פיאריסטים

מסדר הפיאריסטים (בלטינית: Ordo Clericorum Regularium Pauperum Matris Dei Scholarum Piarum, "מסדר אנשי הדת הסדירים האביונים של בתי הספר האדוקים של אם האלהים" או בקיצור - "מסדר האחים של בתי הספר האדוקים") הוא המסדר החינוכי הרומי-קתולי הוותיק ביותר. חבריו נקראים "פיאריסטים" או "סקולופים", בראשי התיבות S.P. או Sch. P. 
תחילת המסדר בבתי ספר עממיים ודתיים שבהם הלימודים ניתנו חינם אין כסף. מייסדם בשנת 1597 היה הקדוש ג'וספה קלזנציו, במקור יליד ספרד בשם חוסה דה קאלאסאנס. ב-25 במרץ 1617 קלזנציו וחבר עמיתיו הקימו על יסוד זה קונגרגציה של נזירים המוקדשת לחינוך. ב-18 בנובמבר 1621 העלה האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר את הקהילה לדרגת מסדר . 
הפיאריסטים התמסרו בעיקר להוראה ולחינוך הנוצרי הכוללני של ילדים ונערים בבתי ספר, פרוכיות ומיסיונים.
במקור החינוך הפיאריסטי החינמי נועד ילדים עניים. המסדר הפיאריסטים שימש כדוגמה גם לארגונים קתוליים אחרים ובאזורים מסוימים של אירופה גם למערכת בתי הספר הממלכתיים. הפיאריסטים קטפו הישגים מיוחדים גם בחינוכם של נערים בעלי נכויות או מוגבלויות פיזיות ונפשיות. אנשים מפורסמים רבים במאות האחרונות - כדוגמת האפיפיור פיוס התשיעי, פרנסיסקו דה גויה, פרנץ שוברט, גרגור מנדל, ויקטור הוגו למדו בבתי ספר פיאריסטים.

יוסף הקדוש מקאלאסנס

חוסה דה קאלאסאנס, ששמו כנזיר היה "יוסף של אמו של אלהים (Josephus a Matre Dei) הקים את המסדר והשיג את הכרתו על ידי הכס הקדוש ב-25 במרץ 1617. 
קאלאסאנס היה יליד פראלטה דה לה סל, ממחוז הואסקה שבארגון, נולד ב-11 בספטמבר 1556, למד בלאידה ובאלקאלה דה הנארס ואחרי הסמכתו ככומר עבר לרומא, בה אירגן בשנת 1607 חבורת נזירים. כחבר ב"קונפרריה של הדוקטרינה נוצרית" החל קאלאסאנס לצאת למסעות בכפרים על מנת ללמד את פשוטי העם. התנסויותיו במהלכם שכנעו אותו בהכרח לספק לילדים שבמשפחות העניות חינוך דתי בגיל מוקדם. אנטוניו ברנדוני, כומר של כנסיית סנטה דורוטאה בטרסטוורה העמיד לרשותו שני חדרים וסייע ועבודתו החינוכית. לאחר מכן הצטרפו ליוזמתם עוד שני כמרים.
בית הספר שהקימו קנה לעצמו שם ומשך יותר ויותר תלמידים. משום כך קאלאסאנס העביר אותו לבניין בתוך העיר. כעבור שנתיים בית הספר עבר לפאלאצו וסטרי סמוך לכנסיית סנט' אנראה דלה ואלה. הקהילה שהקים שם חוסה דה קאלאסנס זכה לעידודו של האפיפיור קלמנס השמיני שאישר לה מימון בסך 200 סקודים על בסיס שנתי, לשם כיסוי שכר הדירה.
בביקוריהם במקום לשם פיקוח, הקרדינלים סילביו אנטוניאני וצ'זארה ברוניוס התרשמו לטובה. גם האפיפיור הבא, פאולוס החמישי תמך במוסד החינוכי. לשלושת נדריהם המקוריים הוסיפו חברי הקהילה את הרביעי - ההתמסרות לחינוך הנוצרי של הנוער.
בשנת 1612 התרחבות בית הספר הצריכה קניית בניין חדש - פאלאצו טורס. בשנת 1612, קהילתו של קאלאסאנס מנתה 15 כמרים והתארגנה קונגרגציה עצמאית. חבריה בחרו באורח חיים נזירי. באותה תקופה הסיר חוזה דה קאלאסאנס את שם המשפחה וקרא לעצמו "יוסף של אם של אלהים". הקהילה קראה לעצמה הקונגרגציה הפאולינית של אביוני האם של אלהים של בתי הספר האדוקים. עם רעיו של קאלאסאנס נמנו גספרה דרגונטה שהצטרף לקהילה בגיל 95 ומת ב-1628 ככל הנראה בגיל 120, וכן ברנרדינו פניקולה, לימים בישוף של ראוולו, חואן גרסיה, לימים מגיסטר גנרל של המסדר, המלומד גליו גליני, תומאזו ויטוריה, ויביאנדי דה קולה ומלקיורה אלאקי.

מפעל חינוכי חינם ראשון

הקהילה הפכה למסדר דתי בעקבות אגרת של האפיפיור גרגוריוס החמשה עשר מ-18 בנובמבר 1621 והיא נקראה "'Congregatio Clericorum Regularium Pauperum Matris Dei Scholarum Piarum. התואר "פאוליני" הוסר על ידי האפיפיור החדש. תקנוני המסדר אושרו על ידי גרגוריוס החמשה עשר ב-31 בינואר 1622 והעניקו לו את כל הפריבילגיות שמהן נהנו מסדרי המנדיקנטים (פרנציסקנים, אוגוסטינים, דומיניקנים). קאלאסנס התמנה למגיסטר גנרל של המסדר. ארבעת עוזריו היו המבורך פייטרו קזאני, ויוויאנו ויוואני, פרנצ'סקו קסטלי ופאולו אוטונלי.
התרומה המרכזית של יוסף הקדוש מקאלאסנס היה הרעיון להעניק חינוך לכל ילד, כולל ילדי העניים. עם זאת פעילות המסדר החדש לא התנהלה על מי מנוחות. הוא עורר עוינות בקרב החוגים השמרניים בגלל רעיונותיו החינוכיים ובגלל תמיכתו בתורה ההליוצנטרית של קופרניק וגלילאו גלילאי. כתוצאה של משבר פנימי בתוך הקהילה ועקב תככים ומזימות נגדה, נעצר קאלאסנס לזמן קצר ונחקר על ידי האינקוויזיציה.
מצד שני פרצה במסדר שערוריה סביב דמותו של האב סטפנו קרוביני, ראש בית הספר הפיאריסטי בנאפולי, שהתעלל מינית בתלמידיו. קרוביני היה בן ואח לעורכי דין בשירות האפיפיור. בנוסף קרוביני עצמו איים כי חשיפת מעשיו יביא להרס המסדר. בנסיבות אלה נאלץ קאלאסנס להעביר אותו לתפקיד אחר, אף יותר גבוה. לא חשף את פשעיו אלא רק מתח בקורת על סגנון חייו מנקר העיניים ועל אי התייצבותו לתפילות.