google/wiki40b huggingface dataset:
תרה

תַרָּה הוא מאכל העשוי מעלי תרד על בסיס בשרי ואופייני למטבח של יהודים הרריים וכן בקרב חבל ארצות הקווקז התקבל כמאכל הלאומי של דאגסטן.
תרה הוא מאכל מסורתי בקרב היהודים ומכינים אותו בחג הפסח לזכר יציאת בני ישראל ממצרים. על פי המנהג, את התרה נהוג לאכול עם מצה.
ייתכן שמקור השם "תרה" מזכיר את קבלת ה"תורה" כשבני ישראל היו במדבר.] יש גם המקשרים את המילה תרה עם המילה תרד].
בשל מגוון התרבויות בקווקז, עם הזמן נהיה מאכל היהודי תרה גם כאחד ממאכלים הלאומיים של דאגסטן.
בולע אש

בולע אש או אוכל אש הוא בדרן המופיע לרוב בקרקס או במופעי רחוב. במסגרת המופע מכניס הבדרן לפיו לפידי אש בוערים, ומכבה אותם בפיו.
מקורה של אכילת או בליעת האש בטקסים דתיים הינדואיסטים. הפאקירים בהודו נהגו לבצע את הטקס כטקס דתי, המעיד על עוצמת אמונתם (יחד עם פעולות אחרות שנועדו להראות את עוצמת הרוח של הפאקיר והתגברותו על הטבע - כגון הליכה על גחלים או שינה על מיטת מסמרים).
בהשפעת אוכלי האש הדתיים, החלו להגיע לאירופה מופעים של אוכלי אש כבר בשלהי ימי הביניים. אחד האזכורים הראשונים לבליעת אש היה מעשיו של אנגלי בשם ריצ'רדסון אשר הופיע בצרפת בשנת 1667.
בין בולעי האש הידועים היה רוברט פאול אשר בלע לפידים, גחלים לוחשות, שעווה נמסה וגופרית בפני אצילים ובתי מלוכה בשלהי המאה ה-18.
רק עם הפיכתה של הודו לחלק מהאימפריה הבריטית, בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 הפכה אכילת או בליעת האש למופע בידורי פופולרי ולמופעי רחוב.
אילון שליו

ביוגרפיה

שליו נולד בשנת 1951 ברמת גן ולמד בבית הספר היסודי חשמונאים שבעיר. בשנת 1969 הוא התגייס לשירות בגלי צה"ל ואחרי שחרורו מצבא הגנה לישראל ב-1973 שליו נותר לעבוד בתחנה כאזרח עובד צה"ל.
הוא היה כתב לענייני כלכלה, כתב מדיני וכתב בחצי האי סיני בגלי צה"ל, עד שבשנת 1974 מונה למנהל מחלקת החדשות. בתפקיד זה גיבש את מתכונת יומני החדשות של התחנה והיה בין הוגי רעיון של מבזקי החדשות והתוכנית "אוניברסיטה משודרת". ב-1977 יצא לשנת לימודים גבוהים בארצות הברית. ב-1978 שב לתחנה ומונה לסגן מפקד גלי צה"ל עד שעזב את התחנה ב-1982.
ב-1983 מונה לעורך הראשי של רשת המקומונים "רחוב ראשי". רשת מקומונים זו לא האריכה ימים יותר משנה. לאחר סגירת רשת המקומונים, שליו הצטרף לצוות ההקמה של העיתון היומי "חדשות". בשנת 1985 עזב את העיתון "חדשות" והצטרף כעורך לרשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". הוא שימש כעוזרו של דב יודקובסקי, העורך הראשי של "ידיעות אחרונות", עד לפרישתו של יודקובסקי בסוף שנת 1989.
בראשית שנת 1987 הקים יחד עם גיסו, יורם אלרואי, את חברת הרפואה הפרטית שח"ל - שירות חולי לב, ארגון המעניק שירות רפואי לחולי מחלות לב. שליו כיהן כדירקטור בחברה, ובחברות נוספות ביניהן סלקום, אביב גלעדי הפקות, טלעד ואגיס.
שליו נמנה בין מייסדי חברת החדשות והערוץ השני, והיה המנכ"ל הראשון של חברת החדשות של ערוץ 2 מאז הקמתה בשנת 1993 ועד 1995. שליו יזם את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחיית רפי רשף.
ב-1995 פרש מחברת החדשות של ערוץ 2 וביוני 1996 מונה לעורך הראשי של ידיעות אחרונות. ב-1999 פוטר מתפקידו כעורך הראשי עקב חילוקי דעות עם ארנון מוזס, המוציא לאור והבעלים של העיתון. בשנת 2000 מונה על ידי נשיא השקעות דיסקונט, יורם טורבוביץ' לסגן נשיא האחראי על תחום התוכן בחברה. שליו עזב את תפקידו בחברה כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר 2001. שליו היה מבין ממקימי חברת לוגיה, זרוע התוכן הסלולרי של סלקום.
נאגאבוצ'י צויושי

ביוגרפיה

נאגאבוצ'י נולד ב-7 בספטמבר 1956 כבן בכור לאביו, קונִיהֲרו שעבד כשוטר ואמו מאסוקו בעיר איג'ואין במחוז קגושימה שבאי קיושו. לנאגאבוצ'י אחות הגדולה ממנו בשנתיים ואח בכור שנפטר בינקותו.
בבית הספר התיכון היה נאגאבוצ'י תלמיד מצטיין אולם לאורך הזמן ציוניו התדרדרו והוא החל להיעדר. עוד היה ידוע בכך שעבר לעיתים קרובות על חוקי ההופעה הנאותה בבית הספר עם תספורתו המיוחדת. מנהל בית הספר נהג להזהיר את שאר הילדים שלא יופיעו לכתה עם "תספורת נאגאבוצ'י". 
על אף תדמיתו הגברית והמסוקסת מאוחר יותר, היה נאגאבוצ'י ילד חולני וחלש, סבל מאסתמה ואף כמעט ומת לאחר שפעת חריפה בגינה היה מאושפז. 
ההשפעות המוזיקליות המוקדמות על נאגאבוצ'י היו אמני הפולק היפנים המוקדמים כיושידה טאקורו, קאגאווה ריו,מוטובה מאסאטו ואנדו קנג'י. בהיותו בחטיבת הביניים, קנה גיטרה קלאסית פשוטה ב-3000 ין (כ-30 דולר), מתח עליה מיתרי מתכת והחל לבצע גרסאות כיסוי לשירי הפולק האהובים עליו. נאגאבוצ'י ציין כי כשראה לראשונה את יושידה　בהופעה, החליט להיות זמר-כותב (Singer Songwriter). 
באותן שנים הייתה סצנת הפולק היפנית פופולרית ביותר, ועל אף שנאגאבוצ'י האזין לזמרים מן המערב הוא ציין את השפעתה כחזקה ביותר. 
נאגאבוצ'י החל ללמוד באוניברסיטת סאנגיו שבקיושו אך נשר כעבור זמן קצר כדי לפתח קריירה בעסקי המוזיקה. זמן קצר הופיע כחלק מצמד "טקשי וצויושי" ולאחר מכן כאמן סולו. נאגאבוצ'י סיפר מאוחר יותר כי בתחילת הקריירה שלו קהלים רבים צעקו לו בוז תוך כדי הופעותיו וזרקו עליו בקבוקים וחפצים וכי בהסתכלות לאחור, חוויה זו חישלה את רוחו.

קריירה מוזיקלית

ב-1977 הוציא נאגאבוצ'י את סינגל הבכורה שלו כזמר, אמֵה נו אראשיאמה (Ame no Arashiyama, ביפנית 雨の嵐山. תרגום: אראשיאמה בגשם,אראשיאמה הוא אזור בקיוטו,יפן). השיר איתו זכה  בתחרות יוקרתית של חברת ימאהה מעט לפני כן. למורת רוחו של נאגאבוצ'י, הסינגל הוקלט בסגנון אנקה (סגנון שירה יפני מסורתי) ונכשל מסחרית. הסינגל השני שהוציא, ג'ונרנקה (巡恋歌, בעברית: "שיר אהבה מסתובב"), הוקלט על ידו שוב ב-90' והגיע למקום הראשון במצעד היפני אוריקון (Oricon).
להיטים נוספים שהוציא נאגאבוצ'י שהפכו במרוצת השנים לקלאסיקות רוק יפניות הם ג'ונקו (順子, Junko) טונבו (Tonbo "שפירית"), ג'יפ, שאבונדאמה (Shabondama, "בועת סבון") ונאצו מאצורי (夏祭り,Natsu Matsuri, "פסטיבל קיץ").
לייק וואנקה

כתיבת השיר והצלחתו

השיר נכתב במהלך חופשה של פלס באגם וואנקה, לאחר שהתגרשה. הוא עוסק בעיקר בפרידות ובהתמודדות עם הגירושים. פלס כתבה על כך בעטיפת הדיסק של הסינגל: 
בשלוש השנים האחרונות עברתי תהפוכות. נאלצתי להפרד מהסיפור שבניתי לי בראש, על איך יראה העתיד. במקום לכתוב מוזיקה, הקשבתי למוזיקה שכתבו אחרים. עזבתי בית שהיה בו הכל, והתחלתי מאפס.
"לייק וואנקה" הוא אגם קסום, בניו זילנד. על גדותיו נכתב שיר ראשון אחרי שנים. ב"לייק וואנקה" איבדתי אהבה בלתי אפשרית, אבל כשחזרתי, מצאתי את מה שחיפשתי כל חיי.
השיר עמד בראש המצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך שלושה שבועות, הגיע למקום הראשון ברשת ג', למקום 4 בגלגלצ וכן במקום 32 במצעד השנתי של גלגלצ. מלבד זה, הוא הוגדר כ"שיר השני הכי מושמע בשנת 2013".

הקליפ

כחודש לאחר יציאת השיר, ב-16 בינואר 2013 יצא קליפ לשיר. את הקליפ ביים יריב בראל והוא צולם בחוף הים.
הקליפ זכה ללמעלה מ-1,996,000 צפיות בYouTube.
מפעלים פטרוכימיים בישראל

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1961, כמפעל תעשייתי בתחום הפטרוכימיה, ששכן במפרץ חיפה ועסק בייצור אתילן, פוליאתילן, חומרי גלם לתעשיית הדטרגנטים ופיח לתעשיית הגומי. למנכ"ל החברה מונה אביגדור ברתל, ומתקני הייצור שלה החלו לפעול ב-1964. עם הקמתה הייתה החברה בשליטת משקיעים מצפון אמריקה ומדרום אמריקה, וכן בתי זיקוק לנפט (בז"ן, שהיו באותה עת בבעלות הממשלה) ו"פז". בסוף 1968 מכרו "פז" והמשקיעים מצפון אמריקה את חלקם לבז"ן, שחלקה גדל ל-74% מהבעלות, והיתרה נותרה בידי משקיעים מדרום אמריקה. בדצמבר 1972 מכרו בתי הזיקוק את חלקם בחברה, והבעלות עליה נחלקה שווה בשווה בין המשקיעים מדרום אמריקה ו"החברה לישראל".
בשנת 1989 הוכרזה החברה כמונופול בתחומי פוליאתילן בצפיפות נמוכה ופוליסטירן.
בשנת 1991 מוזגו מתקנים ונכסים, שהיו בבעלות נפרדת של בתי הזיקוק מצד אחד והמפעלים הפטרוכימיים מצד שני, לחברה בת משותפת בחלקים שווים בשם "כרמל אולפינים".
מתחילת המאה ה-21 הפך דייוויד פדרמן לבעל השליטה בחברה. 
ביוני 2008 נחתם הסכם בין החברה לבין בתי זיקוק לנפט (בז"ן), לפיו תעביר החברה לבז"ן מניותיה בחברת "כרמל אולפינים", בתמורה להקצאת 20.53% ממניות בתי הזיקוק למפעלים הפטרוכימיים. הסכם זה היה אמור להיכנס לתוקף עד ליום 31.12.2008, אולם ביצועו נדחה לשלהי 2009. עם השלמת העסקה הגיעו האחזקות של מפעלים פטרוכימיים בבז"ן לכ-30%.
בשנת 2006 רכשה החברה 20% ממניות אבגול - יצרנית של בד לא ארוג תמורת כ-18 מיליון דולר, עם אופציה להגדלת חלקה בבעלות.
בשנת 2012 מכרה החברה את השליטה ביצרנית הבדים אבגול לקרן ההשקעות הבריטית את'מבה קפיטל תמורת כ-107 מיליון דולר.
נכון ליום 31 במרץ 2015 היה לחברה גרעון בהון בסך של כ-633 מיליון ש"ח, ויתרת הפסדים צבורים בסך של כ-581 מיליון ש"ח.
ביוני 2015 הושלם הסדר חוב, במסגרתו הפכה חברת אלורסטון לבעלת השליטה במפעלים פטרוכימיים בישראל.
ג'ובאני מארטינלי

ביוגרפיה וקריירה

מארטינלי נולד בעיר מונטאגאנה, צפון איטליה, ב-1885 (אם כי יש גורסים, שנולד קודם לכן). אחרי שירות כקלרניתן בתזמורת צבאית, למד במילאנו, שם ערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ארנאני של ג'וזפה ורדי. דיק ג'ונסון בהנערה מהמערב, היה התפקיד שאפיין אותו בתחילת הקריירה שלו ובו הופיע לראשונה ברומא בניצוח ארטורו טוסקניני, בשנת 1911. באותה שנה הופיע בתפקיד זה גם בברשה, נאפולי וגנואה, ובשנה שלאחריה באופרה של מונטה קרלו ובלה סקאלה. קבאראדוסי בטוסקה היה תפקיד הבכורה שלו בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ובארצות הברית, כאשר הוזמן לשיר בפילדלפיה ב-1913. 
ב-20 בנובמבר 1913 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד רודולפו ב"לה בוהם", והרשים את המאזינים בקלות שבה הפיק את הדו גבוה ובצליל קולו הזך והצלול. במשך 32 עונות היה עמוד התווך של הלהקה, עמה שר 926 פעמים ב-36 תפקידים, בעיקר בתפקידי טנור ספינטו ראשיים באופרות של ורדי ופוצ'יני: אותלו (תפקיד ראשי), ראדאמס באאידה, מאנריקו באיל טרובטורה, דון אלבארו בכוחו של גורל, קאלאף בטורנדוט ודיק ג'ונסון ב"הנערה מן המערב", כמו כן, מארטינלי הופיע כארנולד בווילהלם טל מאת רוסיני, אלעזר ב"היהודיה" מאת ז'אק פרומנטל הלוי, קאניו באופרה ליצנים מאת רוג'רו ליאונקוואלו, אנצו בלה ג'וקונדה של פונקיילי, דון חוזה בכרמן של ביזה, וסקו דה גאמה ב"האפריקאית" של מאיירבר ופוליאונה בנורמה של בליני.
מארטינלי הופיע גם בבוסטון, סן פרנסיסקו ושיקגו, שם ניסה את כוחו לעיתים קרובות בתפקידים חדשים לפני ששר אותם במטרופוליטן.
מחוץ לארצות הברית הופיע מארטינלי במיטבו בפריז ובבואנוס איירס; מוזר, אך דווקא באיטליה מולדתו לא הזדמן לו לשיר בשיא יכולתו. בשנת 1937 חזר ללונדון לשיר בקובנט גארדן, שם הופיע בהצלחה רבה ב"אותלו" ובתפקיד קאלאף ב"טורנדוט" מול אווה טרנר. הוא פרש מן הבימה בשנת 1960,אם כי הופיע עוד פעם אחת אחרונה בגיל 82, בתפקיד הקיסר אלטום ב"טורנדוט", בסיאטל.
מארטינלי נחשב גם כיום ליורשו של אנריקו קארוזו, והוא זוכה להערכה רבה בשל טכניקת השירה המעולה שלו, יכולתו הטובה לשלוט בנשימתו ודרך ההתבטאות האצילית שלו, שלא מנעה ממנו להפליג בפרצי רגש תיאטרליים בתפקידים שהצדיקו זאת, כגון קאניו. מבקרים רבים רואים בו את הטנור הטוב ביותר באופרות של ורדי מאז 1920, כאשר קארוזו נאלץ לפרוש כתוצאה ממחלה. במוזיקה קלילה ולירית יותר, לעומת זאת, היה מועד לנוקשות ולנמרצות יתרה. 
מארטינלי היה בשיאו מבחינה אמנותית וקולית בשנות ה-20. הוא הופיע בסרט של האחים וורנר, שהוקרן ב-6 באוגוסט 1926 בתיאטרון האחים וורנר בניו יורק במקביל לאטרקציה הראשית של אותו ערב, הסרט דון ז'ואן של ג'ון ברימור. האריה צולמה על במה שחיקתה את התפאורה במערכה הראשונה של "ליצנים" במטרופוליטן אופרה.
בחייו הפרטיים יצא למארטינלי שם של נער-שעשועים, במידת מה, בעל רעמת שיער מרשימה, שהכסיפה עם הגיל. הוא נפטר בניו יורק ב-1969.

הקלטות

מארטינלי הקליט מספר רב של תקליטים בתהליכים אקוסטיים וחשמליים. בהקלטות שלו משנות ה-20 מופיעים גם זמרים מפורסמים מאותה תקופה כגון רוזה פונסל וג'וזפה דה לוקה.
Der Jude

Der Jude (גרמנית: 'היהודי'; נהגה: "דֶר יוּדה"; מקובלים גם התעתיקים היידים והיידים למחצה "דער יודע", "דער יודה") היה כתב עת יהודי הגותי וספרותי שנוסד על ידי מרטין בובר בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, והופיע בין השנים 1916 עד 1928.
עורך כתב העת היה בובר, ולצדו שימשו כעורכים: מקס מאייר (Mayer), מקס מאייר פרֶגר (Mayer Präger), גוסטב קרויאנקר (Krojanker), ארנסט סימון וזיגמונד קצנלסון (Kaznelson). כתבו בו מאמרים: תיאודור בהר, אלברט הלמן, הנס זקס, יעקב קלצקין, הוגו ברגמן, מקס איזידור בודנהיימר, ארנו נאדל, הוגה הדעות אהרן דוד גורדון, החלוץ ואיש העלייה השלישית, אליהו רפפורט ואחרים. שני סיפורים של פרנץ קפקא פורסמו בו לראשונה, "תנים וערבים" ו-"דין וחשבון לאקדמיה".
גרשם שלום הביע ביקורת על הלכי רוח שהובעו במאמרים בתקופת מלחמת העולם, אבל גם שמח על מאמריו של א"ד גורדון, והעריך את המאמץ ששוקע בו, ועל כך שוחח עם בובר.‏
חלק מארכיונו הובא עם עלייתו של בובר לארץ ישראל, אשר הביא עמו את ארכיון כתב העת, והוא שמור בארכיון הספרייה הלאומית, יחד עם שאר עזבונו הספרותי.
יסמין בוריץ'

קריירת מועדונים

בוריץ' התחיל את דרכו בקבוצת הנוער של האקדמיה של נוער של פלדה זניקה ב-2004, ולסירוגין שיחק גם בקבוצה הבוגרת של המועדון. בינואר 2009 עזב בוריץ' את פלדה זניקה לאחר 81 הופעות ליגה.
ב-1 בינואר 2009 חתם בוריץ' במועדון הפולני לך פוזנן, ובסיום העונה זכה בגביע אף על פי שלא שותף אפילו למשחק אחד.
בתחילת העונה השניייה שלו בקבוצה זכה בוריץ' בסופרקאפ הפולני לאחר ניצחון על ויסלה קרקוב במשחק בו לא שותף. משחקו הראשון של בוריץ' בקבוצה היה ב-4 באוקטובר 2009 נגד ארקה גדינייה. לאחר שהה על הספסל בתחילת הקריירה שלו בפולין, הוא קיבל את ההזדמנות שלו לאחר כמה הופעות מאכזבות של השוער הראשון בקבוצה, ולאחר מכן קיבל בוריץ' מקום קבוע בהרכב למשך כל העונה, שבסיומה זכתה הקבוצה באליפות.
בתחילת העונה השלישית שלו בקבוצה, נפצע בוריץ' והושבת למשך כל העונה.
בעונת 2014\2015, זכה שוב באליפות לאחר שהציג עונת שיא.
בתחילת עונת 2015\2016 זכה בוריץ' בסופרקאפ הפולני וב-11 בינואר 2016, האריך בוריץ' את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים נוספות.
בעונת 2016\2017 זכה בוריץ' בפעם השלישית בקריירה והשנייה ברציפות בסופרקאפ הפולני.
באפריל 2019, הודיע בוריץ' כי לאחר 10 וחצי שנים במועדון, הוא יעזוב את לך פוזנן בתום העונה.
ב-24 במאי 2019 חתם בוריץ' בקבוצה הישראלית הפועל חיפה לשנתיים עם אופצייה לעונה נוספת.

קריירה בינלאומית

בוריץ' היה שותף בנבחרות של בוסניה והרצגובינה עד גיל 19 ו-21.
את משחק הבכורה שלו בנבחרת שיחק בוריץ' ב-1 ביוני 2008, במשחק ידידותי נגד אזרבייג'ן.
יחסי ארצות הברית–טורקיה

כינון היחסים

היחסים בין טורקיה לארצות הברית, מוסדו לראשונה במסגרת ועידת קהיר השנייה בדצמבר 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בשל כך, טורקיה הצטרפה לאו"ם בצורה מהירה, ונמנתה מבין מייסדיו. במסגרת דוקטרינת טרומן, הוחלט במרץ 1947, על הענקת סיוע כלכלי לטורקיה, בנימוק שגורמים קומוניסטיים מנסים להשתלט על המדינה. בעקבות כל זאת, טורקיה בשנת 1950 השתתפה במלחמת קוריאה לצד ארצות הברית במסגרת כוחות האו"ם, ובשנת 1952, הצטרפה לברית נאט"ו.

הידרדרות היחסים

בתחילת שנות ה-2000, חלה הרעה ניכרת ביחסים בין המדינות, בעיקר בשל מלחמת המפרץ השנייה שניהלה ארצות הברית בשטחה של עיראק. טורקיה רואה את מלחמה זו כאיום משמעותי על ביטחונה, משום שאזור צפון עיראק משמש כיום לאזור מקלט למחתרת הכורדית (PKK). מלחמה זו הגדילה את הסיכויים שהכורדים יכריזו על עצמאות בצפון עיראק, ויתסיסו את המיעוט הכורדי בטורקיה.
בנוסף לכך, מערכת היחסים הרעועה בין ישראל לטורקיה, עוררה שאלות גם בממשל האמריקאי, וגם בין חברי המפלגה הרפובליקנית בסנאט. במהלך חודש אוגוסט 2010 הביעו סנאטורים רפובליקנים את התנגדותם למינויו של שגריר אמריקני חדש באנקרה, וזאת על רקע התייחסותה של טורקיה לתוכנית הגרעין האיראנית, ויחסי אנקרה-ירושלים. ב-13 באוגוסט 2010 כינסה מזכירת המדינה הילרי קלינטון ישיבה מיוחדת של בכירי מחלקת המדינה והמועצה לביטחון לאומי בבית הלבן, כדי לדון בעתיד יחסי ארצות הברית עם טורקיה. ב-15 באוגוסט דיווח ה-Financial Times כי הנשיא ברק אובמה העביר מסר לטורקים בו נאמר, כי אם לא ישנו את יחסם לישראל, עלול הדבר לפגוע בביצוע עסקאות ביטחוניות, בינם לבין ארצות הברית. דובר הבית הלבן הבהיר כי אמנם התקיימה שיחה בנושא בין אובמה לארדואן, אך אין מדובר בהצבת אוליטימטום.
בפברואר 2013 התרחש פיגוע טרור בכניסה לשגרירות ארצות הברית בטורקיה.
במאי 2018 עברה שגרירות ארצות הברית בישראל לעיר ירושלים, כתוצאה מכך החזירה טורקיה את השגריר שלה מארצות הברית וחל ניתוק ביחסי המדינות. באוגוסט ארצות הברית וטורקיה הטילו סנקציות הדדיות בעקבות המשך מעצרו של הכומר האמריקני אנדרו ברנסון, כמו כן הסנאט האמריקאי הצביע לעכב את העברת מטוסי הF-35 לטורקיה.
ב-10 באוגוסט 2018 הכפילה ארצות הברית את המכס על פלדה המיובאת מטורקיה ל-50% ועל אלומיניום ל-20%, וכתוצאה מכך הלירה הטורקית צנחה ב-40% ביחס לדולר. בתגובה לכך פנה הנשיא ארדואן לעמו וביקש להמיר את הדולרים ואת הזהב ללירה טורקית. בעקבות צניחת הלירה הכריז ארדוואן ב-14 באוגוסט על החרמת מוצרים אלקטרוניים מארצות הברית. כמו כן אסר ארדואן על ייבוא טבק ופחם מארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2018 לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית. על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא. בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בסנקציות הכלכליות שהטיל על המדינה, חלקן המכריע בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון.
ניקולס פארל

ביוגרפיה

פארל נולד בשם ניקולס פרוסט (Frost). התחנך בבית הספר "Fryerns Grammar and Technical School" בבאזילדון (Basildon) שבאסקס. בהמשך למד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק" בעיר בריסטול.
בתחילת הקריירה שלו הופיע פרל בתפקיד אוברי מונטגיו בסרט "מרכבות האש" זוכה פרס האוסקר משנת 1981. ב-1983 גילם את דמותו של אדמונד ברטרם בסדרת הטלוויזיה "מנספילד פארק" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. ב-1984 שיחק בסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" ובסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" המבוססת על "רביעיית הראג'" של פול סקוט.
עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה כללה מספר תפקידים במחזות שייקספירים כמו הוריישו ב"המלט", סרטו של קנת בראנה משנת 1996, תפקיד שגילם עם בראנה בלהקה השייקספירית המלכותית. הוא הופיע בעיבודים למחזות "הלילה השנים עשר" (1996), "אותלו" (1995) ובסרט "ההצגה חייבת להמשך" (1995). הוא דיבב את דמותו של המלט בסדרת האנימציה של מחזות שייקספיר (Shakespeare: The Animated Tales).
ב-2009 גילם את הדמות של אלברט דיסל בסדרת הטלוויזיה "יומנה של אנה פרנק. ב-2011 השתתף בסרט אשת הברזל בו גילם את דמותו של איירי ניב (Airey Neave), שהיה חבר קרוב ויועץ של מרגרט תאצ'ר.
בין הופעותיו הנוספות בטלוויזיה היו סרטי "פוארו" על הבלש של אגאתה כריסטי, "הרגימנט של שארפ" (Sharpe's Regiment), "שלום אדוני המלך", "טורצ'ווד" והסדרה "Collision". עוד שיחק בתפקיד אורח בסדרות "לאבג'וי", "מלחמתו של פויל", "יחצ"נים מסוכנים", "ספוקס", "רציחות במידסומר", בסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey" ובסדרת בית החולים "Casualty". 
בתיאטרון שיחק בין השאר בהצגות "גן הדובדבנים", "הגברת עם הקמליות" ו"ציד המכשפות" מאת ארתור מילר. כמו כן השתתף בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית כגון "הסוחר מוונציה" ו"המלט". ב-2011 השתתף בפסטיבל צ'יצ'סטר במחזות "South Downs" ו"גירסת בראונינג" בשניהם גילם דמות של מנהל בית ספר. 
ב-2012 הופיע במיני סדרה "מדינה סודית" שבכיכובו של גבריאל ביירן בתפקיד הגנרל מונרי.
פארל נשוי לשחקנית הסקוטית סטלה גונה.
נשמות תמימות

עלילה

הסרט מתחיל כאשר חבורת נערים נכנסים אל תוך מבנה חשוך, בעקבות סופה המתחוללת בחוץ. בהמשך, המבנה מתגלה כמחסן עתיק. כל חבורת הנערים מתעניינת במקום, ומתחילה לחפש בו דברים על מנת להעביר את הזמן.
באמצע הסרט, נשמע קול צחקוק של ילדה, אשר גורם לחבורת הנערים לפחד. לבסוף, אחד הנערים מחליט להתחקות אחר הקול, וכאשר הוא מנסה לפענח מאין הוא מגיע, הוא נחרד לגלות כי ישנה גופה בדיוק מאחוריו. מיד לאחר מכן, הוא בורח תוך שהוא צורח לחבריו שיש גופה המשמיעה קולות בתוך המבנה.
אלו לא מאמינים, ומיד ניגשים לבדוק האם הדבר נכון. כאשר הם חוזרים אל אותו המקום בו ראה הנער את הגופה, הם נחרדים לגלות כי הדבר אכן נכון. הסרט מסתיים כאשר ניתן לראות ולשמוע את כל חבורת הנערים צורחים.

הוצאה

הסרט הקצר הועמד בתחרות "My Annabelle Creation", וב-17 באוגוסט 2017, במאי הסרט "אנאבל: הבריאה" דייוויד פ. סנדברג, הודיע כי הוא אחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו.
קול האוזר

ביוגרפיה

האוזר נולד בסנטה ברברה לקאס וורנר, ממקימות חברת ההפקה "האחיות וורנר" ולשחקן ווינגס האוזר. האוזר הוא גרמני- אירי מצד אביו ויהודי אמריקאי מצד אמו.
סבו היה המפיק מילטון ספרלינג.
הוריו התגרשו כאשר היה בן שנתיים, גדל בעיקר לצד אמו ואחיו למחצה והתגורר במשך שנה עם אביו שלימד אותו משחק וכיצד נבחנים לאודישנים.
בגיל 16 נשר מהתיכון כדי לפרוץ כשחקן.

קריירת משחק

האוזר התחיל את דרכו בדרמות הנעורים: הגזענית "זר במגרש" שם פגש לראשונה והתחבר עם בן אפלק ומאט דיימון ו"טריפ נעורים" בתפקיד שחקן הפוטבול בני אודו'נל.
שיחק לאחר מכן בדרמת הפשע "ללמוד מהחיים".
ב-1997 פרץ האוזר לתודעה לאחר שחזר לשתף פעולה עם אפלק ודיימון בדרמה של גאס ואן סנט ע"פ תסריטם "סיפורו של ויל האנטינג", בסרט שיחק בתפקיד השרת בילי מק'ברייד, חברו של התלמיד המחונן ויל האנטינג.
בשנת 2000 הופיע בפנטזיית האימה הבדיונית "פיץ' בלאק" בתור השוטר ויליאם ג'יי ג'ונס, האחראי להסגרת האסיר הנמלט רידיק (וין דיזל), בנוסף הועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתו בדרמה הצבאית "טיירגלנד".
ב-2002 שיחק בדרמת המלחמה "בחירתו של הארט" בתור הסמל הגזען ויק בדפורד.
ב-2003 התפרסם האוזר בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 2" בתור ברון הסמים קרטר ורון ובסרט המלחמה "דמעות של שמש" בתור רד אטקינס, המומחה לחבלה בצוות אריות הים שנשלח למשימה בניגריה.
ב-2004 שיחק בדרמת המתח " פאפרצ'י" בתור כוכב הוליוודי מפורסם בשם בו לראמי וב-2005 שיחק בסרט האימה " המערה" בתור חוקר המערות ג'ק מק'אליסטר.
ב-2006 הופיע בדרמה הקומית "הצד שלו, הצד שלה" בתפקיד לופוס, אחיו של מדריך הטיולים גארי גרובווסקי (וינס וון). בשנת 2010 שיחק בסדרת המשטרה "מרדף" בהפקת ג'רי ברוקהיימר בתפקיד הבלש ג'ימי גודפרי. ב-2014 הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "חוצה את הקווים", דרמה משטרתית בכיכובה של טנדי ניוטון.

חיים אישיים

האוזר נשוי לשחקנית סינתיה דניאל ואב לשני בנים.
לילו גומפרץ-ביאטוס

לילו גוּמפֶּרץ-בּיאָטוּס (Lilo Gumpertz-Beatus;‏ 1914 - ?) הייתה פסלת ישראלית ילידת גרמניה.
נולדה במנהיים שבגרמניה.
למדה אמנות בבית הספר למלאכת מחשבת בפרנקפורט ואחר-כך במינכן, ציריך ופריז.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. עסקה בפיסול פיגורטיבי.
בשנת 1939 זכתה גומפרץ-ביאטוס בפרס דיזנגוף על פסלהּ "ראש".
כאב ראש מתחי

תסמינים

כאב ראש מתחי לרוב מאופיין ככאב ראש "לוחץ", המדמה רצועה הדוקה סביב הראש כולו. הכאב הוא פעמים רבות דו -צדדי, ולרוב הוא כאב קל עד בינוני, אם כי לעיתים קיים כאב חמור. 
כאבי ראש אלו יכולים להיות אפיזודיים או כרוניים. כאבי ראש אפיזודיים הם כאלו הנמשכים פחות מ-15 ימים בחודש, ואילו כאבי ראש כרוניים מוגדרים ככאבי ראש הנמשכים מעל 15 ימים לפחות במהלך חודש, לאורך לפחות חצי שנה. כאב ראש מתחיל יכול להימשך מדקות ועד ימים, חודשים ואפילו שנים, למרות שבאופן קלאסי הכאב אורך בין 4-6 שעות. 
בצורתו הקלאסית, כאב ראש מתחי הוא הפרעה המתחילה לרוב לאחר גיל 20, והיא מאופיינת בהתקפות של כאבי ראש שאינם פועמים (בשונה ממיגרנה), דו צדדיים, באזורים אוקסיפיטליים (מאחורי הראש). כאבי ראש אלו לרוב אינם מלווים בבחילות, הקאות, או הפרעות ראיה המקדימות את כאב הראש. 
למרות שכאבי ראש אלו ומיגרנה נחשבות הפרעות נפרדות, לחולים רבים יש כאבי ראש שמציגים מאפיינים של שניהם; לכן, חולים מסוימים המסווגים תחת הגדרה של כאב ראש מתחי סובלים לעיתים מכאבי ראש פועמים, חד צדדיים, או עם הקאות. לכן, יותר מדויק לראות כאב ראש מתחי ומיגרנה כקטבים מנוגדים של אותו ספקטרום קליני.

טיפול ומניעה

אצל מטופלים הסובלים מכאבי ראש כרוניים יותר, ומעוניינים במניעה והקלה על הכאבים, ניתן לתת תרופות טריציקליות, ובעיקר אמיטריפטילין (שמות מסחריים- אלטרול, אלטרולט, טריפטל) משמשות למניעת כאבי ראש מתחיים. תרופות אלו היו במקור תרופות נוגדות דיכאון, ונמצאו יעילות יותר לטיפול בכאבי ראש אלו מאשר תרופות ממשפחת ה-SSRI. עם זאת, לתרופות טריציקליות יש מגוון תופעות לוואי אשר לעיתים מקשה על לקיחתן.
טיפול בכאבי ראש אפיזודיים כולל שימוש בתרופות כגון נורופן, אופטלגין, אקמול ותרופות נוגדות כאבים אחרות הנמכרות ללא מרשם רופא. התקפים חריפים יכולים להגיב גם לתרופות כגון Ergotamine או Dihydroergotamine  המשמשות גם לטיפול במיגרנה (בשמות מסחריים- טמיגרן, קפרגוט).
לעיתים ניתן להשתמש בטכניקות נוספות כגון פיזיותרפיה, פסיכותרפיה וטכניקות הרפיה אשר עשויות לעזור. 
חלק מן החולים מגיבים היטב לטיפול משולב של תרופות נוגדות כאבים ותרופות סדטיביות, כגון ואליום או בנזודיאזפינים אחרים. עם זאת, מומלץ שלא לשלב טיפול כאמור עקב פוטנציאל ההתמכרות הגבוה הכרוך בשימוש בבנזודיאזפינים.
אנסטסיה פיין

ביוגרפיה

פיין נולדה בשם אנסטסיה בוצ'רנקו בגרמניה.
בשנת 1998 בגיל 8 עלתה עם משפחתה לישראל והתיישבה בראשון לציון.
פיין היא בוגרת בית צבי, שם הצטיינה וזכתה ב"פרס צבי קליר".
אברהם רפפורט

רבי אברהם שרנצל הכהן רפפורט (לעיתים: אברהם שרענצל או שרענצלס; ד' בטבת ה'שמ"ה, 6 בדצמבר 1584 - י"ח בסיוון ה'תי"א, 7 ביוני 1651) היה רב וראש ישיבה. רבה של לבוב, ומחבר ספר השו"ת איתן האזרחי.

ביוגרפיה

נולד לרב ישראל יחיאל הכהן רפפורט, מחכמי קראקא (נפטר 1614 או 1617) ובנו של הרב אריה ליב רפפורט אב"ד פראג; צאצא למשפחת הכהנים רפפורט. אחותו בריינדל נישא לפרנס קהילת קראקא רבי אייזיק יעקלס. אמו נפטרה בהיותו בן חמש. בילדותו התפרסם כעילוי ודרשת בר המצווה שלו נדפסה בשל חשיבותה בעיני בני דורו תחת השם "נקי כפים ובר מצווה" (קראקא ה'שנ"ח). נישא בגיל צעיר לבתו של הרב מרדכי שרנצל בנו של רבי יצחק אב"ד לבוב, ונקרא מאז על שמו: שרנצל או שרנצל'ס (=של שרנצל). בהיותו בן 15 בלבד נולד לו בנו הבכור יצחק, ודרשתו לרגל ברית המילה נדפסה לאחר פטירתו בספרו.
בילדותו למד אצל אביו ואצל ר' משולם פייבש רבה של קראקא. בהמשך היה מתלמידי רבי יהושע פלק כץ בעל הסמ"ע על שולחן ערוך. כיהן כ"פרנס ונשיא הארץ הקדושה" והיה בעל עמדה בוועד ארבע ארצות. בסביבות 1613–1615 כבר גר בלבוב ובשל מה שראה כפגיעה בכבוד רבו, הביא לסיום כהונתו של מהר"ם מלובלין שעמדה אז לדיון בשל פרשת הגט מווינה. בעקבות זאת עבר המהר"ם לכהן כרב בלובלין.
הוא הקים בביתו ישיבה ועמד בראשה במשך ארבעים וחמש שנים. נפטר בי"ח בסיוון ה'תי"א, 7 ביוני 1651 ונקבר בלבוב.

איתן האזרחי

לאחר פטירתו השאיר אחריו מאות תשובות הלכתיות ומאות דרשות ומסמכים בענייני גיטין, אך הם נלקחו מביתו בידי מי שהתכוונו לסחור בהם. חלק מהכתבים נרכשו בחזרה בידי בני משפחתו. כתבי היד שנרכשו, הוכנו לדפוס אך הדפסתם התעכבה במשך שנים, בין היתר בשל הירצחם של כמה מהמעורבים בהכנתם בטבח אומן  ‏(1768), והספר נדפס בשנת ה'תקנ"ו, 1796.
מלבד ערכו ההלכתי, משמש הספר כמקור היסטורי חשוב; הוא כולל במסגרת הדיונים ההלכתיים, עדויות מפרעות ת"ח ת"ט שנגבו לצורך התרת עגונות, וחומר ביוגרפי לתולדות רבני התקופה והקהילות שנחרבו במהלך הפרעות כמו: נמירוב, טולצ'ין, פולנאה וקוסטנטין.