google/wiki40b huggingface dataset:
רידים

רידים (באנגלית: Riddim) הוא מושג שמשמעותו הרקע הקצבי והמקצבי של שיר, בעיקר במוזיקה ג'מייקנית פופולרית משנות השבעים ואילך, ובסגנונות נוספים של מוזיקה מהאיים הקריביים. רידים הוא למעשה קטע תופים ובס, עליו יכולים להיות מולבשים שירים שונים. "רידים" קיים במוזיקת רגאיי, דאב, ראגמאפין ודנסהול, ולעיתים משמש גם כבסיס למוזיקת היפ הופ. המונח המקביל לו בסגנונות אחרים הוא "גרוב" או "ביט". 
מקור המילה הוא בשיבוש בפטואה ג'מייקני למילה האנגלית Rhythm שמשמעה "קצב". 
בבסיסו, הרידים הוא קטע של בס ותופים, ולעיתים, במיוחד ברגאיי, הוא כולל גם קטעי מלודיה בכלים נוספים, בעיקר כלי נשיפה. לפעמים משתתפת בו כל מחלקת הקצב. כיום רבים מהרידימים הם אלקטרוניים או דיגיטליים ומופקים על ידי מכונות תופים וסינתסייזרים. 
פעמים רבות אותו רידים מועתק משיר אחד לשיר אחר, ונבנות עליו מלודיות שונות, מילים שונות או גם וגם. ברגאיי מקובל מאוד לקחת רידים ידוע ולהקליט על בסיסו שיר חדש. בג'מייקה היה נהוג לכלול בצד ב' של תקליטוני רגאיי גרסה כלית של השיר שבצד א', מה שאיפשר לאמנים אחרים לקחת אותה ולהקליט על בסיסה שיר חדש.
רידימים נחשבים מצליחים ככל שהשימוש בהם רב וממושך יותר. ברגאיי קיימים רידימים שמקורם בשירים מאמצע שנות השישים והשבעים, אשר זכו לעשרות ואף מאות שירים שנכתבו על בסיסם. לשיר Real Rock שהוקלט לראשונה ב-1967 קיים תיעוד של למעלה מ-370 גרסאות. שם הרידים נקבע בדרך כלל על פי שם השיר המקורי (Real Rock, Ali Baba, Stalag) או על פי גרסה מפורסמת שלו (Answer, General, M 16).
בשנות השמונים, עם תחילת התפתחות סגנון הראגא המשתמש במוזיקה אלקטרונית,  החלו מפיקי מוזיקה בג'מייקה להפיץ רידימים בשיטה חדשה: הם התמקדו ביצירת רידים דיגיטלי והפיצו אותו במקביל לעשרה עד עשרים אמנים, שהקליטו על גבו שירים שונים, כך גדלו סיכויי המפיק להפיץ להיטים מצליחים מיצירה בסיסית אחת. שיטה נוספת להפצה, שהצליחה יותר מחוץ לג'מייקה, הייתה הפקת "אלבום של רידים אחד", שכלל כ-10 גרסאות שונות של אותו רידים בתקליטי ויניל, או 16 גרסאות ויותר בתקליטורים. שמות הרידימים שהופצו בדרך זו נקבעו בדרך כלל על ידי המפיקים באופן שרירותי, ללא קשר לגרסה מסוימת שלהם.
גונאר זאוור

קריירת מועדונים

זאוור החל את קריירת הבוגרים בשנת 1982 בקבוצת המילואים של ורדר ברמן, ובשנת 1984 החל בהדרגה להשתלב בקבוצה הבוגרת. זאוור שיחק בוורדר ברמן במשל 12 שנים רצופות, אך עיקר הצלחתו היה עד לעונת 1990/91, ולאחר מכן ערך 15 הופעות ליגה בלבד בחמש העונות הבאות. בעונת 1987/88 זכה זאוור באליפות עם ורדר ברמן, כאשר היה חלק מחוליית הגנה שכללה גם את אולריך בורובקה, רונה בראטסט, תומאס שאף וג'וני אוטן, כשבשער עמד אוליבר רק. חוליית הגנה זו ספגה 22 שערי ליגה בלבד באותה עונה, ונחשבה לאחת ההגנות הטובות ביותר בתולדות הבונדסליגה, וזאוור נחשב לאחד השחקנים המצטיינים בעונה זו. הצלחתו של זאוור הובילה לזימונו לסגל נבחרת גרמניה המערבית ליורו 1988, אך הוא לא שותף כלל בטורניר ואף לא במשחקי ההכנה, ולמעשה לא ערך אף הופעה בינלאומית לאורך הקריירה שלו. בעונת 1988/89 זאוור היה שותף להפסד של ברמן 4-1 לבורוסיה דורטמונד בגמר הגביע הגרמני, בו שיחק 77 דקות, אך לא נטל חלק בהפסדה של ברמן בגמר הגביע הגרמני לקייזרסלואטרן כעבור שנה. בעונת 1990/91 זכה זאוור עם ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על פ.צ. קלן. זאוור החליף במשחק זה את גינטר הרמן בדקה ה-76. לאחר עונה זו, זאוור מיעט מאוד לשחק, ובשלוש העונות הבאות ערך הופעת בונדסליגה אחת בלבד. עם זאת, חבריו לורדר ברמן זכו בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1991/92, באליפות נוספת בעונת 1992/93, ובגביע נוסף בעונת 1993/94. בעונת 1994/95 זאוור חזר להיות חלק מסגל הקבוצה, וערך 11 הופעות, והוסיף שלוש נוספות בעונת 1995/96, שבסיומה עזב את הקבוצה.
בקיץ 1996 חתם זאוור בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל לבונדסליגה, על אף שערך שמונה הופעות בלבד. זאוור לא ערך הופעות עם הרטה ברלין בבונדסליגה, וחתם בעונת 1997/98 בלוקומוטיב לייפציג מהבונדסליגה השנייה, שם ערך באותה עונה 12 הופעות, וירד ליגה בתום העונה. בעונת 1988/89 שיחק זאוור באולדנבורג, שם ערך 11 הופעות. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

זאוור כאמור זומן ליורו 1988 אך לא הופיע בו ולא ערך אף הופעה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת. זאוור זומן באותה שנה גם לאולימפיאדת סיאול, וגם בה לא ערך ולו הופעה אחת, אך זכה עם הנבחרת האולימפית של גרמניה המערבית במדליית ארד. לזאוור ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21.
IBEX

שיגור

הלווין IBEX הוצמד לטיל Pegasus XL בבסיס חיל האוויר וואנדנברג שבקליפורניה, ושניהם יחדיו חוברו לתחתית מטוס האם Lockheed L-1011 Stargazer, והוטסו אל לוח השיגור בקוואג'לין אטול, במרכז האוקיינוס השקט. Stargazer הגיע לקוואג'לין ביום ראשון, השנים עשר באוקטובר 2008.
לווין IBEX שוגר לחלל בתשעה עשר באוקטובר, 2008, על ידי טיל ה-Pegasus XL.

שינוי במסלול

ביוני 2011 IBEX הועבר למסלול חדש אשר העלה את נקודת הפריג'י (הנקודה בה הלווין קרוב ביותר לכדור הארץ לאורך המסלול) ליותר מ-30,000 קילומטרים. המסלול החדש מונע מתנועה קרובה מדי לירח, אשר עלול להשפיע בצורה שלילית על המסלול על ידי כוח המשיכה שלו. בזכות המסלול החדש IBEX דורש פחות דלק על מנת להישאר יציב במסלולו- דבר המאריך את תוחלת חייו היעילים ליותר מ-40 שנים.

שיטת פעולה/רקע על איסוף המידע

חלקיקים שמצליחים להשתחרר מהשמש לבדם או בשל ההתפוצציות שקורות בה, נעים במהירות של מיליון מייל בשעה, ו"דוחפים" את כל חלקיקי התווך הבין כוכבי שנמצאים בדרכם. בנקודה מסוימת, שנקראת "הליופאוס," חלקיקי הרוח הסולארית מפסיקים את דחיקת חלקיקי התווך הבין כוכבי, כי אין ביכולתם עוד לעשות זאת. ההליופאוס מציינת את הגבול הפנימי של מערכת השמש שלנו עם ההליוספירה-מעין "בועה" שנוצרת בעקבות דחיפתם של חלקיקי הרוח הסולארית. בנקודת ההליופאוס, בקצה ההליוספירה, נוצרים אטומי אנרגיה נייטרליים, המשוטטים ברחבי מערכת השמש.
החשיבות שבחקירת ההליוספירה היא עצם העובדה שההליוספירה מגנה על מערכת השמש שלנו מהגלים הקוסמיים המגיעים מהשמש, ומשבשים את תפקיד התאים שלנו.

איסוף מידע

IBEX אוסף אטומי אנרגיה נטרליים שנעים במערכת השמש ועוברים באזורו של כדור הארץ. החלקיקים הללו נוצרים בקצה מערכת השמש שלנו על ידי אינטראקציה בין חלקיקי הרוח הסולארית לחלקיקי החומר הבין כוכבי.
בממוצע IBEX מאתר 500 חלקיקים כל יום.

שידור מידע

ביחס לחוקרי חלל אחרים, ל-IBEX יש תדירות העברת מידע נמוכה בשל הדרישות המעטות של המשימה.
"... העברת המידע של IBEX היא איטית ביחס לטלסקופים אחרים בגלל הטבע של המידע שהוא אוסף. IBEX לא צריך חיבור מהיר, בגלל שיש לו את האפשרות לאסוף מעט מאוד חלקיקים בכל דקה. התקשורת מהלווין אל הקרקע איטית פי 20 מהמודם הטיפוסי אשר נמצא בבתים, ומהקרקע אל הלווין המהירות קטנה פי 250 מהרגיל!..."
-שאלות ותשובות על IBEX שנערכו על ידי נאס"א

הישגים

IBEX היה הלווין הראשון שהכין מפה מלאה של ההליוספירה. אחת התגליות המידיות הייתה הפתעה, המפה שהכין IBEX הייתה חצוייה על ידי סרט מתפתל שמקורו אינו ידוע. גילוי מקורו של הסרט עלול לשנות לחלוטין את ההבנה של ההליוספירה.
קלמנס החמישי

קלמנס החמישי (בלטינית: Clemens V‏; 1264- 20 באפריל 1314), אפיפיור מ-5 ביוני 1305 עד מותו. הוא זכור במיוחד בשל רדיפותיו את אנשי מסדר הטמפלרים ובשל העברת האפיפיורות לעיר אביניון בצרפת.

ביוגרפיה

נולד בעיירה ויאנדרו במחוז ז'ירונד שבדרום מערב צרפת, והוטבל בשם ברטרנד דה גו. היה ארכיבישוף של העיר בורדו לפני שנבחר לאפיפיור ב־1305 בתמיכתו של פיליפ הרביעי מלך צרפת. תמיכה זו הייתה מותנית בכך שיבטל את נידוים של אלה שחטפו, שמו במעצר וגרמו למותו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני (נידוי שהוטל על ידי קודמו, האפיפיור בנדיקטוס האחד עשר). אחרי שנבחר ביטל את הצווים של בוניפקיוס השמיני, שפגעו בסמכותו של פיליפ הרביעי, החליט שלא לנסוע לרומא מחשש לביטחונו האישי, וערך את טקס הכתרתו לאפיפיור בעיר ליון שבצרפת (14 בנובמבר 1307). באותה שנה נתן את הסכמתו למעצרם של אנשי מסדר הטמפלרים בצרפת (מסדר אבירי היכל שלמה) כדי שהמלך יוכל לבזוז את אוצרם. רבים מהם עונו, הודו באשמת כפירה והועלו על המוקד. המלך הציע לו להעביר את מושב האפיפיור מרומא אל העיר אביניון שבחבל פרובנס (עיר שהייתה נחלתו של מלך נפולי וסיציליה). כך החלה ב-1309 "גלות אביניון" של האפיפיורים, שנמשכה שישים ושמונה שנה.
בהשפעתו של פיליפ הרביעי הסכים קלמנס החמישי לערוך משפט לאפיפיור בוניפקיוס השמיני שנפטר ב־1303. המשפט החל ב-1309 ונמשך שנתיים. שישה אנשי כמורה העידו כי שמעו את בוניפקיוס אומר: "כל החוקים הקדושים אינם אלא המצאות שנועדו לגרום להמון העם להתנהג היטב באמצעות הפחד מן הגיהנום". קלמנס החמישי היה משוכנע בחפותו של בוניפקיוס, ועם זאת, רצה להשביע את רצון המלך. ב-1311 הסכים פיליפ הרביעי להעביר את המשפט למועצת הכנסייה, שהתכנסה בעיר ויין שמדרום לעיר ליון, תמורת הסכמת האפיפיור לזכות מכל אשמה את חוטפיו של בוניפקיוס השמיני. שלושה קרדינלים העידו בפני מועצת הכנסייה כי בוניפקיוס היה מסור לדת הנוצרית, וכדי להוכיח את חפותו הביעו נכונות להתייצב לדו-קרב נגד אלה שהאשימו אותו. היות שאיש מן הצד שכנגד לא היה מוכן להתייצב לדו-קרב, הכריזה מועצת הכנסייה על סיום המשפט.
קלמנס החמישי נפטר באביניון ב-1314 ובמקומו נבחר לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים.
זאב תדמור

קורות חיים

תדמור נולד ברומניה ועלה ארצה ב-1950. תדמור קיבל תואר ראשון ותואר שני בהנדסה כימית מהטכניון, ולאחר מכן תואר דוקטור מהמרכז הטכנולוגי ע"ש סטיבנס בניו ג'רזי, ארצות הברית. הוא פרופסור מחקר בגמלאות בטכניון וכיהן כדיקן הפקולטה להנדסה כימית בטכניון. לאחר מכן נבחר לשתי כהונות כנשיא הטכניון. תדמור הוא הנשיא הראשון של הטכניון שקיבל בו את התואר הראשון שלו. מכהן כיושב ראש מוסד שמואל נאמן למחקר מתקדם במדע וטכנולוגיה בטכניון.

תדמור הוא איש חזון, וחזונו לראות את ישראל כמדינה מובילה בתחום ההי-טק התגשם ברובו. כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ראה לנגד עיניו מה רבה חשיבותו של הטכניון במערך התעשייה הישראלית כולה ותמך בתחומים רבים, כמו בתחום מדעי המחשב, שמהווים היום חוד החנית הכלכלית של מדינת ישראל.

תדמור ממשיך להרצות וללמד בתחומיו הרבים, הוא מוזמן להרצאות במיוחד בארצות הברית ובטכניון.

פרסים

תדמור עוסק במחקר בתחום הפולימרים והחומרים הפלסטיים. הוא זכה בפרס אגודת הפלסטיקה של ארצות הברית על הישגיו בתחום, כמו כן זכה בפרס רוטרי לתרומה מצטיינת להשכלה הגבוהה בישראל. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1984 והוא זוכה פרס א.מ.ת.

בתחום החברתי

תדמור היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכך הלאה) ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל. הוא ממייסדי בשער, עמותה של חברי סגל אקדמי לקידום החברה בישראל, והיה יושב-הראש של העמותה.
בודהה טיאן טאן

בודהה טיאן טאן (באנגלית: Tian Tan Buddha; בסינית: 天壇大佛, פין-יין: Tiāntán Dàfó) הוא פסל בודהה עשוי ברונזה הממוקם בנגונג פינג, באי לנטאו שבהונג קונג. הקמת הפסל הושלמה בשנת 1993. הפסל הוצב בסמוך למנזר פו לין, והוא מהווה אתר תיירות. מהקמתו ועד שנת 2007 נחשב הפסל לפסל הבודהה היושב הגדול בעולם העשוי מברונזה. גובהו 34 מ' ומשקלו 250 טון.

תיאור הפסל

הפסל נקרא בשם "טיאן טאן" בשל דמיון הגבעה עליה הוא ניצב ל"טיאן טאן" - מקדש השמים שבבייג'ינג. הפסל ניצב במרכז כס בצורת פרח לוטוס - פרח מקודש בבודהיזם, בראש מבנה בן שלושה מפלסים. סביב הפסל שישה פסלים קטנים יותר, עשויים אף הם ברונזה, המכונים "שש נושאות המנחה". הדמויות המפוסלות מגישות לפסל הבודהה מנחה של פרחים, קטורת, מנורה, שמן, פירות ומוזיקה - המסמלים צדקה, מוסר, סובלנות, אמונה דתית, מדיטציה וחוכמה.
גובה פסל הבודהה 34 מטרים, ומשקלו 250 טונות.
268 מדרגות מובילות את המבקרים אל מרפסת התצפית שלרגלי הפסל.
הפסל יושב בתנוחת לוטוס, שידו הימנית מורמת וידו השמאלית מונחת בחיקו. הפסל יוצא דופן בכך שפניו מופנות צפונה ולא דרומה. על חזהו של הפסל סווסטיקה.
במבנה המוזאון בבסיס הפסל מוצג שריד המשויך לגאוטמה בודהה.

היסטוריה

עבודות בניית הפסל החלו בשנת 1990 והסתיימו ב-29 בדצמבר 1993. הפסל בנוי מ-202 חלקי ברונזה. שלד פלדה תומך בפסל ועליו מורכבים חלקי הברונזה.
ב-18 באוקטובר 1999 הנפיקה רשות הדואר של הונג קונג בול המתאר את הפסל.

תחבורה

אל הפסל ניתן להגיע באמצעות קו אוטובוסים או באמצעות רכבל נגונג פינג 360 המקשר את הכפר נגונג פינג עם טונג צ'ונג.
ספר השיאים של גינס

ספר השיאים של גינס הוא קובץ מפורסם של שיאים המעודכנים תדיר. מהדורה מעודכנת שלו מתפרסמת מדי שנה.
הספר מאגד שיאים רבים שתועדו, בעיקר בנוגע ליכולות אנושיות ולמוצרים אותם ייצר האדם. לספר יוקרה רבה, ורבים טורחים אך ורק על מנת להירשם כשיא בספר השיאים. למעשה, "ספר השיאים של גינס" הפך לביטוי למדד של קיצוניות.

תולדות הספר

הספר הופיע לראשונה בבריטניה ב־1955 על ידי יצרן הבירה גינס, ששמע צמד ציידים מתווכחים מי הציפור המהירה ביותר. על מנת לעזור להם, הפיק ספר עם שיאים שיתן מענה לשאלות כדוגמת שאלת הציידים. לבסוף מכר את רוב הזכויות לצמד אחים. שנים רבות נערך והיה בבעלות צמד תאומים, רוס ונוריס מקווירטר, שאחד מהם התפרסם כאתלט והשני כעיתונאי, בהתאמה.
הספר זכה גם לגרסאות טלוויזיוניות שהוסיפו לפופולריות שלו.
מדי שנה מתורגם הספר לעשרות שפות ולכל גרסה נוספים שיאים מקומיים של אותה ארץ.
הספר תורגם לראשונה לשפה העברית בשנת 1976 ויוצא מאז לאור במהדורה ישראלית על ידי הוצאת כרטא.
בנובמבר 2003, עם מכירת העותק ה־100 מיליון, שבר ספר השיאים של גינס את שיא המכירות העולמי של ספר המוגן בזכויות יוצרים.
ב-2005 יצאה מהדורת היובל של "ספר השיאים של גינס" תחת השם גינס שיאי עולם, ובה מיטב השיאים וראיונות עם שוברי שיאים מפורסמים.
בעקבות הספר, ישנה קבוצת אנשים המקדישים את חייהם לשבירת שיאים. אשריטה פורמן הוא שיאן בהחזקת שיאי גינס. הוא שובר שיאים משנת 1979.

נושאים אתיים

מספר שיאי עולם שפעם היו נכללים בספר הורדו במהדורות מאוחרות יותר, מסיבות אתיות. על ידי פרסום שיאים עולמיים מסוימים, הספר עלול לעודד אנשים לשבור את השיא, אפילו במחיר של בריאותם וביטחונם (או של חיות המחמד שלהם). לאחר פרסום השיא על "החתול הכבד ביותר", מספר בעלי חתולים החלו לפטם את חתוליהם כדי להיכנס לספר. באופן דומה, שיאים אחרים הקשורים לפעלולים מסוכנים לרוב לא מפורסמים, לדוגמה כאלה הקשורים לצלילה חופשית. שיאים אחרים, כגון בליעת חרבות, נחסמו לשינויים נוספים מכיוון שמחזיקי השיא הנוכחיים ביצעו את מה שנחשב למעבר לגבול היכולת האנושית. כמו כן פסולות טענות לשיא שאינו בר מדידה אובייקטיבית, כמו טענה לתואר האישה היפה ביותר וכיוצא באלה.
התואר אינו מביא עמו גמול כספי או השתתפות בעלות השגת שיא גינס, למעט אישור רשמי להשגת שיא גינס.
דריה אולו

ביוגרפיה

דריה אולו נולדה ב-21 בפברואר 1986, באיזמיר שבטורקיה, ובשנת 2016, החלה את הקריירה המוזיקלית שלה.

קריירה

את סינגל הבכורה שלה "Okyanus", הוציאה דריה בשנת 2016. השיר זכה במהרה להצלחה רבה, ובפחות משנה צבר למעלה מ-100 מיליון צפיות. נכון למאי 2019, נחשב הקליפ לאחד מן הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
לאחר מכן, בשנת 2017 הוציאה את "Canavar", שהצליח לשחזר את הצלחת הסינגל הקודם. בשנה אחת הצליח הקליפ של השיר לצבור 95 מיליון צפיות. השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות ולרמיקסים רבים שנעשו עבורו. באותה השנה הוציאה את "Nabız 180", שזכה להצלחה, ואת "Sen Maşallah".
בשנת 2018, הוציאה את "Ne Münasebet", ואת "Kafalar Karışık" ביחד עם אג'ה סצ'קין שזכו להצלחה. בין היתר, הוציאה את השיר "Ayrılığın Yükü Ağır". בספטמבר 2018, הוציאה את הלהיט הטורקי "Sürgün Aşkımız", שצבר למעלה מ-66 מיליון צפיות.
לאונרדו בונוצ'י

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לאונרדו החל לשחק בצעירותו במועדון ויטרבס קאלצ'ו, לאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אינטר מילאנו ושם שיחק במקביל בקבוצת הבוגרים, ערך את הופעות הבכורה בסרייה א' במשחק האחרון של עונת 2005/06 נגד קליארי. ב-6 בנובמבר 2006 שיחק בגמר הגביע האיטלקי נגד רומא שהסתיים בהפסד.
בינואר 2007 עבר לטרוויזו. ב-1 ביולי 2007 עבר באופן רשמי לשחקן קבוע של טרוויזיו, והזכויות של אינטר פגו. בעונת 2008/2009 הושאל לקבוצה פיזה בה שיחק עונה אחת.
ב-2 ביולי 2009 עבר לבארי מסרייה ב' עבור 1,750,000 אירו. ביולי 2010 חתם בקבוצה יובנטוס המובילה על חוזה ל-4 שנים עבור 15 וחצי מיליון אירו. בונוצ'י הבקיע את שערו הבכורה בקבוצה במסגרת הליגה האירופית נגד שטורם גראץ. ב-2 באפריל 2012 חידש את החוזה ביובנטוס ל-5 שנים.
ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות נגד צ'לסי, והבקיע את שערו הבכורה בליגה נגד שחטאר דונצק. בעונת 2014/15 העפיל יחד עם יובנטוס לגמר ליגת האלופות שם הפסיד עם קבוצתו 3-1 לברצלונה. לאונרדו בונוצ'י זכה בשש אליפויות עם יובנטוס שביססו את מעמדו כאחד הבלמים הבכירים בעולם.
ב-14 ביולי 2017 חתם במילאן לחמש שנים עבור 42 מיליון אירו.
ב-2 באוגוסט 2018 לאחר עונה אחת במילאן חזר בונוצ'י ליובנטוס במסגרת עסקה שבמסגרתה גונסאלו היגוואין ומאתייה קלדארה עברו למילאן.

נבחרת לאומית

בונוצ'י ערך את הופעות הבכורה בנבחרת הלאומית של איטליה ב-3 במרץ 2010 נגד קמרון והפך לשחקן רשמי בנבחרת. הבקיע את שערו הראשון בנבחרת נגד מקסיקו ב-3 ביוני 2010 בהפסד 2-1. בגביע הקונפדרציות 2013 נוצח על ידי ספרד 6-7 בפנדלים בחצי הגמר.
בונוצ'י נכלל בסגל למונדיאל 2014 בו לא הצליח עם נבחרתו להעפיל משלב הבתים.
ב-2016 בונוצ'י פתח בכל אחד מהמשחקים ביורו 2016 ואף בישל שער לעמנואלה ג'אקריני במחזור הראשון של שלב הבתים מול נבחרת בלגיה. ברבע הגמר כבש בפנדל מול נבחרת גרמניה, במשחק שנגמר בדו-קרב פנדלים של 18 בעיטות (הארוך ביותר בהיסטוריה של היורו) כשבסופו ניצחה גרמניה בתוצאה 6-5 כשבונוצ'י מחטיא את הבעיטה שלו.
דלית קימור

דלית קימור היא במאית, כתבת ומפיקה ישראלית.

ביוגרפיה

קימור, ילידת ירושלים ומתגוררת ברמת גן, היא בתו של חוקר הספרות פרופסור גרשון שקד והד"ר לספרות מלכה שקד. למדה בתיכון שליד האוניברסיטה. בוגרת תואר שני בפסיכולוגיה חינוכית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ו-MFA (תואר שני באמנויות יפות) מבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
קימור אם לשניים, והייתה נשואה לבמאי הטלוויזיה ירין קימור.
החל מ-1993 עובדת דלית ככתבת עצמאית בתוכנית התחקירים "מבט שני" בערוץ 1, שם שודרו עשרות כתבות שלה, רובן בין 15–25 דקות.
סרטיה התיעודיים של דלית קימור עוסקים לרוב בנושאים חברתיים, שוויון האישה, ילדים בעלי צרכים מיוחדים והמרקם החברתי תרבותי בישראל.
קימור עבדה כלקטורית לקרנות הקולנוע השונות, חברה בהנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים ומלמדת קולנוע במספר גופים אקדמיים.
דאוס (להקה)

היסטוריה

הלהקה הוקמה באנטוורפן בשנת 1991. תחילה היא הופיעה כלהקה של גרסאות כיסוי לשירים של הוולווט אנדרגראונד והפיקסיז, אך עם הזמן החלה לנגן שירים מקוריים באנגלית שנכתבו על ידי כל אחד מחבריה והשתלבו בהם סגנונות שונים - רוק, ג'אז ואוונגרד.
בשנת 1993 יצא המיני-אלבום האלבום של דאוס, Zea. האלבום משך את תשומת לבה של חברת איילנד רקורדס האנגלית שהזמינה את הלהקה להופעות בלונדון. האלבום המלא הראשון של הלהקה, Worst Case Scenario יצא בשנת 1994 ולמרות סגנונו הקשה והאקלקטי, קיבל ביקורות משבחות והניב מספר להיטים ב-MTV וברדיו: Via‏, Suds & Soda‏, Right as Rain ו-Hotellounge. בין המאפיינים הייחודיים של האלבום הייתה נגינת הכינור של יאנזונס, דבר נדיר ברוק אלטרנטיבי. בנוסף לברמן ויאנזונס באלבום השתתפו הבסיסט סטף קמיל קרלנס (Stef Kamil Carlens), הגיטריסט רודי טרובה (Rudy Trouvé), והמתופף ז'יל דה בורגר (Jules de Borgher), שגם השתתפו בכתיבת השירים. בעקבות הצלחת שירי האלבום בישראל, הלהקה הופיעה בשנת 1995 בפסטיבל בתל אביב ובצמח שעל הכנרת.
בשנת 1995 יצא המיני-אלבום השני של הלהקה, My Sister = My Clock. הוא הופץ על תקליטור שבו הייתה רצועה אחת בלבד של 25 דקות שהורכבה משירים קצרים ואוונגרדיים פרי עטם של כל חברי הלהקה.
האלבום המלא השני של דאוס יצא בשנת 1996 ונקרא In a Bar Under the Sea הוא הניב להיט אחד גדול - Little Arithmetics ושני להיטים אלטרנטיביים ששודרו רבות ב-MTV בשעות הלילה - Theme from Turnpike ו-Roses. רודי טרובה השתתף בהקלטת חלק מהשירים באלבום, אך קרייג וורד (Craig Ward) האנגלי החליף אותו בתפקיד הגיטריסט הקבוע.
למרות שסטף קמיל קרלנס לקח חלק משמעותי בשירה ובכתיבת השירים באלבומים הראשונים של הלהקה, הוא פרש ממנה לקראת הוצאת אלבומה שלישי, אבל המשיך להשתתף כאורח בהקלטות. בתפקיד הבסיסט החליף אותו דני מומנס (Danny Mommens).
האלבום The Ideal Crash יצא בשנת 1999. להבדיל מהאלבומים הראשונים של הלהקה שהופקו על ידי צמד המפיקים הבלגיים האוונגרדיים פטר ורמירש (Peter Vermeersch) ופייר ורוולוסם (Pierre Vervloesem), האלבום השלישי הופק על ידי המפיק הקנדי דייוויד בוטריל שעבד עם טול וקינג קרימזון והתאפיין בצליל נקי יותר. הוא הניב את הלהיטים Sister Dew‏, Instant Street ו-The Ideal Crash.
בעקבות יציאת האלבום הזה הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, שבמהלכו הופיעה שוב בתל אביב ובחיפה. לאחר מכן הפסיקה את פעילותה הקבועה וחבריה התרכזו בפרויקטי-צד שונים במוזיקה ובקולנוע.
בשנת 2004 עזבו את הלהקה קרייג וורד ודני מומנס, שהוחלפו על ידי מאורו פבלובסקי (Mauro Pawlowski) ואלן גווארט (Alan Gevaert). בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 2005 את האלבום Pocket Revolution, שהצליח במכירות, אך זכה לביקורות פושרות יותר מהאלבומים הקודמים. בשנה הזאת הלהקה הופיעה בירושלים ובתל אביב.
בשנת 2008 הוציאה דאוס את האלבום Vantage Point, שהחזיר לה את אהדת המבקרים. את המתופף ז'יל דה בורגר החליף באלבום הזה סטפן מיסגרס (Stéphane Misseghers).
ג'והורי

ג'וּהוּרי או טאטית יהודית (çuhuri, жугьури, ז׳אוּהאוּראִ), שפתם של היהודים ההרריים מן הקהילות בצפון ובמזרח הקווקז. השפה שייכת למשפחת הלשונות האיראניות. ג'והורי היא שפה יהודית, ניב של פרסית יהודית שבמשך הדורות קלט לתוכו מילים אזריות ועבריות עד שנוצרה השפה הנקראת היום ג'והורי או טאטית יהודית.
השפה נוצרה לאחר תקופתו של נַדִּיר שַאהּ, מלך פרס בשנים 1733–1747. עד לתקופה זו הקהילה היהודית הייתה קיימת בנסיכות דרבנט (היום ברפובליקה של דאגסטן) ושפותיה היו עברית ואזרית. עקב מדיניותו של נדיר שאה הועברו לנסיכות דרבנט אוכלוסיות דוברות לשון פרסית, ובתוכן היו גם יהודים. באזור נוצר ניב פרסי דרבנטי, ובקרב היהודים נוצר ניב פרסי דרבנטי יהודי, אשר התפתח ונעשה לשונם העיקרית של יהודי המקום, שמאוחר יותר התפזרו בכל מזרח הקווקז.]
השם הנוסף "טאטית יהודית" נולד לאחר המהפכה הבולשביקית על ידי השלטונות הסובייטיים. מסיבות פוליטיות ועקב רצונם לדכא את האמונה הדתית, רשמו השלטונות רבים מן היהודים ההרריים במפקדים הממלכתיים בתואר "טאטים" - כינוי לזרים דוברי פרסית. בכך סיווגו את היהודים ההרריים כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית-טאטית; אולם את הטאטים המוסלמים הם הגדירו כבני העם האזרי, וכך הפך הכינוי "טאט" מילה נרדפת ליהודי.
בשנת 1923 פרסם קמואל גלעדוב מילון ג'והורי עם אותיות עבריות. עד שנת 1929 נכתבה שפת ג'והורי באותיות עבריות, אחר כך באלף-בית לטיני, ומאוחר יותר באותיות קיריליות. במאה העשרים החלו להופיע כתבי עת ועיתונים בשפת הג'והורי. אחד העיתונים היה Zakhmetkesh. לאחר מלחמת העולם השנייה, הסובייטים הורו על הרוסית כשפה הרשמית היחידה באזור ופרסום העיתונים הופסק.
שפה זו היא מקבוצת השפות האיראניות, שמשתייכת לענף ההודו-איראני של משפחת השפות ההודו-אירופיות.
יער ביקרניקי

יער ביקרניקי (בלטבית:  Biķernieki), הוא אחד משני אתרי ההריגה של יהודי ריגה במלחמת העולם השנייה (האתר השני הוא יער רומבולה). הוא נמצא בגבולה הדרומי של ריגה בלטביה.

היסטוריה

בחודש הראשון של הכיבוש החל רצח המוני של יהודים ושריפת בתי כנסת ברחבי ריגה. ב-4 ביולי 1941 הוצת בית הכנסת כורל ברחוב גוגול ונשרף עם מאות יהודים שהיו בתוכו. כל בתי הכנסת בעיר הוצתו ונהרסו פרט לבית הכנסת פייטב שהיה סמוך מידי לבתים. יחידות עזר של לטבים החלו לעצור יהודים ולכלוא אותם במפקדות ובמרתפים של הארגון הפשיסטי הלטבי. לפי דו"ח הסיפ"ו -  עד 16 ביולי 1941 נרצחו כ-2,700 יהודים וגופותיהם נקברו ביער ביקרניקי. 2,000 יהודים נשארו בבתי כלא מתוכם שוחררו מספר רופאים ובעלי מלאכה נחוצים והשאר נרצחו בביקרניקי.
לאחר חיסול הגטו הגדול בדצמבר 1941 ביער רומבולה הביאו הגרמנים לגטו שהתפנה כ-16,000 יהודים מארצות הרייך (גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה). הם נרצחו ביער ביקרניקי. במקום נרצחו גם שבויי מלחמה רוסים ואזרחים לטבים מתנגדי השלטון. אין רישום ואומדן מדויק של הנרצחים אבל המספר מתקרב ל-30,000 כשרובם יהודים אבל אין אומדן מדויק על שאר הקבוצות. לפני הנסיגה דאגו הגרמנים לחפור בקברות האחים ולשרוף את הגופות.

אנדרטת ביקרניקי

במשך שנים רבות לא היה שום אזכור לרצח שבוצע ביער. בשנות ה-60 הוצבה במקום אנדרטה צנועה עליה היה כתוב בלטבית ורוסית: "ביער ביקרניקי מ-1941 עד 1944 הכובשים הגרמנים הפשיסטים רצחו באכזריות 46,5000 אזרחים שלווים". לא נכתב כי רוב הנרצחים היו יהודים.
במרכז האנדרטה נמצאת אבן גרניט שחורה מלוטשת כסמל למזבח ועליה חרותה כתובת ברוסית, לטבית, גרמנית ועברית: "ארץ אל תכסי דמי, ואל-יהי מקום לזעקתי" (איוב, ט"ז, י"ח). האנדרטה מוקפת ב-4,000 אבני גרניט בגדלים וצבעים שונים שהובאו מאזור ז'יטומיר ומקנים למקום צורה של בית קברות יהודי עתיק. ליד כל קבוצת אבנים חקוקים על אבן גרניט מלוטשת שמות הערים מהן גורשו הנספים. לצידי השבילים ובורות ההריגה נמצאים עמודי בטון ועליהם חקוקים: מגן דוד - ליהודים, כתר קוצים - לשבויי המלחמה וצלב - לאזרחים. 
האתר מומן על ידי ממשלות גרמניה ואוסטריה ועלה כמליון מארק. טכּס הפתיחה הממלכתי היה ב-30 בנובמבר 2001 במלאת 60 שנה לאקציה הראשונה ביער רומבולה.
100 דברים להספיק לפני התיכון

עלילה

סיג'יי חלמה בסיוט שכשתהיה בתיכון יינתקו הקשרים מכל החברים שלה, והיא נחושה להפוך את שנותיה בחטיבת הביניים למהנות. היא ושני חבריה הטובים, פנוויק וכריספו, יצרו לעצמם רשימה של 100 אתגרים שהופכים כל יום להרפתקה חדשה.