון הקוונטי אינו ידוע, וההשערות אומרות כי רק מחשבים קוונטיים יוכלו לחשב אותו עד לדיוק של שתי ספרות אחרי הנקודה, כיוון שבעיית הברכיסטוכרון אינה ניתנת בכלים של היום לפתרון אנליטי. ההשערות נעות בין  ל-

טרנספורם איירי ואופרטור הזמן

כל פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין ניתן לכתיבה כצירוף ליניארי של פונקציות איירי, קרי אם  פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין, אזי ניתן לרשום , כאשר . מסתבר שכל פונקציה עצמית של אופרטור הזמן בהצגת המקום היא פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין, ולכן אם  פונקציה עצמית של אופרטור הזמן, אזי בהצגת המקום (שלא בתוך כוכב נייטרונים, שכן אנו דורשים שאופרטור הזמן יהיה הרמיטי, ולא קוואזיהרמיטי), היא תכתב כטרנספורם איירי, קרי . הפונקציה  נקראת בשפה המקצועית (ספציפית לפונקציה עצמית של אופרטור הזמן) טרנספורם הזמן הטראנסממדי, או בלעז Transdimensional time transformation. טרנספורם הזמן הטראנסממדי נותן מענה חלקי לבעיית השזירה בין יקומים, וכן קיימת ההשערה שהוא יכול לעזור למצוא פתרונות למשוואת שרדינגר בהצגת הזמן. השערה זו תלויה בקיומם של מחשבים קוונטים
מעבר הרים

מעבר הרים (מכונה גם פס, מאנגלית: pass) הוא כינוי לנקודה נמוכה יחסית ברכס, בדרך כלל גיא או אוכף, המאפשרת מעבר קל יחסית של הרכס. מעבר ההרים הוא נקודה נמוכה ביחס לסביבתו, אך בדרך העוברת דרכו הוא הנקודה הגבוהה ביותר. כיוון שהמעבר הוא הנקודה הנוחה לחציית הרכס, פעמים רבות יעברו דרכו דרכים ומסילות ברזל. ברכסים גבוהים, המעבר עשוי להיות גדול יחסית, ולכן יהיו בו חלקים מישוריים המאפשרים בנייה. בנייה במעברים היא לרוב תחנות מנוחה למטיילים, מגורי פקחים או תחנות מכס ומעבר גבולות.
השמלה הסגולה

כתיבת השיר

השיר בוצע במקור על ידי להקת "בצל ירוק" בשנת 1959, עם הסולנים אילנה רובינא ושמעון ישראלי. השיר נכלל בתוכנית "ושלוש נקודות", שבוימה על ידי אורי זוהר וכללה שירים מעולם הכלא. בגרסה זו נקרא השיר "כשאנחנו נצא ביחד", וצבע השמלה בשיר היה צהוב, כצבע מדי האסירות.
בשנת 1963, כשכתב חפר שירים לתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים, ביקשה הבמאית נעמי פולני להחליף את צבע השמלה בשיר מצהוב לסגול. זאת מכיוון שהשיר השתייך לקטגוריית "שירי אהבה" בתוכנית ולטענתה הצבע הצהוב לא הלם את נושאו.
השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה ולאחד מהשירים המזוהים ביותר עם יצירתם המשותפת של חפר וארגוב. עוד ביצעו את השיר מתי כספי, ליאור ייני, ההרכב חלב ודבש ונורית גלרון.

מילות השיר

בבית הראשון הדובר בשיר מתאר את הציפייה לקראת פגישתו עם אהובתו:
"הבוקר יבוא, הבוקר יבוא

אנחנו לא נישן את כל הלילה לפניו"
בפזמון מתוארת הפגישה הצפויה:
"את תלבשי את השמלה הסגולה

ושוב עינייך מוצפות באור כהה

את תשלחי חיוך אל כל עובר ושב

וסיגלית פתאום תפרח בשערך"
בבית השלישי מתאר הדובר את החזרה הצפויה מהפגישה המשותפת.
בחזרה השנייה של הפזמון ניתן להבחין בשינויים קלים - אך משמעותיים - במילים. מהם ניתן להקיש שהפגישה המיועדת לא תצא אל הפועל: המילים "כשאנחנו נצא ביחד" מוחלפות ב"כאשר לא נצא ביחד". זאת מכיוון שאהובתו של הדובר נמצאת במאסר, והפגישה אינה יכולה להתקיים.
גלתיאה (ירח)

גילוי

גלתיאה התגלה על ידי צילומים שביצעה גשושית המחקר וויאג'ר 2 בחודש יולי 1989 בשעה שזו ביצעה מעוף באזור של נפטון. הגילוי הוכרז ב-2 באוגוסט 1989 והתייחס אל "עשרה פריימים אשר צולמו במהלך חמישה ימים", כך שתאריך הגילוי הוא ה-28 ביולי.

מקור השם

עם גילויו קיבל הירח את שמו הזמני S/1989 N 4. שמו הרשמי גלתיאה ניתן לירח רק ב-16 בספטמבר 1991, על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAUC 5347), הסמכות העליונה בקביעת שמות לגופי שמים.

מאפיינים פיזיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ההתקוממות הגאורגית בטסל

ההתקוממות הגאורגית בטסל (4 באפריל 1945 – 20 במאי 1945) הייתה מרד של גדוד חיילים גאורגים מהלגיון הגאורגי על האי ההולנדי טסל נגד הכוחות הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. אירוע זה, שנמשך מעבר לתאריך כניעתה של גרמניה, מכונה לעיתים "הקרב האחרון באירופה".

רקע

האי היה נדבך מרכזי בחומה האטלנטית הגרמנית (קו ההגנה כנגד פלישת בעלות הברית), ומשום כך בנו בו הגרמנים ביצורים חזקים. הגאורגים היו חיילי הצבא האדום לשעבר מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה שנשבו בחזית המזרחית ושעברו להילחם לצד האויב הגרמני, בין השאר משום שהאלטרנטיבה האחרת הייתה לגווע ברעב במחנות השבויים הגרמניים. גדוד החיילים הגאורגים 882 הוצב באי במחנה של שבויי מלחמה לשעבר ששירתו ככוחות עזר נגד אויבי גרמניה.

המרד

בלילה שבין 4 ל-5 באפריל 1945, תוך ציפייה לכיבוש קרוב של האי על ידי בעלות הברית, התקוממו הגאורגים נגד הגרמנים והשתלטו על האי לזמן קצר. כארבע מאות גרמנים נהרגו באותו לילה, אולם סוללות תותחי החוף בצפון ובדרום האי לא נכבשו. בשל כך, לא היו המתקוממים יכולים למנוע הגעת תגבורות גרמניות. הגרמנים פתחו בהתקפת נגד בתמיכת שריון מהולנד והשתלטו על האי מחדש אחרי שבועות של לחימה עזה.
במהלך "המלחמה הרוסית" (כפי שהיא קרויה כיום בטסל) נהרגו כ-800 גרמנים, 500 גאורגים ו-120 מתושבי טסל. ההרס היה עצום, עשרות חוות עלו באש. שפיכות הדמים חסרת ההיגיון נמשכה מעבר לכניעה הגרמנית בהולנד גופא ב-5 במאי 1945, והכניעה הגרמנית הכללית ב-8 במאי 1945. רק ב-20 במאי 1945 הצליחו כוחות קנדיים להשקיט את "זירת הלחימה האירופאית האחרונה".
הגאורגים שנהרגו קבורים בבית קברות טקסי בהוכברך (Hogeberg) שליד אודסכילד (Oudeschild) שבטסל. אלה שניצלו לא זכו לסוף טוב יותר. בהתאם לתנאי ועידת יאלטה הם נשלחו על ידי בעלות הברית בניגוד לרצונם ממחנות שבויי המלחמה הגרמנים לברית המועצות. סטלין התייחס לנפילה בשבי או לכניעה כאל בגידה כיוון שהחיילים לא נלחמו עד המוות. בשל כך, נשלחו כרבע מיליון משני מיליון השבויים הסובייטים לגולאג, מחנות עבודת כפייה.

הנצחה

תצוגת קבע על אירועים אלה מוצגת במוזיאון האווירי בשדה התעופה של האי.
נחשים עיוורים

מאפיינים

לנחשים עיוורים, כפי ששמם מעיד עליהם, ראיה חלשה מאד ועיניים קטנות ביותר. הם משתמשים בחוש הריח כדי להתמצא וקולטים את המידע מלשונם. הם חיים באדמה או בפסולת העלים ומחפשים חרקים ופרוקי רגליים למאכל. גם לסתותיהם קטנות ביותר ומכילות מעט שיניים.
הם חיים ברחבי כל היבשות. משפחת האנומלפיים חיה רק באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. משפחת הגרופיליים חיה רק בדרום מזרח אסיה ומשפחת הקסנוטיפלופיים חיה רק באי מדגסקר. המשפחות נימוניים ונחשיליים חיים ברחבי האזורים הטרופיים ברחבי העולם, בייחוד באפריקה, אסיה ושתי האמריקות. 
בישראל ישנם שלושה נציגים מקבוצת נחשים זו: נחשיל מצוי ונחשיל חד-ראש (משפחת הנחשיליים) ונימון דק (משפחת הנימונים).
פרח אדום (להקה)

היסטוריה

סגנון המוזיקה של הלהקה נוצר בסוף המאה ה-19 באסיה הקטנה בסמירני, איזמיר של היום והמשיך להתפתח בפיראוס, אתונה וסלוניקי. להקת פרח אדום רואה עצמה כממשיכת דרכן של הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי, שהייתה מהגדולות בזמרות יוון (נפטרה ב-1980) והזמרת היהודיה סטלה חסקיל (1918–1954), ובדרכם של יהודי סלוניקי בעיקר צדיק וגאזוז, אשר נהגו לשיר את שירי הרמבטיקו בשפת הלדינו. תומר כץ סולן הלהקה ומנהלה המוזיקלי כתב טקסטים בעברית למנגינות רמבטיקו ויצר שירים ולחנים עבריים חדשים ומקוריים בסגנון זה, כמו כן משתתף תומר בסרט הדוקומנטרי על הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי "קנרית מתוקה שלי" של הבמאי רועי שר. הלהקה משתפת פעולה עם אומנים יוונים, ביניהם המשורר הידוע מנוליס רסוליס הזמרת סופיה פפזוגלו ושני נגני הבוזוקי המובילים ביוון מנוליס קרנטיניס וניקוס תאתאסופולוס, וזוכה לביקורות נלהבות בארץ וכן ביוון.
ב-4 בנובמבר 2012 להקת פרח אדום ובראשה תומר כץ ארגנו את סמינר הרבטיקו הראשון מסוגו בישראל בו התארח נגן הבוזוקי היווני אדוניס חראלומבופולוס מטובי נגני הבוזוקי ביוון, הסמינר התקיים בבית הקהילה היוונית בירושלים.מאז מתקיים הסמינר כל שנה בהדרכת המוזיקאים החושבים ביותר ביוון בין היתר Dimitris Mystakidis, Evgenios Voulgaris
באוקטובר 2013 ארחה להקת פרח אדום את המוזיקאית היווניה ת'יאודורה את'נסיו למופע ראשון מסוגו בישראל, שהוקדש לשיריה של הזמרת היהודיה סטלה חסקיל
באוגוסט 2016 להקת פרח אדום אירחה למופע משותף את אחת הזמרות הגדולות ביוון הזמרת מריו.
בינואר 2016 להקת פרח אדום מעלה מופע חדש "יוון והקשר הישראלי" בו הלהקה משתפת פעולה עם האומנים הוותיקים דקלון ויהודה קיסר.
הלהקה הוציאה עד כה את האלבומים "פרח אדום בהופעה", "אש של אהבה" וכן D.V.D של הופעה חיה "בבית הקונפדרציה".
USMLE

מטרת הבחינה

הבחינה נועדה לבחון את היכולת של הנבחן ליישם ידע, מושגים ולהפגין מיומנויות טיפוליות יסודיות אשר מהוות בסיס לטיפול בטוח ויעיל בחולים. לפני ייסוד המבחן, ב-1996, היו בארצות הברית בחינות רבות שנועדו להכשרה במדינות או מחוזות מסוימים. לכן התעורר צורך בבחינה אחידה שתהיה תקפה בכל אזורי המדינה ותוודא שכל הרופאים עברו את אותו מסלול הכשרה ללא קשר לאוניברסיטה או למדינה בה למדו. בחינת ה-USMLE נולדה כמענה לצורך זה.
יגאל פרסלר

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר פרסלר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד הנח"ל המוצנח ושימש כמפקד מחלקה וכסגן מפקד פלוגה. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בכוח תחת פיקודו של אמנון ליפקין-שחק ונפצע קשה. לאחר תקופת החלמה ממושכת שב לשירות קבע באמ"ן ושימש כראש מדור בחטיבת המחקר. פרסלר שימש בשורת של תפקיד מטה ופיקוד בחיל ולבסוף פרש בדרגת תא"ל.בשנים 1996-1987 שימש כיועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור. בשנת 2000 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת תש"ת, חברת בת של אל על. כיום מרכז פרסלר את הטיפול באנשי צד"ל במשרד ראש הממשלה.
גיום העשירי, דוכס אקוויטניה

ביוגרפיה

גיום נולד בשנת 1099 בטולוז, לגיום התשיעי, דוכס אקוויטניה ולפיליפה מטולוז, בתם של גיום הרביעי, רוזן טולוז ואמה ממורטן. זמן קצר לאחר לידתו יצא אביו למסע הצלב הראשון, ובחזרתו הוא נטש את גיום ואמו, ועבר להתגורר עם פילגשו דאנגרוז דה ל'איזלה בושאר. בעקבות כך היו היחסים מתוחים בין גיום לאביו, עד לאחר שבשנת 1121 התחתן גיום עם אאנור דה שאטלרו, בתה של דאנגרוז מאיימרי הראשון, רוזן שאטלרו.
גיום כרת ברית עם ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, וביחד הם הביסו את אויביהם בנורמנדי. בפוליטיקה הבינלאומית, גיום תמך בתחילה באנטי-אפיפיור, אנקלטוס השני, שהתנגד, לאפיפיור אינוקנטיוס השני, אולם בשנת 1134 שיכנע ברנאר מקלרבו את גיום להסיר את תמיכתו באנקלטוס ולהצטרף לאינוצנטיוס.
בשנת 1137 הצטרף גיום לעליה לרגל לסנטיאגו דה קומפוסטלה, אך מת ב-9 באפריל במהלך הביקור. בהיותו על ערש דווי, הביע גיום את רצונו בפני לואי השישי, מלך צרפת שישמש כמגן על בתו אלינור, וימצא לה בעל מתאים. ואכן, לואי נטל עליה את חסותו, והשיא אותה לבנו לואי, דופן צרפת, אשר לימים מלך כלואי השביעי.
חנק (רפואה)

חנק בהיסטוריה ובתרבות

החנק שימש את בני האדם כצורה נפוצה לגרימת מוות, הוא שימש הן כענישה לחוטאים והן רוצחים שחיפשו דרך שקטה וללא עקבות.
דוד פרימו

קריירה

פרימו, יליד בולגריה, עלה לישראל בגיל צעיר עם משפחתו וגדל ביפו. פרימו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ולראשונה הופיע במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בשנת 1963, כשהיה בן 17, מול הפועל חיפה באצטדיון קריית אליעזר, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1.
בתחילת הקריירה שיחק בעיקר כמגן ימני, לצידו של הבלם הוותיק אמציה לבקוביץ'. פרימו היה שותף לאליפות השנייה של הפועל מאז קום מדינת ישראל, בשנת 1966, תחת שרביטו של המאמן, דוד שווייצר. בעונה זו כבש פרימו את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב, במשחק מול הפועל פתח תקווה. לצידו של פרימו שיחקו גם גדעון טיש, שים בן יהונתן, דני בורסוק, שבי בן ברוך, יחזקאל חזום, ג'ורג' בורבה ושייע פייגנבוים.
בשנת 1967 עבר פרימו לשחק בקבוצה הייצוגית של העיר בולטימור שבארצות הברית. פרימו רשם 34 הופעות במדי הקבוצה ובשנת 1969 חזר להפועל תל אביב וירש את מקומו של לבקוביץ' (שפרש בינתיים ממשחק) במרכז ההגנה, לצידו של הבלם קיקו רחמינוביץ'. פרימו נחשב כבלם אחורי קלאסי. יכולתו העיקרית ניכרה בכך שבמקרים רבים היה "בלתי עביר". מהירותו ומיקומו אפשרו לו פעמים רבות להגיע לכדורים שנראו אבודים ולהגיע אליהם בתיקולים פשוטים ונקיים מאוד. פרימו נחשב כשחקן שקט וביקורתי מאוד. אחד השחקנים היחידים שטיפח במהלך חייו כבלם היה מחליפו - יעקב אקהויז.
לאחר שהחמיץ את זכייתה של הפועל תל אביב באליפות אסיה לקבוצות בזמן שהיה בארצות הברית, הגיע עמה בשנת 1970 למקום השני בטורניר. בשנת 1972 זכה פרימו עם קבוצתו בגביע המדינה, לאחר ניצחון 1–0 על הפועל ירושלים במשחק הגמר. בסך הכל הופיע פרימו ב-270 משחקי ליגה במדי הפועל תל אביב.
בשלהי הקריירה שלו חזר שנית לליגה האמריקאית, הפעם לניו יורק קוסמוס שבה שיחק בשנת 1975, לצידם של כוכב נבחרת ישראל מרדכי שפיגלר, ואגדת הכדורגל פלה. לאחר שחזר שוב לישראל, שיחק פרימו בהפועל רמת גן ובהפועל חולון.

נבחרת ישראל

משחק הבכורה של פרימו במדי נבחרת ישראל היה ב-17 במרץ 1964 במשחק נגד נבחרת דרום וייטנאם באצטדיון רמת גן, שבו נוצחה ישראל 0–2. במאי-יוני 1964 שיחק בהרכב הנבחרת בטורניר גביע אסיה, שבו זכתה ישראל, ולאחר מכן שיחק עם הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1966. פרימו שימש כבלם בהרכב הפותח ברוב משחקי הנבחרת שנערכו במחצית השנייה של שנות השישים.
בשנת 1970 שיחק פרימו במדי הנבחרת שהופיעה במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו. הוא פתח בשלושת משחקי הנבחרת בטורניר ושיחק את מלוא 270 הדקות. פרימו שיחק במדי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1974, והופעתו הבינלאומית האחרונה נערכה באצטדיון בלומפילד, ב-15 בדצמבר 1976, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטריה שהסתיים בניצחון האוסטרים בתוצאה 1–3. בסך הכל הופיע פרימו ב-38 משחקים במדי נבחרת ישראל.
אפקט הפחד

מהלך התוכנית

בכל תוכנית מבצעים המתמודדים שלושה פעלולים. הפעלול הראשון קשור לרוב לגובה והוא מתרחש בים. לרוב מעורבים בו מתקנים גדולים כגון מסוקים ומנופים. הפעלול השני קשור לרוב לפעולה מעוררת סלידה כגון אכילת חרקים ואיברים של בעלי חיים שונים. הפעלול השלישי נחשב לפעלול המרהיב ביותר וכולל לרוב כמה שלבים שבהם אתגרים שונים במכוניות, קפיצות ונפילות, פעילות תת-מימית וכו'.
בכל פעלול מודח מתמודד או מספר מתמודדים שהגיעו לתוצאה הגרועה ביותר (התוצאה נמדדת בדרך כלל לפי הזמן או כמות הדגלונים שנאספו בעת הפעלול) והזוכה הגדול שנשאר עד לסוף התוכנית זוכה בסכום של 50,000 דולר.
יוכבד טראוב

יוכבד טְרַאוּבּ (לוריא) (1904 – ז' באב תשכ"ד,‏ 16 ביולי 1964) הייתה זמרת מצו-סופרן עממית ישראלית, שפעלה מהמחצית השנייה של שנות ה-30 ועד המחצית הראשונה של שנות ה-50.
גיסתם של הסופרים שמואל ניגר וזליג קלמנוביץ.

משפחתה

בעלה של יוכבד טראוב, זלמן טראוב (1896–1965), היה עיתונאי ועסקן ציבור. בליטא היה מפעילי ארץ ישראל העובדת, עורך ביומון היידי הליטאי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי') ומעורכי הדו-שבועון העברי "הד ליטא", ולאחר שנוסד בקיץ 1934 בקובנה היומון של תנועת ארץ ישראל העובדת, "דאָס וואָרט" ('דבר'), עבר אליו. בארץ היה מנהל סניף עיתון "דבר" בחיפה במשך 25 שנה, עד פרישתו, ופעיל ציבור, חבר הנהלת קופת המלווה בחיפה, חבר מליאת המוסד לביקורת המוסדות המשקיים של ההסתדרות. בליטא היה פעיל צעירי ציון – התאחדות, ולאחר האיחוד ב-1930, פעיל מפא"י.
בנם היחיד, ארי אבנר (1925–2012), היה מראשוני השידור העברי בתחנת "קול ירושלים", דיפלומט בשנותיה הראשונות של המדינה, ממקימי מפלגת רפ"י של דוד בן-גוריון, כותב הנאומים של ראש הממשלה לוי אשכול, יועץ מדיני בשגרירות בלונדון, ממקימי הטלוויזיה הישראלית ורשות השידור, בהן שימש ככתב, עורך ומגיש חדשות, ממקימי מחלקת החדשות של "קול ישראל" וממובילי דרכה, יועץ בכיר למנהלי רשות השידור, מתרגם (בין היתר תרגם לעברית סונטות של שייקספיר), עורך ומבקר ספרות, מרצה לעריכה לשונית באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית.
היה נשוי לעדינה אבנר לבית ספיר ואב לבן, מאמן השחייה ברי אבנר.
אחותה של טראוב, רבקה (ריבֶלֶה) קלמנוביץ (1897/8–1943?), אשתו של חוקר הספרות היהודית זליג קלמנוביץ (1885–1944), עברה בשנת 1929 אתו ועם בנם לווילנה, שם היה בעלה מראשי ייווא. בני הזוג נספו בשואה. בנם היחיד, שלום לוריא (1920–2011), שעלה ארצה ב-1938 היה חבר קיבוץ מרחביה, חוקר ספרות יידיש ועברית, מרצה באוניברסיטת חיפה, עורך ומתרגם.
אחותה בַּסיֶה (באסיע, בתיה) (בֶּסי) טשארני-ניגֶר (ניגער) (Bessie Charney;‏ 1889–1975) נישאה למבקר הספרות היידי שמואל ניגר (1883–1955). בסתיו 1919 היגרה לארצות הברית עם בעלה, שהיה שם לחבר מערכת היומון היידי "דער טאָג" ('היום') עד מותו. הזוג היו הורים לשניים: אליזבת שוּבּ (Elizabeth Shub;‏ 1915–2004), סופרת ועורכת ספרי ילדים ומתרגמת סיפורי ילדים מיידיש (גרושהּ, בוריס שוב, היה בנו של עיתונאי ה"פֿאָרווערטס" דוד שוב); וד"ר ויליאם טשארני (1918–1995), מיקרוביולוג במכון המחקר של חברת התרופות Schering-Plough, שעבודתו הביאה לפיתוחם של הקורטיקוסטרואידים הסינתטיים המצליחים פרדניזון ופרדניזולון (אשתו שולמית הייתה בתו של יצחק נחמן שטיינברג, המשפטן והפוליטיקאי הסובייטי שבהמשך היה ממנהיגי התנועה הטריטוריאליסטית, ואחותו של מבקר וחוקר תולדות האמנות ליאו שטיינברג).

גיסה ברוך טשארני ולאדק ‏ (1886–1935) היה תועמלן ותאורטיקן סוציאליסט, עורך בכיר בעיתון "פֿאָרווערטס" והנשיא המייסד של ה-Jewish Labor Committee; וגיסה דניאל טשארני (1888–1958) היה משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות יידי.
אחות נוספת, ליוסיה (Liusia), הייתה שחקנית, ששיחקה במשך זמן-מה בתיאטרון של בירוביג'אן, ואשתו של השחקן יוסף גוּרֶביץ.