google/wiki40b huggingface dataset:
בית התבשיל בראשון לציון

בית התבשיל (נקרא גם "בית הפקיד") הוא מבנה שנבנה בשנות השמונים של המאה ה-19 במושבה "ראשון לציון". המבנה ידוע בשל חנות המסחר ליינות "כרמל מזרחי" שהייתה בו.

המבנה, שימושיו ותפקידו

בית התבשיל הוקם במושבה ראשון לציון ב-1889.
בין השנים 1882–1884 הוקמו בארץ שבע מושבות, ביניהן ראשון לציון. המושבה נוסדה על ידי חובבי ציון, בהנהגתו של זלמן דוד לבוטין. שם המושבה ניתן לה על פי הפסוק מישעיהו:
ראשון הנה הנם ולירושלים מבשר אתן
— ישעיהו, מ"א, כ"ז
המושבה נקלעה לקשיים בשל חוסר הניסיון של העולים בחקלאות.
ב-1882 נפגש הברון בנימין ארמונד דה רוטשילד עם רבה הראשי של פריז ונענה לבקשתו לממן הקמת ישוב חקלאי בארץ ישראל. כעבור כמה שבועות הוא נפגש עם שליח המושבה ראשון לציון, יוסף פיינברג,  ונענה לבקשתו לתת סכום של 25000 פרנק למושבה לצורך חיזוקה הכלכלי ולפיתוחה.
כשהמבנה הוקם בשנת 1889 הוא נקרא "בית הפקיד", ושימש את פועלי היקב ואת האיכרים. הוא נועד לשמש מקום לינה והארחה. לאחר מכן, בשנת 1901 הקים בקומה הראשונה שמואל אוסטשינסקי מטבח משותף לטובת הפועלים והרווקים במושבה,  לכן נקרא הבית  בשם "בית התבשיל".שם גם הוכרזה שביתת הפועלים הראשונה בתולדות ארץ ישראל .
אהרון מרדכי פרימן (דרור) שהיה ממייסדי המושבה אמר בפתיחת המטבח על המקום שהוא מקווה ש"המכון הזה לא יישאר רק כבית תבשיל למזון גשמי כי אם גם למזון רוחני".
בשנת 1902 (תרס"ג) נפתחה במבנה גם חנות לממכר יינות של חברת "כרמל מזרחי", זו הסיבה שקוראים לרחוב שבו שוכן המבנה "רחוב הכרמל". הבחירה בשם זה נועדה  לפרסם את החנות. סניף "כרמל מזרחי" היה אחד המוסדות הכלכליים החשובים בראשון לציון.

סכסוך הפקידים ועובדי היקב

בשנת 1882 נשלחו למושבות בארץ פקידים מצרפת מטעם הברון כדי לפקח על הכספים ששלח.
בנוסף, שלח הברון מדריכים חקלאיים אשר הדריכו את האיכרים כיצד לגדל גפנים ולייצור יין משובח. בית התבשיל שימש למגורים הן את המדריכים והן את הפקידים.
פקידות הברון גרמה לבעיות רבות  במושבה בכלל, ביקב ובחברת "כרמל מזרחי" בפרט. חברה זו שכנה בבית התבשיל ומכרה וייצאה יינות מהיקב הסמוך לו.
בעקבות כך ביקשו האיכרים מהברון שיסיר מעליהם את הפקידים וייתן להם עצמאות לנהל את עצמם, אך הבקשה נדחתה. במקום זאת הקים הברון ועד לענייני המושבה. הוועד התחזק ודעתו החיובית נשמעה בענייני היקב. למרות זאת היקב התקשה לתפקד, וסחורתו הצטמצמה.
בשנת 1901 הוגשה בקשה נוספת לברון על מנת להפסיק את שלטון הפקידים. הבקשה התקבלה והפקידים עזבו.
בשנות האלפיים המבנה הוא חלק ממאה מבנים בראשון לציון שיועדו לשימור. בשנת 2011 חברו סטודנטים לעיצוב פנים, עם אגף התכנון בעירייה והציגו תערוכה בה הוצגו רעיונותיהם להפיכת בית התבשיל למבנה לצורכי הקהילה, אך דבר לא השתנה. המבנה משמש כיום כסניף של בית קפה "לנדוור".
חיים רוזן

ביוגרפיה


חיים רוזן נולד בווינה בירת אוסטריה ב-1922. עלה לארץ ישראל ב-1938, ערב מלחמת העולם השנייה. למד לימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר דוקטור בשנת 1948. המורה שהשפיע עליו יותר מכול היה יוחנן לוי. בשנים 1951–1952 שהה בצרפת לשם בתר-דוקטורט. הקים ביחד עם יעקב פולוצקי את החוג לבלשנות באוניברסיטה העברית. היה ממחברי הערכים בנושא בלשנות באנציקלופדיה העברית.
ב-1981 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1992 זכה בפרס הומבולדט. כיהן כסגן נשיא החברה הלינגוויסטית האמריקנית (LSA).
תחומי מחקריו של רוזן היו הלשונות ההודו-אירופיות והבלשנות הכללית המשווה. בנוסף פרסם מספר מאמרים וספרים על לשונות שמיות, ובעיקר על העברית הישראלית. ספרו החשוב "העברית שלנו: דמותה באור שיטות הבלשנות" ראה אור ב-1955 בהוצאת עם עובד ותיאר את תהליך גיבושה של העברית המודרנית כשפה שמית עתיקה בשילוב השפעות מערביות מודרניות. גולת הכותרת של פועלו הייתה התקנת מהדורה מדעית של כתבי הרודוטוס שיצאה לאור בהוצאת טובנר בשנת 1987. 
רוזן (ביחד עם חיים בלנק) היה מן הבלשנים הראשונים שראו בעברית החדשה שפה מגובשת הראויה למחקר. עד זמנו שלטה הגישה שהעברית החדשה היא מעין אוסף לא מגובש של יסודות משכבות לשון קודמות ומשפות זרות, ושתופעות הלשון המתגלות בה הן שיבושים ושגיאות שאין למחקר עניין בהם. בספריו "העברית שלנו", "עברית טובה" ו-A Textbook of Israeli Hebrew ("ספר לימוד לעברית ישראלית"; באנגלית) הראה רוזן כי העברית הישראלית מקיימת מערכת לשונית יציבה דיה שמאפייניה והתהליכים המתרחשים בה דומים לאלה הקיימים בכל שפה מדוברת. כשהציג רוזן לראשונה את עמדותיו בשנות החמישים של המאה העשרים נמתחה עליו ביקורת נוקבת והחל פולמוס נרחב בקרב חוקרי העברית ומתקני הלשון, אולם לקראת סוף המאה ה-20 גישתו של רוזן הייתה לזרם המרכזי בקרב חוקרי הלשון העברית.
לכבודו יצאה אסופת מאמרים בשלושה כרכים בשם "מזרח ומערב".
אשתו חנה רוזן היא בלשנית העוסקת ביוונית ולטינית ובשפות קלטיות, פרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אמיך קיריל, נסיך ליינינגן

ביוגרפיה

אמיך קיריל נולד ב-18 באוקטובר 1926 בקובורג, לקרל, נסיך ליינינגן ולמריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה. דרך אמו, הוא היה צאצא של המלכה ויקטוריה והצאר אלכסנדר השני. דרך אביו, הוא היה צאצא של מלכי שוודיה מבית ואסה, וצאצא של שני אחיה למחצה של המלכה ויקטוריה, קרל, נסיך ליינינגן ופאודורה, נסיכת ליינינגן. כתוצאה מכך, אמיך קיריל היה צאצא של כל שלושת ילדיה של ויקטוריה, הדוכסית של קנט.
בשנת 1946 מת אביו במהלך שהותו בשבי בברית המועצות, ואמיך קיריל ירש את תאריו.
אמיך קיריל היה איש עסקים ויזם, ובשנת 1955 רכש מכונית מרצדס-בנץ 300SL Gullwing.
בשנת 1991 הסתכסך אמיך קיריל עם בנו קרל אמיך, נסיך ליינינגן, בשל נישואיו בנישואים מורגנטים, ובעקבות כך נישל אותו מירושתו.
ב-30 באוקטובר 1991 מת אמיך קיריל באמורבאך, ובנו אנדראס, נסיך ליינינגן ירש את תאריו.
יעקב סקילי

רבי יעקב בן ר' חננאל סקילי (או: צקלי) היה מחכמי ספרד בסוף המאה הראשונה לאלף השישי (המאה ה-14), תלמידו של הרשב"א, ומחבר ספרי דרוש והלכה.

ביוגרפיה

שם משפחתו "סקלי" מציין את מוצאה מסיציליה, ולפי סברה אחרת זהו כינוי למשפחת כהנים.
למד בספרד אצל הרשב"א, אותו הוא מצטט כ"מורי". כנראה לאחר מכן עבר לאזור המזרח התיכון, מאחר שכתבי היד של ספריו נמצאו בסוריה, פרס ותימן, והמחבר אף מציין (דרשה פ"א) ששניים מנהרות גן עדן (הפרת והחידקל) הם "בארצנו", בבל.
יש אומרים שהוא "יעקב בן רבי חננאל" המוזכר בשו"ת הרא"ש (כלל ח, יג), שערך (בשנת ה'ע"ח, 1318) הסכם עם חברו רבי חזקיה לעלות בתוך שנתיים לארץ ישראל ולגור בירושלים.
נבחרת קפריסין הצפונית בכדורגל

היסטוריה

התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוקמה בשנת 1955 בתוצאה מפרישת קבוצות בעלות זיקה לאומית טורקית מתחרויות וטורנירים כלל-קפריסאיים. בשנת 1962 שיחקה הנבחרת של צפון קפריסין את משחקה הבינלאומי הראשון, מול נבחרת המדינה היחידה שהכירה בקיומה של הישות הצפון-קפריסאית - טורקיה (משחק שנגמר בניצחון טורקי 5-0). באותה שנה, קיבלה הנבחרת אישור מפיפ"א המאשר לה להתחרות נגד נבחרות של מדינות קיימות החברות בפיפ"א, אך לא במסגרת טורניר תחרותי בהנהלת פיפ"א או המוכר על ידי הארגון, אישור התקף גם כיום.

השתתפותה במשחקים האיסלמיים

צפון קפריסין השתתפה במשחקים האיסלמיים בשנת 1980 באיזמיר, הטורניר הראשון בתולדות הנבחרת. הנבחרת הפסידה 5-0 לטורקיה. שאר התוצאות היו הפסד 2-0 לערב הסעודית, ניצחון 2-1 על מלזיה ותיקו 1-1 מול לוב.

השתתפותה במונדיאל הנבחרות הלא-חברות בפיפ"א

בשנת 2006 השתתפה הנבחרת במונדיאל הנבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א וזכתה בטורניר, בעונתו הראשונה מאז הקמתו. בדרך גברה הנבחרת על נבחרות גרינלנד, זנזיבר וגיברלטר.

ניצחון השיא של כל הזמנים

ב-21 בנובמבר 2006 בגביע אל"ף (גביע בו מתחרות מספר נבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א וכן נבחרות הקטרגל של קירגיזסטן וטג'יקיסטן) שיחקה הקבוצה נגד נבחרת טיבט, כאשר במשחק ניצחה צפון טורקיה בתוצאה 10-0, ובכך שברה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדותיה, שעמד על ניצחון 6-2 על לפלנד.
ורבורג פינקוס

היסטוריה

קרן ורבורג פינקוס הוקמה בשנת 1966 על ידי אריק מוריץ ורבורג וליונל פינקוס תחת השם מ"מ ורבורג ושות' (M. M. Warburg & Co) לאחר שמוזגה עם חברתו של פינקוס.
בשנת 1970, הוחלף שמה של החברה ל-E.M. Warburg Pincus & Co.
בשנת 1983, ביצעה את השקעתה הראשונה באירופה ובשנת 1994 פתחה את משרדה הראשון באסיה.
בשנת 1985, הודיעה החברה על מינוייהם של ג'וזף לנדי (Joseph P. Landy) וצ'ארלס קיי (Charles R. Kaye) למנכ"לי החברה.
בשנת 1999, ניסתה החברה לרכוש את מועדון הכדורגל האנגלי, אברטון.
בשנת 2001, החליפה החברה את שמה לורבורג פינקוס (Warburg Pincus) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה, והשלימה גיוס של קרן השקעות פרטית של 2.8 מיליארד דולר
בשנת 2005, גייסה קרן השקעות פרטית חדשה עם הון של 8 מיליארד דולר.
בחודש מרץ 2014, הודיעה החברה על מינויו של טימותי גייטנר לנשיא החברה.
בחודש אוקטובר 2014, הודיעה החברה כי גייסה 4 מיליארד דולר עבור קרן ההשקעות הפרטית הראשונה שלה הממוקדת באנרגיה.

פעילות בישראל

בשנת 1999, נכנסה כמשקיעה בגרעין השליטה של חברת נס טכנולוגיות, לפי שווי של 195 מיליון דולר. ההשקעה של ורבורג פינקוס הייתה בהיקף של 35 מיליון דולר, והעניקה לה בתמורה 18% מנס טכנולוגיות. בשנת 2003 הגדילה את החזקותיה בנס ל-34%, לאחר עסקת רכישה שבוצעה בהחלפת מניות, עם חברת שירותי המיחשוב האמריקנית-הודית אפאר שגם בה הייתה ורבורג פינקוס בעלת מניות. בשנת 2004 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק. ורבורג פינקוס מכרה בהדרגה את מניותה, ויצאה סופית מההשקעה כאשר מכרה כ-9% מהמניות, תמורת ב-35 מיליון דולר, לתאגיד הבנקאות האמריקאי סיטיגרופ בשנת 2008. 
בשנת 2007 רכשה את השליטה באליאנס חברה לצמיגים מידי אליעזר פישמן לפי שווי של כ-50 מיליון דולר ומכרה אותה ב-2013 לפי שווי של כ-500 מיליון דולר.
בחודש יולי 2018, רכשה את חברת האשראי הישראלית, לאומי קארד, תמורת 2.5 מיליארד ש"ח.
גבעת פרלמנט

גבעת פרלמנט (באנגלית: Parliament Hill) היא אזור פתוח בצפון מערב העיר לונדון בקרבת המפסטד הית'.

היסטוריה

בעבר נקראה הגבעה בשם "גבעת הבוגדים (באנגלית: Traitors' Hill), וזכתה בשמה הנוכחי בזמן מלחמת האזרחים הבריטית עת שהו בה כוחות צבאיים שתמכו בפרלמנט הבריטי.

שימושים

הפארק משמש בעיקר להעפת עפיפונים בשל גובה הגבעה (95 מטרים) והרוחות החזקות באזורה. מהגבעה ניתן לצפות בכל רחבי לונדון, ואף באזורים הנמצאים צפונית לעיר.
שרה בדישי

קורות חייה

בדישי הייתה סולנית "צוות הווי גולני", בו היו חברים בין היתר נורית גלרון, אבי בטלהיים ואריק סיני. ההרכב פורק בתום שתי תוכניות בלבד. בין שיריו בלטו במיוחד השירים "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דוב). התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל שני שירים אלו וכן השירים "זה לא הולך ברגל", "המלאך של גולני", "גו גולני" ו"הלוך וחטוף". שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, "עשר המכות", לא יצא על בתקליט זה, אלא כתקליט שדרים בודד לרדיו.
בשנת 1973 כתבו אורי ברזילי ויהודה בדיחי את השיר "אגדת שלום שבזי" לפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור". השיר הוצע תחילה לירדנה ארזי, ועבר לבדישי לאחר סירובה. הוא הפך לשיר המזוהה איתה ביותר. השיר לא זכה בפסטיבל אך הושמע רבות ברדיו ובמצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה שנה.
בשנת 1974 שבה בדישי אל הפסטיבל עם שירם של יורם טהרלב ויוספה אהרון "הביתה לחזור", שזכה לפופולריות.
בשנת 1975 הקליטה את הביצוע המקורי לשירם של יהונתן גפן ומתי כספי "מקום לדאגה", כשכספי מלווה אותה בקולות רקע. היה זה אחד משיריה האחרונים כזמרת מקצוענית.
בשלהי שנות השבעים פרשה מעיסוקה כזמרת.

משפחתה

שרה בדישי היא דודתם של הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.
לורן כהן

ביוגרפיה

כהן נולדה בניו ג'רזי שבארצות הברית לאב אמריקאי ולאם בריטית. הוריה ממשפחות נוצריות ממוצא סקוטי, אירי ונורווגי. אמה שהתחתנה בשנית שינתה את שם משפחתה לזה של בעלה היהודי – "כהן". כשהייתה בת 5 השלימו שתיהן תהליך גיור. כהן התחנכה בדתו של אביה החורג, ואף חגגה בת מצווה. כשהייתה בת 13 היגרו לאנגליה. יש לה חמישה אחים ואחיות צעירים, ובהם גם אחות חורגת.
בוגרת אוניברסיטת וינצ'סטר עם תואר בדרמה וספרות אנגלית. כיום מתגוררת בממלכה המאוחדת.

קריירה

הופיעה לראשונה בסרט "קזנובה" בתור האחות ביאטריס. לאחר מכן קיבלה תפקיד בסרט הקומדיה "יחצ"ן המסיבות 2: עלייתו של טאג'" בתפקיד הסטודנטית האנגלייה שארלוט היגנסון, לצידו של מפיק וכוכב הסרט קאל פן.
בשנים 2007–2008 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "על טבעי" בתפקיד הגנבת בלה טלבורט, ובשנים 2010–2012 בעונה השנייה של "יומני הערפד" בתפקיד הערפדית רוז.
התפרסמה בשנת 2011 לאחר שזכתה בתפקיד מגי גרין בעונה השנייה של סדרת הזומבים הפופולרית "המתים המהלכים" של רשת AMC. הופעותיה בעונה השנייה הרשימו את מפיקי התוכנית, שהחתימו אותה לקאסט הראשי של הסדרה גם לשתי העונות הבאות.
פרויקטים נוספים בהם הופיעה היו העונה הרביעית של סדרת הפעולה "צ'אק" ב-2011 בתור ויויאן מקארתור, בתו של המאפיונר אלכסיי וולקוף, שגולם על ידי טימותי דלטון, וסרט הפעולה "מרוץ המוות 2".
ב-2016 היא גילמה את מרתה ויין, אימו של ברוס ויין, בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק". ושיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה "הילד". 
ב-2019 שיחקה בסדרה האמריקאית "וויסקי קוואליר" בתפקיד הראשי.
בננות (אתר אינטרנט)

בננות היה אתר אינטרנט ישראלי שהגדיר עצמו כפונה לנשים.

היסטוריה

האתר "בננות" החל לפעול ב-1 באפריל 2000 ועוד באותה שנה, הוכרז על ידי מעריב כ"אתר הנשים המוביל בישראל". את האתר ייסדה יזמית האינטרנט שירלי צ'לצ'ינסקי. 
האתר היווה גרסה וירטואלית לשיחת הבנות. עיקר כוחו של האתר היה בתכנים אישיים שביטאו רצונות, מחשבות וצרכים של נשים. האתר היווה אלטרנטיבה לעיתוני הנשים ותוכניות הטלוויזיה ועסק בנושאים שונים כמו מערכות יחסים, מגדר, תרבות וכו' מזווית פוסט-פמיניסטית. בין הכותבות שפרסמו באתר נמנו קארין ארד, אתי אברמוב, נילי לנדסמן ואורלי קסטל-בלום.
המייסדת שירלי צ'לצ'ינסקי שימשה כעורכת הראשית ומנהלת האתר. בשנים 2001-2000 שימשה העיתונאית נילי לנדסמן כעורכת שותפה.
לאתר הייתה מערכת תגובות בצורת טוקבק מהראשונות בעברית. בכך, היה האתר מהראשונים בישראל לספק יכולת להגיב ולקיים דיון-גולשות בעקבות מאמר. כמו כן, האתר אירח את הפורומים ה"רשמיים" של סדרות הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" (ששודרה בשידורי "רשת"), "בנות גילמור" (ששודרה בערוץ 10), "הבורגנים" (ששודרה ללקוחות "yes") ועוד. 
בשנת 2007 הרחיבה צ'לצ'ינסקי את "בננות" והקימה את פלטפורמת הבלוגים בננות Blogs, שבו נמצאים בלוגים של היוצרים רונית מטלון, נורית זרחי, לאה איני, רן יגיל, יקיר בן משה, איריס אליה כהן ועוד - כ-500 בלוגרים. 
סביב האתר התקיימה קהילה נרחבת ואדוקה של גולשים וגולשות, שמצאה לראשונה יכולת לבטא את עצמה באמצעות הטוקבקים ואף בפורומים השונים. בין היתר, בפורום בננות נכתב לראשונה בהודעות ספרו של האמן יורם קופרמינץ "אוקטובר/יומן מלחמה", שראה לאחר מכן אור בהוצאת בבל.
האתר חדל לפעול באמצע העשור השני של המאה ה-21.
ערב הסעודית במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

לאורך השנים הספורטאים אותם שלחה ערב הסעודית לייצגה במשחקים הפאראלימפיים היו גברים בלבד ומעולם לא נשלחה ספורטאית. המשלחת הראשונה אותה שלחה המדינה אל המשחקים הפאראלימפיים באטלנטה בשנת 1996 כללה שני ספורטאים, שהתחרו במקצי הרמת הכוח.
ערב הסיעודית נאלצה המתין עד לאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) בטרם זכתה במדליה פאראלימפית. במשלחת למשחקים שנערכו בבייג'ינג היה האתלט אוסאמה אלשאנקיטי, שהתחרה בשני מקצים. בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה F12) הוא זכה במדליית כסף, כשקפץ למרחק של 7.06 מטרים, ובתחרות הקפיצה המשולשת באותה קטגורית הנכות זכה במדליית זהב כשקבע שיא עולם עם תוצאה של 15.37 מטרים.
אנטון גרסר

קריירה מוקדמת

גרסר נולד ב-11 בנובמבר 1891 בבוסנדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס גרסר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-109. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גרסר לרגימנט הרגלים ה-132 (אלזס התחתית ה-1), עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
עם סיום המלחמה השתחרר גרסר מהצבא, והצטרף למשטרה הגרמנית. בשנת 1936 הצטרף גרסר לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-110. ב-1 במרץ 1938 הועלה גרסר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-119.

מלחמת העולם השנייה

ב-6 בפברואר 1940 מונה גרסר למפקד רגימנט הרגלים ה-119, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-25 במסגרת הקורפוס ה-18. ב-16 ביוני 1940 קיבל גרסר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם גרסר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-25 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-4 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-25. ב-1 באפריל 1942 הועלה גרסר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-23 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, וב-14 בנובמבר 1943 מונה גרסר למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-15 בפברואר 1944 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-1 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-3 ביולי מונה גרסר למפקד פלגת הארמייה נארווה, שהפכה ב-25 בספטמבר לפלגת הארמייה גרסר. ב-22 בינואר 1945 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-72, שהיה חלק מהארמייה השישית, ופיקד עליו עד ה-20 באפריל, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

ב-1 ביולי 1947 השתחרר גרסר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר גרסר בשטוטגרט, ובשנת 1951 מונה למפקד משמר הגבול הפדרלי. בשנת 1953 פרש גרסר מתפקידו, וב-3 בנובמבר 1976 מת והוא בן 85 שנים.
רמי אטר

ביוגרפיה

אָטֵר נולד וגדל בישראל. שרת כקצין בהנדסה קרבית והשתחרר בשנת 1983, לאחר מלחמת לבנון הראשונה אשר הותירה בו את חותמה.
בתחילת דרכו עסק בצילום והוציא ספר שירה (הספר "מילים" בהוצאת סער), ונגע לראשונה בפיסול בברזל. לאחר פסק זמן בו עבד לפרנסתו בתחום הייטק, התמחה אטר בפיסול בברזל בסדנה של רמי רודיך, ומאז הפך הפיסול לעיסוקו העיקרי.
בשנת 2010, בעידודה של האמנית זיו פלג, החל להציג את עבודותיו לקהל הרחב, ומאז מציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובחו"ל. אטר הוא חבר באיגוד האמנים הפלסטיים, ועבודותיו מוצגות בחללים ציבוריים כמו מוזיאון וולפסון בירושלים ובבית גבריאל שבכנרת.

יצירתו

אטר מפסל בברזל, לעיתים עם נגיעות פליז, בטכניקות שפיתח בעצמו במאמץ להוסיף רבדים ליצירתו. פסליו מתאפיינים בשימוש בתנועה ובחלל, ונוצרים מתוך שפה שגבולותיה אינם ברורים, באמצעותה מוזמן הצופה לפרש את הדיאלוג בין הגשמי לנראה לעין, ובין החלל החסר החסר הנוצר בתוכו. יצירתו האקספרסיבית מושפעת מחייו, מהאנשים הסובבים אותו, מאלה הקיימים ושאינם קיימים עוד. כל אלה מתווים את קווי פסליו, כך שלעיתים החסר יוצר בהם את הקיים, והמסה המלאה מעצבת ויוצרת את הסביבה העוטפת את העבודה.
יצירותיו מתייחסות למניפסט הריאליסטי של הפיסול משנת 1920 בו הוגדרו האמנים כמממשים את תפיסת העולם בעיצוב החלל והזמן. פסליו הקונסטרוקטיביסטיים של אָטֵר, כמו הפסלים המיתיים הידועים מהיסטורית הפיסול לדורותיה, מהווים ישות קיימת מעוצבת בפשטות, ומהווים אובייקטים הנמצאים בזכות עצמם, נוהגים על פי חוקיהם הם, אך נטענים במשמעות מתוך התייחסותם למוטיב התנועה ולמוטיב הזמן - מן העימות בין חוקיהם לחוקים חיצוניים להם.
הנריק דאם

ילדותו ושנות לימודיו

הנריק דאם נולד בשנת 1895 כבנם של אמיל דם, רוקח, ושל אמילי,בת לבית פטרסון, מורה.
הנריק דאם סיים בשנת 1920 תואר ראשון בכימיה במכון הפוליטכני בקופנהגן (בימינו - האוניברסיטה הטכנית של דנמרק) והתמנה לעוזר מדריך לכימיה בבית הספר לחקלאות ולרפואה וטרינרית. ב-1923 הוא היה למדריך לביוכימיה במעבדה הפיזיולוגית של אוניברסיטת קופנהגן. בהמשך השתלם בשנת 1925 אצל פריץ פרגל באוניברסיטת גראץ בתחום המיקרוכימיה ומאוחר יותר שב לאוניברסיטת קופנהגן בה התמנה למדריך במכון לביוכימיה של האוניברסיטה בשנת 1928. כעבור שנה היה למרצה והחזיק במשרה זו גם בעת שהותו בחו"ל, עד שנת 1941.

פעילותו המדעית

בשנת 1934 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בביוכימיה באוניברסיטת קופנהגן - "כמה מחקרים על המשמעות הביולוגית של הסטרינים".(Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning)
על מנת להמשיך במחקריו על מטבוליזם הכולסטרול, קיבל הנריק דאם מלגת רוקפלר ועבד בשנים 1933-1932 במעבדה של שנהיימר בפרייבורג. בהמשך עבד בשיתוף פעולה עם המדען השווייצרי פאול קארר בציריך.
בזמן שחקר את מטבוליזם הסטרול באפרוחים בקופנהגן גילה דאם את ויטמין K. דאם ערך מחקרים בתרנגולות שניזונו מתפריט דל שומן במיוחד. הוא הבחין שכעבור זמן מה, העופות סבלו משטפי דם בחלקים שונים בגופן, וכן שדגימת הדם שלהם נקרשה לאט מהרגיל. הוא ניסה לתת לתרנגולות את כל הוויטמינים שהיו מוכרים, אולם ללא הועיל. רק כשהוסיף למזונן מעט זרעי קנביס, נעלמו התסמינים. אז עלתה במוחו המחשבה, כי אולי מדובר בוויטמין מסוג חדש.
לאחר מכן חקר את ויטמין זה בבעלי חיים שונים ובצמחים. התעניין ביישום המידע ברפואה אצל בני אדם, בתכונות הכימיות והפיזיות הבסיסיות של וויטמין זה. בחקר טיהורו ובידודו של הוויטמין שיתף פעולה עם קארר.
תוך כדי חקר הוויטמין K הבחין דאם אצל חיות ניסוי בתסמינים חדשים מסוימים - כמו עלייה בפרמאביליות הנימית והאדרה בצביעת הרקמה השומנית. הסתבר שהיה מדובר בבליעת שומנים מסוימים בהיעדר וויטמין E.
בזמן שערך בשנים 1941-1940 סיור הרצאות בקנדה ובארצות הברית תחת חסות "הקרן האמריקאית-סקנדינבית", מולדתו נכבשה על ידי הצבא הגרמני באפריל 1940.
התאפשר לו לערוך מחקרים בקיץ ובסתיו 1941 במעבדות לביולוגיית הים בוודס הול ואחר כך באוניברסיטת רוצ'סטר במדינת ניו יורק בשנים 1945-1942 בתור עמית מחקר בכיר. התקבל כחבר עמית במכון רוקפלר למחקר רפואי. 
על המחקרים שעשה בשנים האלה זכה בשנת 1943 בפרס נובל לפיזיולוגיה. הצנזורה הנאצית בדנמרק הסתירה את ההודעה על כך. 
בהיעדרו, בשנת 1941 התמנה פרופסור לביוכימיה במכון הפוליטכני של קופנהגן, משנת 1950 - פרופסור לביוכימיה ולתזונה.
שב לדנמרק רק ב-1946 והמשיך במחקריו בנושאי הוויטמינים K, E, השומנים, הכולסטרול ומאוחר יותר על היווצרות האבנים בכיס המרה. בשנים 1962-1956 היה מנהל המחלקה לביוכימיה של המכון לחקר השומנים של דנמרק.
ניסוי מפתח של הנריק דאם נגע למתן תזונה חסרת כולסטרול לאפרוחים. אחרי כמה שבועות של תזונה כזאת, התחילו האפרוחים לסבול מדימומים בלתי נשלטים. דאם בודד את החומר התזונתי הנדרש לקרישת הדם וקרא לו "ויטמין הקרישה", בקיצור ויטמין K.
הנריק דאם היה נשוי לאינגר אולסן משנת 1924.

ספרים ומאמרים

הנריק דאם פרסם לבד ובשותפות כ-315 מאמרים בנושאים ביוכימיים, בעיקר על הביוכימיה של הסטרולים, הוויטמינים K ו-E והשומנים.
פריזיה המזרחית

פריזיה המזרחית או מזרח פריזיה (בגרמנית: Ostfriesland) הוא אזור החוף של צפון-מערב מדינת סקסוניה התחתית בגרמניה.
חבל זה מהווה את החלק המרכזי של פריזיה, והוא ממוקם בין פריזיה הצפונית  שבמדינת שלזוויג-הולשטיין ובין פריזלנד המערבית (פריזיה המערבית) שבהולנד. נכללת בו גם שרשרת איים, איי פריזיה המזרחית, הסמוכים לחוף.

היסטוריה

החל במחצית השנייה של המאה ה-16 פרחה הרוזנות של פריזיה מבחינה כלכלית, בשל הגירה המונית של סוחרים קלוויניסטים שנמלטו צפונה מארצות השפלה מאימת מלחמות הדת שהתחוללו בארצות אלו. במהלך המאה ה-17 הפכה הישות המדינית של פריזיה המזרחית מרוזנות לנסיכות, תחת נסיכי בית צירקסנה . עם מות הנסיך האחרון לבית צירקסנה, קרל אדצארד , ב-1744 השתלט פרידריך הגדול על הנסיכות וצירף אותה לפרוסיה. ב-1806 סופחה פריזיה המזרחית לממלכת הולנד, ממלכה קצרת-ימים שהקים נפוליאון בונפרטה, וב-1810 סופחה יחד עם כל ממלכת הולנד לצרפת. בתקופה הקצרה שבה נשלטה בעקיפין או במישרין בידי צרפת הנפוליאונית התחוללה בחברה המזרח-פריזית תמורות מהירות. השליטה המקומית נמסרה לידיהם של ראשי ערים, במקום מועצות זקנים, והתושבים אימצו לראשונה שמות משפחה. הפרוסים השתלטו מחדש על הנסיכות ב-1813. כעבור שנתיים, כחלק מהחלטות קונגרס וינה, מסרה אותה פרוסיה לממלכת האנובר, שהתאחדה בעצמה עם פרוסיה ב-1866.

יהודי פריזיה

היהודים הראשונים התיישבו בפריזיה המזרחית במאה ה-16, ולקראת מחצית המאה התגבשו בה לראשונה גם קהילות יהודיות, בעיקר באמדן שהקהילה היהודית בה מנתה רשמית 186 איש בסוף המאה ה-17, אך גם בעיר הנמל נורדן , בלר ובבירת הרוזנות, אוריך (גר').
בתחילת המאה ה-18 היו בפריזיה המזרחית כ-160 משפחות יהודיות, ובתחילת המאה ה-19 נמנו בה כבר 1,384 יהודים. היישובים בפריזיה המזרחית שבהם התקיימה קהילה יהודית, היו: אוריך, אזנס , אמדן, בונדה , דורנום , ויטמונד , ונר , ימגום , לר, נוישטטגדנס (גר') ונורדן.
פאל אברהם

קריירה

פאל אברהם הוא בנם של יעקב אברהם (1909–1859) סוחר מהיישוב אפאטין על גבול הונגריה - סרביה של היום ושל פלורה בלאו (1872–1943). אמו היא מהעיר מוהאץ' ונהגה לשחק במופעים עוד בילדותה. סבו של אברהם, מצד אמו רז'ה בלאו, היה קבלן מכובד של עבודות סלילת דרכים במוהאץ' ובעל מכרה. אברהם גדל באפטין בוויבודינה (כיום סרביה), והחל לנגן בפסנתר כבר בגיל ארבע. אמו המורה למוזיקה, והחזן מקומי לימדו אותו, ובהמשך למד לנגן גם בכינור. לאחר סיום תעודת הבגרות, בגיל 17, המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה בבודפשט. הוא סיים לימודי קומפוזיציה וצ'לו ואז בלחץ משפחתי עזב ונרשם לבית ספר למסחר. הוא המשיך בכל זאת את לימודיו באקדמיה למוזיקה משנת 1913 והפך לתלמיד של ויקטור הרצפלד בהלחנה ולמד אסתטיקה של המוזיקה, היסטוריה של המוזיקה ותורת המויקה. חומר של חמש שנים הוא סיים בשלוש ובהצטיינות. על פי השנתון של האקדמיה למוזיקה, הוא זכה במלגה ממלכתית בשנת הלימודים 1914–1915.
נקודת המפנה בחייו הייתה בשנת 1929, אימרה פולדש מחזאי וכותב ליבריות מוכר פנה אליו להלחנת היצירה שלו: "ויקטוריה", ואז פנתה אליו גם חברת הפקת הסרטים UFA לכתיבת מוזיקת רקע לסרט האילם "המלודיה של הלבבות". הוא נקרא לברלין, גרמניה. ויקטוריה הוצגה בתיאטרון המלכותי בינואר 1930 וב־7 באפריל בפסטיבל האופרטות הקיצי בלייפציג, בשם Viktoria und ihr Huszar, בהצלחה רבה בשני המקומות. ההצלחה נראתה בלתי ניתנת לעצירה, הוא הרוויח כסף ענק, קנה וילה בסגנון הרוקוקו בפאסננשטראסה בברלין, עבד עשרות שעות ביום בבית, עם כמות עצומה של קפה ושלוש חפיסות סיגריות ביום. ב־16 ביוני 1930 התחתן ברובע החמישי בבודפשט. האופרטה "הוורד של הוואי", שהוצג בבכורה בלייפציג הצליחה והגיעה לברלין, וינה, בודפשט, לונדון. בינתיים הוא הקליט עם מיטב הזמרים בתקופתו, בהם ריצ'רד טאובר, רנטה מולר, יאן קיפורה. ההצלחה הגדולה ביותר שלו הייתה הנשף ב"סאבוי", שהוצג ב־23 בדצמבר 1932, בפני 3,300 איש ב-Große Schauspielhaus. האופרטה שלו, שבה כמעט כל ידוען ברלין הופיע באולם הצפוף, כלל את הקנצלר פון שלייכר, שרים, שחקנים כוכבים, במאים, מבקרים.
ויקטוריה, הוורד של הוואי והנשף בסאבוי הפכו אותו לאחד ממלחיני האופרטות הידועים ביותר באירופה. בשנת 1933, לאחר שהיטלר עלה לשלטון, אברהם עבר לווינה ואז שוב לבודפשט; הוא כתב שם שוב אופרטות ומוזיקת קולנוע. החל מ־23 באפריל 1933, שמו של פאל אברהם לא נכתב עוד בעיתונים הגרמניים. בתחילת 1939 נסע לפריז ומשם באונייה לקזבלנקה, משם לקובה, הוואנה, ואז היגר למיאמי, בארצות הברית. בשנים 1940–1941 הפך לצ'לן במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוא לא זכה להצלחה רבה באמריקה, כתב אמנם מוזיקה לשני סרטים ובשנת 1946 אושפז בבית הבראה נוירולוגי. בשנת 1947 העיתונים האירופאים אף בישרו על מותו. בשנת 1956, בעזרת חבר, חזר לאירופה, לגרמניה, אך כבר לא היה מסוגל ליצור בגלל בריאותו הרופפת. את שנותיו האחרונות בילה במוסד לחולי נפש בהמבורג ובטיפול הבית של אשתו שרולטה פסלי. האופרטות שלו נמצאות כיום ברפרטואר בהונגריה כמו גם במספר מדינות אירופאיות נוספות, בעיקר בגרמנית (בכמה תיאטראות בגרמניה, באוסטריה, בשווייץ) וכן בהולנד, איטליה, אסטוניה, ליטא ובולגריה.