google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר ורט

חייו

אלכסנדר ורט נולד בשנת 1901 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה עת, לאב רוסי - א. ורט-, אולי ממוצא גרמני, עובד של רשות מסילות הברזל, ולאם אנגלייה ממוצא גרמני - קמילה שמידט . בשנת 1917, בעת המהפכה הרוסית, והוא בן 16 שנים, היגר עם משפחתו לאנגליה, שבה המשיך בלימודיו. בשנת 1922 סיים את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו, ובשנת 1924 הפך לעיתונאי.
בשנות השלושים נשלח ככתב חוץ של העיתונות הבריטית לצרפת. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה כבר כתב ופרסם שלושה ספרים על אודות המצב הפוליטי בצרפת. אחד מהם, שראה אור בשנת 1939, היה "צרפת ומינכן לפני ולאחר הכניעה" (France And Munich Before And After The Surrender). ביוני 1940, בעת נפילת צרפת, הצליח להימלט מהמדינה. בשובו לבריטניה פרסם את ספרו על נפילת צרפת, "ימיה האחרונים של פריס: מיומנו של עיתונאי" (The last days of Paris: A journalist`s diary), שהיה לרב מכר.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נשלח ורט, שהיה קרוב בהשקפותיו לחוגי השמאל בבריטניה וגילה אהדה רבה לברית המועצות, לסקר את מלחמתה ככתב חוץ של רשות השידור הבריטית ה-BBC, של השבועון "סאנדיי טיימס" ושל סוכנות הידיעות "רויטרס". כתבותיו משם התפרסמו גם בארץ ישראל בעיתון "פלסטיין פוסט" החל מיולי 1941, והמשיכו להתפרסם בעיתון גם שלוש שנים נוספות לאחר תום המלחמה.
שליחתו לברית המועצות המותקפת הייתה דבר בעתו. ידיעת השפה הרוסית, שהייתה שפת האם שלו, והיכרותו את העם הרוסי, יחד עם הרקע של קרבתו לשמאל הבריטי, כל אלה פתחו בפניו את האפשרות לסקר את המלחמה ולשוחח עם אזרחים, עם חיילים, עם מפקדים ואף עם ראשי השלטון הסובייטי, שרחשו לו אמון. נפתחה בפניו האפשרות, שלא ניתנה לאחרים, לבקר בזירות הקרב. ידיעת השפה אפשרה לו לעמוד על הלך הרוחות בעורף, משיחות עם בני העם, מקריאת העיתונים ומהאזנה לשידורי הרדיו.
במשך תקופת שליחותו ברוסיה פרסם באנגליה שישה ספרים נוספים. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, הפסיק להיות כתב של ה-BBC ברוסיה, אך המשיך להיות בה כתב חוץ מטעם העיתון "גארדיאן". בשנת 1948, לאחר שבע שנים, תמה תקופת שליחותו ברוסיה והוא חזר לבריטניה. בשנים 1949–1953 שימש כתבו של המגזין האמריקני הליברלי "דה ניישן" (The Nation).
עם שובו לבריטניה פרסם תשעה ספרים נוספים. בשנת 1964 ראה אור ספרו הנודע ביותר, "רוסיה במלחמה 1941 - 1945" (Russia At War 1941-1945), שעל כתיבתו שקד מאז שובו, ובו סיכם את רשמיו מתקופת שליחותו בה, מתוך יומניו ומחומר רב שאסף. הספר זכה להד עולמי כספר המערבי המקיף ביותר על תקופת המלחמה ברוסיה.
אלכסנדר ורט נפטר בשנת 1969.
ניסויי מנגלה בתאומים

ניסויי מנגלה בתאומים היו מחקרי תאומים אכזריים, שערך יוזף מנגלה באושוויץ על דעת עצמו וללא הקשר למדע בתקופתו.
כאשר משתמשים במונח "מחקרי תאומים", מתכוונים בדרך כלל למחקר פסיכולוגי או מחקרים בתורשה. חריג לכלל זה הם ניסויים בתאומים שערך ד"ר יוזף מנגלה באושוויץ.

היסטוריה

לצורך "מחקריו" בתאומים נעזר מנגלה בצוות של רופאים בעלי התמחויות שונות - בחלקם הגדול אסירים יהודים, ובבעלי מקצוע אחרים.
הורים מסרו את ילדיהם למנגלה, כי קיוו שילדיהם יזכו ליחס מיוחד ויגדלו סיכוייהם להינצל ממוות, שנועד לכל יהודי באשר הוא בגרמניה הנאצית. גם תאומים בוגרים ידעו שהם לכאורה מעוררים עניין מבחינה מדעית, והתנדבו להשתתף בניסויים בתקווה ליחס משופר. התאומים שהו במכלאות והותר להם להשתמש בבגדיהם האזרחיים.
במהלך "מחקריו" רצח מנגלה (לפי אחד מהאומדנים) כ-200 זוגות תאומים בגילאים שונים. וזאת בנוסף לנמוכי קומה ש"חקר" בנפרד, וניסויים רפואיים אחרים שערך. חלק מההמתות נעשו בתאום ששימש "קבוצת בקרה" כאשר אחיו מת כתוצאה מהניסוי, וזאת באמצעות הזרקת פנול דרך הצלעות ישירות ללבו. את זריקת ההמתה היה בחלק מהמקרים מבצע מנגלה בעצמו. לאחר ההמתה היה מבצע מנגלה נתיחה בגופות שני התאומים ומשווה אנטומית ביניהם. בין היתר עסק בהרעלת תאומים בחומרים שונים ומדד את הזמן שנדרש לרעל להמיתם. בנוסף, ניסה לשנות צבע עיניים באמצעות הזרקת כימיקלים לעיני ילדים או טפטוף על פני גלגל העין. גם הזריק חומרים לאשכיהם של הילדים. 
מטרותיהם האמיתיות של "מחקרי" מנגלה ברובן אינן ידועות. לכאורה, מטרותיו הרשמיות של מנגלה ב"מחקר התאומים" שערך הייתה מציאת הסיבה הגנטית ללידת תאומים, מתוך הנחה שאם ימצא מהי הדרך בה נוצרים תאומים יוכלו ליזום לידות תאומים, וכך יוכלו להיוולד יותר גרמנים אריים.
על משמעותן של פעולותיו כותב לורנס רייט:
"קשה שלא להיתקף תדהמה לנוכח הנאיביות המדעית שלו, הסאדיזם שאפיין את ניסוייו וההפקרות והבזבוז שנהג במשאביו היקרים – התאומים עצמם. אין לנו אלא להסיק כי הטירוף של המעללים הנאציים בכללותם היה טוטלי עד כדי כך שהכריע את הדיסציפלינה המדעית וריסק את התבונה המדעית הרגילה. גם אם יתגלו רישומיו אי פעם אין כמעט סיכויים שיהיה בהם עניין רב לחוקרי תאומים, לבד מאשר כדוגמה מתריעה על מה שקנאות פוליטית יכולה לעשות לדחף המדעי."
ניצולות השואה אווה מוזס קור ואחותה התאומה מרים מוזס צייגר, שהיו שתיהן קורבנות לניסויי מנגלה, ייסדו בשנת 1984 את "נצח תאומי אושוויץ" - ארגון שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים. הודות לארגון זה איתרה מוזס-קור 122 תאומי מנגלה נוספים.
איטר-פישה

לפי רשימת המלכים השומרית איטר-פישה היה מלך איסין. הוא שלט במשך 4 שנים, בשנים 1834-1831 לפנה"ס לערך (על פי הכרונולוגיה התיכונה).
ניהל מלחמה עם ראש שבט אמורי ימוטבלה קודורמבוג שהצליח לכבוש ולהשתלט על לרסה וקזלו. בזמן מלחמה זו העיר הקדושה ניפור עברה מיד ליד.
הארי בוש

הארי בוש (באנגלית: Harry Bosch) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר, חוקר פרטי לשעבר ובלש משטרה שהוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח בלשיים פרי עטו של הסופר האמריקאי מייקל קונלי. הארי בוש קרוי כך על שמו של הצייר הירונימוס בוש.

ביוגרפיה דמיונית

בוש גדל בלוס אנג'לס, שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה. הוא שירת כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם, בין היתר בגזרת קו צ'י. בהמשך דרכו שירת כבלש משטרה במשטרת לוס אנג'לס. הוא מגדל לבדו את בתו המתבגרת. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כחוקר חד-מחשבה נחוש, וכאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וכצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח.
טשנד

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של 2011, היו 8,411 תושבים בעיירה.
מתוכם, 51.1% רומנים, 36.2% הונגרים, 11.4% צוענים ו-1,1% אחרים.

היסטוריה

ליד האתר הארכאולוגי של טשנד-סרה בספא באזור, נמצאו ממצאים מן התקופה הנאוליתית של תרבויות קורוס, פישקולט ובאדן, כמו גם שרידים מתקופת הברזל המאוחרת ונדידת העמים. מאז 2012, אולריקה זומר מן המכון לארכאולוגיה בלונדון מבצעת חפירות של האתר יחד עם מוזיאון סאטו מארה.
האזכור הראשון של העיר בשמה נמצא במסמך שנכתב על ידי הכומר המקומי, בשנת 1021. העיר ניזוקה על ידי הטטרים בשנת 1566, אולם כבר ב-1570 ישנה עדות על מבצר אבן במקום. מגפות שתכפו את העיירה במחצית השנייה של המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18 הביאו להתיישבות גרמנים "שוואבים" באזור בשנים 1754-1760.
יהודים ישבו בטרנסילבניה מאז גירוש ספרד, אך ידיעות על היישוב היהודי בטשנד קיימות רק מן המאה ה-18. הרב הראשון של טשנד היה הרב חיים בצלאל פנט, בנו של הרב יחזקאל פנט, שנתמנה בשנת 1833. בית הכנסת המרכזי נבנה בשנת 1867, ובית מדרש חסידי נוסד בראשית המאה ה-20. בשנת 1919 נתמנה הרב מרדכי בריסק לרבה של טשנד, והקים בה את ישיבת מהר"ם בריסק. הקהילה היהודית חוסלה בשואה באופן סופי בשנת 1944.
תוכנית האוטונומיה

תוכנית האוטונומיה הוא כינויה של תוכנית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שהוצעה על ידי מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל, משה דיין, שהיה שר החוץ ואנואר סאדאת נשיא מצרים, לפיה תהיה לעם הפלסטיני זכות לנהל את ענייניו באופן אוטונומי, ללא התערבות ישראלית.

היסטוריה

לאחר מלחמת ששת הימים, שלטה ישראל בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. כיבוש השטחים יצר מצב בעייתי, בו אין אפשרות לספח את השטחים הכבושים מחשש לפגיעה ברוב היהודי של מדינת ישראל.
עם כיבוש השטחים, שלטו בציבור הישראלי שתי גישות לפתרון הסכסוך: הגישה הראשונה, שהוביל יגאל אלון, לפיה יש לתת לעם הפלסטיני זכות להתחבר לממלכת ירדן או לכונן מדינה עצמאית בשטחים הכבושים. גישה זו זכתה לכינוי "פשרה טריטוריאלית" והצגתה העיקרית הייתה בתוכנית אלון. הגישה השנייה, שאותה הוביל משה דיין ושמעון פרס, נקראה "פשרה פונקציונאלית", שמשמעותה השארת השטחים בשליטת ישראל, וחלוקה לא של השטח אלא של הסמכויות השלטוניות בין ישראל לפלסטינים או לממלכת ירדן. בפועל, עד הצעתו  של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד ברק בשנת 2000, גישת הפשרה הפונקציונאלית הייתה הגישה הנפוצה יותר בישראל, ואף הסכמי אוסלו מבוססים עליה.

גורל התוכנית

טיוטת ההסכם של בגין אומנם לא יושמה, אך שיחות אוטונומיה התחילו. התנועה הלאומית הפלסטינית ואש"ף לא השתתפו בשיחות ולמעשה התנגדו לתוכנית. ביוני 1979, נערכו שיחות הכנה בין משלחת מצרית, ישראלית ואמריקאית במלון אכדיה בהרצליה.
התוכנית הוקפאה עם קבלת חוק ירושלים ביולי 1980. רצח סאדאת עירער את התוכנית, והשיחות הופסקו סופית בעקבות פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982.
רעיונות הפשרה הפונקציונאלית תפסו תאוצה מחודשת עם חתימת הסכמי אוסלו, שהעניקו אוטונומיה לפלסטינים. אך לאחר פרוץ גלי הטרור שבאו לאחריהם, וכישלון הסכמי אוסלו, הציע בשנת 2000 ראש הממשלה אהוד ברק הקמת מדינה פלסטינית, ומאז, על אף כישלון השיחות ופרוץ האינתיפאדה השנייה בעקבותם, רעיון "הפשרה הטריטוריאלית" זכה למקום רב יותר.
אלבלונג

תולדות העיר

בשנת 1237 בנו אבירי המסדר הטבטוני, מבצר בשפך הנהר אלבלאג וקראו לו בשם הנהר. סביב המבצר התפתחה עיירה שבשנת 1246 קבלה מעמד של עיר בשם אלבינג.
ב-1358 נתקבלה אלבינג לברית ערי ההאנזה. היא יושבה על ידי גרמנים ופולנים. למרות פריחתה של העיר לא רצו תושביה בשלטון המדכא של מדינת המסדר הטבטוני ובשנת 1440 הצטרפה אלבינג לערים נוספות באזור ונוצרה הקונפדרציה הפרוסית שכרתה ברית עם פולין כדי לגרש את הטבטונים. במלחמת שלוש עשרה השנים (1454-1466) הצליח קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין לגרש את הטבטונים. אלבינג הפכה להיות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי ושמה שונה לאלבלונג.
במאה ה-17 סבלה אלבלונג מפלישות של השוודים. ב-1772 היא סופחה לפרוסיה במסגרת החלוקה הראשונה של פולין ושמה שונה בשנית לאלבינג.
במאה ה-19 החלה פריחה כלכלית של אלבינג בעקבות בניית תעלת אלבינג וסלילת מסילת רכבת אליה. ב-1871 סופחה אלבינג לקיסרות הגרמנית.
במלחמת העולם השנייה הקימו הגרמנים שני מחנות ריכוז ליד אלבינג שהיו שייכים למחנה הריכוז שטוטהוף.
אלבינג נכבשה ב-10 בפברואר 1945 על ידי כוחות של החזית הבלורוסית השנייה בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי. התושבים הגרמנים ברחו ואלה שנשארו, גורשו לגרמניה במסגרת הטיהור האתני של פרוסיה המזרחית מגרמנים. במהלך הכיבוש נהרסו כ-65% מבתי העיר. את הגרמנים החליפו פולנים שהועברו למקום מיישובים בשטח שנמסר לברית המועצות. כעת 98% מתושבי העיר הם פולנים. שם העיר שונה שוב לאלבלונג.
שיקום העיר היה איטי אך קבל תאוצה מאז יציאת הסובייטים מפולין ב-1990. העיר העתיקה שוקמה והבתים שוחזרו כפי שהיו בתקופת זוהרה של העיר. הרחוב הראשי בעיר העתיקה הפך למדרחוב ובמרכזו חשמלית המשמשת כמוצג מוזיאוני. לידה מגדל השעון עם שער העיר המשוחזר. לידם מוצב פסל של שוליית אופים שלפי האגדה הציל את אלבינג ב-1521 מהתקפה של הטבטונים על ידי זה שניתק באת שבידיו את החבל שעליו היה תלוי השער ובכך מנע את התפרצות הטבטונים לעיר

תעלת אלבלונג

אלבלונג נמצאת באזור האגמים המזורים המשופע באגמים. ב-1845 הוחל בחפירת תעלות המחברות שישה אגמים בין אלבלונג לאוסטרודה. הקיסר הפרוסי נתן הסכמתו למיזם הגדול הזה כדי לתמוך בשינוע סחורות מאלבלונג דרומה. נתיב המים הזה מתמשך לאורך 80 ק"מ, עד לעיר אוסטרודה. התעלה נפתחה ב-1860. הבעיה ההנדסית הייתה להתגבר על הפרש גובה של 100 מטר לאורך הדרך. 
במקומות שהשיפוע מתון נבנו תאי שיט עם שערים. במקומות שהשיפוע חד נבנו מתקנים שגוררים את הספינה על היבשה בעזרת כבלים הנמשכים על ידי מערכת גלגלים.
כיום משמשת תעלת אלבלונג-אוסטרודה למטרות תיירות בלבד.
חנן קולמן

ביוגרפיה

קולמן נולד בעיר גלדסקסה, הסמוכה לקופנהגן שבדנמרק לאם ישראלית ולאב אמריקאי. בגיל 9 החל לשחק כדורסל. נכלל בסגל המורחב של נבחרת דנמרק כבר בגיל 17‏, ושיחק בנבחרת זו במשך כמה שנים.
בגיל 18 החל ללמוד ולשחק בצ'יפולה ג'וניור קולג' במאריאנה, פלורידה שבארצות הברית. כעבור שנתיים עזב את המכללה והחל לשחק בקבוצת הכדורסל של לאפנראנטה בפינלנד. בקבוצה זו שיחק שנתיים ואף זכה עימה בדאבל.
לאחר מכן הגיע לישראל בה זכה באזרחות מכוח חוק השבות ומשחק כישראלי. בעונתו הראשונה בישראל (2006/2007) שיחק בקבוצת אליצור אשקלון מליגת העל, קלע בממוצע 8.4 נקודות למשחק ונטל חלק בזכייתה של הקבוצה בגביע ווינר. בשנה שלאחריה (2007/2008) שיחק בקבוצת הפועל גלבוע/עפולה באותה הליגה. ממוצע הנקודות שלו עלה ל-9.4 נקודות אם כי הקבוצה ירדה לליגה הלאומית בתום העונה. לקראת עונת 2008/2009 הוחתם על ידי האלופה הפועל חולון אך שוחרר לאחר זמן קצר בשל חוסר התאמה מקצועית ובשל פציעה במפשעה. קולמן חזר לסקנדינביה ושיחק ברוסקילדה בליגה הדנית. לאחר מכן חזר לאפנראנטה בפינלנד, עבר לקבוצת הונקה שמשחקת גם כן בליגה הפינית ואז חזר לליגה הדנית לקבוצת סוונדבורג, זכה איתה בגביע המקומי ואף נבחר לשחקן העונה בדנמרק ב-2012.
לקראת עונת 2012/2013 חזר לישראל וחתם במכבי חיפה. קולמן החמיץ חלק ניכר מהעונה בשל פציעה ושותף רק בשבעה משחקים בעונה הסדירה. עם זאת, קולמן שותף בכל שמונת משחקי הפלייאוף של חיפה ונטל חלק בזכייתה ההיסטורית באליפות המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר ברוממה על מכבי תל אביב. בעונה העוקבת עבר להפועל ירושלים אך שוחרר באמצע העונה לאחר ששותף רק בכ-9 דקות בממוצע למשחק ועבר לשחק במכבי ראשון לציון עד תום העונה. קולמן חזר לאחר מכן לליגה הדנית אך בדצמבר 2014 שב למכבי חיפה ועד לסיום עונת 2014/15 עלה בחמישייה הפותחת ברוב המשחקים וקלע כ-8 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2015/16 מונה לקפטן הקבוצה וקלע כ-10 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2016/17 עבר להפועל אילת, שם קלע כ-8 נקודות בממוצע למשחק ולמעט משחק אחד עלה בחמישייה הפותחת בכל המשחקים בהם שותף.
ביולי 2017 הצטרף קולמן להפועל חולון. בחולון היה שותף מלא לזכייה בגביע המדינה ולעלייה לגמר הפלייאוף. הוא סיים עם 3.4 נקודות, 1.2 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים בממוצע למשחק ב-14.9 דקות על הפרקט.
ב-30 ביולי 2018 חתם בהפועל באר שבע בני שמעון. במדי באר שבע עלה קולמן בחמישייה הפותחת ברוב המשחקים וקלע כ-9 נקודות בכ-27 דקות בממוצע למשחק. באפריל 2019 השתתף קולמן לראשונה במשחק האולסטאר של ליגת העל. לאחר סיום עונת 2018/19 הודיע קולמן לבאר שבע כי אין בכוונתו להמשיך בקבוצה. בספטמבר 2019 חזר קולמן לדנמרק כאשר חתם בקבוצת קופנהגן וולף פאק.
פנדר סטראטוקסטר

הפנדר סטראטוקסטר (באנגלית: Fender Stratocaster), ידועה גם בשם סטראט (Strat), היא מודל של גיטרה חשמלית תוצרת חברת פנדר, אשר עוצבה על ידי ליאו פנדר ופרדי טאווארס (Freddie Tavares) בשנות ה-50 המוקדמות, וייצורה נמשך עד היום. הסטראטוקסטר שימשה ומשמשת גיטריסטים רבים בכל העולם.

דגמים

סקוויר: בשנת 1981 קנתה חברת פנדר את חברת גרקו היפנית, שעד אז ייצרה חיקויי סטראטוקסטר מוצלחים, ושמה שונה ל"סקוויר". היא מייצרת מאז ועד היום את הדגמים הזולים של הסטראטוקסטר: ה"בולט", ה"אפיניטי", ה"סטנדרט",וסדרת ה"מאסטר", הכוללת ייצור מיוחד במחירים יקרים יותר.
סדרת הסטנדרט: זוהי סדרת ה"כניסה" (Entry Level) של חברת פנדר. דגמי הסטנדרט מיוצרים במקסיקו, ומאופיינים בגוף מעץ אלמון ובמפרט סטראטוקסטר מקורי, אך שנחשב פשוט ונחות יותר מהדגמים האמריקאיים. המפעל המקסיקני מייצר רק דגמים תואמי פנדר.
הסדרה היפנית: ביפן מיוצרים דגמי פנדר, המתומחרים כיקרים יותר מסדרת ה"סטנדרט" אך זולים יותר מהסדרה האמריקאית. בחלק מהדגמים הם אף נחשבים לטובים יותר מהסדרה האמריקאית, נוכח איכויות בנייה יוצאות דופן במפעל היפני. המפעל גם מייצר חיקויים של גיטרות פנדר אחרות: ה"טלקסטר", "מוסטנג", "יגואר" ועוד.
הסדרה האמריקאית: מיוצרת במפעל פנדר, בעיר קורונה במדינת קליפורניה, והיא הגיטרה המקורית. כוללת מספר סדרות, ביניהן ה"אמריקן סטנדרט", הכוללת מפרט סטראטוקסטר בעל עץ אלמון או מילה (בתוספת תשלום), עם 3 מיקרופונים יחידי סליל (או בפוזיציית הגשר - מיקרופון אחד כפול-סליל - האמבקר), כמו כן גם סדרת "אמריקן דלוקס", הכוללת פיקאפים מסנני רעשים (NOISELESS), מפתחות ננעלים לשמירת כיוון, וצבעים מיוחדים שלא נכללים ברשימת הצבעים של שאר הדגמים.
כמו כן קיימת גם סדרת ה"אמריקן וינטג'"- הכוללת הוצאות מחדש (REISSUE) של גיטרות משנים מסוימות. קיימות בסדרה זו ההוצאה של הגיטרה משנת 1957, ושל זו משנת 1962.
ועד ארבע ארצות

ועד ארבע ארצות הוא שמו של גוף מנהלתי אשר שימש במשך כ-200 שנה, בין השנים 1520 או 1580 ל-1764, כמוסד המרכזי העליון של יהדות פולין. תפקידיו של הוועד היו גביית מסים מכלל הקהילות היהודיות ומסירתם לשלטונות המתאימים וכן שיפוט פנימי הנוגע לתשלום או לאי תשלום המיסים. מאוחר יותר סיגל לעצמו הוועד את תפקיד ייצוג הקהילה היהודית בפולין לפני מלכי פולין. נוסף על כך היו לוועד סמכויות שיפוט בתוך הקהילות היהודיות בענייני שיפוט שבין יהודים לבין עצמם.

פירוק הוועד על ידי השלטון

במהלך המאה ה-18 הלכה והצטמצמה פעילות הוועד. ככל שנחלש השלטון המרכזי בפולין, היה הוועד צריך להגדיל את התשלומים שניתנו לשליטים המקומיים (בנוסף למיסים שהועברו לשלטון המרכזי) ולשם כך היה צריך לגבות יותר מיסים שרק חלקם הועברו לשלטון המרכזי.
המצב הפוליטי הלא יציב גרם לכך שוועד הקהילות לא הצליח להגן על הקהילות הבודדות, ואלו נאלצו לעיתים לעשות מגביות נוספות על מנת לממן את הגנת הקהילה.
בשנת 1764 החליט השלטון הפולני על הפסקת גביית המיסים על ידי הוועד וגביית המיסים מהיהודים באופן ישיר כפי שנגבו המיסים מכלל האוכלוסייה. אחת הסיבות הייתה הטענה כי הוועד נוטל לעצמו ולצרכיו נתח גדול מדי מהמסים שנגבו ולכן גביה ישירה תעשיר את קופת האוצר הפולני יחסית למצב הקיים. הוטל מס גולגולת של שני זהובים על כל יהודי בשטח פולין והקהילה בכל מקום ומקום הייתה האחראית לגביית הכסף והעברתו לידי השלטונות.
בעקבות חלוקות והמצב הגאו-פוליטי החדש שנוצר באזור התבטלה למעשה היכולת המעשית לתפקודו של ועד מהסוג הזה וכך באה לסיומה תקופת ההתאגדות היהודית הגדולה במזרח אירופה.
יוז'י ימאמוטו

מעצב

נולד בטוקיו, ימאמוטו בוגר אוניברסיטת קיו בעל תואר במשפטים מ 1966. לימודי עיצוב אופנה נוספים שלו בבית הספר לעיצוב אופנה בבונקה היקנו לו תואר בתחום ב 1969.
ימאמוטו הופיע לראשונה בפריז ב 1981. הקולקציות המסחריות המוצלחות שלו, יוז'י ימאמוטו (נשים וגברים) ו Y's, פופולריות במיוחד בטוקיו. שתי קולקציות אלו זמינות גם בחנויות הדגל שלו בניו יורק, פריז ואנטוורפן ובמחלקות אופנה עילית בחנויות כלבו ברחבי העולם. קולקציות עיקריות נוספות כוללות Pour Homme, Costume d'Homme ו Diffusion line. חברת יוז'י ימאמוטו דווחה ב 2007 שהמכירות משתי הקולקציות העיקריות הניבו הכנסה שנתית של מעל מאה מיליון דולר. ימאמוטו נודע ברוח החדשנות בעיצוביו שלרוב רחוקים מהמגמות הרווחות. עיצוביו מתאפיינים בצלליות שחורות וגדולות ומכילים לרוב וילונות במגוון מרקמים. יצירותיו הפכו למוכרות בקרב הצרכנים באמצעות שיתופי הפעולה שלו עם מעצבי אופנה אחרים ובהם אדידס (Y-3), הרמס, מיקימוטו ומנדרינה דאק וכן עם אמנים מסוגות שונות כמו טינה טרנר, סר אלטון ג'ון, פלאסבו, טקאשי קיטאנו, פינה באוש והיינר מילר. יוז'י ימאמוטו הוזמן לעצב את הגיליון השני של מגזין העיצוב ב 2005. ניהול כלכלי כושל הוביל את המותג לחובות של מעל 65 מיליון דולר ב 2009. כישלון כלכלי זה הכעיס את ימאמוטו והוביל לארגון מחדש של החברה ב 2010. חברת האחזקות היפנית Integral Corp ארגנה מחדש את חברת האופנה ובנובמבר 2010 יצאה מחובות ומאיום של פשיטת רגל.

חיי משפחה

ביתו של ימאמוטו, לימי ימאמוטו, הולכת בעקבותיו. היא התגלתה כמעצבת אופנה בשבוע האופנה בטוקיו בשנת 2000, הציגה בטוקיו מ 2000 על 2007, אז הופיעה בפריז תחת שם המותג לימי פאו (LIMI feu). בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, ימאמוטו היה בקשר עם עמיתה יפנית, מעצבת אופנית אוונגרדית בשם ריי קאווקובו.
קניון באר שבע-עזה

קניון באר שבע-עזה הוא קניון קדום בארץ ישראל שהיה קיים בתקופת המיוקן. שרידי הקניון, שאורכו המשוער כ-100 ק"מ, נמצאים כיום מתחת לפני הקרקע ונחשפים לעין במקומות ספורים. לאורכו נערכו מספר קידוחים תת-קרקעיים שמטרתם הייתה מציאת מאגרי מים ונפט. קידוחים אלו שפכו אור על הקניון ועל המשקעים שהצטברו בו.
הקניון נוצר לפני כ-16 מיליון שנה והגיע לשיא עומקו בתקופת האירוע המסיני, והוא משתרע ממזרח לדימונה מערבה עד הים התיכון. העיר באר שבע יושבת בחלקה על האפיק הקבור של הקניון, שעומקו באזור זה היה כ-275 מטר ורוחבו 3 קילומטרים. באזור השפך שלו, בין בארי לסעד, הגיע עומקו עד כדי קילומטר וחצי. כיום מלא הקניון בסחף מאגן ניקוז רחב ביותר. מעריכים כי בקניון זרם נהר קדום שניקז את כל אזור מזרח הנגב והמכתשים. הזרימה גרמה לשחיקת שכבות סלע קדומות יותר מתקופת האוליגוקן שהיו במסלול הנהר ומילאה את הקניון בסחף.
אדי לאנג

תולדות חייו

לאנג נולד בפילדלפיה למשפחת מהגרים מאיטליה בשם סאלבטורה מסארו (Salvatore Massaro). מגיל צעיר למד נגינה בכינור יחד עם בן מהגרים נוסף, ג'ו ונוטי והשניים הפכו לחברים שדרכיהם לא נפרדו עד מותו של לאנג. לאנג למד גם נגינה בבנג'ו וגיטרה ולבסוף, בשנת 1918 לערך, התמקד כנגן גיטרה בצמד שהקים עם ונוטי (אשר היווה השראה לצמד גרפלי-ריינהארדט). כאשר ניגנו השניים יחד עם תזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. הם גם הקליטו מספר תקליטים כצמד. לאחר נסיעה ללונדון, בשנים 1924–1925 השתקע לאנג בניו יורק והצטרף, יחד עם ונוטי, להרכב "חמש הפרוטות" של רד ניקולס ולאחר מכן לתזמורתו של פרנק טראמבאואר.
ב-4 בפברואר 1927 השתתף בהקלטה ההיסטורית של Singin' the Blues עם תזמורתו של טראמבאואר וביקס ביידרבק כסולן. ההקלטה נחשבת לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס הגראמי ב-1977.
ב-1929 הצטרף לאנג (יחד עם ונוטי) לתזמורת של פול וייטמן ובמסגרתה השתתף בסרט "מלך הג'אז".
ב-15 בספטמבר 1930 הקליט עם ביידרבק והוגי קרמייקל את Georgia On My Mind יחד עם ה"סופרגרופ" שכללה גם את ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט. בהמשך אותה שנה הצטרף לאנג כמלווה לבינג קרוסבי והשתתף בסרט Big Broadcast, זהו התיעוד האחרון בו ניתן לראות ולהאזין לנגינתו.
ב-1933, בעת ניתוח להסרת השקדים מלועו, נפטר מאיבוד דם עקב דימום חריג.
קטליריה

תיאור

מיני קטליריה הם עצים ירוקי-עד היכולים להגיע עד לגובה של 35 מטרים. קליפת גזע העץ מחורצת לאורך בחלק התחתון של הגזע. הענפים שונים באורכם. על הענפים צלקות עלה קטנות ועגולות. למיני הקטליריה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם לפחות 26 מיני פטריות מהסוגים רוסולה (Russula), נטופה (Lactarius), סיבית (Inocybe) ועוד.
העלים הם דמויי מחטים שטוחות, המסודרות לאורך הענף בצורת סליל ולעיתים בצורת כוכב. אורכן בין 1.5 ל-7 סנטימטרים ורוחבן 2 עד 4 מילימטרים. הפיוניות מסודרות בשתי שורות בחלק התחתון של העלה, ולעיתים יש שורת פיוניות בקצה העליון. בכל עלה יש שתי תעלות שרף.
כל מיני הקטליריה הם חד-ביתיים, דו-מיניים. האצטרובלים הזכריים (אצטרובלי האבקה) מקובצים בסוככים, בקבוצה של 4 עד 8, תכונה המשותפת גם לסוגים Pseudolarix ו-Nothotsuga. האצטרובלים הנקביים (אצטרובלי הזרעים) זקופים (במקום להיות תלויים), צורתם גלילית או חרוטית-גלילית ואורכם בין 6 ל-22 סנטימטרים. מההאבקה ועד הבשלות נדרשים בין שישה לשמונה חודשים. האצטרובלים נושרים מיד לאחר שהזרעים מתפזרים, בדבוקה אחת או בנפרד. צורת האצטרובלים ואופן הנשירה שלהם שונים מאוד בשלושת המינים.
לזרעים צורת משולשת-מלבנית ואורכם בין 8 ל-16 מילימטרים. לזרעים צמודה כנף באורך פי 1.5 עד 2.5 מאורך הזרע.
לנבטים שניים עד ארבעה פסיגים.

תפוצה

תפוצת העץ מוגבלת לדרום-מזרח אסיה. עיקר התפוצה ברפובליקה העממית של סין במחוזות: דרום גאנסו, צפון שאאנשי, מזרח סצ'ואן, יונאן, דרום-מערב חוביי, גוויג'ואו, גואנגשי, חונאן, גואנגדונג (יחד עם הונג קונג והאי האינאן) דרום-מערב ג'יאנגשי, פוג'יין וג'ג'יאנג. יש גם חורשות בטאיוואן, כמו גם אוכלוסיות מבודדות בהרים של צפון לאוס ובדרום וייטנאם.

מאובנים

אבקה מאובנת של המין הנכחד Keteleeria caucasica חולצה משכבה מהמיוקן עליון באזור הקווקז בגאורגיה. מאובנים של מינים של קטליריה ידועים מתחילת הפליסטוקן בדרום פורטוגל.
פדרו ברוגדה

פדרו ברוגדה טראדליאס (בקטלאנית וספרדית: Pedro Brugada Terradellas , נולד ב-11 באוגוסט 1952 בז'ירונה) הוא רופא קרדיולוג ספרדי קטלאני החי ופועל בבלגיה. הוא הצטיין בתחום האלקטרופיזיולוגיה הקרדיולוגית. יחד עם אחיו ז'וזפ ברוגדה תיאר את תסמונת ברוגדה, הפרעה לרוב מולדת של תעלות היון בלב הגורמת לדום לב פתאומי אצל אנשים בריאים לכאורה, לעיתים קרובות בגיל צעיר.

ביוגרפיה

פדרו ברוגדה נולד בשנת 1952 בעיר ז'ירונה בקטלוניה בממלכת ספרד בבן הבכור מבין 4 ילדיהם של רמון ברוגדה (1999-1925), בעל חווה לגידול עופות,  ושל פפיטה לבית טראדליאס. בשנים 1975-1969 הוא למד בהצטיינות רפואה באוניברסיטת ברצלונה והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים בן פבלו אי סנטה טקלה בטרגונה, אחר כך עבד במסגרת הרפואה הציבורית והתמחה בקרדיולוגית בבית החולים הקליני (Hospital Clinico) של אוניברסיטת ברצלונה. בשנים 1980-1979 עבד כחוקר אורח בתחום האלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית באוניברסיטת לימבורג במאסטריכט בהולנד. בשנת 1982 סיים שם דוקטורט באלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית.
בשנים 1990-1982 ניהל ברוגדה את המעבדה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים האוניברסיטאי במאסטריכט. ב-1991 הוא עבר לעבוד באלסט בבלגיה וניהל שם עד שנת 2006 את המחלקה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים הקתולי "גבירתנו" (Onze-Lieve-Vrouwziekenhuis) 
החל משנת 2006 הוא מנהל את המרכז לטיפול בהפרעות קצב הלב של בית החולים האוניברסיטאי בבריסל, ללא סימנים קליניים אחרים של מחלת לב.

פעילותו . תסמונת ברוגדה

בשנת 1992 תיארו האחים ברוגדה שמונה מטופלים שאחרי דום לב עברו החייאה בהצלחה ושלכולם נתגלה תרשים אלקטרוקרדיוגרפי אופייני של חסם צרור הולכה ימני.
פדרו ברוגדה פרסם בעיתון New England Journal of Medicine מחקר שבו איתר לראשונה את מיקום היווצרות פרפור פרוזדורים. יחד עם שני אחיו, ז'וזפ ורמון וחוקרים אחרים גילו את האופי הגנטי של תסמונת ברוגדה במאמר שפורסם בכתב העת Nature.
ברוגדה פעיל במפלגה הליברלית הדמוקרטית הפלמית.