קרל קהלבאום

ביוגרפיה

קהלבאום נולד בשנת 1828 על יד דריזן בנוימארק, כיום דרזדנקו בפולין, על יד גוז'וב ויילקופולסקי. הוריו ניהלו חברה להובלת סחורות. למד בבתי ספר בדירשאו, אלבינג ומריאנוורדר. מגיל צעיר התעניין קהלבאום בבוטניקה, בזואולוגיה ובאנתרופולוגיה. הוא למד מדעי הטבע, מתמטיקה ורפואה באוניבריטאות לייפציג, וירצבורג, קניגסברג וברלין.
באוקטובר 1854 סיים קהלבאום את התואר ברפואה באוניברסיטת ברלין עם עבודה על האנטומיה וההיסטולוגיה של מערכת העיכול של עופות. בהמשך שירת למשך שנה בצבא הגרמני והחל משנת 1856 התחיל לעבוד ברופא זוטר בבית המחסה לחולים נפש באלנברג (כיום חלבניקוב ברוסיה) במחוז ווֶהלאו שבפרוסיה המזרחית תחת ניהולו של פסיכיאטר בשם ברנהרדי .ניסה שם לשווא לשפר את תנאי חייהם של המאושפזים.
אחרי סיום ההתמחות בפסיכיאטריה בשנת 1863 לימד קהלבאום בשנים 1866-1863 כמרצה באוניברסיטת קניגסברג בתחום מדעי היסוד.
בשנת 1866 עבר לגור בגרליץ בקצה המזרחי של גרמניה על יד הנהר נייסה והתחיל לעבוד בבית הבראה (סנטוריום) לחולי כפיון שהוקם בשנת 1855 על ידי הרמן אנדריאס ריימר תחת השם Reimer Sanitarium בתוך וילה באוברמיהלברג על יד גרליץ .זה היה בית חולים פרטי יחיד במינו בגרמניה של אז. ב-1867 רכש קהלבאום את הסנטוריום מידי ריימר וקרא לו "Kahlbaum Sanitarium". ניהולו ופעילותו בו זיכתה את המקום ליוקרה בינלאומית. תחת הנהגתו בית החולים נועד לרוב לחולים פסיכיאטריים. הוא ייסד במקום גם בית ספר ראשון בסוגו (Pädagogium) לילדים ולנוער שסבלו ממחלות נפשיות. חלק חשוב מהטיפול כלל ריפוי בעיסוק, טיפול באמנות ובמוזיקה. באחד מחדרי הקליניקה אירגן קהלבאום מופעי מוזיקה ותיאטרון. קהלבאום נשאר בגרליץ עד סוף חייו.
קהלבאום נפטר בגרליץ בשנת 1899 בגיל 71 תוך בגלל תרדמת סוכרתית.
אחרי מותו, את בית החולים ניהל בשנים 1943-1899 אחד מבניו, זיגפריד קהלבאום.

קטטוניה

בשנת 1868 בהרצאה שנשא באינסברוק ואחר כך בספר מונוגרפיה שפרסם בשנת 1874 תחת הכותרת "
Die Katatonie oder Das Spannunsirresein (הקטטוניה או שגעון הכיווץ) תיאר קהלבאום לראשונה את הקטטוניה, תסמונת פסיכיאטרית המתאפיינת בתסמינים מוטוריים ואפקטיביים והמופיעה במצבים פסיכיאטריים שונים - בדיכאון, במאניה, במצבים של "דמנציה", באלכוהוליזם, שחפת, עגבת, מלריה. לא תמיד תסמונת זו ניבאה פרוגנוזה גרועה.
התמונה של קטטוניה כללה הפרעות מוטוריות ואחרות:מוטיזם, נגטיביזם, סטראוטיפיות, קטלפסיה (הפלקסיביליות השעוותית) (flexibilitas cerea) וורביגרציה. הספר כלל 26 מקרים שונים של קטטוניה. 10 מהם היו מתאימים לאבחנה שפותחה על ידי קרפלין של סכיזופרניה קטטונית.

הבפרניה

תלמידו ושותפו של קאהלבאום, אוואלד הקר, תיאר לראשונה את התסמונת הקרויה "הברפניה"  ובעידודו של קאהלבאום פרסם עליה בשנת 1871.
בשנת 1884 תיאר קאהלבאום צורה קלה יותר  של תסמונת זו שהוא כינה אותה "הבאידופרניה".
גם הקטטוניה וגם ההבפרניה נכללו מאוחר יותר על ידי אמיל קפרלין בתוך הדמנציה הפרקוקס, שנקראה לאחר מכן סכיזופרניה.

מורשתו

תרומתו של קהלבאום, יחד עם הקר - לביסוס הפסיכיאטריה המודרנית - על ידי תאוריו הקליניים המדגישים את עיתוי התחלת המחלה, את המהלך בזמן ואת הפרוגנוזה והגדרת המחלות וסיווגם הנוסולוגי כפי שניסח- לא עוררו הדים בעת חייו,
ייתכן מכיוון שלא היה פרופסור . הפסיק את הקריירה האקדמית באוניברסיטת קניגסברג אחרי שלא ראה סיכויים להתקדם. רק תלמידו, אוואלד הקר, זכה מאוחר יותר, להתמנות לפרופסור במוסד אקדמי . החל מ-1900 גישתו התחילה להשפיע יותר ויותר על צורת התיאורים הקליניים בפסיכיאטריה, כשעבודתו זכתה להערכת חוקרים כמו קרפלין וורניקה.  
עם תלמידיו נמנו רופאים ופסיכיאטרים כמו אוואלד הקר, יוהאנס ברסלר (1942-1866), האתנולוג והאנתרופולוג גאורג בושאן (1942-1863), הנוירולוג ריכרד קסירר (1862-1925), אויגן הלרוורדן (1914-1853), קונרד ריגר (1939-1855), תאודור ציהן (1950-1862).

חייו הפרטיים

קהלבאום התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה בת דוד של חברו, אוואלד הקר.
שנים אחרי מותה, התחתן עם האחות הראשית בבית החולים שלו.
בזמנו הפנוי ניגן קהלבאום מוזיקה, שר במקהלה וצייר. הצטייר כאדם חרוץ וצנוע, ליברלי בהשקפותיו הפוליטיות ואדוק באמונה הדתית. הוא בילה שעות רבות בקרב צוות בית החולים ומטופליו.