יהדות איטליה

רומא העתיקה

יהודים התיישבו באיטליה במאה השנייה לפנה"ס, בתקופה שבה שלטו במקום הרומאים. תחילה התיישבו היהודים בעיקר בסביבת רומא: רומא עצמה, אוסטיה וקפואה.
הקשר הראשון בין היהודים לבין רומא נוצר כאשר הגיעו לרומא שליחי החשמונאים. מאוחר יותר הגיעו לרומא סוחרים יהודים מאלכסנדריה שבמצרים ויסדו את הקהילה. החל משנת 69, אחרי דיכוי המרד הגדול,  החלו להגיע לרומא גלי שבויים מיהודה הכבושה שנפדו על ידי יהודי העיר. מעריכים את מספרם של יהודי רומא בתקופת זו ב-50,000, כעשירית מאוכלוסיית העיר, ולפי כתובות שנמצאו בקטקומבות היו ברומא 12 בתי כנסת.
רומא קלטה את מרבית המהגרים, בעיקר עבדים משוחררים שהובאו לאיטליה על ידי טיטוס ואדריאנוס. העבדים העבריים לא היו נוחים לרומאים בשל מנהגיהם השונים ונפדו על ידי בני עמם אך היו גם יהודים שהתיישבו לאורך נתיבי המסחר ובנמלים שמהם נערך המסחר עם ארצות אגן הים התיכון. בחורבות פומפי נמצאה כתובת בפחם "סדום ועמורה". בדרום איטליה התיישבו היהודים בקצה ה"מגף" האיטלקי, באזור המכונה יוון הגדולה.

יישוב יהודי עתיק היה בברינדיזי, עיר הנמל שאליה הגיעו מארץ ישראל. העיר הייתה התחנה הראשונה של ויה אפיה (Via Appia) ממנה הגיעו הנוסעים אל העיר פּוּטיאוֹלי  (היום פוצואלי (Pozzuoli) צפונית מנאפולי). בסביבות נאפולי התגלתה אנדרטה שהוקמה על ידי אַסְטֶר מירושלים וממנה אחרי 274 ק"מ הגיעו לרומא. בדרך עברו גם את העיר ונוזה (Venosa). באזור זה התגלו מאות קטקומבות של יהודים, שנשתמרו היטב. היהודים התיישבו בעיקר בערים טאראנטו ובארי. על אחת המשלחות החשובות מארץ ישראל, בראשות רבי עקיבא, שהגיעה לפּוּטיאוֹלי, לפי המשוער בשנת 95, מסופר כי לאור דחיפות הנסיעה הם שטו באוניה בסוכות.
היישוב היהודי באיטליה הגיע בסיום העידן הרומאי לפריסה מלאה בכל רחבי האימפריה. בחמישים יישובים נמצאו שרידים אלה או אחרים, בהם: סיציליה, סרדיניה, מילאנו, ברישה, בולוניה, אולי פירנצה. פרנסתם הייתה על רוכלות, שכן רובם היו עבדים משוחררים ללא אמצעים כספיים. מכל מקום, הפרנסות היו בסולם החברתי הנמוך ביותר. מתקופה זו לא נמצאו שרידי בתי כנסת, חוץ מאחד באוסטיה שהיה בבעלות סוחרים. היהודים המשיכו לשלם את המס המיוחד ל"אוצר היהודי", שנכפה עליהם לאחר חורבן הבית, אבל היה להם פטור מקבלת פולחן המדינה.

מהקונטרה רפורמציה עד איחוד איטליה

תקופת הקונטרה רפורמציה חפפה בחלקה את תקופת הרנסאנס שהחלה באיטליה במאה ה-14 ונמשכה עד המאה ה-17. ליהדות איטליה הייתה שותפות מעטה בהתהוות האמנות בתקופת הרנסאנס באיטליה.
הגורם העיקרי שהשפיע על יהדות איטליה היה הרפורמציה הפרוטסטנטית שהחלה באמצע המאה ה-16. הרפורמציה היוותה איום ישיר על הכנסייה הקתולית וכחלק מתגובת הנגד לרפורמציה הופעלו גם אמצעים נגד היהודים. ב-14 ביולי 1555, חודשיים לאחר שנבחר לתפקידו, פרסם האפיפיור פאולוס הרביעי את הבולה  שבה נקבע כי היהודים חייבים להתגורר בנפרד משכניהם הנוצרים. גזרה זו הביאה להקמת גטו רומא. 
שנה אחר כך (1556) נידונו למוות והוצאו להורג בשריפה עשרים אנוסים שניסו לחזור ליהדות בעיר הנמל אנקונה. בתגובה נעשה ניסיון לארגן חרם כלל־יהודי על העיר. הניסיון, שזכה לשם חרם אנקונה, נכשל. 
האפיפיור הבא, פיוס הרביעי, אכף הקמת גטאות ברוב ערי איטליה. יורשו פיוס החמישי המליץ על הקמתם במדינות השכנות, וב-1569 הורה על גירוש כל היהודים ממדינת האפיפיור למעט מאנקונה ומרומא (כ-1,000 משפחות).
חוק זה היה בתוקף עד כיבוש איטליה על ידי נפוליאון בונפרטה. במקביל הונהג בטוסקנה תחת שלטונו של קוזימו הראשון אות הקלון ב-1567, ובשנים 1571-1570 גורשו כל היהודים מטוסקנה מלבד סיינה ופירנצה שבה נכלאו בגטאות.

מרכז רוחני

איטליה הייתה אחד המרכזים החשובים בעולם היהודי במאות ה-16 עד ה-18. גדולה הייתה היצירה הרוחנית שנעשתה: חיבורים שנתחברו, ספרים שנדפסו, תלמידי חכמים בולטים שפעלו בקהילות אלו ועוד. כן נעשו בה ההדפסה הראשונה של התנ"ך, מקראות גדולות, וסידור התלמוד. פעלו באיטליה תלמידי חכמים כמו רמ"ע מפאנו, רמח"ל, החיד"א, הרב אליהו בן אמוזג ועוד.
במאה ה-15 ו ה-16 באו לאיטליה מגורשים מגרמניה וצרפת. בעזרתם החל עידן חדש בעולם הישיבות של צפון איטליה. ידועה הישיבה בפביה (Pavia della Lombardia)- ישיבת המהרי"ק. בקרמונה (Cremona), הייתה קהילה אשכנזית וישיבה שבראשה עמד ר' יוסף אוטולנגי. היה בה היה גם דפוס עברי. במצ'רטה (Macerata) שבמארקה הייתה ישיבה בראשות ר. יחיאל טרבוט בן הזקן.

העת החדשה

בשלהי המאה ה-18 עד סוף המאה ה-19, רבים מן יהודי איטליה הגרו ללוב שהייתה אז בתקופת שגשוג ופיתוח מבחינה כלכלית. בין המשפחות אשר ניתן למצוא בקרב יהדות לוב שהם איטלקים במקורם: קסנטיני, ג'רמון, רג'יניאנו, בוארון, ונטורה, זכות, בריגה, רומאנו, סאסי ועוד. אלה ועוד שמות משפחה רבים בקרב יהודי לוב מעידים על מוצאם האיטלקי.

בשנת 1792 נכנסו צבאות הרפובליקה הצרפתית, בראשות נפוליאון, לעיר ניס שבאיטליה בקרבת הגבול הצרפתי-איטלקי. ניס הייתה העיר הראשונה שנכבשה על ידי הצרפתים. היהודים היו לצד הצרפתים ולכן במקומות שבהם הייתה נסיגה, אפילו זמנית, של הצרפתים, הם נדרשו לשלם עבור הנזקים שגרם הצבא הצרפתי. בשנת 1796 הושלם כיבוש צפון איטליה על ידי הצרפתים. הממשלה החדשה פרסמה את ההצהרה הבאה:
כל אדם נולד ונשאר בן חורין ורשאי ליהנות מכל הזכויות במלואן. היהודים הם אזרחים וחובה להכיר בהם בתור שכאלה בחברה.
 
בשנת 1848 זכו היהודים באיטליה לאמנציפציה, אך נלקחה מהם האוטונומיה שלהם. היציאה מחומות הגטו, שהחלה לאחר כיבוש איטליה בידי נפוליאון הייתה האות לפריחתה של יהדות איטליה. בתנועת השחרור שהונהגה על ידי גריבלדי בלטו יהודים רבים כמצביאים וכמדינאים. 
יהודי רומא, תחילה, ושאר יהודי איטליה הצטרפו אליהם בהדרגה, זכו לשוויון זכויות אזרחיות רק בשנת 1870 בזכות משאל העם שהחליט על הצטרפותה של רומא לממלכה האיטלקית. שמואל אלטרי, מנכבדי הקהילה היהודית ברומא, זכה לכבוד של הגשת תוצאות משאל העם למלך איטליה. בשנת 1871 היו כבר 11 חברי פרלמנט יהודים באיטליה, מעל לשיעורם המשוער באוכלוסייה - 1 לאלף. ההתפעמות של יהודי איטליה באותם הימים הייתה אדירה.

יהדות איטליה היום

באיטליה היום 21 קהילות המונות 35,000 נפש. בעשור האחרון גברה המודעות של איטליה כלפי יהודיה. תופעה זו באה לידי ביטוי בהקמת אתרים להנצחת השואה, בארגון עצרות ביום השואה ליהודי איטליה והכללת הנושא היהודי בתוכניות הלימודים של בתי הספר הממלכתיים. בשנת 2008 נערכו כבר כחמישה כנסים אקדמיים לבחינת תופעת חוקי הגזע באיטליה שמלאו 70 להכרזתם. כמו כן נעשים צעדים לעידוד התיירות על ידי שיפוץ מבני בתי הכנסת העתיקים. המבנים זקוקים לשיפוצים יקרים והם מבוצעים על ידי מקורות מסחריים, ציבוריים וממלכתיים.

ארגון יהודי איטליה

יהודי איטליה מאורגנים במסגרת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה המייצג את יהודי איטליה כלפי הממשל האיטלקי וכלפי גורמי חוץ, ומסייע בניהול הקהילות. האיגוד הוקם בהתאם לחוק, שהתקבל על ידי הממשל הפשיסטי בשנת 1930.
בינואר 2002 נבחר  שמואל ריקרדו די-סיניי (Riccardo Di Segni)  לרבה של קהילת רומא - Rabbino Capo della Comunità di Roma,,‏ במקום  הרב אליה טואף שמילא תפקיד זה מאז תום מלחמת העולם השנייה. הוא נולד בשנת 1949, דור שלישי לרבנים, לימד בבית הספר לרבנים ברומא ובמקצועו הוא רופא רדיולוג.  הוא משמש בתפקיד סגן מנהל של החברה הלאומית לביואתיקה באיטליה (Comitato Nazionale di Bioetica).
בכנס האחרון של הקונגרס, בשנת 2006, הוחלט על הקמת משרד מיוחד לענייני צעירים מתוך דאגה לירידה במספרם בקהילות.
באיטליה מתקיים מדי שנה "יום התרבות העברית". שותפים לאירוע הקהילות היהודיות הנמצאות באיחוד האירופי. כל קהילה מכינה אירוע חברתי. אירוע מרכזי מתקיים באחת הקהילות. בשנת 2006, האירוע התקיים במוזיאון היהודי במודנה ובטקס חנוכת בית כנסת ברג'ו אמיליה.

שיקום אתרי מורשת יהודיים

מצבם של  אתרי מורשת יהודיים ובעיקר בתי הכנסת העתיקים, הזקוקים לשיפוצים יקרים, מחייב את הקהילות  לפנות למקורות ציבוריים וממלכתיים. בתי הכנסת ברומא, בפירנצה ובוונציה שופצו במימון נדיב של הממשלה ולדוגמה, שיפוץ בית הכנסת בפיזה, בוצע במימון בנק מסחרי. הממשל לזרועותיו - מרכזי, מחוזי ומקומי, וכן רשויות התיירות, מתכננים לפתוח לקהל התיירים בתי כנסת ברחבי איטליה. על הפרק עכשיו] פתיחת 16 בתי הכנסת בצפון המדינה. חלקם זקוקים לשיפוץ, ובהיעדר קהילות במקומות אלה יהיה המימון ציבורי.
באיטליה בוצעו בשנים האחרונות פעולות רבות לשיחזור אתרי מורשת יהודיים, באמצעות יחידה ממשלתית הממונה על טיפוח התרבות האיטלקית. הממשל רואה חשיבות מיוחדת לטיפוח אתרי המורשת היהודית. כך שופצו אתרים יהודיים - בתי כנסת, תצוגות מוזיאוניות, בתי קברות, ויצירות ארכיטקטוניות ואמנותיות מהאלף השני -  בערי איטליה הראשיות: רומא, פירנצה ומילנו. כן שוקם בית הכנסת ובית הקברות  בקזאלה מונפראטו (Casale Monferrato) ובית הקברות היהודי בהר קרדטו (Cardeto) אנקונה מהמאה ה-15. זאת, מלבד פעולות התחזוקה השוטפות בשאר האתרים היהודיים.

נוסח התפילה בקהילות איטליה

יהודי איטליה נוהגים להתפלל בנוסחים אחדים. כיוון שלאיטליה הגיעו יהודים רבים ממקומות שונים ובתקופות שונות, ישנם לא מעט מנהגים המקובלים באיטליה. נוסח התפילה של יהודי איטליה הוותיקים הוא הנוסח האיטליאני, המקובל בבתי הכנסת העיקריים באיטליה. 
לאיטליה הגיעו בין המאות ה-14-15 יהודים אשכנזים שהביאו עמם את נוסח אשכנז. נוסח אשכנז של איטליה שונה במידת מה מנוסח אשכנז הנפוץ, בעיקר בפיוטים, המשתייכים לענף המערבי של נוסח אשכנז, עם שינויים והשפעות מקומיות. יהודים שהגיעו מצרפת הביאו את נוסח צרפת שהשתמר עד לדור האחרון בשלוש ערים באיטליה: אסטי, פוסאנו ומונקלבו המכונה "מחזור אפ"ם" (ראשי תיבות של שלוש הערים) בו התפללו בימים הנוראים (בשאר השנה התפללו בנוסח אשכנז). בתי כנסיות אשכנזיים קיימים בערי איטליה השונות (למשל ברומא, מילאנו וורונה). נוסף על כך ישנם בתי חב"ד הפזורים ברחבי איטליה בהם מתפללים בנוסח ספרד.
יהודים ספרדים הגיעו לאיטליה בעיקר לאחר גירוש ספרד הם הביאו עמם את נוסח הספרדים (סידור בנוסח ספרדי נדפס בנפולי עוד בשנת 1490). יהודים ספרדים נוספים היגרו לאיטליה מארצות הבלקן ומצפון אפריקה. בערי איטליה השונות כונו היהודים הספרדים שהגיעו עם הגירוש פוננטינים והיהודים שהגיעו מארצות הבלקן לוונטינים, אך בפועל ההבדל המשמעותי בין בתי הכנסיות שלהם היה בעיקר מוזיקלי ולא בנוסח התפילה. נוסף על יהודים אילו החל משנות החמישים של המאה ה-20 הגיעו לאיטליה יהודים רבים מלוב ויהודים מקהילות אחרות המתפללות בנוסח הספרדים, כך שבאיטליה קיימים לא מעט בתי כנסיות ספרדיים, בהם בערים רומא, ונציה, מילאנו, ליוורנו ופירנצה.