google/wiki40b huggingface dataset:
דתיים

התפתחות המושג "דתי"

המונח "דתי" חדש יחסית בעולם היהודי, ויחד עם המילה "חילוני" הופיע רק במאה ה-19. עד לתחילת האמנציפציה ליהודים בראשית המאה, האוטונומיה וסמכויות השיפוט הפנימיות של הקהילה היהודית חבקו את כל חבריה, ורק המרת דת לנצרות או לאסלאם יכלה לשחררם מאלו. האמונה וקיום המצוות נתפשו כנורמטיביים ומובנים מאליהם; אף על פי שהפרתם הייתה שגרתית למדי, העושים כן התקיימו בקטגוריות של חוטאים לתיאבון נסבלים שהיו אמורים לעשות תשובה או כסוטים בעקרון מן הדת, דוגמת הקראים, שכל הסנקציות הופעלו נגדם ושהוקאו החוצה ככופרים. דפוס זה השתנה רק עם עליית המדינה הריכוזית המודרנית, שחיסלה את האוטונומיה הקהילתית, לצד היחלשות האמונה הדתית. רוב הציבור היהודי באירופה נטש את המסורת, בדרגות שונות של עקביות ושכנוע פנימי, ואלו שהוסיפו לקיימה הוכרו כמיעוט נבדל וחריג ולא עוד כנורמטיביים. בארצות המערב, בהן הוגדרו היהודים כ"אזרחים בני דת משה" השייכים ללאום המקומי ולא כקבוצה לאומית נפרדת, החלוקה הבסיסית הייתה בדרך כלל בין "אורתודוקסים" אדוקים ל"ליברלים", כשאלו הראשונים דרשו לעיתים הכרה בהם כפלג דתי עצמאי ובליברלים למיניהם (דוגמת הרפורמים בגרמניה) כבני דת אחרת. במזרח אירופה נותרו היהודים כקבוצה אתנית מובחנת וקיבלו גם הכרה כמיעוט לאומי, ושם ולאחר מכן בישראל התקבעה החלוקה בין "דתיים" ל"חילונים" או "חופשיים", כשהאחרונים בדרך כלל מזדהים לאומית כיהודים מבלי מתן חשיבות יתרה לדת. בארצות האסלאם נותרו היהודים – בסביבה שראתה עצמה, בניגוד לאירופה, קודם כל כמוסלמית ורק אחר כך כמשתייכת למסגרת המדינית שלה – קרובים יותר לתפישה העצמית הישנה. הרוב שהתרחק משמירת מצוות הוסיף להיות מוכל במסגרת הקהילתית בהרמוניה יחסית, ועם הגירתו למדינת ישראל התקשה להסתגל לחלוקה הדתית-חילונית ורבים בקרבו מזדהים יותר עם התווית מסורתיים.
יעקב איש כפר נבוריא

ביוגרפיה

קורות חייו לא ברורים. יש המתארכים אותו לתקופת המחצית השנייה של המאה ה-3. עם זאת, הקשר שלו לרבי חגי (הראשון), שככל הנראה היה רבו, וכן העובדה שהוזכר יחד עם רבי יצחק בן אלעזר, מובילים למסקנה שחי בשלהי המאה השלישית ובתחילת המאה ה-4. 
הכפר "נבוריא" מזוהה לרוב עם נבוריה שבגליל העליון. בתלמוד הבבלי מובאת דרשה בשם "רבי יהודה איש כפר גבוריא" ומבואר שם גם הסיבה לכינויו כך "איש כפר גבור חיל" הדרשה שדורש שם זהה לדרשה שדורש יעקב איש כפר נבוריא בתלמוד ירושלמי, וסביר להניח שמדובר באותו אדם ונפל שיבוש. גם בחלק מהגרסאות בקהלת רבה הוא מכונה "איש כפר גבוריא". במקום אחר בתלמוד הבבלי הוא מכונה "רבי יהודה איש כפר נביריא ואמרי לה איש כפר נפור חיל"

מינות

בקהלת רבה דורש רבי איסי דקיסרין את הפסוק "טוֹב לִפְנֵי הָאֱלֹהִים יִמָּלֵט מִמֶּנָּה וְחוֹטֵא יִלָּכֶד בָּהּ"
"רבי איסי פתר קרייה [הסביר את הפסוק] במינות: טוב זה רבי אלעזר חוטא זה יעקב איש כפר נבוריא"
המונח "מינות" רומז ככל הנראה על כך שהשתייך, או נחשד כמי שהשתייך, לכת היהודים-נוצרים. מגדילה את החשד העובדה שהוא נזכר יחד עם יעקב איש כפר סכניא, שהיה נוצרי ידוע. עם זאת, זוהי ההתייחסות היחידה אליו כאל "מין" ובמקורות מאוחרים יותר הוא אף מתואר כצדיק. בשתיים מדרשותיו של יעקב אכן ניכרים סימנים של השפעה מהנצרות. בין היתר דיונו בנושא מילה בשבת, שהיה נושא שהותקף רבות בידי הנוצרים. וכן הוראתו שדגים צריכים שחיטה, הלכה שלא הייתה מקובלת בקרב היהודים המסורתיים, אולם נמצאים לה תיעודים רבים בקרב כתות שונות נוצריות ולא נוצריות שפעלו באותה תקופה.
כמו כן מעידה על כך העובדה שדרש בעיקר בערים כמו צור וקיסריה, שנודעו כערים בעייתיות בעלות אוכלוסייה מעורבת יהודית-פגאנית-נוצרית, שהשפעת הנוצרים בהן הייתה רבה, ונזכרות בספרות חז"ל בעיות הלכתיות רבות שעלו בהן. נגד כל זאת, יש הטוענים שלמעשה נפלה טעות וכי אין הכוונה ליעקב איש כפר נבוריא.

קברו

בחיבור מאמצע המאה ה-13 בשם "אלה המסעות", כותב המחבר: "ומשם הלכנו לנבורתין, וסמוך לעמק בשיפוע ההר סמוך למסילה צדיק אחד, ויש אומרים כי הוא ר' יעקב דמן נבוריא" הקבר נזכר באגביות גם בחיבורים נוספים ביניהם "איגרת יחוס האבות" שנכתבה בידי אלמוני, ב"אלו יחוסי הצדיקים ז"ל וציונם" (שם הוא מכונה – אדון הכפר), ב"יחוס הצדיקים", באיגרת מספרת יחסותא דצדיקיא ועל ידי רבי משה חיים קאפסוטו.
על פי המסורת הוא נטמן יחד עם רבי אלעזר המודעי. קברם נמצא באתר המכונה כיום נבוריה, ויש הנוהגים לפקוד אותו.
XXY (סרט)

עלילה

אלכס קרקאן היא נערה אינטרסקסואלית בת 15, בעלת איברי מין זכריים ונקביים, שחיה את חייה כילדה ונטלה תרופות שדיכאו התפתחות סממני מין משניים זכריים, כמו צמיחת זקן, אך לאחרונה אלכס הפסיקה ליטול את התרופות. 
משפחתה של אלכס עברה מארגנטינה לכפר ליד חוף הים באורוגוואי, כדי להימנע מהסטיגמה החברתית. אביה, נסטור קראקן, הוא ביולוג ימי המתפרנס מטיפול בחיות שנמצאו על ידי דייגים. אמה, סולי, מזמינה חברים מארגנטינה: מנתח, אשתו ובנם המתבגר אלברו במטרה לבדוק את האפשרות לנתח את אלכס בניתוח לשינוי מין, זאת ללא ידיעתם של אלכס ואביה.
אלכס אומרת לאלברו שהיא מעוניינת לקיים איתו יחסי מין. הם מקיימים יחסי מין במהלכם היא חודרת אליו חדירה אנאלית, אלבארו מופתע, אך לא עוצר את אלכס, אך הם עוצרים כשנסטור מגיע למקום ורואה אותם דרך הדלת הפתוחה. בהמשך אלכס מתנצלת בפני אלבארו, אך הוא משיב כי נהנה.
כשאלכס מטיילת לחוף הים שלושה נערים מהכפר תוקפים אותה מינית ומנסים לאנוס אותה לאחר שהם מורידים את מכנסיה כדי לראות את איברי המין שלה. נסטור מבין שדיווח המקרה למשטרה יוביל לגילוי היותה של אלכס אינטרסקסואלית, אך אלכס מחליטה שזה לא משנה שיגלו, ושהיא לא מעוניינת לעבור ניתוח לשינוי מין, אלא לחיות כאינטרסקסואלית.

פרסים

בשנת 2007 זכה הסרט בפרס שבוע המבקרים בפסטיבל קאן.
מלווינה צ'רבנסקי

מלווינה צ'רבנסקי (ברומנית: Malvina Cervenschi; נולדה ב-16 באוקטובר 1979) היא מנחת טלוויזיה רומנייה.

ביוגרפיה

נולדה בחונדוארה כסימונה צ'וצ'ולטה (Simona Ciuciulete) וגדלה בעיר דרובטה-טורנו סוורין. הוריה ואחותה היגרו מרומניה לניו יורק ומאוחר יותר לאנגליה, בעוד היא נשארה במולדתה.
היא למדה בפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת ספירו הארט  בבוקרשט.
ב-2003 החלה לעבוד בהגשת מזג האוויר ב-TVR, הטלוויזיה הציבורית הרומנית. היא ביצעה את התפקיד עד 2006, ולאחר מכן הגישה מהדורת חדשות בוקר.
היא הנחתה את תוכנית הקולינריה "Cuptorul Magic".
ב-2007 הופיעה על שער המגזין "The One".
באירוויזיון 2010 ובאירוויזיון 2011 הגישה את תוצאות הניקוד של רומניה.
היא מגישה את "Jurnalul TVR", מהדורת החדשות המרכזית של הטלוויזיה הרומנית.
בנוסף היא עוסקת בעיצוב תכשיטים.

חיים אישיים

ב-2006 נישאה לאיש העסקים בוגדן צ'רבנסקי, וב-2012 הם התגרשו. לזוג נולדה בת בשם דנה. בהמשך ניהלה צ'רבנסקי מערכת זוגית עם השחקן דוריאן בוגוצה, יליד קישינב.
הפריה כפולה

הפריה כפולה (באנגלית: Double fertilization) הוא תהליך הפריה ייחודי לצמחים בעלי הפרחים, במהלכו מתרחשות שתי הפריות בין תאי זרע זכריים לתא ביצה נקבי (מגהגמטופיט). התהליך מתחיל כאשר גרגר אבקה, שמכיל שני תאי זרע (מיקרוספורות), נצמד אל הצלקת, חלק מהעלי, איבר הרבייה הנקבי של הפרח. אחד מהתאים, שקרוי תא הנחשון מתרחב, ויוצר תעלה המובילה מהצלקת אל השחלה. הנחשון מגיע לביצית. התא השני מתחלק, ושני התאים עוברים דרך הנחשון. תא אחד מפרה את אחד מששת תאי הביצה, ותא שני מפרה את התא המרכזי, שבעל שני גרעינים. כך נוצרים תא מופרה דיפלואידי (בעל שני עותקי כרומוזומים), ותא מופרה טריפלואידי (במינים מסוימים של צמחים, נוצרים כמה גרעינים). התא הטריפלואידי מתפתח לאנדוספרם, תא עשיר בחלבונים שמספק מזון לעובר. התא הדיפלואידי מתפתח לעובר עצמו. השחלה מתפתחת לאחר מכן לפרי, והביצית מתפתחת לזרע.
תהליך ההפריה הכפולה התגלה לפני יותר ממאה שנים, באופן בלתי תלוי על ידי סרגיי נבאשין בקייב, האימפריה הרוסית דאז, ועל ידי לאון גואיגנארד בצרפת. שניהם גילו את התהליך במיקרוסקופ אור. הצמחים הראשונים בהם נצפה תהליך זה היו המינים Lilium martagon ו-Fritillaria tenella, שניהם ממשפחת השושניים.
ישנן עדויות לתהליך ההפריה הכפולה בצמחים חשופי זרע (חסרי פרחים) מהסוג Gnetum.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה השביעית

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-9 באוקטובר 1942, והועמדה תחת פיקוד וולף פון בידרמן. ב-12 בדצמבר 1942 הוכנסה הדיוויזיה לפעולה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות דון, ולחמה עימה במבצע סערת חורף. הדיוויזיה ספגה אבידות קשות, ובמרץ 1943 הושמדה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-15.
פלומריה ריחנית

מאפיינים

הפלומריה היא סוג בן שמונה מינים שמקורו באמריקה הטרופית והסוב-טרופית. הסוג מורכב ברובו ממיני עצים ושיחים נשירים. מקור הפלומריה הוא בוונצאולה, מדינות מרכז אמריקה ומקסיקו אך היא משגשגת בכל אזור בעל אקלים טרופי.
הפלומריה קרובה מבחינה בוטאנית להרדוף הנחלים וכמוהו מכילה שרף חלבי רעיל ביותר.
ניתן להרבות את הפלומריה הן בצורת ייחורים והן על ידי הנבטה של זרעים.
מיני הפלומריה השונים נבדלים זה מזה בצבע הפרחים ובצורת העלים. פרח הפלומריה הריחנית הוא פרח גדול בעל מרקם רך ועסיסי, צבעו לבן ובמרכז כתם צהוב גדול שמכסה גם את עלי הכותרת. יש גם זנים בהם הפרח הוא בגווני ורוד עדינים עד עזים, וגם בהם כתם צהוב. פרחי הפלומריה ריחניים ובשעות הלילה מגבירים את ריחם על מנת למשוך אליהם עשים להאבקה. לפרחי הפלומריה אין צוף ולמעשה הם מוליכים שולל את העשים שעוברים מפרח לפרח ומאביקים אותם.
הסוג פלומריה נקרא על שמו של החוקר והבוטנאי הצרפתי בן המאה השבע עשרה שארל פלומיה (Charles Plumier) אשר סייר בעולם החדש ותעד מינים רבים של חיות וצמחים.  
בשפות לטיניות המין פלומריה ריחנית נקרא גם פרנג'יפני (Frangipani) על שם משפחת אצולה איטלקית שפיתחה בושם המופק מפרחי הצמח. בשפת הנאוואטל האצטקית שמו של הפרח הוא קאקאיוחוצ'יטל שפירושו הוא "פרח העורב" והאצטקים השתמשו בו למטרות רפואיות רבות.
בעברית הפלומריה הריחנית נקראת גם פיטנה.
במדינות רבות ברחבי אסיה הפרח משמש כמנחה במקדשים בודהיסטים, משום שעל פי האגדה בודהה עצמו היה בגלגול קודם עץ פלומריה.
בישראל נפוצה הפלומריה הריחנית כעץ נוי, בעיקר בערים ויישובים. ישנם זנים רבים של פלומריה ריחנית בהם הפרחים באים בצבעים שונים, רובם מתורבתים. בישראל נפוץ הזן הלבן, בו מרכז הפרח צהוב. הפלומריה הריחנית פורחת החל מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מיוני עד נובמבר).
הלבנת הון

מהותה של הלבנת הון

הביטוי "הלבנת הון" התפתח כנראה בתקופת האיסור על מכירת משקאות חריפים בארצות הברית (1919–1933). בעקבות הסחר הלא חוקי הרב שהתנהל באותה תקופה, פותחו שיטות רבות במטרה להסוות את כספי הרווחים מהסחר האסור במשקאות החריפים. שיטה אחת הייתה הימורים חוקיים במכונות מזל וייחוס ההון לזכייה בהימורים. עוד עסק שנוצל למטרה זו היה מכבסות, ומשם מקור הביטוי באנגלית Money Laundering - "כיבוס כסף".
בנקים מסחריים, כגופים המשמשים מטבעם להעברת כספים בהיקף נרחב, חשופים לשיתוף פעולה עם הלבנת הון בידיעה ובאי-ידיעה. בניסיון להילחם בהלבנת הון, נקבע בארצות הברית שעסקה או הפקדה של מזומנים בסכום הגבוה מ-10,000 דולר חייבת להיות מדווחת ל"רשת אכיפת הפשעים הכלכליים" (FinCEN), כמו גם כל פעולה פיננסית חשודה אחרת.
כתוצאה מהפיקוח הנוקשה על הפקדת מזומנים בסכום גבוה, נגרם קושי מסוים בפעולתם של עסקים כשרים, היות שמתעורר חשד ונדרשות אסמכתאות בעת הפקדת מזומן בסכומים גבוהים, וביצוע העברות בנקאיות.

דרכים להלבנת הון

שיטה נפוצה להלבנת הון היא העברת הכסף לגורם ביניים, שמטפל כדרך שגרה בכמות גדולה של כסף מזומן (לדוגמה חנות מכולת). גורם הביניים יפקיד כסף זה לחשבונו ביחד עם סכום שמקורו בעסקים חוקיים, ויעביר את הסכום שמקורו מפוקפק לבעליו באמצעות המחאה או העברה בנקאית, בניכוי עמלה מסוימת. כך מופקד הכסף שמקורו מפוקפק באופן המסווה את מקורו ואת הנהנה ממנו, כך שמתעורר פחות חשד.
שיטה אחרת כוללת הקמתו של עסק (חברת קש), כזה שזרימת הכסף אליו לא יכולה להיות מפוקחת, והטמעת הכסף הבלתי לגיטימי בתוך מנגנון לגיטימי - הוא העסק - ותשלום מיסים בגין הרווחים שנוצרו.
הצגת הכסף השחור ככסף שהושג מרווחי הימורים היא דרך נוספת להציג סכומי כסף גדולים כאילו הושגו בדרך כשרה.
בעקבות מחקר שהתפרסם ב-2013 באו"ם על פשיעה ושימוש בסמים, נמצאה שיטה חדשה להלבנת הון. בשיטה זו, השתמשו בשירות המרת מטבעות שהמיר דולרים למטבעות דיגיטליים ושמו ליברטי ריזרב (Liberty Reserve). בשירות זה ניתן היה להמיר למטבע דיגיטלי (קריפטוגרפי) ובחזרה לדולרים באנונימיות מוחלטת. במאי 2013, גופים ממשלתיים בארצות הברית התערבו וגרמו לסגירת ליברטי ריזרב תוך מתן אשמה לבעליו ולעוד מעורבים על הלבנת הון.
Cksum

cksum היא תוכנית סטנדרטית במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס אשר מייצרת סיכום ביקורת (באנגלית: checksum) לקובץ או לרצף של מידע. הפקודה מקבלת רשימת קבצים כארגומנטים, או מקבלת את רצף מידע מן הקלט הסטנדרטי, ומדפיסה את פונקציית CRC של המידע ואת מספר הבתים.
שימוש נפוץ בפקודה cksum הוא לוודא קבצים שהועברו באמצעים לא אמינים הגיעו בשלמותם. מאידך, פונקציית CRC איננה פונקציית גיבוב קריפטוגרפית, ולכן היא אינה מאמתת את המידע מפני תקיפות, אלא רק משיבושים מקריים. מערכות דמויות יוניקס בדרך כלל כוללות גם פקודות המאמתות מידע בצורה בטוחה, כגון md5sum ו-sha1sum

תחביר

באופן כללי, תחביר הפקודה הוא כדלקמן:
cksum [ File ... ]
דוגמה לשימוש בפקודה:
$ cksum test.txt
4038471504 75 test.txt
כאשר 4038471504 מייצג את ערך הפונקציה המוחזר, ו-75 מייצג את מספר הבתים בקובץ.
מתיונין

כימיה

יחד עם ציסטאין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית. אולם, בניגוד לציסטאין, בה אטום הגופרית נמצא בקצה השייר ולפיכך פעיל מאוד מבחינה כימית (דבר המביא ליצירת קשרים דיסולפידיים בין שיירי ציסטאין שונים), במתיונין נמצא אטום הגופרית באמצע השייר, כך שהוא אינו חשוף לסביבה ואינו נוטה להגיב. השייר של מתיונין מורכב משתי קבוצות מתילן (CH₂), מאטום גופרית ומקבוצת מתיל (CH₃). ריבוי אטומי הפחמן גורם לכך שמתיונין הידרופובית באופן יחסי.

מקורות תזונה

המקורות המשמעותיים ביותר למתיונין, כמו לשאר חומצות האמינו, הם מזונות עשירים בחלבון כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

ביולוגיה

זוהי אחת מחומצות האמינו הנדירות, והיא מהווה בממוצע 2.3% מכלל חומצות האמינו בחלבונים. עובדה זו משתקפת בקוד הגנטי: מתיונין היא אחת משתי חומצות האמינו, יחד עם טריפטופן, המקודדות על ידי קודון אחד בלבד (AUG). קודון זה מהווה בנוסף קודון פתיחה; קודון זה מאותת למנגנוני השעתוק והתרגום בתא להתחיל בפעולתם. היות שקודון הפתיחה מקודד למתיונין, חומצת אמינו זו היא הראשונה כמעט בכל שרשרת פפטידית חדשה שמסונתזת על ידי הריבוזומים בתא. בכמחצית מהחלבונים מוסר המתיונין מתחילת החלבון לאחר התרגום. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) קיימת הבדלה בין מתיונין המיועד להצבה באמצע חלבון ובין מתיונין המיועד לאתחול חלבון; מולקולות מתיונין המיועד לאתחול כוללות קבוצת פורמיל (קבוצת אלדהיד, CHO) הקשורה לקבוצת האמינו של החומצה. בתאים איקריוטיים קיים מנגנון אחר המאפשר לריבוזום להבדיל בין שני סוגי המתיונין.
פטריק רייקרט

ביוגרפיה

רייקרט נולד בווריקשייר. הופעתו הראשונה בווסט אנדה הייתה במחזה "קנדידה" מאת ברנרד שו בתיאטרון אלברי, בו שיחק בתפקיד המשורר הצעיר מרצ'בנקס לצדה של דברה קר, ובבימויו של מייקל בלייקמור. רייקרט המשיך להופיע בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע, בתפקידים ראשיים במחזות קלאסיים מאת שו, שרידן ושייקספיר ועד לקומדיות קלילות. על המסך שיחק בקומדיות מצבים, סדרות מתח, ומחזות זמר. בין תפקידיו הבולטים בלונדון היו בדמות ג'ק אבסולוט במחזה "The Rivals" עם מייקל הורדרן בתפקיד אביו וג'רלדין מקיואן בתפקיד גברת מלפרופ. הוא גילם את לורד גורינג במחזה "בעל אידיאלי" בבימויו של פיטר הול.
בטלוויזיה שיחק רייקרט בתוכניות רבות החל משנות השבעים של המאה העשרים בהן "לילי", "רומיאו ויוליה", "המקצוענים", הסדרה "Minder", "רמפול", "לאבג'וי", "Coming Home", ו"הולבי סיטי". ב-1986 הופיע ריינקרט במיני-סדרה "The Trial of a Time Lord" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הוא שיחק בתפקיד ראשי בדמות קפטן הילרי דאף בסדרה הקומית "The High Life" של ה-BBC. ב-1997 שיחק בפרק "Dumb Witness" בסדרה "פוארו" המבוססים על ספרי אגאתה כריסטי. ב-1979 השתתף במיני-סדרה "My Son, My Son" של ה-BBC. עוד שיחק בפרק בסדרה "דיאל ופסקו", ובמיני-סדרות אמריקאיות רבות. ב-2015 החל לגלם את סר יו בודרוגן בעיבוד החדש של ה-BBC לסדרה "פולדארק". ב-2016 גילם את דוכס נורפוק בסדרה "הכתר" של נטפליקס.
תפקידיו בתיאטרון כוללים את המחזה "Beastly Beatitudes of Balthazar B" מאת ג' פ דונלוי בווסט אנד הלונדוני, שאותו גם הפיק. תחילה גילם את בלתצר לצדו של סיימון קאלו שגילם את ביפי, ובהמשך החליף אותו בילי קונולי. רייקרט הרבה לצאת לסיורי הופעות בהם במחזות "Donkeys Years", "רבקה", "Tunes of Glory", ו"המליונרים" לצדה של ראקל ולש. הוא הפיק בתיאטרון גריק בלונדון, ובפסטיבל אדינבורו ב-2011, את המחזה "Jus' like That!" שכתב ג'ון פישר מחווה לטומי קופר.
בקולנוע שיחק רייקרט בין השאר בסרטים "גשר אחד רחוק מדי" (1977), "Silver Dream Racer" (מ-1980), "ארתור המלך" (1985), "Prisoner of Honor" (מ-1991), "Parting Shots" (מ-1999) וב"נאום המלך" (2010).

חיים אישיים

רייקרט היה נשוי לשחקנית האנגלייה מרשה פיצאלן מ-4 ביולי 1977 עד לגירושיהם ב-1995. היא הייתה בתו השלישית של דוכס נורפוק ה-17. בני הזוג נפגשו בבית הספר למשחק ובר דאגלס אקדמי. נולדו להם שלושה ילדים: מריאלה סיליה (ילידת 1982), ג'מימה קארי (ילידת 1984) ופרדריק ויליאם המלט (ילידת 1987).
קורו (ונצואלה)

מיקום

קורו שוכנת לחופו של הים הקריבי, בקצֶהָ הדרומי של לשון יבשה המובילה צפונה לחצי האי פאראגואנה (Paraguana). העיר נמצאת כ-200 ק"מ ממערב למרקאיבו, וכ-300 ק"מ ממזרח לעיר הבירה, קראקס. העיר היא בירת מדינת פלקון, אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה, והיא העיר העתיקה ביותר במערב המדינה. נְמֵלָה של קורו, לה וֶלָה דה קורו, נמצא במרחק כשבעה קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר.

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1527 על ידי מתיישבים ספרדיים, שהגיעו מסנטו דומינגו. לפני הגעת הספרדים היה המקום מאוכלס באינדיאנים משבט הקאקווטיוס (Caquetious), שנהגו להשקות את אדמתם במים שנאגרו בסכר על נהר קורו. זו הייתה גם הסיבה להתיישבות במקום זה.
העיר הייתה בסיס לניסיון גרמני להתיישבות קולוניאליסטית באזור, וממנה יצאו משלחות חקר אל תוככי היבשת, מסעות שתרמו מאוד לחקר חלק זה של היבשת. בשנת 1556 אולצו הגרמנים לעזוב את האזור. העיר גם הייתה בסיס להפצת הנצרות בצפון היבשת; האפיפיור קלמנס השביעי יצר בעיר בשנת 1531 את הבישופות הראשונה בדרום אמריקה, דבר שהביא לעלייתה של העיירה למעמד של עיר. ב-1583 הוחל בבנייתה של קתדרלה באתר הכנסייה הראשונה בעיר.
ואולם, מיקומה של העיר על חוף הים הקריבי חשף אותה לפשיטות של שודדי ים. היא הותקפה וסבלה נזק כבד מספר פעמים, בשנים 1567, 1595 ו-1659; כל זאת מעבר לנזק כבד שגרמה סופת הוריקן ב-1681. בשל התקפות אלה עברו מוסדות השלטון שהיו בעיר אל קארקאס, וב-1637 עברה גם הבישופות לשם. למרות נזקים אלה המשיכו קשרי המסחר של העיר עם המושבה ההולנדית בקוראסאו ועם ערים ספרדיות אחרות בים הקריבי. מעבר לקשרי המסחר, התפתחה גם פעילות חקלאית בעורף העיר, בעיקר גידול קנה סוכר וקקאו. מרד עבדים ב-1795 גרם לעיר נזק כלכלי כבד, אך היא התאוששה לאחר הכנסת רעיית צאן וגידול קפה, ומעמדה הפוליטי שוקם. ב-1812 שב אליה מושב המושל, אך תקופת פריחה זו הגיאה אל קיצה במלחמתה לעצמאות של ונצואלה ב-1821.
עם הקמת הרפובליקה ומדיניות ההגירה החופשית שהנהיג סימון בוליבר, היגרה לעיר אוכלוסייה זרה גדולה, בעיקר מהמושבות ההולנדיות באיי הודו המערבית. הגירה זו סייעה לפריחה מסוימת של העיר, אם כי קורו לא נהנתה מהשגשוג לו זכו ערים אחרות בעקבות גילוי הנפט במאה ה-20. מאידך החקלאות שבה לא נפגעה כתוצאה משגשוג זה.
תנין סיאמי

מאפיינים

מין זה בינוני בגודלו אך קטן יחסית למינים אחרים בסוג תנין. אורכו 2.1 מטרים (6.9 רגל) משקלו מגיע ל-40–70 ק"ג, אם כי פרטים הרבה יותר גדולים התגלו, כשהגדול ביותר הגיע לאורך 4 מטרים (13 רגל) ושקל 350 ק"ג. התנינים גדולים הרבה יותר כשהם בשבי. לתנין זה חרטום מוארך, קשקשים עבים מעל העיניים וצבעם ירוק-זית עד ירוק כהה. 
בעבר תנין זה היה נפוץ בכל דרום מזרח אסיה. כיום הוא מוגבל למדינות: אינדונזיה (בעיקר בבורניאו ובג'אווה), ברוניי, מלזיה, לאוס, קמבודיה, בורמה, וייטנאם ותאילנד (או סיאם), ממנה קיבל את שמו.
הוא מצוי במים מתוקים באגמים, נהרות איטיים וביצות והוא יכול להימצא גם מחוץ למים זמן ממושך.
התנין הוא טורף ממארב ותוקף מהמים חיות ששותות. מזונו העיקרי הוא דגים וזוחלים כמו לטאות, צבים ונחשים, אך הוא יתקוף גם עופות ויונקים כשייתקל בהם.
תנין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב אובדן בתי גידול וכן כתוצאה מציד ומדיג לא חוקי.
משומר נסים

ביוגרפיה

נסים נולד במחצית המאה ה-19 בעיר הנמל עדן כאשר הייתה פרובינציה של הראג' הבריטי. אביו הרב שמואל היה אב בית דין העיר עדן, שנפטר בשנת 1888. הרב משומר כמו אביו היה מגדולי רבני קהילת יהודי עדן. הוא נזכר לראשונה בתמיכה שנתן להוצאת ספר "ילקוט משה" (מונקאטש התרנ"ד) יחד עם אחיו הרב יוחאי נסים. הרב משומר פתח בביתו בית כנסת מפואר בקומה ב'. בית כנסת זה שימש כישיבה למקובלים ותלמוד תורה לילדים. ישיבתו נקראה בפי יהודי עדן "מעלאמת מארי משומר". את כל ההוצאות על הישיבה ועל התלמוד תורה שילם הרב משומר מכיסו. הילדים למדו תנ"ך עם פירוש רש"י מהבוקר עד השעה 16:00, אחר כך למדו ש"ס משניות ואחר כך תלמוד. אחר כך התפללו מנחה וערבית לפי נוסח האר"י. לאחר תפילת ערבית הצטרפו צעירים לחברת המבוגרים שלמדו בלילה. בחצות לילה למדו תיקון חצות לפי נוסח האר"י. אחר כך למדו מספר הזוהר, שמונה שערים ועץ חיים. הרב משומר היה ידוע בתמיכתו הנלהבת ביישוב ארץ ישראל, ובמשך שנים רבות היה הממונה לגביית כספים למען יהודי תימן שישבו בירושלים. הוא ואחיו אהרוני תמכו רבות בקרן היסוד שבירושלים. הוא תמך כספית בישיבות שבארץ ישראל. את חיבתו העזה לירושלים הביע בקריאת שם בנו "ציון". הוא גם נהג לומר כי שמו "משומר" עולה בגימטריה "ירושלים". הרב משומר היה חבר הוועד הציוני הראשון בעדן והיה הדמות התורנית הדומיננטית בקהילה בתמיכתה בפעילות הציונית. הוא היה ידוע ביחסו הנדיב והחומל כלפי פליטי תימן בדרכם לארץ ישראל. הרב משומר שימש כאיש קשר בין ההנהגה היהודית בצנעא בירת תימן לבין ועד הקהילה התימנית בירושלים. הוא היה בא כח הראשון של מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בעיר עדן. נודע כאישיות אמינה ביותר, ואצלו היו מפקידים פליטים רבים את כספם ללא חשש.

גדלותו בתורה

יותר מכל התפרסם הרב משומר כתלמיד חכם מופלג בתלמוד ובפוסקים, ומלבד השיעור היומיומי בתלמוד שהיה בישיבתו, הוא נהג לתת באופן קבוע שיעור בגמרא בכל מוצאי שבת בישיבה הגדולה בעדן "התורה והמצוה". ישיבה גדולה זו הייתה בראשותו של הרב שלמה יצחק, ובה למדו 24 שעות ביממה בכל יום ש"ס ופוסקים וקבלה. הרב משומר היה מפורסם בגדלותו בקבלה והוא היה מבין הבודדים בעדן שהניחו גם תפילין של רבנו תם. הוא מימן הוצאת ספרי קבלה שיצאו בירושלים. הרב אברהם ערוסי שעלה מתימן לארץ ישראל דרך עדן כתב באחד מספריו על הרב משומר את המילים "אם יהיו כל חכמי ישראל בכף מאזניים אחת, ומארי משומר בכף שנייה, מכריע את כולם!" עוד תיאר אותו במילים "עניו, שפל רוח, אוהב את הצדקות, אוהב את האלמנות ואת היתומים לפרנסם". בין תלמידיו בישיבה נמנה הרב מרדכי שרעבי שלימים עלה לארץ ישראל והיה לראש המקובלים.

עלייתו לארץ ישראל

בתחילת שנות הארבעים עלה הרב משומר לארץ ישראל וחי בירושלים. הוא עמד בראש הקהילה העדנית בירושלים, בית הכנסת שלו היה ברחוב עמוס בשכונת כרם אברהם. שם הנהיג את לימודיו בכל יום ובית מדרש זה נקרא "מדרש שלמה" על שם אחי חתנו. לבית הכנסת שלו באו רבים מעדות אחרות אשכנזים וספרדים, ונוסח התפילה והנעימות היו מגוונות ע"פ שליח הציבור שירד לפני התיבה. לצד תלמידו הרב מרדכי שרעבי, פקדו אותו חכמים רבים כמו הרב עובדיה הדאיה ראש ישיבת המקובלים בית אל, ששימש כבעל קורא בבית הכנסת של הרב משומר. רק בימים הנוראים הקפידו להתפלל בנוסח ובנעימה העדנית. הרב משומר נפטר בשנת 1948 לאחר קום המדינה.
ז'וזף גיימו

ביוגרפיה

גיימו נולד וגדל בלה דורה. הוא שרת במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הוא נפגע מגז חרדל והריאה הימנית שלו נפגעה באופן קבוע. ליבו נימצא במנח ימני ולא במנח שמאלי השכיח.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה גיימו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:55.6 דקות, לפני פאבו נורמי מפינלנד (15:00.0 דקות) ואריק בקמן משוודיה (15:13.0 דקות). מדליית כסף, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 31:47.2 דקות, אחרי פאבו נורמי (31:45.8 דקות) ולפני ג'יימס וילסון מבריטניה (31:50.8 דקות).
באליפות הבינלאומית בריצות שדה (16.1 ק"מ) שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 1922 זכה גיימו בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
באליפות הבינלאומית בריצות שדה (14.5 ק"מ) שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1926 זכה גיימו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ומדליית כסף בתחרות האישית.
גיימו עישן קופסת סיגריות ביום ונפטר בגיל 75 מסרטן ריאות בשנת 1975.
סברין נילסון

חייו

נילסון נולד בהאלאנד בדרום שוודיה. בשנים 1865–1871 למד ב"אקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות" בסטוקהולם, ובהמשך למד במשך שלוש שנים אצל ליאון בונא בפריז.
נילסון נודע כצייר דיוקנאות, נופים וציורי ז'אנר. הוא היה אמן פעיל ופורה, השתתף בתערוכות רבות, והשאיר אחריו רפרטואר גדול מאוד ומגוון של יצירות.
נילסון היה אחד הצלמים התיעודים הראשונים בשוודיה. בהשראת הצלם השוודי ארתור הזליאוס, הוא ערך מחקרים צילומיים של החיים הציבוריים, במיוחד בכפר אסייה (Asige) בהאלאנד, שבו נולד.
יאיינצי

היסטוריה

במקום שכן כפר חקלאי. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד, ובראשית המאה ה-21 נכלל המקום בשטחה המוניציפלי, וממוקם בפרווריה. האזור מתאפיין בבתים צמודי קרקע ובצפיפות אוכלוסין נמוכה. באזור שוכן פארק ההנצחה יאיינצי, לזכר קרבנות השואה והנספים מקרב האוכלוסייה הסרבית ובני רומה.

אירועי מלחמת העולם השנייה

בשלהי יוני 1941, כחודשיים לאחר  פלישת גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, הוקם מחנה הריכוז באנייצה, וב-9 ביולי 1941 נכלאו במקום העצירים הראשונים, רובם חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וכן מתנגדי משטר אחרים. בהמשך, הובלו העצורים לכפר יאיינצי והוצאו להורג. בסוף יולי 1941 הוצאו להורג 122 מיהודי בלגרד בעקבות השלכת בקבוק מולוטוב על ידי צעיר יהודי אל עבר רכב גרמני. באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה, ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. החל מספטמבר הוצאו להורג עצירים מטופובסקה שופה ביאיינצי על ידי כיתות יורים בקצב של 140 עד 400 ליממה. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג כ-2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים. במקום נרצחו גם יהודים אזרחי יוגוסלביה שנמלטו משטחי סרביה הכבושה לאזורי שליטה אחרים, אשר נעצרו והוסגרו לגרמנים, ומהם 48 מיהודי בלגרד שנמלטו לסקופיה והוסגרו על ידי שלטונות הכיבוש הבולגרי שם. עד סוף נובמבר הוצאו להורג בירי כל הגברים מטופובסקה שופה.
במרץ 1942 נכלאו הנשים והילדים מקרב יהודי בלגרד, הבאנאט הסרבי ועצורי קלאדובו-שאבאץ במחנה הריכוז סיימישטה. עד 10 במאי 1942 הומתו כולם באמצעות משאית גז שהובאה במיוחד לכך מגרמניה. כולם נקברו בקבורה המונית ביאיינצי. בין דצמבר 1943 לאפריל 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים במקום ונשרפו על ידי הגרמנים במטרה לטשטש ראיות.
ב-20 באוקטובר 1964, יום השנה ה-20 לשחרור בלגרד, נחנך במקום פארק הנצחה לזכר הקרבנות.