google/wiki40b huggingface dataset:
וגינופלסטיקה

וגינופלסטיקה אצל ילדים

וגינופלסטיקה עשויה להתבצע אצל ילדים או מתבגרים עם "intersex conditions" (מצבים מיניים בהם המין אינו זכרי או נקבי) או עם הפרעות של פיתוח המין.
הליכים ספציפיים כוללים: הפחתת הדגדגן, "labiaplasty" (עיצוב שפתים), נורמליזציית המראה ויצירת הנרתיק, ייזמו להתרחבות הנרתיק.
ישנם חששות משמעותיים לזכויות אדם  לגבי וגינופלסטיקה וניתוחים אחרים באיברי המין, אצל ילדים שאינם מבוגרים מספיק כדי להיות מוכנים להסכים, כלומר כדי להיות מספיק שפויים בהבעת הסכמתם, כולל דאגה לגבי התפקוד המיני לאחר הניתוח, ועל ההנחות של הטרונורמטיביות. אין הסכמה בקרב רופאים לגבי הצורך בהם, התזמון, השיטה או ההערכה.
וגינופלסטיקה משמש כחלק מסדרה של ניתוחים הדרושים לטיפול בנערות אלו, ונשים שנולדו עם שלפוחית השתן ממוקם מחוץ לבטן שלהן.
לאחר התיקונים, נשים הצליחו ללדת, אבל הן תחת סכנה של צניחה.

סיכונים וסיבוכים

וגינופלסטיקה שחזורית אצל ילדים ומתבגרים נושאת סיכון לזיהום-על (superinfection).
אצל מבוגרים, שיעורים וסוגים של סיבוכים השתנו עם הווגינופלסטיקה של שינוי המין. נמק באזור הדגדגן היה 1-3%, נמק של ניתוח ייצור הנרתיק 3.7%–4.2% והתרחשות צפיפות הנרתיק תועדה ב-2%–10% מאלה שטופלו. צמצום פתח הנרתיק דווח ב-12%–15% מהמקרים. מבין דיווחי הצמצוצים האלו, 41% עברו ניתוח נוסף כדי לתקן את המצב ונמק של שני דשנים תוארה. קיר הנרתיק האחורי הוא סיבוך נדיר. כאב גניטלי דווח ב-4%–9%. צניחת הנרתיק נראתה ב-1%–2% של אנשים שהוקצו כזכר בלידה שעוברים ניתוחים אלה.
יכולת ריקון שלפוחית השתן הושפעה לאחר הליך זה, עם 13% דיווח על שיפור, 68% אמרו כי לא היה שינוי ו-19% דיווחו על הידרדרות מחמירה. אלה שדיווחו על תוצאה שלילית שחוו בהפסד שליטה בשלפוחית השתן ועל בריחת שתן היו 19%. דלקות בדרכי השתן התרחשו ב-32% מאלה שטופלו.

טכניקות

יצירת נרתיק לא-ניתוחית שימשה בעבר לטיפול בהיעדרות מולדת של הנרתיק. הנוהל הכרוך ביבשת מכשיר דמוי אוכף ושימוש בקצבים הגדלים בקוטר. ההליך נמשך כמה חודשים ולפעמים כואב ואפילו זה לא היה יעיל בכל מקרה. 
גידולים (נדיר), ציסטות וגם מחיצות הנרתיק דורשים וגינופלסטיקה.

ניתוח שיקומי לאחר טיפול בסרטן

טיפול רדיולוגי בסרטן יכול לגרום הרס או שינוי של רקמות הנרתיק. וגינופלסטיקה מבוצעת לעיתים קרובות כדי לשחזר את הנרתיק ומבנים גיניטליים אחרים. במקרים מסוימים, התפקוד המיני הנורמלי יכול להיות משוחזר.

McIndoe - טכניקה כירורגית

התעלה נבנית באופן ניתוחי בין שלפוחית השתן ובין השופכה בחלק הקדמי של אזור האגן והחלחולת ("רקטום"). השתלת עור משמש מאזור אחר של גוף האדם. השתל מוסר מהירך, הישבן או אזור המפשעה. לאחר מכן הוא עטוף סביב עובש ומונח בתוך התעלה המיוצרת באופן ניתוחי. חומרים אחרים היו בשימוש כדי ליצור את הציפוי החדש של הנרתיק. אלה היו עורית העור מדפים, קרומי מי השפיר.
מיס רומניה

מיס רומניה (ברומנית: Miss România) היא תחרות יופי הנערכת ברומניה.
תחרות מיס רומניה המקורית נוסדה בשנות ה-1920 המאוחרות, הזוכה הראשונה בתואר הייתה מגדה דמטרסקו שהשתתפה בהמשך בתחרות היופי הבינלאומית בטקסס וסיימה במקום השישי. הזוכה בשנה לאחר מכן הייתה מריאנה מיריקה שדורגה במקום השלישי בתחרות הבינלאומית.
ב-1932 הרומנייה דורותה קריסטסקו השתתפה בתחרות יופי בינלאומית דומה שנערכה בבריסל, השתתפותה של רומניה בתחרויות הבינלאומיות הופסקה ב-1936, אך עם זאת מספר תחרויות יופי נערכו בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה בשנות ה-1970
ב-1991 בתחרות המחודשת זכתה דניאלה ננה, בשנה זו בפעם הראשונה השתתפה לראשונה נציגת רומניה בתחרות מיס תבל המודרנית. ב-1999 הפסיקה רומניה להשתתף בתחרות זו אך השתתפה בתחרות מיס עולם המקבילה.
ב-2009 חזרה רומניה להשתתף במיס תבל תחת פורמט מחודש.
בנוסף לכך, ברומניה נערכת תחרות יופי מיס פיראנדה בה משתתפות נשים ממוצא צועני.
קומפוט נעליים

תקציר העלילה

כצל'ה (יהודה ברקן) ורפול (גבי עמרני) הם שותפים במגרש למכירת מכוניות משומשות. הם נוהגים "לעקוץ" את הלקוחות בעזרת שקרים ובעזרת העובד המסור שלהם, לנסקי (אריה מוסקונה).
כצל'ה הוא גרוש, ואב אוהב לבתו דניאלה  (עטר בירמן) בת העשר. העסק שלהם בצרות אך חמו (זאב ברלינסקי) מסרב לעזור לו ודורש את פינויו מהמקום.
כצל'ה משרת במילואים בחיל ההנדסה ביחידה לפינוי מוקשים. לאחר שג'יפ צבאי עלה על מוקש הוא מגויס בדחיפות ביחד עם חבריו ליחידה לפנות שדה מוקשים. מפקד היחידה הוא קקון (רמי ברוך) והוא מגייס גם את מושון (מושון אלבוחר), יוני (יוני נמרי) ולבסוף את איגור (איגור בוריסוב) שעובד כטבח במסעדה של אמו (ג'טה לוקה). איגור הוא שמן וסובל מנפיחות רבות וחזקות.
היחידה מתמקמת בבסיס טירוניות עם מפקד בסיס "מטורלל" (סימון רוזנפלד) ונוצרים מצבים משעשעים ביניהם לבין החיילות. הם מבקרים גם בשבט בדווי סמוך לשדה המוקשים בכדי להתריע על השדה כאזור מסוכן, וצופים ברקדנית בטן (ברי סימון), בחפלה שהזמינו אותם הבדווים.
הם מתחילים לפנות מוקשים ואיגור משחרר נפיחה ומפוצץ מוקש. הם עומדים במהרה על תכונה זו ומבינים שיכולים להשתמש בו לצורך פיצוץ כל שדה המוקשים. תוך זמן קצר הם מפוצצים את כל המוקשים בעזרת נפיחותיו של איגור, ותוך כדי עבודתם הם מגלים מכונית מפוארת גנובה קבורה בחול.
בינתיים מגיע למגרש המכוניות, לקוח מפיונר עשיר (אברהם רונאי) שזקוק למכונית לאחר שמכוניתו נגנבה. בעזרת לנסקי מצליח רפול לשכנע אותו לקנות מכונית מיוחדת אקסקלוסיבית המכונה "הקומבינה" שאפשר לנהוג בה גם מלפנים וגם מאחור. הלקוח משתכנע ומשלם 15,000 דולר ורפול מרוצה מכך שניצל מפינוי על ידי ההוצאה לפועל.
לאחר שהלקוח בודק את המכונית במוסך מסתבר לו כי קנה למעשה גרוטאה שמורכבת מקומפוט, של כמה מכוניות. הוא מתקשר לרפול ומאיים עליו אך רפול מתעשת וביחד עם לנסקי הם מסתלקים מהמקום באוטובוס שמשמש כמשרד שלהם. הלקוח ושומריו רודפים אחריהם עם מכוניתו המוזרה. הם מגיעים לשדה המוקשים של כצל'ה ושם מגלה הלקוח את מכוניתו הגנובה ומתרצה.
כצל'ה וחבריו ממהרים למסיבת סיום של דניאלה באוטובוס של תזמורת גמלאים. הם מגיעים בזמן, והסרט מסתיים בשירתה של דניאלה את השיר "התחלה חדשה" בליווי התזמורת ובניצוחו של יוני.
מורגן שניידרלין

קריירה

שניידרלין החל את קריירת המשחק שלו בקבוצות הנוער של שטרסבורג ובגיל 16 הוא חתם על חוזה לקבוצה הבוגרת. בעונת 2006 הוא שותף פעמיים וקבוצתו עלתה לליגה הראשונה. בעונה שלאחר מכן הוא שותף בשלושה משחקים בלבד. בעקבות ירידת שטרסבורג לליגה השנייה הם נדרשו לאזן את התקציב ולכן מכרו את שניידרלין בן ה-18 לסאות'המפטון. בניגוד לשנתיים בשטרסבורג, בסאות'המפטון הוא מרכיב חשוב בקבוצה ששיחקה בליגה השנייה באנגליה. בתום אותה עונה הקבוצה ירדה לליגה השלישית. לאחר שתי עונות בליגה השלישית הם עלו לליגה השנייה ושנה לאחר מכן עלו לפרמייר ליג. בעונת 2012/13 הוא נבחר לשחקן המצטיין של סאות'המפטון, למתקל המצטיין של הפרמייר ליג ולפי מספר כלי תקשורת בריטים גם למתקל המצטיין באירופה.
בעונת 2013/14 בעקבות מנויו של מאוריסיו פוצ'טינו כמאמן הקבוצה, הוא הפך לבורג חשוב שסביבו פוצ'טינו בנה את הקבוצה. ב-13 ביולי 2015, חתם שניידרלין לארבע עונות עם אופציה לעונה נוספת במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 25 מיליון ליש"ט. ב-8 באוגוסט 2015, ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בניצחון 1-0 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון של הפרמייר ליג.
ב-12 בינואר 2017 חתם שניידרלין לשלוש וחצי שנים באברטון עבור 20 מיליון ליש"ט.
ב-15 בינואר ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי אברטון בניצחון 4-0 על מנצ'סטר סיטי.
ב-2014 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת והיווה אחד משבעת המחלפים לסגל צרפת למונדיאל 2014. בעקבות פציעות בנבחרת הצרפתית הוא נכנס לסגל צרפת למונדיאל יחד עם לואיק רמי ורמי קאבלה.
יצחק אונא

‫הרב יצחק אונא‫ ‫(כ' באדר א'‫ ‫ה‫'תרל"ב‫ פברואר 1872 – ‫י' באייר‫ ‫ה‫'תש"ח‫ מאי 1948) היה רבה של מנהיים, יו"ר אגודת הרבנים האורתודוקסיים-קהילתיים בגרמניה, חבר מועצת הסוכנות היהודית, ובערוב ימיו חבר מועצת הרבנים בירושלים.

ביוגרפיה

אונא נולד ב‫עיר וירצבורג‫ שבצפון בוואריה, בגרמניה. אביו היה הרב משה בן הרב אברהם אליקים געץ, מתלמידיו של הרב יעקב אטלינגר. אונא היה מצאצאי הרב יצחק דב הלוי (זליגמן בֶּר) במברגר, שהיה גם הוא רבה של וירצבורג ורב המחוז כולו. אונא נשא לאשה את גרטרוד ‫(גיטל‫), בתו של הרב גדליה גויטיין‫, רב העיר ‫קרלסרוהה‫, נכדו של מחבר הספר ‫"כסף נבחר‫". הוא למד ב‫בית המדרש לרבנים בברלין‫ אצל הרבנים ‫עזריאל הילדסהיימר‫ ו‫דוד צבי הופמן‫, ממנו קיבל גם הסמכה לרבנות. למד גם ב‫אוניברסיטת ברלין‫ לשונות קלאסיות והוכתר בתואר דוקטור בשנת ‫ה‫'תרנ"ה‫ (1895). הוא היה תלמידו המובהק של הרב ד"ר ‫מרדכי הלוי הורוויץ‫, רבה של ‫פרנקפורט‫ ומחבר ספר השו"ת "מטה לוי", וממנו קיבל היתר הוראה.
ב-1897 התמנה הרב אונא כרב בית הכנסת האורתודוקסי הקטן למלה קלאוס בעיר מנהיים. כסבו, היה אחד מפעיליה הבולטים של האורתודוקסיה הקהילתית (Gemeindeortodoxie), שהתנגדה לדרך הפרישה של רש"ר הירש וסברה שהאמצעי הטוב ביותר הוא להישאר בעדה אחת עם הרפורמים ולהשפיע מבפנים. מ-1930 עד 1935 היה יו"ר "התאחדות הרבנים המסורתיים שומרי התורה" (Vereinigung traditionell-gesetzestreuer Rabbiner), שהייתה מזוהה עם השקפה זו וייצגה את רוב האורתודוקסים בגרמניה. הוא היה יריבו הציבורי הבולט של הרב ד"ר יצחק ברויאר, נכדו של הרב שמשון רפאל הירש, שדגל בפרישה ובהקמת קהילות נפרדות לאורתודוקסים. הרב אונא חלק על הרב ברויאר והרבה לתקוף אותו בפרסומיו.
הרב אונא נתפרסם כמסביר מעולה בשיעוריו ובהרצאותיו בנושאים תורניים והיסטוריים. הוא היה מיוזמי "משרד השחיטה", ועמד בראשו משנת ‫ה‫'תרפ"ח‫ (1928) ועד עלייתו לארץ ישראל בשנת ‫ה‫'תרצ"ה‫ (1935).
עם עלייתו ארצה התיישב הרב אונא ברחביה (רחוב אוסישקין 21) וייסד בה את בית הכנסת "בנין ציון", בו התפללו בנוסח פרנקפורט.
הרב אונא נפטר בעיצומה של מלחמת העצמאות ומפאת קשיי המלחמה נקבר בחצר ביתו ולאחר ארבע שנים הועבר לבית הקברות סנהדריה.

פעילותו

פעילותו התורנית הייתה בשותפות הדוקה עם רבנים אחרים‫, בעיקר עם הרב ‫ז‫למן ב‫רוך רבינקוב‫ ‫(מתלמידי הרב ‫אליעזר גורדון‫ בישיבת טלז) שחי בעיר ה‫אוניברסיטאית היידלברג השוכנת לא רחוק ממנהיים‫.
אף על פי שהרעיון הלאומי היה קרוב ללבו לא הזדהה הרב אונא עם מפלגה מסוימת‫, למעט זמן קצר בו היה חבר ב‫אגודת ישראל‫, אך גם ממנה פרש. הוא שאף לאיחוד כל המפלגות הדתיות לפעולה משותפת ופעל בהתאם. במהלך חייו פרסם הרב אונא כמאתיים מאמרים, מחקרים ומסות וכמה ספרים, ביניהם ספר על הרמב"ן, על ריש לקיש, על הגאון מווילנה ועל בעל התניא. בכתיבתו הודגשו היסודות המוסריים שבהלכה‫.
בארץ ישראל כתב מדי פעם מכתבים לעיתונות שבהם לימד זכות על יהודי גרמניה.

משפחתו

‫בנו משה אונא, היה פעיל בתנועות המזרחי והפועל המזרחי, ולימים חבר כנסת מטעם המפד"ל. בן נוסף היה הרב גדליה אונא שהיה ממקימי טירת צבי ונפטר ממלריה בט"ו באב תרצ"ח (12 באוגוסט 1938). לזכרו הוציאה קבוצת רודגס (לימים קבוצת יבנה) קובץ זיכרון ובו מאמרים רבים של אביו ושל כותבים אחרים, בהם הרב שאול ישראלי ופרופ' שמואל קליין. בנו, הרב אביגדור אונא, כיהן אחריו כרב בית הכנסת בנין ציון במשך כשלושים שנה.
פליקס מנדל

פליקס מנדל (8 בינואר 1892 - 15 באוקטובר 1957) היה כירורג פורץ דרך.

ביוגרפיה

מנדל נולד בעיר ברנו שבמוראביה, צ'כיה (אוסטרו-הונגריה) לתעשיין אמיל מנדל וללינדה למשפחת באש. 
בשנת 1910 התקבל ללימודי רפואה בווינה, לימודיו נקטעו בגין מלחמת העולם הראשונה בה שירת בחזית ולקראת הסוף כחובש בבית חולים שדה. ב-1919 סיים מנדל את לימודי הרפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1925 ביצע מנדל את הניתוח המתועד הראשון בעולם לכריתת בלוטת יותרת התריס. הוא היה כירורג בולט וחיבר מאמרים רבים.
בעקבות עליית הנאציזם עזב מנדל את אוסטריה לשווייץ ומשם לצרפת. במרץ 1939 עלה לארץ ישראל והצטרף לצוות בית החולים הדסה כמנהל מחלקה כירורגית, ונחשב לאחד הרופאים שתרמו להתקדמות משמעותית של הכירורגיה בישראל. מנדל עסק בכל תחומי הכירורגיה: מערכת העיכול, בית החזה (בעיקר לשם הקלה על כאבים), וכירורגיה אורתופדית. בנוסף עסק בכירורגיה ניסיונית. ב-1940 קיבל את התואר פרופסור לכירורגיה.
באשר למצב הכירורגיה בישראל, עד לעשור השני למנדט היו רוב הניתוחים שבוצעו בארץ ישראל "ניתוחים קטנים". עם הצטרפותם של ד"ר אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) להדסה ירושלים ב-1928, ד"ר מכס מרכוס לבית החולים הדסה בתל אביב ב-1933 וד"ר פליקס מנדל להדסה ירושלים ב-1939 שונתה רשימת הניתוחים, מספר הניתוחים הגדולים והמורכבים שבוצעו בישראל הלך וגדל.
מתלמידיו המובהקים: פרופ' צבי נוימן, ד"ר נחום קוק, פרופ' נתן רבינוביץ, פרופ' חנוך מילויצקי.
בשנת 1947, שנתיים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חזר מנדל לווינה עם אמו, לאחר שהוצע לו להצטרף להנהלת בית החולים על שם הקיסר פרנץ יוזף והוא מונה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים. מנדל שימש גם כפרופסור באוניברסיטת וינה. בשלוש השנים האחרונות לחייו היה מנדל חבר מועצת העיר וינה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
מנדל נפטר בווינה שבאוסטריה בשנת 1957.
סמבו יטבארה

קריירת מועדונים

יטבארה החל את הקריירה שלו בקבוצות מהליגה בצרפת שכללו את קן, מונקו ובסטיה.
בסוף אוגוסט 2013 חתם סמבו על חוזה לארבע שנים עם אולימפיאקוס מהליגה היוונית, החוזה הוערך בכ-2.2 מיליון אירו. חצי שנה מאוחר יותר עקב חוסר בדקות משחק במדי הקבוצה היוונית, יטבארה הושאל בחזרה לבסטיה לתקופה של שישה חודשים, שבמדיה ערך את הופעת החזרה המחודשת שלו ב-18 בינואר 2014 במשחק נגד בורדו. את עונת 2014-15 בילה בהשאלה אצל גנגאן, קבוצה צרפתית אחרת. בספטמבר 2015 הושאל לסטנדרד ליאז' מהבלגית.
בתחילת שנת 2016 סמבו חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עד שנת 2019 במדי ורדר ברמן מהבונדסליגה. הסכום המשוער של ההעברה היה 2 וחצי מיליון אירו כאשר 500 אלף אירו מסכום ההעברה סטנדרד ליאז' קיבלה כפיצוי בתמורה לכך שברמן "שברה" את ההשאלה שיש להם עם יטבארה.
בקיץ 2017 הושאל יטבארה לעונה אחת למועדון הכדורגל אנטוורפן, ובהמשך חתם במועדון על חוזה קבוע.

נבחרת מאלי

ליטבארה ניתנה הבחירה לשחק בעבור שתי נבחרות: נבחרת צרפת עקב שנולד בצרפת או נבחרת מאלי עקב קשר הוריו למדינה, בסופו של דבר החליט סמבו לערוך את הופעותיו הבינלאומיות בנבחרת מאלי. את הופעותו הראשונה ערך בשנת 2008.
יטבארה ייצג את נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2015, כאשר הוא זוכה להיות הכובש הראשון של נבחרתו בטורניר נגד נבחרת קמרון.

חיים אישיים

יש לו אח גדול ממנו מוסטפא יטבארה, שגם הוא משחק בנבחרת הבוגרת של מאלי.
דווינגלו 1

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 13.1 והיא התגלתה בשנת 1994 על ידי קבוצת חוקרים שסרקו את האזור של קבוצת מאפיי באמצעות הרדיו-טלסקופ "דווינגלו", שנמצא בצפון-מזרח הולנד. באותה שנה היא התגלתה באופן בלתי תלוי על ידי קבוצת חוקרים נוספת שהשתמשה ברדיו-טלסקופ שבאלפנברג, גרמניה, ונתנו לה את השם קסיופאה 2 (הם גילו גלקסיה נוספת, קטנה ועמומה יותר, ששייכת גם כן לקבוצת מאפיי, ושקיבלה את הציון "קסיופאה 1"). הגלקסיה נמצאת ממש על מישור הדיסקה של שביל החלב, כך שכוכבי שביל החלב והחומר הבין כוכבי שבה בולעים ומפזרים כמעט את כל האור הנראה שנפלט מהגלקסיה ומעמעמים את עוצמת ההארה שלה ב-6-5 דרגות בהירות, ששקולות להפחתת עוצמת ההארה הנראית שלה בכ-99%. אלמלא ההסתרה על ידי שביל החלב, הייתה לדווינגלו 1 דרגת בהירות סביב 8 וסביר שהייתה מתגלה הרבה יותר מוקדם. הגלקסיה נמצאת כ-5.5 מעלה מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב הבולט γ בפרסאוס וכ-3 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב η בפרסאוס. כשתי מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת מאפיי 2 שגם כן שייכת לקבוצת מאפיי. כמעלה וחצי מצפון-מערב לדווינגלו 1 נמצאת ערפילית הנשמה (IC 1848), ערפילית פליטה בתוך שביל החלב במרחק של כ-7,500 שנות אור ממערכת השמש, שענני הגז שלה מסתירים את אורה של דווינגלו 1 והאור הנפלט ממנה מקשה על זיהויה.

תכונות

בשל ההסתרה של הגלקסיה על ידי שביל החלב, קשה להבחין בה ולמדוד את מאפיניה ולכן יש אי ודאות בנוגע לכמעט כל המאפיינים שלה. בפרט, המרחק אליה אינו ידוע בוודאות ויש חוקרים שטוענים שהמרחק אליה הוא כמעט כפול מהמרחק המקובל של 10-9 מיליון שנות אור ממערכת השמש. אם אכן המרחק גדול באופן משמעותי, אז גם קוטרה של הגלקסיה ומסתה גדולים בהרבה ביחס לגדלים המוערכים. גודלה הזוויתי של דווינגלו 1 הוא כ-14 דקות קשת, מעט פחות מחצי קוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר של כ-37,000 שנות אור, קצת יותר משליש קוטרו של שביל החלב. באור נראה היא נראית קטנה בהרבה, כ-4 דקות קשת בלבד, זאת כי החומר של שביל החלב בולע ומפזר את האור הנראה יותר מאשר אור תת-אדום וגלי רדיו. מסתה מוערכת בכ-‎2.5×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-5% ממסת שביל החלב, כאשר רק כ-2% ממסתה, כ-‎4.5×10⁸‎ מסות שמש, מורכבת מגז מימן. בזרועותיה של הגלקסיה נמצאים לפחות 15 אזורי H II של מימן מיונן שבדרך כלל מצביעים על קיומם של אזורי יצירת כוכבים חדשים. מעט לאחר גילויה זוהו שתי גלקסיות לוויין סמוכות אליה שכונו "דווינגלו 2" ו-"MB3".
סקסטוס אמפיריקוס

מורשתו

ספרו של סקסטוס אמפיריקוס "תמצית הפירוניזם" תורגם מיוונית ללטינית בידי אנריקוס סטפאנוס (ז'נבה 1562) ובידי גנטיאן ארווט (1569). סקירה תמציתית זו של הפירוניזם הייתה מקובלת באירופה של המאה השש עשרה, המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה, והייתה לה השפעה לא רק על מישל דה מונטן, אלא גם על רבים אחרים, ובהם דייוויד יום וגיאורג וילהלם פרידריך הגל. "המילון ההיסטורי והביקורתי" של פייר בייל שיצא לאור ב- 1697 וב- 1702, שימש כמקור על אודות רעיונותיו של סקסטוס אמפיריקוס.
סנדז'ישוב

תולדות היישוב

בשנת 1326 נזכרת סנדז'ישוב כיישוב כנסייתי, ובשנת 1483 הוענקו לה זכויות עיר. פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הביאה להרס העיירה. בשנת 1856 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל.

יהודי סנדז'ישוב

קהילה יהודית התקיימה בעיירה מסוף המאה ה-17. בעיר פעלה חסידות שנדישוב, ענף של חסידות מעליץ שהוקם על ידי הרב אברהם אבא הורוביץ. בשנת 1894 הוקמה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.
במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמעט כל יהודיה, והמעטים שנשארו בה נרצחו בידי הקוזקים, תוך העלאת בתי היהודים באש וביזת הרכוש. שתי נשים יהודיות נאנסו ונרצחו. לאחר ששבו היהודים לעיירה בתום המלחמה, פרעו בהם הפולנים המקומיים, ופרעות אלה חזרו על עצמן במאי 1919.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כ-40% מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, בית ספר עברי ותלמוד תורה.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בקיץ 1942 רוכזו כ-1,900 יהודי העיירה וסביבתה בגטו שהוקם בה. ב-24 ביולי 1942 נערכה בגטו זה אקציה, בה נרצחו כ-400 קשישים וילדים יהודים, וכ-1,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)

הוכחת המשפט

דרך קלה להיווכח שהמשפט נכון הוא בשיטה של מחיקת קשתות. נמחק את קשתות הגרף בזו אחר זו. תחילה נמחק קשתות המשתתפות במעגל (נשים לב שמחיקה כזו אינה פוגעת בקשירות הגרף). כל קשת כזו מפרידה בין שתי פאות (כזכור גם האזור מחוץ לגרף נחשב פאה), ולכן מחיקת הקשת מקטינה את מספר הקשתות באחת וגם את מספר הפאות באחת. לאחר שלא נותר מעגל, הגרף שמתקבל הוא עץ ויש פאה אחת בלבד. כעת נמחק בזה אחר זה עלה עם הקשת המחברת אותו. באופן זה אנו מוחקים צומת אחד וקשת אחת בכל פעם. מכאן שבסוף תהליך המחיקה מספר הקשתות שנמחקו שווה למספר הפאות + מספר הצמתים שנמחקו. לבסוף נשארים עם צומת בודד ופאה בודדת, ומכאן מתקבלת הנוסחה.

נוסחת אוילר לפאונים

ניתן לתאר את השלד של פאון (המורכב מן הקודקודים והצלעות שלו) בגרף מישורי, על ידי מתיחת אחת הפאות (כל קודקוד יהווה צומת, וכל צלע תהווה קשת), ולכן נוסחת אוילר תקפה גם עבורם. 
מנוסחת אוילר אפשר להסיק את המיון של הפאונים האפלטוניים, שהם פאונים שבהם כל הפאות חופפות לאותו מצולע משוכלל (נאמר, בן n צלעות), ובכל קודקוד נפגש אותו מספר פאות (נאמר, m). אם f הוא מספר הפאות, אז מספר הצלעות שווה ל-, ומספר הקודקודים הוא . על פי נוסחת אוילר , כלומר , וזה צריך להיות כמובן מספר טבעי. כאשר מוסיפים את הדרישה , מתקבלים למשוואה הדיופנטית הזו רק חמישה פתרונות.
חי (שיר)

רקע

לדברי מנור, הוא החליט לכתוב את מילות השיר מיד כששמע שהאירוויזיון של שנת 1983 עתיד להתקיים על אדמת גרמניה. את השיר הציעו מנור וטולדנו תחילה לירדנה ארזי, אך היא העדיפה להמשיך עם שמרית אור והנרי ברטר שכתבו עבורה בשנה שלפני כן את השיר "מוזיקה נשארת", והתחרתה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "שירו שיר אמן". טולדנו פנה לחזה ולאמרגנה, בצלאל אלוני, לאחר ניסיונות חוזרים ונשנים להתקבל בשנים הקודמות לקדם עם השיר "אמן למילים" ו"הוא" (שהפך בהמשך לשיר "תפילה") וכלל לא ניסו להתקבל באותה השנה. לבסוף, ביצעה חזה את השיר בתחרות קדם-אירוויזיון 1983 וזכתה במקום הראשון, בנקודה אחת יותר משירה של ירדנה ארזי "שירו שיר אמן". 
שנים לאחר מכן סיפרה ארזי בראיון לסדרה התיעודית "הרצל פינת רפאלי", שרפי גינת שישב בחבר השופטים סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה, והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון ולא עפרה חזה. ארזי בחרה לשמור מידע זה בסוד. טענתה זו של ארזי מעולם לא אומתה ומעולם לא נבדקה.
בתחרות האירוויזיון עצמה זכה השיר במקום השני, ובנוסף זכה בתואר שיר השנה הן במצעד של קול ישראל והן בזה של גלי צה"ל. מנור סיפר שהייתה זו התרגשות גדולה לראות את חזה שרה מעל במה במינכן שבגרמניה, 38 שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה את המילים "עם ישראל חי". השורות: "חי, חי, חי - עם ישראל חי", "טוב שלא אבדה עוד התקווה" ו"בשמי עמוד האש עוד קם" מתייחסות באופן ברור לשואת יהודי אירופה. עוד מתייחס באופן עקיף לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שהתרחש 11 שנים קודם לכן באותה העיר.
כנהוג באירוויזיון, עם דירוג השיר במיקום גבוה בתחרות, הוקלט השיר בצרפתית, באנגלית ובגרמנית.

תוכן השיר

השיר מהווה המנון ניצחון והתרסה של העם היהודי כנגד מי שניסו להשמידו. בשיר פונה הכותב לבני העם היהודי ולאומות העולם ומבהיר כי הוא עודנו חי וכי בכוונתו להמשיך ולחיות. השיר מתייחס לניסיונות ההשמדה שכוונו נגד העם היהודי לאורך הדורות במילים "זה השיר שסבא שר אתמול לאבא והיום אני".
המעצבת דורין פרנקפורט הלבישה את עופרה חזה ומלוויה באופן שתרגם את מילות השיר לתלבושות. המלווים הולבשו בבגדים צהובים – צבע הטלאי של היהודים בגטאות ובמחנות הריכוז. עפרה חזה מצידה הייתה לבושה בלבן, צבע המסמל תקווה ושלום.
אוניברסיטת ואסדה

היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה על ידי אוקומה שיגנובו, סמוראי מתקופת מייג'י וראש ממשלת יפן, ב-21 באוקטובר 1882, והפכה לאוניברסיטה רשמית ב-1902. בראשית דרכו הכיל המוסד שלוש מחלקות בלבד, ופעל על פי שיטות החינוך היפניות המסורתיות. שלוש המחלקות הראשונות היו מדע המדינה וכלכלה, משפטים ופיזיקה. בנוסף על אלה, יכלו התלמידים להשתתף בקורס ללימוד אנגלית.
שלוש שנים לאחר הקמתה, נסגרה המחלקה לפיזיקה בשל מיעוט תלמידים, ותחתיה נפתחה ב-1908 המחלקה להנדסה. המחלקה לספרות נפתחה ב-1890, המחלקה לחינוך ב-1903 והמחלקה למסחר ב-1904.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס מרבית שטח הקמפוס, אך עד שנת 1949 עבר השטח שיקום והאוניברסיטה נפתחה מחדש.

מקור השם

אוניברסיטת ואסדה החלה את דרכה בשם טוקיו סנמון גאקו, וכבר בשנותיה הראשונות נודעה בשם ואסדה גאקו או טוצוקה גאקו, על שם הכפר ואסדה בו התגורר מייסד האוניברסיטה ועל שם הכפר טוצוקה, בו שכן המוסד. בסופו של דבר, ב-2 בספטמבר 1902, כשהפך המוסד לאוניברסיטה רשמית, קיבל את השם אוניברסיטת ואסדה.

כובע אקדמי

מייסד האוניברסיטה, אוקומה, רצה ליצור כובע מיוחד שאותו יחבשו התלמידים, וישמש סימן זיהוי ללומדים במוסד, בכל מקום בו יהיו. חייט מומחה מטקשיאמה הוזמן לצורך העניין, ותוך שלושה ימים הגיש את עבודותו. התוצאה היא כובע מרובע, שבתוכו מוטבע שם התלמיד, מסלול לימודיו, חותם האוניברסיטה והכיתוב "אנו מאשרים כי זהו תלמיד בואסדה." כך משמש הכובע סימן זיהוי, ולמעשה, סמל יוקרה. עיצוב הכובע מוגן בזכויות יוצרים.

אודיטוריום אוקומה

מעט לאחר מותו של אוקומה ב-10 בינואר 1922, החלה הנהלת האוניברסיטה בתכנון אודיטוריום על שמו. המבנה בן שלוש הקומות מכיל 1,435 מקומות ישיבה, בעוד האודיטוריום המשני, השוכן מתחת לפני הקרקע, מכיל 382 מקומות ישיבה. לשמאל האודיטוריום שוכן מגדל שעון בן שבע קומות או 38 מטרים. הפעמונים שבראש המגדל נשלחו מבולטימור, מרילנד, דרך תעלת פנמה. 
חלונות עגולים הקבועים בגג האודיטוריום מייצגים את השמש, את הירח, ואת תשעת כוכבי הלכת, ומסמלים את ההרמוניה של היקום. האודיטוריום נחנך ב-20 באוקטובר 1927, באיחור של חמש שנים, לאחר שהעבודה התעכבה בשל רעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923. 
מבנה האודיטריום והספרייה שלצדו נבחרו באפריל 1999 נכנסו לקטגוריית המבנים ההיסטוריים, במסגרת תקנות הנוף של מטרופולין טוקיו, שנועדו לשמר מבנים המייצגים את ההיסטוריה ואת התרבות של העיר. בנוסף, האודיטוריום עצמו הוא אחד מנכסי התרבות של יפן החל מ-2007.

גן אוקומה

הגן, המעוצב בסגנון משולב יפני ומערבי, ממוקם בסמוך לאודיטוריום אוקומה, והוא שוכן על אדמות שהיו שייכות בעבר למצודאירה סאנוקי, דאימיו מתקופת אדו. אוקומה עצמו תכנן את הגן, ולאחר מותו נתרם השטח לאוניברסיטת ואסדה.

ספריות ומוזיאונים

הספרייה של אוניברסיטת ואסדה הוקמה ב-1925, והיא שוכנת בבניין בן חמש קומות. הספרייה היא אחד מסמלי אוניברסיטת ואסדה, יחד עם אודיטוריום אוקומה. לאחר שהוקמה הספרייה החדשה ב-1990, הפכה הספרייה הישנה לספריית מחקר, ארכיב האוניברסיטה ומוזיאון אייזו יאיצ'י. המוזיאון מציב אוסף גדול של חפצים היסטוריים ותרבותיים מהתקופה של לפני מלחמת העולם השנייה, והוא שרד את הפצצת טוקיו במהלך המלחמה.
שרה חינסקי

שרה חינסקי (1952 - 22 באוגוסט 2008) הייתה מבקרת אמנות ישראלית, תאורטיקנית ואמנית.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1952 בבני ברק. אביה יוסף חינסקי שירת בצבא הבריטי, ולאחר שחרורו הקים בית חרושת למרצפות והיה לבעליו. אמהּ, שושנה לבית חומסקי, הייתה עקרת בית. לזוג נולדו ארבעה ילדים: יצחק הבכור, ולאחריו הבנות: שרה, רחל וניצה. בשנת 1965 עברה המשפחה לדירה ברחוב וולפסון בפתח תקווה. כאשר הייתה שרה בבית הספר התיכון נפטרה אמה מסרטן והיא נשלחה לבית דודה בחולון.
את שירותה הצבאי עשתה בתקופת מלחמת ההתשה, בסיני. לאחר שחרורה בסוף שנות ה-70, החלה ללמוד במדרשה לאמנות ברמת השרון. בשנת 1975 נישאה לאביגדור פלדמן, עורך דין, ולזוג נולד בן, יותם פלדמן, המשמש כעיתונאי בעיתון "הארץ".
 בשנת 1982 ייסדה ביחד עם אריה ברקוביץ' ורונית דברת את הגלריה "אחד העם 90". בשנים אלה גם יצרה מספר פסלים גדולים מעיסת נייר ומיצגי יחיד. קשה למצוא תיעוד של עבודות שהציגה ונדמה שגם חינסקי לא הקפידה לזכור אותה תקופה. היו לה סגנון ייחודי ורעיונות, אבל היא תמיד טענה שאין לה ידיים טובות. ביקורת לא מחמיאה שפורסמה עליה בעיתון 'העיר' כנראה סתמה את הגולל על ניסיונה כאמנית. אחד התוצרים היחידים שנותרו מתקופה זו מתועד באלבום התמונות שלה - מיצג שבו היא נראית עומדת בתחנת רכבת, מחייכת, לכתפיה מחוברות כנפיים של מלאך.
בסוף שנות ה-80 החלה ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בראשית שנת 2000 התגרשה מבעלה. ב-2004 סיימה את עבודת הדוקטורט שלה בהצטיינות יתרה. בשנים אלה גם לימדה במחלקה לאמנות בבצלאל, באוניברסיטת בן-גוריון, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובמכללת ספיר. בשנת 2006 חלתה בסרטן המוח ונפטרה ב-22 באוגוסט 2008.