google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ניפר טורול

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בסידני ב-9 בדצמבר 1973 בהיותה בת 13 וחצי קבעה טורול במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 16:49.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 חודשים וחצי של ג'ו הרשברגר מארצות הברית (16:54.14 דקות). חודש לאחר מכן, באליפות ניו סאות' ויילס שנערכה בסידני ב-5 בינואר 1974 היא קבעה במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:50.1 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 חודשים של נובלה קליגאריס מאיטליה (8:52.97 דקות).

אלופת חבר העמים

במשחקי חבר העמים שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בפברואר 1974 זכתה טורול ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.09 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.90 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:58.53 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.37 דקות. 
את שיאה העולמי במשחה ל-1500 מטר שיפרה טורול עוד 4 פעמים והעמידה אותו ב-25 באוגוסט 1974 על תוצאה של 16:33.94 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי אליס בראון מארצות הברית (16:24.60 דקות). 
באליפות קוקה קולה שנערכה בלונדון ב-31 במרץ 1975 קבעה טורול במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:43.48 דקות, שיפור לשיא של ג'ו הרשברגר (8:47.59 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי פטרה תימר ממזרח גרמניה (8:40.68 דקות).

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי קולומביה בשנת 1975 זכתה טורול בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 8:44.75 דקות, לפני הת'ר גרינווד (8:48.88 דקות) ושירלי בבשוף (8:53.22 דקות), שתיהן מארצות הברית ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:17.88 דקות, אחרי שירלי בבשוף שקבעה שיא אליפות חדש של 4:16.87 דקות ולפני קאתי הדי מארצות הברית (4:18.03 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:52.88 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.33 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה טורול משחייה תחרותית בהיותה בת 16 עקב פציעות חוזרות.
איפני

היסטוריה

ב-1476 הקימו הספרדים מושבה בשם סנטה קרוס דה לה מאר פקניה ("הצלב הקדוש של הים הקטן"). חשיבותו של המקום בעיני הספרדים הייתה מיקומו על נתיב הסחר בעבדים, שנשלחו למטעי הסוכר באיים הקנריים. ב-1524 הצליחו הברברים להשתלט על המושבה, וגירשו ממנה את הספרדים.
באמצע המאה ה-19 החלו מאבקים בין ספרד לצרפת על השליטה במדינות המגרב. ספרד רצתה להחזיר לעצמה את השליטה במושבה לשעבר, על מנת שתוכל לטעון בהמשך לבעלות על דרום מרוקו. הספרדים לא ידעו מהו מיקומה המדויק של סנטה קרוס דה לה מאר פקניה, שלא נשאר ממנה זכר. הם החליטו לייסדה מחדש בעיר סידי איפני, שנכבשה מידי מרוקו לאחר קרב קצר. בהסכם השלום שנחתם בין שתי המדינות ב-26 באפריל 1860, הוכרה בעלותה של ספרד על איפני, והאזור קיבל מעמד של שטח חסות ספרדי. הנוכחות הספרדית באיפני הייתה דלילה עד 1934, אז החליט מושל סהרה הספרדית לתגבר אותה.
לאחר שמרוקו זכתה בעצמאות מצרפת ב-1956, היא דרשה מספרד לפנות שטחים שונים בהם החזיקה, ובהם איפני. ב-1957 יזם הארגון המרוקאי הלאומני איסתיקלל מספר תקריות גבול, בגיבוי שקט של המלך מוחמד החמישי. כוחות של "צבא השחרור המרוקאי" החלו להשתלט על שטחים נרחבים שהיו בשליטה ספרדית, והצבא הספרדי נאלץ להתערב, במה שזכה לכינוי "המלחמה הנשכחת". ב-1 באפריל 1958 חתמו המדינות על הסכם שבו ויתרה ספרד על שליטה בשטחים רבים במרוקו. איפני, עם זאת, נותרה בידיה, והפכה למחוז ספרדי. 
בשנים הבאות גבר הלחץ על ספרד לעזוב את איפני. ב-14 בדצמבר 1960 קיבל האו"ם את החלטה 1514 בדבר דה-קולוניזציה, ובה אוזכרה איפני כמושבה. ב-16 בדצמבר 1965 קיבל האו"ם החלטה ספציפית יותר, החלטה 2017, ובה נקראה ספרד לעזוב את איפני ואת סהרה המערבית. כתוצאה מכך, פתחה ספרד במשא ומתן עם מרוקו על יציאתה מהאזור, וב-30 ביוני 1969 הסתיימה שליטתה באיפני.

בולאות

ספרד התחילה להנפיק בולים הנושאים את הכיתוב "איפני" בשנת 1941. תחילה היו אלה בולים ספרדים שעליהם הודפסו המילים "Territorio de Ifni", וב-1943 החלה הנפקתם העצמאית של בולים מאיפני. בניגוד לצפוי, בולים אלה אינם נחשבים נדירים במיוחד, ויש אף שסבורים שהנפקתם לא נועדה בהכרח לצורכי דואר, אלא למטרות רווח כספי ממכירות לאספנים.
רכס טרנסטייל

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, בשנת 1957.
הרכס נקרא בשם זה מאחר שהשלג שהועף ברוחות העזות הזכיר למשלחת מחסום כניסה מסתובב.
עידן עופר

ביוגרפיה

עופר נולד לאביבה וסמי, וגדל בחיפה. בשירותו בצה"ל שימש כסגן מפקד דבור. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של לונדון, שבו הוא תומך כלכלית. סיים תואר ראשון בכלכלה וספנות באוניברסיטת חיפה. בנוסף, הוא חבר בוועדה המייעצת של בית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד ("הרווארד קנדי סקול" ).
לאחר שרכש ניסיון בעיסוק בתחום הספנות, בין היתר בהונג קונג ובסינגפור, היה ליו"ר הדירקטוריון של החברה לישראל, חברת אחזקות אותה רכשו האחים עופר ממשפחת אייזנברג. לתפקיד זה התמנה בשנת 1999. עם כניסתו של עופר לחברה לישראל, הגביר את פעילותה של החברה במזרח וקיים מגמה של התרחבות גלובלית. כך למשל השתלבה החברה בתחום תחנות הכוח בדרום אמריקה ובתעשיית הרכב בסין. ב-1 ביולי 2010 פרש מתפקידו כיו"ר החברה לישראל, אך נשאר דירקטור בחברה, ואותו החליף בתפקיד אמיר אלשטיין, יו"ר טאואר סמיקונדקטור. כמו כן, שימש בעבר עידן עופר יו"ר צים, חברת ספנות הנשלטת על ידי החברה לישראל, תפקיד ממנו פרש בדצמבר 2009 ובו החליף אותו ניר גלעד.
ב-2013, דורג עופר במקום ה-182 ברשימת עשירי תבל של מגזין פורבס עם שווי מוערך של 6.5 מיליארד דולר.
עופר שולט במשט השקעות בע"מ, המחזיקה ב-80% מההון של "מילניום השקעות אלעד". עידן עופר שימש בעבר גם כיו"ר החברה "בטר פלייס", שהקימה תשתיות תפעול ותמיכה עבור כלי רכב חשמליים, אותה הקים יחד עם יזם ההיי-טק שי אגסי. כמו כן, כיהן כיו"ר של בנק המזרחי המאוחד (שהפך בשנת 2005 לבנק מזרחי טפחות).
עופר מתגורר בלונדון. נשוי בפעם הרביעית ואב לחמישה.
אנדרס גוארדאדו

אטלס

גוארדאדו החל לשחק באטלס מגיל 7 במחלקת הילדים והנוער של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עם הקבוצה בליגת העל המקסיקנית באוגוסט 2005, בניצחון ביתי 3-2 על פצ'וקה.
בקיץ 2006, ספקולציות בתקשורת המקסיקנית דיווחו על מספר קבוצות מהסרייה א' שמעוניינות בגוארדאדו. אף ריאל מדריד מהליגה הספרדית הייתה מעוניינת אך דפורטיבו לה קורוניה היו זריזים יותר והציעו מיד סכום של 7 מיליון יורו עבור 75% מכרטיס השחקן שלו. אטלס קיבלו את ההצעה וההעברה התבצעה ב-7 ביולי 2007, המחיר הפך אותו לשחקן הכדורגל המקסיקני היקר ביותר בהיסטוריה.

דפורטיבו לה קורוניה

גוארדאדו הוצג רשמית ב-24 ביולי 2007, עם חולצה מספר 18. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-26 באוגוסט בהפסד 0-3 ביתי נגד אלמריה וסיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם 26 הופעות ו-5 שערים. מאמן דפורטיבו ציין שגוארדאדו היה לשחקן מפתח בקבוצה והעריץ את כשרונו ואת אופיו.
בעונת 2010-11 גוארדאדו הופיע ב-20 משחקים במדי דפורטיבו והקבוצה ירדה לליגה השנייה בספרד אחרי 20 שנים. ב-27 במרץ 2012, הוא אישר שעונת 2011-12 תהיה עונתו האחרונה במועדון, בעונה זו הוא קבע שיא קריירה וכבש 11 שערים שעזרו לקבוצתו לחזור לליגה הראשונה לאחר עונה אחת בלבד. הקבוצה עלתה מהמקום הראשון.

ולנסיה

ב-28 במאי 2012, גוארדאדו חתם על חוזה לארבע שנים במועדון ולנסיה. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-19 באוגוסט, הוא שיחק 66 דקות בתיקו חוץ 1-1 נגד ריאל מדריד. במהלך עונתו הראשונה במועדון, הוא שיחק כמגן כנף שמאלי, בעיקר עקב פציעתו של ז'רמי מתייה.
גוארדאדו כבש את שערו הראשון עבור ולנסיה ב-12 במאי 2013 כשתרם לניצחון החוץ 4-0 נגד ראיו ואיקאנו. ב-30 בינואר 2014, המועדון הגרמני מהבונדסליגה, באייר לברקוזן הודיע שהחתים אותו בהשאלה עד סוף העונה, עם אפשרות קניה בסוף העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הגרמנית ב-2 בפברואר בהפסד 1-0 ל-פ.צ. קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני כששיחק כמגן כנף ימיני.

פ.ס.וו. איינדהובן

לקראת עונת 2014/2015 הושאל לפ.ס.וו. איינדהובן. הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-0 על ויטסה ארנהם. ב-7 במרץ 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-0 על גו אהד איגלס. בסיום העונה חתם באופן קבוע בקבוצה.

ריאל בטיס

ב-7 ביולי 2017 חתם לשנתיים בריאל בטיס.

נבחרת מקסיקו

משחקו הראשון של גוארדאדו בנבחרת הלאומית של מקסיקו היה במשחק ידידות נגד נבחרת הונגריה ב-14 בדצמבר 2005, 4 חודשים בלבד לאחר הופעת הבכורה שלו באטלס. לאחר מכן הוא זומן לייצג את נבחרתו במונדיאל 2006 בגרמניה, שם הופיע בשלב 16 האחרונות בהפסד 2-1 נגד נבחרת ארגנטינה. לאחר סיום החוזה של מאמן מקסיקו, ריקארדו לאבולפ, הגיע הוגו סאנצ'ס לאמן את הנבחרת והשאיר את גוארדאדו בסגל.
ב-28 בפברואר 2007, במשחק ידידות נגד נבחרת ונצואלה, הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת. בגמר גביע הזהב של CONCACAF, גוארדאדו כבש את שער הפתיחה של המשחק נגד ארצות הברית; במהלך המחצית השנייה הוא התנגש ראש בראש עם שחקן ארצות הברית, ג'ונתן ספקטור כאשר שניהם התרוממו כדי לנגוח את הכדור. גוארדאדו התאושש והמשיך לשחק עד סוף המשחק, שנגמר בהפסד 2-1 למקסיקו. באותה שנה הוא גם השתתף במשחקי נבחרתו בטורניר קופה אמריקה 2007 וכבש שער נגד אורוגוואי במשחק על המקום השלישי.
ב-12 ביוני 2011, גוארדאדו כבש שני שערים בניצחון 4-1 על קוסטה ריקה בגביע הזהב 2011. ב-5 במרץ 2014 הוא ערך את הופעתו ה-100 בנבחרת מקסיקו במשחק ידידות נגד ניגריה.
לאו שה

מהלך חייו

לאו שה נולד ולמד בבייג'ינג, בירת סין. בין השנים 1924–1929 חי בלונדון ולימד שם סינית.
בקיץ 1929 עבר לסינגפור ולימד שם בבית הספר הסיני הגבוה. בשנת 1949 שב לסין והיה לסגן נשיא איגוד הסופרים הסיני.

מהפכת התרבות

בניגוד לסופר סיני אחר, שן צונג-ון, שהפסיק לעסוק בספרות על כל גווניה עם ראשית מהפכת התרבות, התמיד לאו שה בשליחותו הספרותית.
במהלכה של מהפכת התרבות הותקף לאו שה בידי המשמרות האדומים שראו בו מתנגד למהפכה. הוא הובל ברחובות והוכה בפומבי.
ב-23 באוגוסט 1966 הגיעו קבוצות של משמרות אדומים בגיל העשרה, רבות מהם בנות, לחצר אגודת הסופרים של בייג'ינג. הם הצליפו בחגורותיהם בעלות אבזם הנחושת הכבד בכמה מהסופרים המפורסמים ביותר בסין, שעל צוואריהם נתלו בחוטי ברזל שלטי עץ מעליבים. אחד הסופרים היה לאו שה, שעד אז הילל אותו המשטר וכינה אותו "אמן העם". לאחר מכן הוסעו הקורבנות אל מקדש עתיק שבו שכנה הספרייה החשובה ביותר של בייג'ינג, שם אולצו הקורבנות לכרוע מול מדורה, תוך שהם מוכים בבעיטות, אגרופים, מקלות וחגורות.
על פי הרישומים הרשמיים, בעקבות ההשפלה הפיזית והנפשית, הוא התאבד למחרת בטביעה באגם טאיפינג שבבייג'ינג, אך ישנם גם טיעונים לנסיבות אחרות.
קרוביו הואשמו במעורבות בפשעיו, אך המשיכו להציל את כתביו על ידי החבאתם בערימות פחם ובארובה, ותוך שהם מעבירים אותם מבית לבית.

טיהור שמו לאחר מותו

בשנת 1976 חזרו כתביו להתפרסם, ובשנת 1979 טוהר שמו על ידי המפלגה הקומוניסטית. כמה מיצירותיו אף עובדו לסרטים.
החל משנת 2000 מוענק פרס על שמו מטעם "הקרן לספרות על שם לאו שה".
לאו שה היה נשוי לציירת חוּ שְׂיֵה-צִ'ינְג, והיו להם שלוש בנות ובן.

יצירותיו

לאו שה כתב מחזות, רומנים, סיפורים קצרים וגם שירה. 
הספר הידוע ביותר של לאו שה הוא "ריקשה" שתורגם לעברית מסינית על ידי אמירה כץ והופיע בשנת 1985 בהוצאת כתר.
ועידת לוקה

ועידת לוקה הייתה כינוס של חברי הברית הפוליטית הידועה בשם הטריאומווירט הראשון: גאיוס יוליוס קיסר, גנאיוס פומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס בלוקה בשנת 56 לפנה"ס. בתקופה זו, קיסר היה שקוע במלחמת גאליה ותוכנית הפלישה לאי הבריטי. קראסוס שאף להגדיל את יוקרתו הפוליטית וחיפש דרכים למימוש חזונו. גם פומפיוס רצה את חלקו. הברית היציבה בין שלושת הפוליטיקאים הבכירים נכרתה עוד בשנת 60 לפנה"ס. הם חברו יחד כדי לשלב את עוצמתם הפוליטית וכך לזכות בנתח שליטה גדול מאוד בפוליטיקה ברפובליקה הרומית. 
הפוליטיקה הרומאית בשלהי תקופת הרפובליקה הייתה בתוהו ובוהו מוחלט. שוחד בעת בחירות ניתן לכל, אלימות ברחובות שגלשה לכדי תגרות בין קבוצות של גלדיאטורים מזוינים, שנכשרו על ידי פוליטיקאים שונים, הייתה מחזה נפוץ. 
האירועים ערערו במידת מה את הברית ההדוקה בין השלישייה. הכינוס נועד לחזק את הקשרים ביניהם ימי הברית כקדם. במהלך הכינוס הוחלט שקראסוס ופומפיוס ירוצו לכהונת הקונסול בשנת 55. עוד הוחלט להאריך את הפרוקונסולט של קיסר בחמש שנים נוספות וכך לאפשר לו להשלים את כיבושה של גאליה.
חוק הספנות (ימאים)

הסמכת ימאים

על פי החוק שר התחבורה ימנה ארגון אשר תפקידו לטפל בהסמכת ימאים. ימאים המבקשים לעבור הסמכה נדרשים לעבור בדיקות רפואיות ומבחנים. תפקידו של הארגון הוא לייעץ לשר, לספק את רמת הידע הנדרשת, לקבוע את סדר הבחינות וכל תפקיד אחר שיקבע השר לארגון. רק ימאים אשר עוברים את ההסמכה רשאים לשמש כימאים (סעיפים 21 ו-22 לחוק).
הארגון גם קובע את ההגדרה של כלי שיט פרטי. מדובר על כלי שיט אשר אורכו אינו עולה על 24 מטר והוא משמש למטרות ספורט, נופש או מטרה אחרת שקובע הארגון. בסעיפים מסוימים יש הבחנה בין כלי שיט פרטי לכלי שיוט שאינו פרטי.
הארגון גם בודק האם נערים כשרים לעבוד בתור ימאים, ומפקח על העסקת נערים כימאים. חל איסור להעסיק נערים שנמצאו כלא כשירים. כמות הנערים בצוות לא נספרת ביחד עם הימאים הבוגרים בצוות, יש רשימה נפרדת לנערים בצוות. הנערים לא ייכללו במספר הימאים המינימלי בצוות.

הצוות

בכל ספינה יש לערוך רשימת צוות, שתפרט את מספר אנשי הצוות, תפקידם, סמכותם המקצועית, פנקס הימאי שלהם ועוד פרטים שמבקש השר. סעיף 30 לחוק קובע כי "בכלי שיט ישרתו, ככל האפשר, אנשי צוות ישראליים בלבד", אך קביעה זו אינה מתגשמת.
פרק ה' לחוק קובע את סמכויותיו של הקברניט.
פרק ו' עוסק בכללי המשמעת בכלי שיט.
פרק ז' עוסק בסדרי עבודה בכלי שיט.
פרקים אחדים עוסקים בשכר אנשי הצוות וביישוב סכסוכי עבודה.

עבירות ועונשים

חוק הספנות (ימאים) קובע עבירות ועונשים לצידן. החוק קובע מגוון עבירות אשר חלות על אנשי הצוות, הקברניט ובעל הספינה. כך למשל, מרד בספינה הוא עבירה פלילית, ואיש צוות המשתתף במרד או עורר מרידה או קושר קשר עם איש צוות אחר לעורר מרידה, עובר עבירה אשר העונש המרבי בגינה ינוע בין שלוש לשבע שנות מאסר על פי חומרת המרד.
סעיף 112 דן במי שמסייע למרד. על פי הסעיף איש צוות אשר עשה פעולה שתכליתה להניע איש צוות למרידה, או נכח במרידה ולא עשה כמיטב יכולתו כדי לסכלה או לסייע בסיכולה, או נודע לו קשר על מרידה ולא הודיע על כך לקברניט – עונשו המרבי יהיה 2 שנות מאסר.
תומאס ג'יין

חיים אישיים

ג'יין נולד בבולטימור לסינתיה, סוחרת אומנות ולמייקל אליוט, מהנדס גנטי.
כשהיה בן 20 נישא ג'יין והתגרש מהשחקנית עיישה האוור, בתו של השחקן ההולנדי המפורסם ראטגר האוור.
ג'יין היה מאורס במשך שלוש שנים לשחקנית האנגלייה אוליביה דאבו.
בשנת 2002 התארס עם השחקנית פטרישה ארקט, בשנה שלאחר מכן נולדה בתם הבכורה ובשנת 2006 נישא הזוג בטקס בוונציה.
בשנת 2008 ג'יין נעצר על ידי שוטרי סיור על כביש קליפורניה בעוון נהיגה תחת השפעת אלכוהול, מבדיקה שנעשתה לג'יין התגלה בנוסף שהוא נהג עם רישיון נהיגה לא תקף.
בשנת 2009 החלה ארקט הליכי גירושין כנגד ג'יין, הליכים שהפכו לרשמיים בשנת 2011.

קריירת קולנועית

התחיל את דרכו כשחקן בתחילת שנות ה-90 בתפקידים קטנים בקומדיית האימה "באפי, ציידת הערפדים" ובסרטי הפעולה "נמסיס" ו"העורב: עיר של מלאכים".
ב-1997 כבר קיבל במה גדולה יותר בדרמה "לילות בוגי" בתור סוחר הסמים טוד פארקר ובסרט הפעולה "עימות חזיתי".
ב-1998 שיחק לצידו של ארון אקהרט בקומדיית הפשע "יום חמישי" והשתתף בתפקיד קטן של חייל אמריקאי בדרמת המלחמה "הקו האדום".
ב-1999 כיכב ג'יין בתפקיד הראשי במותחן האימה "ים כחול עמוק" בתור המומחה לכרישים קרטר בלאק.
בשנת 2000 שיחק לצידם ובהפקתם מורגן פרימן וג'ין הקמן "מעבר לכל חשד".
ב-2001 גילם ג'יין את דמותו של אגדת הבייסבול מיקי מנטל בדרמת הספורט של בילי קריסטל "61" והופיע בדרמה "החטא הראשון" בתור הבלש וולטר דאוונס החוקר את האמריקאית השוהה בקובה, ג'וליה ראסל (אנג'לינה ג'ולי).
ב-2002 הופיע בקומדיה "הכי מתוק שיש" בתפקיד פיטר דונאו, הגבר המאורס בו מתאהבת גיבורת הסרט כריסטינה וולטרס (קמרון דיאז).
ב-2003 הופיע בעיבוד הקולנועי לספר האימה של סטיבן קינג "לוכד החלומות".
ב-2004 שיחק בעיבוד הקולנועי השני לקומיקס הפופולרי "המעניש" בתפקיד הראשי של המעניש פרנק קאסל.
ב-2007 היה ג'יין שותף בהפקת סרט האימה של דייוויד ארקט "המסומם", בו גם שיחק בתפקיד ראשי ושיחק בתור הדמות הראשית של דייוויד דרייטון המתבצר בסופרמרקט מפני יצור קטלני המסתתר בערפל, במותחן האימה של פרנק דרבונט "הערפל".
ב-2008 שיחק במותחן הפעולה העתידני "יומני המוטאנטים" בתור חייל הקאפיטול ג'ון מיץ' האנטר ובסרט הפשע "קילשוט" בתור וויין קרלסון, העד לרצח של הרוצח השכיר בלאקבירד (מיקי רורק).
ב-2009 ביים את סרטו הראשון, מותחן המסתורין "ארץ אפלה" ושיחק בתפקיד ראשי.
לאחרונה היה ג'יין מועמד לשני  פרסי גלובוס הזהב על תפקידו הקומי כג'יגולו ריי דרקר בסדרה "מצויד".
ב-2016 שיחק בסרט המלחמה "אינדיאנפוליס" לצדם של ניקולס קייג', טום סייזמור ומאט לנטר, ושיחק בסרט האימה "הצעיף" לצד ג'סיקה אלבה.
הפורום לסלולריות שפויה

הפורום לסלולריות שפויה הוא עמותה ישראלית הפועלת בנושאי אנטנות סלולריות, קרינה סלולרית והפצת מודעות לקרינה ולשימוש סביר במכשירים פולטי קרינה בלתי מייננת.
הפורום הוקם במסגרת שיתוף פעולה בין מספר קבוצות, עמותות, גופים סביבתיים ואזרחים כדי לתת מענה לתופעה של התקנת אנטנות סלולריות בשכונות מגורים בקרבת בתי תושבים ולעיתים ללא ידיעתם וללא קבלת אפשרות להתנגד להקמתן.
לפורום ועד מנהל פעיל המתכנס מדי כמה שבועות, שורה של פעילים ובעלי תפקידים. חברי הפורום פועלים בהתנדבות וללא שכר. בשנים הראשונות הוביל את פעולת הפורום לסלולריות שפויה אבי דבוש. נכון ל-2015 יושב ראש העמותה הוא רוני קלר.

מטרות

מטרת הפורום היא הסדרת נושא הקרינה הסלולרית כך שזו תהיה סבירה, מידתית, ומבוקרת לטובת האינטרס הציבורי. הפורום פועל למען חקיקה, הסדרה תכנונית, כפיית רישוי אנטנות, ויידוע הציבור על כל אנטנה המוקמת באזור המגורים שלו. כמו כן, עוסק הפורום בסיוע לוועדי פעולה מקומיים, ייעוץ לנפגעי אנטנות] ואיסוף כל המידע הנחוץ על מנת לעזור לאוכלוסייה הזקוקה לו. הפורום מרכז פעילות אנשים וגופים אשר טוענים כי השימוש הנרחב במכשירי טלפון סלולרי עלולה להיות השפעות בריאותיות של קרינה בלתי מייננת ברמות נמוכות.
רחל בולטון

ביוגרפיה


בולטון נולדה בתל אביב. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ יפתח שבגליל. שירתה בצה"ל שבע שנים בסיירת הדרוזים בעין יהב. בגיל 22 חזרה בתשובה והצטרפה לחסידות חב"ד. בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל ובוגרת מסלול פרסום ושיווק של איגוד המפרסמים.
בולטון נשואה לרב טוביה, ראש ישיבת חוזרים בתשובה, ולהם ארבעה ילדים,  מתגוררת בכפר חב"ד.

קמפיין "היכונו לביאת המשיח"

בולטון נחשבת לחלוצה בעולם הפרסום החרדי המודרני. במשך כעשור ניהלה את כל פעילות הפרסום של צעירי אגודת חב"ד, הייתה הראשונה שהכניסה צבע לפרסומים וביצעה סקרים לפילוח הציבור הישראלי לחרדים, דתיים, מסורתיים וחילוניים. בשנת 1990 הפיקה קמפיין ארצי שנשא את הסלוגן "היכונו לביאת המשיח". בולטון סיפרה כי הקמפיין נוצר לבקשת הרבי מנחם מנדל שניאורסון. אף על פי שבמהלך הקריירה שלה עבדה בולטון עם החברות המובילות במשק, היא מחשיבה את הקמפיין הזה לשיא הצלחתה: "הסלוגן 'היכונו לביאת המשיח' נהפך למטבע לשון בישראל [...] זה חלום מתוק של כל פרסומאי".

בולטון פוטנציאל

בשנת 1995 הקימה בולטון את משרד הפרסום "פרסום בולטון". פתיחת המשרד לוותה ביצירת ממשק שיחבר בין החברות המובילות במשק לציבור החרדי. בולטון הדגישה בפני המפרסמים החילוניים כי "בתוך הגוש השחור הזה, ישנם גוונים רבים". בשנת 2004 התאחדה עם משרד הפרסום 'פוטנציאל' והשם שונה ל"בולטון פוטנציאל". עם לקוחות המשרד נמנות החברות הגדולות במשק, בהן קבוצת שטראוס, כלל ביטוח, סלקום, איקאה, שופרסל, בנק דיסקונט, מטרנה, מי עדן ומכבי שירותי בריאות. בשנת 2003 מונתה כחברת דירקטוריון חיצונית באפריקה ישראל וכיהנה בתפקיד במשך 6 שנים. בשנת 2009 דורגה החברה במקום הראשון כמשרד הפרסום המוביל במגזר החרדי-דתי בדירוג של קבוצת יפעת. בשנת 2010 מכרה בולטון את חלקה במשרד הפרסום (50%) לשותפה אברהם בריסק.
בולטון הייתה מרצה בכירה בנושאי פרסום ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן וכן מרצה בועידות ובכנסים של גלובס ייזום, המרכז הישראלי לניהול ואיגודים מקצועיים.

תעצומות – כלים לשינוי בחיים בשיטת רחל בולטון

בשנת 2010, לאחר מכירת חלקה במשרד הפרסום "בולטון פוטנציאל", טיילה בולטון בעולם, למדה חמש שיטות קואוצ'ינג שונות, והשתתפה בעשרות קורסים לפיתוח מודעות וחשיבה חיובית. בשנת 2011 הקימה את "תעצומות" – שיטת אימון אישי שמאמינה שקושי וכאב קיימים כדי לעודד צמיחה והתפתחות אישית. על הנסיבות לפיתוח השיטה אמרה בולטון: "הייתי כל כך עסוקה בחיים הסוערים שלי, שכל הזמן רציתי 'נקסט, הבא בתור, מה עוד?' צריך לזכור שהתחנה האחרונה של החיים זה בית העלמין - אין לנו לאן למהר". ל"תעצומות" כ-3,000 בוגרות, והמיזם מכשיר גם מאמנות ללימוד השיטה.
יובל שרף

ביוגרפיה

שרף נולדה באבן יהודה, ליעל שרוני-שרף, בת קיבוץ תל יצחק. שרף היא בת דודתו של גיא מרוז. בשנת 2008 סיימה לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. ב-9 באוקטובר 2011 נישאה שרף לשלומי שבן, וב-2015 נולד בנם הבכור. ב-2019 נולד בנם השני.
שרף היא הפרזנטורית של קבוצת קניוני עופר.

קריירה בטלוויזיה ובקלונוע

בין השנים 2004–2005 גילמה עיתונאית בשם יסמין ברנע בטלנובלה "חשיפה" שביים רובי דואניאס. ב-2006 השתתפה בתור כתבת בתוכנית "המגזין" בערוץ 24.
ב-2008 שיחקה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם", גילמה את ניצן בעונה הראשונה והשלישית של סדרת הטלוויזיה "סרוגים" שביימו לייזי שפירא וחוה דיבון, ואת נטע בסרט הקולנוע "איים אבודים" שכתב וביים רשף לוי.
ב-2009 גילמה את אילאיל בסדרת הטלוויזיה היומית "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים וב-yes, ואת נעמה בסדרת הטלוויזיה "האמת העירומה" ששודרה בערוץ 10. ב-2010 גילמה בתפקיד אורח את "אלינור" בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל" בערוץ 2, רשת לצד אבי קושניר.
גילמה את אליה בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים". ב-2011 גילמה את נעה בסרטו של יוסף סידר "הערת שוליים", והשתתפה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "בובי ואני". בשנת 2012 גילמה בתפקיד מרכזי את ענת בסדרה נויורק וגם השתתפה בתפקיד אורח ב"הדילרים".

בשנת 2013 גילמה את דמותה של אלה גורסקי בסרטו של אבי נשר, "פלאות" לצד אורי חזקיה, אדיר מילר ואחרים. בתחילת אותה שנה השתתפה בקליפ של עברי לידר לשיר "אסתר אוכלת פחמימה".
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של עמוס גיתאי "אנה ערביה", ובסדרת הדרמה "שולחן לשישה", המשודרת בערוץ 10.
השתתפה במערכון מטעם ארץ נהדרת לצד ערן זרחוביץ'. מאותה שנה החלה להשתתף בתור פרזנטורית לקניוני עופר החדשים.
בשנת 2014, שיחקה בסרט הדרמה "ירח בבית 12" בבימויה של דורית חכים, ועל תפקידה בסרט הייתה מועמדת בפרסי אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2015. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2016.
ב-2017 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרה פולמון של HOT בערוץ HOT בידור ישראלי, בתפקיד קארן, בת זוגו של עידן לצידם של תומר קאפון, אורטל בן שושן, דין מירושניקוב, מאור שוויצר ונוספים.
ב-2018 כיכבה בהפקה הבריטית "מקמאפיה", לצד ג'יימס נורטון. באותה שנה שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "רכבת קלה".
ב-2019 שיחקה בסדרה נחמה, שיצר רשף לוי, והיא מגלמת את מיכל נחמה. באותה שנה שיחקה גם בסרטו של גור בנטביץ' "קצפת ודובדבנים".
היא נבחרה להנחות את טקס פרסי אופיר לשנת 2019.

בתיאטרון

בתיאטרון בית ליסין השתתפה שרף במספר הצגות: ב-2008 גילמה את ג'יל בהצגה "אקווס" ושיחקה בהצגה "עלמה ורות"; ב-2009 השתתפה בהצגה "תנאים של חיבה" וב-2010 השתתפה בהצגה "הדוד וניה".
ארמון דרוטנינגהולם

היסטוריה

השם דרוטנינגהולם, שמשמעותו היא האיון של המלכה, נגזר מהמבנה הרנסאנסי המקורי שעוצב על ידי וילם בוי, והיה ארמון אבן שהוזמן על ידי יוהאן השלישי ב-1580 עבור המלכה קתרינה יגילון, אשתו. לפני הארמון הזה הייתה במקום אחוזה בשם טורבסונד. הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ רכשה את הטירה בשנת 1661, שנה אחת לאחר שהפסיקה לכהן כמלכת שוודיה, אך ב-30 בדצמבר של אותה השנה נשרפה הטירה עד היסוד. הדוויג שכרה את האדריכל השוודי הידוע ניקודמוס טסין האב כדי שייעצב ויבנה מחדש את הטירה. העבודות לשיקום הבניין החלו ב-1662, אולם ניקודמוס מת ב-1681, זמן קצר לפני שהעבודות הסתיימו. בנו, ניקודמוס טסין הבן, המשיך את עבודתו והשלים את עיצובו של פנים הארמון. למרות זאת, הארמון נותר במשך למעלה מ-100 שנים במצב לא גמור.
בזמן השיפוצים שלטה הדוויג בשוודיה, בשמו של המלך הצעיר קרל האחד עשר. שוודיה הפכה למדינה חזקה לאחר שלום וסטפליה, וכיוון שהמלכה הייתה שליטת המדינה בפועל, היה צורך לבנות עבורה מקום מגורים מרשים בקרבת סטוקהולם.
הארמון הוענק לנסיכה לואיז אולריקה, שהפכה ב-1744 למלכת שוודיה כאשר נישאה למלך אדולף פרדריק. בזמן שלואיז התגוררה בארמון היא הורתה לשנות את סגנון העיצוב הפנימי שלו לעיצוב רוקוקו צרפתי. לואיז הייתה זו שהורתה לבנות את התיאטרון המפואר של הארמון, לאחר שהתיאטרון הפשוט והקטן יותר נשרף ב-1762. בנוסף, לואיז הורתה לבנות את הספרייה, המגורים הפרטיים והגלריה האמנותית. המלך גוסטב השלישי, בנה של לואיז, התגורר בארמון בתקופה זו והיה זה שנאלץ למכור אותו למדינה.
מצב הארמון החל להידרדר במאה ה-19 כתוצאה של הזנחה וחוסר תשומת לב. בתקופת שלטונו של אוסקר הראשון, השתנה המצב, וב-1907 החלו עבודות שיפוץ ושיקום נרחבות. מאז 1981 משתמשת משפחת המלוכה השוודית הנוכחית בארמון כבית המגורים העיקרי שלה, וכתוצאה מכך הארמון נשמר על ידי צבא שוודיה בדומה למה שנהוג בארמון סטוקהולם.
לאורך 400 שנות קיומו עבר הארמון חידושים, שינויים ותוספות רבות. בין 1907 ל-1913 התרחש השיפוץ והחידוש המשמעותי ביותר, ובמסגרתו הוחלף גג הארמון, צינורות המים תוקנו, והארמון חובר לחשמל, חימום, ולביוב. מספר אזורים בארמון שוקמו ונבנו מחדש לאורך תקופה של עשרים שנים שהחלה בערך ב-1977. מאמץ רב הושקע בספרייה ובהיכל הלאומי, וברחבי הארמון הותקנו מערכות נגד שריפה. בין 1997 ל-2002 בוצעו עבודות לבנייה מחדש של הקירות החיצוניים.