ליקוי סגר

סימנים וסימפטומים

ליקוי סגר היא בעיה נפוצה מאוד באוכלוסייה, אם כי רוב המקרים לא רציניים דיים כדי להצדיק טיפול. מי שבעל ליקוי סגר חמור ביותר, אשר סובל מגדילה בלתי רגילה של עצמות הפנים, רשאי לדרוש טיפול אורתודונטי ולפעמים טיפול כירורגי כדי לתקן את הבעיה. תיקון של ליקוי סגר עשוי להפחית את הסיכון של עששת ולעזור להקל על לחץ מוגבר שמופעל על המפרק הלסתי-רקתי. טיפול אורתודונטי משמש גם כדי ליישר את השיניים מסיבות אסתטיות.
 ליקוי סגר לעיתים מתבטא כחוסר הרמוניה של הפנים, כאשר היחסים בין המפרקים העליונים והתחתונים אינם מתאימים.
לעיתים קרובות התאמות לקויות מסוג זה מעוותות את צורת הפנים של המטופל ומשפיעות בצורה דרסטית על האסתטיקה של הפנים, וכמו כן גם על טיב הלעיסה והדיבור. רוב ליקויי הסגר מסוג זה יטופלו לרוב רק על ידי ניתוח אורתודונטי. 

סיווג

נהוג לסווג את סוג ליקוי הסגר לשלושה סוגים, בהתאם למישור הסגר בין השיניים והלסתות, לפי שיטת הסיווג על פי אנג'ל (Angel’s Classification System) שפורסמה ב-1899.
עם זאת, ישנם מצבים נוספים, למשל – צפיפות שיניים, אשר לא מתאימים ישירות לסיווג זה.

סקירה אודות שיטת הסיווג על פי אנג'ל ושיטות חלופיות

חסרון משמעותי של שיטת הסיווג על פי אנג'ל הוא שהיא לוקחת בחשבון רק ראייה דו ממדית לאורך הציר הסגיטלי, בסגירה הסופית, על אף שליקויי הסגר הם תלת ממדיים. סטיות בצירים שאינם סגיטליים, סטיות א-סימטריות, ליקויי סגר פונקציונליים ומאפיינים טיפוליים אחרים אינם מקבלים התייחסות.
חסרון נוסף, הוא חוסר הביסוס התאורטי של שיטה זו. בנוסף, השיטה רק מתארת את הסגר הסטטי, ומתעלמת מהתפתחות וגורמים (אטיולוגיה) של בעיות סגר, ומתעלמת מהיחסים של השיניים ושאר חלקי הפנים.
עם זאת, ניסיונות שונים לשינוי שיטת הסיווג על פי אנג'ל לשיטה יותר יעילה לא צלחו, ושיטת הסיווג על פי אנג'ל ממשיכה לגבור על שאר השיטות בשל פשטותה ובהירותה.
תיקונים מוכרים לשיטת סיווג זו מוזכרים החל מ-1915 על ידי מרטין דווי, ובנו לישר (1912, 1933). שיטות אלטרנטיביות הוצעו על ידי סימון (1930 – שיטת הסיווג התלת ממדית הראשונה), יעקב א. זלצמן (1950 – שיטת סיווג המבוססת על מבנה גולגלתי) וג'יימס ל. אקרמן ווויליאם ר. פרופיט (1969).

צפיפות שיניים

צפיפות שיניים נגרמת כאשר חסר מקום מספק לכלל השיניים התקינות של אדם בוגר.
גורמים:
שיניים נוספות, שיניים חסרות, שיניים פגועות או שיניים בעלות צורות לא שגרתיות זוהו כגורמים שונים לליקויי סגר. לסת קטנה ולא מפותחת, הנגרמת כתוצאה מחוסר בלחץ הנגרם בעקבות לעיסה במהלך הילדות, יכול לגרום לצפיפות יתר בשיניים. מכשירים אורתודנטיים שונים, כתרים, פלטות או גשר, כולל שברים בלסתות לאחר תאונה משמעותית, מהווים אף הם גורמים נוספים. גידולים בפה ובלסת, מציצת אצבע, הוצאת לשון, שימוש במוצץ מעבר לגיל 3 ושימוש ממושך בבקבוק גם הם תועדו כגורמים לתופעה.
בניסוי שנערך בין שתי קבוצות של שפני סלע, שניזונו מגרסאות קשות ורכות של אותו מזון, השפנים אשר ניזונו מהאוכל הרך, היו בעלי פנים צרות וקצרות יותר, ומנדיבולות (לסתות תחתונות) צרות וקצרות ביחס לאלו שניזונו מהאוכל הקשה. ניסויים הראו תוצאות דומות בחיות שונות, כגון פרימטים – דבר התומך בתאוריה שלחץ בלעיסה במהלך הילדות משפיע על התפתחות הלסתות. מחקרים שונים אף הראו תופעה זו על בני אדם. ילדים אשר לעסו מסטיק קשיח למשך שעתיים ביום, הראו התפתחות לסתות מואצת.
במהלך מעבר האדם לשימוש בחקלאות, צורת הלסת התחתונה של בני האדם עברה מספר שינויים. הלסת התחתונה (מנדיבולה) עברה מספר שינויים מורכבים בצורתה, אשר לא תאמו לשיניים, וגרמו לחוסר התאמה בין צורת השיניים וצורת הלסת. שינויים אלו בגולגולת התרחשו בעקבות הירידה בחוזק שהושקע בלעיסה של אוכל מעובד, כשבני האדם החלו לגדל זנים שונים של דגנים, וחיות מרעה אשר סיפקו אף מוצרי חלב, לפני כ-10,000 שנה.
טיפול:
צפיפות יתר של השיניים מטופלת על ידי אורתודנטים, לרוב על ידי עקירת שיניים, פלטות שקופות או גשר. לרוב, לאחר שינויי גדילה או טיפולים כירורגיים במבוגרים. טיפול כירורגי הוא הכרחי רק במקרים חריגים. טיפול כירורגי עשוי לכלול עיצוב צורה מחדש, הארכה או קיצור של הלסת. חוטי טייל, פלטות או ברגים עשויים להוות שימוש על מנת לחזק את עצם הלסת, באופן דומה לזה המשמש לייצוב עצם הלסת בעקבות שבר או תזוזה. מעט מאוד אנשים הם בעלי התאמה "מושלמת" של השיניים בין שתי הלסתות. עם זאת, רוב הבעיות הן מינוריות ולא מצריכות טיפול.

חוסר התאמה של גודל השיניים

על מנת להשיג סגירה תקינה ומותאמת של השיניים בשתי הלסתות, השיניים הקדמיות בשתי הלסתות, או השיניים העליונות והתחתונות בכללי, צריכות להיות פרופורציונליות זו לזו מבחינת גודל. חוסר התאמה בגודלי השיניים (TSD – Inter-arch Tooth Size Discrepancy) מוגדר כחוסר פרופורציה בממדים של שתי קשתות השיניים. מצב זה קיים ב-17-30% מהמקרים אצל מטופלים אורתודנטיים.

מצבים נוספים

ליקויי סגר אחרים יכולים להיגרם עקב גודלי שיניים או חוסר התאמה גולגלתית הוריזונטלית, ורטיקלית או טרנסברסלית (מישורים אנטומיים). פנים ארוכות עשויות להוביל לליקוי סגר המשאיר את הפה מעט פתוח בעת סגירתו, ופנים קצרות עלולות להוביל לליקוי סגר המוביל לנשיכה עמוקה.
עם זאת, ישנם גורמים מוכרים יותר לסגירה פתוחה (Open Bite) – כגון הוצאת לשון או מציצת אצבע, ובאופן דומה לנשיכה עמוקה (Deep Bites). הלסת העליונה או התחתונה יכולות להיות גדולות מהרגיל, דבר המוביל לליקוי סגר מדרגה 2 או 3, ליקויי סגר אשר יכולים להוביל לניתוח לסת כחלק מטיפול שלם, הניתן לראות ב-5% מהאוכלוסייה הכללית.

גורמים

הרגלים אוראליים ולחץ על השיניים בכל אחת מהלסתות הם הגורמים העיקריים לליקויי סגר.
בגדילת הגולגולת האקטיבית, נשימה מהפה, מציצת אצבע, שימוש במוצצים, כסיסת ציפורניים, לעיסת עטים ועפרונות, יציבה לא תקינה, בעיות בליעה והרגלים נוספים המשפיעים רבות על התפתחות הפנים וקשתות השיניים.
מציצת מוצצים אף נצפתה כמהווה גורם לדלקת באוזן התיכונה.
עששת, דלקות חניכיים ואובדן שיניים, עלולים לשנות את הצמיחה התקינה של השיניים הקבועות.