google/wiki40b huggingface dataset:
קן וילבר

ביוגרפיה

וילבר נולד באוקלהומה. במהלך לימודיו באוניברסיטת דיוק, הושפע מתאוריות בודהיסטיות. הוא עזב לאוניברסיטת נברסקה, וסיים שם תואר ראשון בביולוגיה וכימיה ותואר שני בביוכימיה. הוא בעל ניסיון רב במדיטציה בשיטת זן. ב-1973 סיים את כתיבת ספרו "הספקטרום של התודעה", בו עסק ביצירת "גישה אינטגרלית" לידע האנושי כך שיאורגן במסגרת של מערכת מורכבת, והניח את הבסיס למה שהוא מכנה "הפסיכולוגיה הטראנס-פרסונלית". הספר נדחה על ידי מספר הוצאות ספרים, ופורסם רק ב-1977. בעקבותיו הרצה וילבר באירועים שונים על רעיונותיו. ב-1978 סייע להוצאתו לאור של העיתון "ReVision". ב-1983, נישא וילבר לטרי. בין השנים 1984–1987 עזב וילבר את רוב עיסוקיו במטרה לטפל בטרי, שחלתה בסרטן השד. בינואר 1989, נפטרה טרי. לאחר פטירתה, הוציא ב-1991 את הספר "Grace and Grit" על חוויותיהם המשותפות בתקופה זו. 
בהמשך פרסם וילבר ספרים ומאמרים רבים בנושא "הגישה האינטגרלית של התודעה", ביניהם "פסיכולוגיה אינטגרלית" (1999) ו"קיצור תולדות הכול" (2000). ב-2002 פורסם הרומן "Boomeritis", על תקופת ה"בייבי בום" בארצות הברית. וילבר גר מ-1987 בבולדר שבקולורדו, וממשיך בהרצאות וכתיבה על רעיונותיו. ספריו תורגמו ללמעלה מ-30 שפות. הוא סייע בהקמת "האוניברסיטה האינטגרלית" בעיר מגוריו, העוסקת בלימודים בינתחומיים על פי מה שהוא ותומכיו רואים כעקרון-המארגן האינטגרלי. לצד האוניברסיטה פועל "המכון האינגטרלי", המארח מורים רוחניים מכל המסורות והדתות, אשר מחפשים יחד את תרומתם הייחודית למערך הכולל של התודעה והחברה האנושית, במה שהם רואים כעידן שאחרי בלעדיותן של האמיתות הגדולות.

הגישה האינטגרלית

לטענת וילבר, "גישה אינטגרלית של התודעה" מורכבת מארגון כל התובנות מתחומים כגון פסיכולוגיה, פוסטמודרניזם, רוחניות, מדע אמפירי ועוד, למערכת מורכבת אחת, המייצגת מיפוי של מושג התודעה. כך הוא מציג מודל אינטגרלי עקבי כמפה של התפתחות בקוסמוס במלואו. בספרו "תודעת הקוסמוס במלואו", וילבר מציע שנתייחס אליו כמספר סיפורים ויוצר מפות; תיאוריו מכוונים אל שאלות אוניברסליות והמפות מאגדות מספר פרספקטיבות של היקום.
וילבר שיתף פעולה עם מספר כותבים מתחומים שונים, והציע גישת מיפוי התפתחותית מלאה בשם AQAL, שמייצגת את גרעין עקרונות המיפוי של הגישה האינטגרלית. AQAL משמשת למיפוי כל הפרספקטיבות, קווי ההתפתחות, השלבים, הסוגים והמצבים. וילבר מדגיש ש"המפה אינה הטריטוריה", ומיפוי טוב מהווה דרך להשיג תמונה טובה יותר של המציאות. כעקרון-מארגן, העיקרון האינטגרלי מציע גישה חדשה שמאפשרת לא לבטל גישות אחרות, אלא לזהות את הגישות והתורות השונות כשלבים בהתפתחות של החשיבה האנושית כולה.
וילבר מעודד את חקר המדע כממד אובייקטיבי חיצוני, והרוחניות כממד סובייקטיבי פנימי, וכך הוא מאפשר להכיר שהם שני ממדים שונים שאינם ניתנים לרדוקציה (תיאור מלא של ממד אחד על ידי מושגים מהממד האחר) וחיוניים להכרת המציאות כמאוחדת ב"אמת-יפה-טוב". בשל היכולת למפות את הממד הסובייקטיבי, אשר נחשב להפכפך בקריטריונים של חשיבה מדעית מודרנית בגלל הסובייקטיביות, וגם הפכפך בקריטריונים של חשיבה פוסט-מודרנית בגלל הטענה ליכולת מיפוי התפתחותי (היררכי), התפרסם וילבר כ"פילוסוף של הרוחניות", תחום בו הוא מתרכז בעבודתו כיום.
דייוויד דפטולה

ראשית חייו

דפטולה נולד וגדל בדייטון, אוהיו. הוא בוגר תואר ראשון במדעים ותואר שני בהנדסת מערכות מטעם אוניברסיטת וירג'יניה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של חיל האוויר של ארצות הברית והוסמך כסג"ם.

קריירה

לאחר לימודיו, בשנת 1976, התגייס דפטולה לחיל האוויר של ארצות הברית והשלים קורס טיס כטייס קרב. לאחר מכן שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה והיה אמון על תכנון המתקפה האווירית במלחמת המפרץ ובמלחמת עיראק. בתפקידו האחרון שימש כסגן ראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית לענייני מודיעין. בשנת 2010 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)

היסטוריה

במבנה המקורי שכנו תחילה משרדי חברת ההתיישבות "הנוטע", ובהמשך משרדי אגודת "החקלאי". אחר כך שכן בה הבנק "קופת מלווה". ב-1962 החלה אגודת "החקלאי", בעלת הקרקע, להרחיב את החלק הדרומי של המבנה ולהוסיף אולם, כך שישמש בית תרבות. בתקופה זו נפטר יחיאל זלינגר, שכיהן כראש המועצה השני של אבן יהודה בשנים 1963-1955; האגודה החליטה לקרוא למבנה על שמו. המבנה נחנך כשנה לאחר מותו, ב-1964. בתקופה זו התארגנה "אגודת בית יחיאל", שנועדה להפעיל את בית התרבות ולארגן בו אירועי תרבות וחינוך. בשנות ה-60 וה-70 התקיימו בבית התרבות חוגים לילדים, הרצאות, מופעים ומסיבות, תפילות בימים הנוראים, טקסים וישיבות מועצה חגיגיות. בשנות ה-80, עם הגידול באוכלוסיית המושבה, עברו רוב הפעילויות לבית הספר ולרחבה שלפני מבנה המועצה. בעקבות חילוקי דעות בין המועצה המקומית לאגודת "החקלאי", נעזב המבנה.
לאחר מכן תרמה אגודת "החקלאי" את המבנה לקהילה, והוא שופץ כדי להפוך למוזיאון. החומרים למוזיאון נאספו וסודרו החל מ-1986, אז התקיים כינוס ראשון של ותיקי המושבה לקראת הקמת המוזיאון. התקיימו מספר אירועים בהם הוזמנו אנשי המושבה לתרום חפצים ועדויות מהעבר, שיסייעו להמחשת חיי המושבה במוזיאון שיוקם. במסגרת התיעוד ואיסוף העדויות למוזיאון גם יצא לאור ספר על ההיסטוריה של אבן יהודה, "אבן יהודה - בראשית היו חולות" (1988). המוזיאון נחנך באוקטובר 2008. 
המוזיאון כולל תצוגות בנושא ההיסטוריה של היישוב, ההדרים והלול שמהם התפרנסו תושביו בעשורים הראשונים, כלים ורהיטים שאפיינו כל אחת מהתקופות בהיסטוריה של היישוב, שחזור של צריף המתיישבים הראשון, שחזור האוטובוס שחיבר את המושבה לתל אביב בשנות ה-30, ועוד. 
המוזיאון מאפשר כיום כניסת מבקרים, ומקיים גם פעילויות חינוך והעשרה לתלמידי מערכת החינוך. המוזיאון כמו גם המבנה בית יחיאל נחשב כיום אתר מורשת לאומית, הפועל תחת חסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בחלקו האחר של בית יחיאל חזרו להתקיים פעילויות לרווחת התושבים דוגמת הרקדות, הרצאות וכנסים. המבנה הנטוש משנות ה-80, חזר לפעילות ענפה.
יורש עצר

יורש עצר במונרכיה הוא הנסיך או הנסיכה המיועדים להיות המלך (או המלכה) בבוא העת, בין אם בפטירת המלך המכהן ובין אם בפרישתו מסיבות של נבצרות. מבחינים בין יורש מוחלט (Heir apparent), שזכותו למלוכה אינה ניתנת לערעור, לבין יורש מותנה (Heir presumptive), שזכותו מתקיימת רק בהיעדר יורש בעל קרבה גבוהה יותר, והמעמד ניטל ממנו עם לידתו של זה.
בממלכות אירופאיות מסוימות (שוודיה, בלגיה, נורווגיה, הולנד, הממלכה המאוחדת), יורש העצר הוא הילד (בן או בת) הבכור של משפחת המלוכה.
ב-1979 אירע בשוודיה תקדים: הנסיכה ויקטוריה, בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, הוכתרה עם לידתה בשנת 1977 כיורשת העצר של הממלכה. תואר זה נלקח ממנה עם לידתו של אחיה קרל פיליפ בשנת 1979. לאחר שבעה חודשים נוספים, שונה החוק השוודי, חוק המשכיות המלוכה, כך שקיים שוויון גמור בין נשים לגברים בירושת המלוכה, והתואר חזר אל הנסיכה. שוודיה היא המדינה הראשונה בעולם שיצרה שוויון כזה.
בארצות אחרות (ספרד, דנמרק) נבחר הבן הבכור של המלך או המלכה המכהנים.
בספרד, למשל, בה המלוכה עוברת לבן, שימשה בתו הנסיכה של אלפונסו השנים עשר, מרסדס, נסיכת אסטוריאס בת ה-5, כמלכה בפועל, משום שלאביה לא היו בנים במותו. אמה, שהייתה בהריון, ילדה לאחר שישה חודשים בן, שהוכתר מיד עם לידתו כמלך אלפונסו השלושה עשר.
בארצות ערב, למשל, חוקי ההמשכיות שונים, והמלך יכול למנות יורש עצר שאיננו בנו. בסעודיה, למשל, נבחר המלך ח'אלד ליורש עצר עוד בשנת 1965, אף על פי שלא היה בנו של המלך פייצל, אלא אחיו למחצה. ח'אלד עלה לשלטון עם ההתנקשות בחייו של פייצל. הוא נבחר ליורש עצר אף על פי שלא היה האח המבוגר ביותר, ולפיכך לא אמור היה לקבל את הכתר; סירובו של אחיו הבכור מוחמד בן עבד אל-עזיז להיות למלך, הקנה לו את המלוכה. ח'אלד מצדו מינה כיורש עצר את אחיו הצעיר פהד.
בירדן היה הנסיך חסן, אחיו של המלך, יורש העצר במשך עשרות שנים. טרם מותו בשנת 1999 נטל ממנו המלך חוסיין את התואר, ומינה את בנו הנסיך עבדאללה, ליורשו. עבדאללה מצדו מינה את אחיו הנסיך חמזה ליורש העצר, נטל ממנו תואר זה ב-2004 ומינה במקומו בשנת 2009 את בנו הנסיך חוסיין ליורש העצר שלו.
ישנן מדינות בהן יורש העצר מקבל גם תואר אצולה. למשל הנסיך מוויילס (בריטניה) ונסיך אסטוריאס (ספרד).
פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו

פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו (García Carrasco‏; 15 בדצמבר 1742, סאוטה, ספרד - 10 באוגוסט 1813, לימה, מלכות המשנה של פרו) היה איש צבא ספרדי ומושלה האחרון של צ'ילה לפני פרוץ המרד באזור.
גרסיה קרסקו נולד לאנטוניו גרסיה קרסקו ולרוסה דיאס (Díaz), בעיר סאוטה שבמרוקו הספרדית. בגיל 15 החל את שירותו הצבאי. בשנת 1795 הוצב בעולם החדש, בבואנוס איירס ונטל חלק בביצורה של העיר מונטבידאו הודות להשכלתו בהנדסה צבאית. שנה לאחר מכן הועבר לצ'ילה ושרת בדרגת טניינטה קורונל בביקורת על המטבעה של סנטיאגו ובבחינת אפשרויות לשיפורים בהגנת ולפראיסו. מעט לאחר מכן נתמנה למושלה הזמני של ולפראיסו.
בשנת 1806 נתמנה למושלה הזמני של האינטנדנסיה של קונספסיון ובשנת 1808, עם מותו של המושל לואיס מוניוס דה גוסמאן (Luis Muñoz de Guzmán), התמנה למושלה הזמני של צ'ילה, מינוי אשר אושרר והפך לקבוע בצו מלכותי משנת 1909. עיתוי מינויו כפה עליו להתמודד עם משבר המלוכה הספרדית ותוך כשנתיים איבד את הסמכות שהופקדה בידיו וביוני 1810 הדיחה אותו האודיינסייה המלכותית של צ'ילה. סייעו לזאת קשריו על חואן מרטינס דה רוסאס, ממובילי המאבק לעצמאות צ'ילה, מעורבותו בפרשת הסקורפיון ומאסרם השרירותי של שלושה מבני האליטה בעוון קידום רעיונות של התנתקות מספרד.
לאחר התפטרותו ירש את מקומו בנשיא האודיינסייה המלכותית של צ'ילה הקריאולי הקשיש מתאו דה טורו סמברנו. גרסיה קרסקו נשאר בצ'ילה לתקופת מה אולם עם התגברות כוחה של תנועת העצמאות במהלך שנת 1811, ולאחר שהושם במעצר למשך מספר ימים בחשד למעורבותו במרד פיגרואה, עזב את צ'ילה ועבר להתגורר בלימה, בירות מלכות המשנה של פרו, שם נפטר בשנת 1813.
פולה רדקליף

ביוגרפיה

רדקליף היא ילידת אנגליה. למרות שכילדה סבלה מאסתמה ואנמיה, החלה רדקליף לרוץ באופן רציני בגיל 7, כנראה בהשפעת אביה, רץ מרתון חובב בעצמו. בגיל 12 עברה המשפחה דירה ושם הצטרפה למועדון בדפורד וקאונטי (Bedford & County), בו החלה להתאמן תחת אלכס ורוזמרי סטנטון, הממשיכים לאמנה גם היום. 
רדקליף למדה באוניברסיטת לונגביורו היוקרתית, וזכתה לתואר בצרפתית, גרמנית וכלכלה.
במהלך הלימודים הכירה את גארי לואו (Garry Lough), רץ 1,500 מצטיין. השניים נישאו והוא כיום משמש כמנהל ושותף לאימונים. לזוג בת והם מתגוררים במונקו (בעקבות גלות מס). בנוסף, לזוג בית באנגליה והם מבלים חודשים רבים באימוני גובה בפונט-רומאו בצרפת.

הישגים

הצלחותיה הראשונות הגיעו כבר באליפות העולם לנוער ב-1992 שם התבלטה. את עונת 1994 החמיצה עקב פציעה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:13.11 דקות.   
במרתון לונדון שנערך ב-13 באפריל 2003 זכתה רדקליף במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:15:25 שעות. שיא זה החזיק מעמד כ-16 שנים ונשבר על ידי בריג׳יד קוסגיימקניה (2:14:04 שעות).
מעט לפני אולימפיאדת אתונה בשנת 2004 סבלה רדקליף מכאבים ברגלה ובעיות בקיבה, דבר שהקשה עליה את ההכנות למרוץ. היות שגופה לא יכל לספוג פחמימות כראוי, רדקליף הייתה חלשה בזינוק למרוץ אך למרות זאת זינקה אליו. רדקליף נאלצה לפרוש מהמרוץ בקילומטר ה-36 כשהיא תשושה.
לפני אולימפיאדת בייג'ינג 2008 פורסם כי רדקליף סובלת מפציעה בירך וכי לא תוכל להתמודד במשחקים האולימפיים. במאי סבלה רדקליף משבר ברגלה השמאלית והחל מרוץ כנגד הזמן להכנות מלווה בחששות רבים כי רדקליף לא תוכל להתחרות. רדקליף זינקה למרוץ כשהיא איננה כשירה ונאלצה לעצור כדי לבצע מתיחות מספר פעמים. היא סיימה את המרוץ במקום ה-23.
באפריל 2015 פרשה רדקליף מריצה תחרותית לאחר שסיימה את מרתון לונדון.

תארים והישגים

רדקליף חברת מסדר האימפריה הבריטית.
מוסכמה

מֻסְכָּמָה (בלועזית: קוֹנְבֶנְצְיָה, מלטינית: conventio, מלשון 'לבוא יחד') היא התנהגות שמקובלת ורווחת בקרב ההמון, אף שאין לה סימוכין בחוק או בדת. בסוציולוגיה קונסטרוקטיביזם חברתי מגדיר את מערכת המוסכמות החברתיות הנהוגות בקרב תרבויות, ויחד עם זאת יצירתם על ידי יחידים.
דוגמה למוסכמה, היא הנוהג ללחיצת יד בקרב תרבויות מערביות, או קידה בקרב תרבויות במזרח הרחוק. דוגמה נוספת היא הנוהג ל"מקום קבוע" בבתי-ספר ובמקומות אחרים.
גם באמנות קיימים מוסכמות. למשל, ציורים מצוירים על משטחים מרובעים או מלבניים, אך לא על משטחים בצורות גאומטריות שונות. מערבונים יסתיימו כשהגיבור רוכב אל האופק, וסיפורי אגדות יתחילו ב"היה היה" ויסתיימו ב"והם חיו באושר ועושר עד עצם היום הזה".
מוסכמות אחרות הן ייחודיות לקהילה מסוימת: גברי הקהילה החרדית לובשים בגדים בשחור-לבן, ובקרב היהדות הדתית לאומית הכיפה היא סרוגה.
שיטת בוטייקו

שיטת בוטייקו היא שיטה טיפולית משלימה המתבססת על ההנחה שמקורן של בעיות בריאות רבות הוא בנשימת יתר, ואפשר לרפאן באמצעות שינוי דפוסי הנשימה. השיטה נקראת על שם קונסטנטין פבלוביץ' בוּטייקוֹ (2003-1923), רופא אוקראיני, שפיתח את השיטה. לפי בוטייקו, נשימת-יתר (היפר-ונטילציה) מביאה לירידה מוגזמת בכמות הפחמן הדו-חמצני בגוף, והדבר מוביל לנזקים שונים, המביאים למגוון סימפטומים.
השיטה אינה נחשבת כשיטה רפואית ואין ראיות מדעיות ליעילותה. העוסקים בשיטה מציגים אותה כפתרון לכ-150 בעיות בריאות שונות, בהן סוכרת, אסתמה, אלרגיות, קשיי קשב, עייפות כרונית, יתר לחץ דם, תת-לחץ דם ועוד. למרות זאת, בוצעו מחקרים רק לגבי יישום השיטה לטיפול בחולי אסתמה, ואלה הצביעו על אפקט חיובי חלש. אולם, גם מחקרים מעטים אלה סבלו מבעיות מתודולוגיות, כמו מספר נבדקים קטן ואי-בדיקה של שיפור אובייקטיבי בתפקודי ריאה. 
איכותם הירודה של המחקרים הביאה מספר גורמים, ביניהם ספריית קוקרן ומכון הלב, ריאה ודם הלאומי בארצות הברית למסקנה שאין די ראיות התומכות ביעילותה של שיטת בוטייקו לטיפול באסתמה.
שתי סקירות ספרות אחרות הציעו לשקול את השימוש בטכניקות נשימה, ביניהן בוטייקו, להקלת הסימפטומים של אסתמה. לדברי הכותבים, לא סביר כי השיטה משפיעה על הגורמים לאסתמה, ועדיין אין מספיק ראיות כדי להגיע למסקנה חותכת בעניין השיטה.
ארגון הריאות הבריטי (British Thoracic Society) מציע לשקול שימוש בשיטה להקלת הסימפטומים, אך גם קובע גם כי אין מספיק ראיות כדי להגיע למסקנה סופית בעניין השיטה.
לא פורסמו מחקרים התומכים ביעילות השיטה לטיפול בכל בעיה בריאותית אחרת, למעט אסתמה, ועל כן הטוענים ליעילותה למטרות אלה עושים זאת ללא תימוכין.
בישראל, הד"ר אביחי בולקובשטיין מחלוצי טיפול "שיטת בוטייקו" באסתמה ובעיות נשימה
לה פייטרה דל פרגונה או אבן הבוחן

מערכה ראשונה

הסיפור מתחיל בגן ביתו של הרוזן העשיר אסדרובלה.
המשורר (החסר כל כשרון חריזה) פקוביו מקריא משיריו לקהל האדיש. רק דונה פולביה, בה הוא מאוהב, מזכה אותו בתשומת לב. היא מבטיחה לו עתיד ורוד אם היא תצליח להינשא לרוזן, שאת עושרו היא חומדת, כמו גם מִתחרתה הברונית אספסיה. נכנס מרקוביו, עיתונאי בעל אופי מפוקפק והניתן לשיחוד, הוא מחזר אחרי הברונית אספסיה אבל זו כרגע רבה עם האביר ג'וקונדו המאוהב במרקיזה קלריס. קלריס מצידה מאוהבת ברוזן אסדרובלה. היא מנסה להביע את אהבתה לרוזן אך הוא לא נענה. הוא חושד ששלוש המחזרות שלו מעוניינות בכספו ולא בו עצמו. הוא מחליט לנסות האם הן כנות. לשם כך הוא מתכנן אבן בחן
ביחד עם סוכן הארמון הנאמן פבריציו.
ג'וקונדו מצהיר בפני קלריס על אהבתו אליה, אך היא אינה שועה לו כי היא דואגת לאחיה התאום לוסינדו (Lucindo) אשר נעלם. שיחתם נקטעת על ידי מרקוביו (העיתונאי) והרוזן.
בינתיים נכנס פבריציו עם מכתב לרוזן, וכשזה קורא את המכתב הוא מחוויר ופורש לחדרו. כולם תוהים לפשר העניין ומנסים לנחש מה קרה. אספסיה ופולביה משערות שהרוזן ירד מנכסיו ושמחות שלא נישאו לו. ואז נכנס אדם זר, טורקי, שבא לקבל תשלום שהרוזן חייב לו. ה"טורקי" אינו אלא הרוזן אסדרובלה עצמו בתחפושת. אליו מתלווים משרתים ועושי דברו. הוא מאיים להחרים את כל נכסי הרוזן אם התשלום לא יינתן מיד.
עתה מתגלה פרצופם האמיתי של הנוכחים. רק קלריס וג'וקונדו מוכנים לתמוך ברוזן בשעתו הקשה. אז נכנס פבריציו בשמחה ומודיע שמצא את המסמך המעיד שחובות הרוזן שולמו במלואם. אז מגלה הרוזן את זהותו האמיתית לשמחת קלריס וג'וקונדו, בעוד האחרים מחפשים מוצא ממבוכתם.

מערכה שנייה

הרוזן משועשע מהתירוצים השונים. היות שהוא נדיב מטבעו, הוא מזמין את כולם למסע צייד. בינתיים ג'וקונדו נקרע בין אהבתו לקלריס וחברותו עם הרוזן אבל אינו מוכן לוותר על אהבת קלריס. זו מצידה, מתרגשת מכנותו ומוכנה לאהבו אם רגשותיה כלפי הרוזן ישתנו. רגע אינטימי זה מופר על ידי כניסת מרקוביו, הברונית אספסיה והרוזן, אשר מתחיל לשער כי יש דברים בגו. ג'וקונדו דוחק ברוזן להחליט.
בינתיים קלריס מקבלת מכתב מאחיה האבוד, דבר שמשמח אותה מאד בפרט כשהרוזן מזמין את אחיה להצטרף חבורה.
האביר ג'וקונדו מזמין את העיתונאי מרקוביו לדו-קרב על כך שהאחרון מפיץ עליו שמועות שהתחנן בפני המשורר פקוביו לחוס על חייו. מרקוביו מנסה להתחמק. נכנס אחיה התאום של קלריס (אשר אינו אלא קלריס עצמה, מחופשת) בתלבושת צבאית. אספסיה ופולביה נמשכות מיד לצעיר יפה התואר במדיו הנוצצים ושואפות להנשא לו. ה"אח" מציע את ידה של אחותו לג'וקונדו (המאוהב בה כזכור)? אך בגלל ידידותו עם הרוזן אסדרובלה הוא מסרב. אז מודיע ה"אח" כי הוא מתכוון לקחת את אחותו עמו לתמיד. כשהרוזן שומע זאת ומבין שיותר לא יראה את קלריס הוא נוכח בעומק אהבתו אליה ומנסה לשכנע את האח המדומה לוותר על כוונתו. כשאינו נענה, הרוזן שבור הלב פורש בלווית חברו הטוב ג'וקונדו. סוכן הבית פבריציו מוסר לאח המדומה פתק עבור קלריס. בפתק מבקש הרוזן את ידה. קלריס מודיעה על הסכמתה ומגלה את זהותה האמיתית להשתאות כל החבורה.
Seasons in the Sun

גרסאות נוספות

ההקלטה הראשונה של השיר בגרסה האנגלית יצאה בשנת 1963 באלבום Time to Think של שלישיית קינגסטון.
להקת The Fortunes הקליטה את השיר ב-1968.
גרסת כיסוי של בובי רייט הגיעה לארבעים הראשונים במצעד Hot Country Songs של מגזין בילבורד בשנת 1974.
להקת הפופ מהונג קונג The Wynners הקליטה גרסת כיסוי ב-1974 שיצאה באלבומה Listen to the Wynners
להקת וסטלייף ביצעה גרסת כיסוי של השיר ב-1999 שנכלל באלבום "Westlife".
אברהם קריב

אברהם קָרִיב (1 באפריל 1900 – 8 במרץ 1976) היה סופר, מתרגם, עורך ומבקר ספרות עברי.

ביוגרפיה

קריב נולד בעיירה סלובודקה שבליטא (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית) ליעקב קריב. בנערותו למד בישיבות טלז ומיר. למד בבית מדרש למורים עבריים באודסה, ולאחר מכן התגורר במוסקבה, שבה עסק בהוראת עברית ובכתיבה. בשנת 1929 סיים ללמוד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת מוסקבה. את צעדיו הראשונים בעולם הספרות עשה כמתרגם של ספרות ושירה רוסית לעברית, בהם טולסטוי ודוסטויבסקי. התפרסם בעיקר בזכות חיבור מסות וכתיבה ביקורתית.
בשנת 1934 עלה קריב לארץ ישראל, ועסק ובעריכת עיתונים, בכתיבה ובתרגום בעיקר של הספרות הרוסית הקלאסית, אך גם מספרות היידיש. לאחר השואה חל מפנה בגישתו לספרות הכללית האירופית, והוא התמסר לכתיבת מסות על ספרות ישראל, חכמיה ושורשיה. אחת מעבודותיו החשובות היא עריכת כתבי מהר"ל מפראג, תקצורם ועיבודם. 
קריב התפלמס רבות עם סופרי ההשכלה והציונות, ובשל כך הרב צבי יהודה קוק הגדירו כ"אברהם מנפץ אלילי הספרות העברית החדשה".
שימש כעורך המדור הספרותי של העיתונים "דבר" ו"מאזנים", וספרי הוצאת עם עובד.
בשנת 1961 זכה בפרס מילוא, בשנת 1969 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1973 זכה בפרס ביאליק, על קובצי כתביו בשני כרכים: "מיתרים ומערכות" ו-"משלשום ועד הנה".
אברהם קריב נפטר בשנת 1976, בו' באדר ב' תשל"ו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
על שמו "פרס אברהם קריב לביקורת הספרות" ורחוב בחיפה.
חורבת בית סילה

חורבת בית סילה הוא אתר ארכאולוגי הנמצא סמוך אל ליישוב בית חורון. המקום יושב בידי יהודים עד לאחר מרד בר כוכבא. בתקופה הביזנטית הוקמה על חורבותיו כנסייה, שנעזבה בעקבות הכיבוש הערבי ועתה אוכלוסייה בידי קבוצת נוודים. בהמשך ייתכן כי המקום נהרס בשל רעידת אדמה.
בשנת 1997 בוצעו חפירות ארכאולוגיות בידי קמ"ט ארכאולוגיה בשל החפירות לסלילת כביש 45. במקום נמצאו שרידי כנסייה גדולה מהמאה ה-6 לספירה על שם של תיאודוסיוס. כמו גם התגלתה רצפת פסיפס עם כתובת ביוונית וכן דוכן דרשות שכיום מוצגים במוזיאון השומרוני הטוב.
רוברט אדוארד הרולד קרוסבי

רוברט אדוארד הרולד קרוסבי (באנגלית: Robert Edward Harold Crosbie‏, 1886–1950) היה פקיד בכיר בשלטון המנדטורי בארץ ישראל, מושל מחוז הדרום ולוד למשך כ-14 שנים.

חייו

קרוסבי נולד בשנת 1886. בתחילת 1926 הוא כיהן כמושל נפת עזה וסגן מושל מחוז הדרום. הוא מילא את מקומו של מושל מחוז הדרום בעת העדרו. הוא התגורר בבית הצופה על חוף הים בדרום יפו. בשנים 1926 - 1927 כיהן קרוסבי בוועדה לבחינת מיסוי הכפריים שהמליצה על השתת מס הכנסה כדי להקל את המיסים על הכפריים. 
קרוסבי כיהן כממלא מקום מושל מחוז הדרום בעת מאורעות תרפ"ט. לאחר שנודע לו על תחילת המאורעות בירושלים הוא כינס נכבדים ערבים, דרש מהם למנוע את ההפגנה ויצא איתם למקומות שונים לנסות להרגיע את הרוחות. הוא הזהיר את הערבים שאם יצאו המפגינים מאתר בית הממשלה ביפו הוא יורה לחיילים לירות במתפרצים. לקראת ההפגנה הוא גם הציב משוריינים בדרך לתל אביב. בקרב היהודים התרעמו עליו על שלא הסכים לפגוש משלחת של הסוכנות היהודית בטענה שהוא עסוק.
בשנת 1931 מונה למושל מחוז הדרום, תפקיד בו כיהן עד יולי 1939, עת פוצל המחוז למחוז לוד ומחוז עזה. בעת הפיצול, המשיך קרוסבי לכהן כמושל מחוז לוד עד סוף 1943. לאחר תום כהונתו כמושל הוא כיהן כיו"ר המועצה לכלכלה מלחמתית. המועצה המשיכה להקיים גם אחרי תום המלחמה, את התפרקה בתחילת 1946. 
כן כיהן בוועדות שונות של שלטון המנדט, בהן ועדה שבחנה במחצית הראשונה של 1945 את מערכת החינוך בארץ ישראל ודרישות המורים לגבי שכרם. הוועדה המליצה על תשלום משכורת 13 למורים, אך מסקנותיה נגנזו. ביוני 1945 מונה קרוסבי ליו"ר וועדה לבירור דרכים למנוע עקיפת האיסורים לרכישת קרקעות על ידי יהודים באזורים אסורים על פי הספר הלבן. הוועדה ניהלה דיוניה עד אוקטובר 1945 והוחרמה על ידי היהודים. הוועדה המליצה על דרכים למאבק במעקפים של חוק הקרקעות, אך סירבה להמליץ על איסור העברת קרקעות לנאמנים ערבים של בעלים יהודיים. בסוף 1945 עמד קרוסבי בראש ועדה לבדיקת הסיבות למחסור בבנייה שהמליצה על תיקונים שונים בחוק הגנת הדייר.
באמצע 1946 יצא קרוסבי לחופשה ממושכת שלאחריה פרש לפנסיה. הוא נפטר בלונדון ב-1950.
החל משנת 1944 חולק פרס קרוסבי לספרות מוניציפלית על ידי חבר המועצות המקומיות.

הערכה

במעריב תואר קרוסבי: "הצליח קרוסבי להשניא עצמו על היישוב. במשך 30 שנות שרותו הרצוף כאן, הוא נשאר אותו פקיד קטן מעוף, עקשן ותקיף ... השקפותיו, השקפות תלמיד האסכולה הקולוניאלית הישנה, שלפיה מושל בריטי מתמסר יותר לאדמיניסטרציה מאשר לפוליטיקה שצריכה להעשות בלונדון."
.
אדווין סמואל תיאר אותו כמאופק ואיטי, לעיתים עד כדי ייאוש.
אפואל ניקוסיה (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה מחזיקה ב-11 אליפויות ו-12 גביעים. ובנוסף 11 גביעי "סופרקאפ" קפריסאים.
במסגרת האירופאית הגיעה הקבוצה פעמיים לשלב רבע הגמר. בעונת 2005/06 במסגרת היורוקאפ צ'לנג' הודחה על ידי חימיק יוז'ני מאוקראינה. ובעונת 2009/10 במסגרת היורוצ'לנג' הודחה על ידי קוראל רואן באסקט מצרפת.
פתיל השהיה

היסטוריה

המידע הראשון על שימוש בפתיל השהיה להפעלת מטעני נפץ הגיע מסין והוא מהמאה העשירית לספירה. פתיל ראשוני זה היה עשוי מגליל נייר דק שמולא באבק שריפה. הוא שימש להצתת זיקוקים. שיטה ישנה זו קיימת עד היום בפירוטכניקה מודרנית.
פלאו במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של פלאו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה פלאו עד כה. המשלחת כללה 4 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישג וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, הרמת משקולות ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים. המשלחת השתתפה לראשונה בענף ההיאבקות.
הדסה סיגלוב

הדסה סיגלוב (נולדה ב-7 באוקטובר 1929) היא זמרת ישראלית.

ביוגרפיה

סיגלוב נולדה בבית חולים הדסה בתל אביב (מכאן שמה), להורים שעלו באותו יום מצנעא שבתימן.
לאחר שנתיים עברה משפחתה, משפחת שמעוני, לגור בירושלים. אביה שימש כחזן וגבאי בית הכנסת והנחיל לה את כישורי השירה.
סיגלוב למדה נגינה בפסנתר ופיתוח קול באקדמיה למוזיקה בירושלים. היא הייתה הסולנית בחבורת הזמר שירו שיר בהדרכת מאיר הרניק ולאחר מכן בהדרכת אריה לבנון והשתתפה בתוכנית שבועית ללימוד שיר בקול ישראל. כמו כן הייתה הסולנית בחבורת הזמר בית הלל. 
סיגלוב השתתפה בפסטיבל הזמר תשכ"ז - מאי 1967 בו ביצעה מחוץ למסגרת התחרות, את השיר "גמדים" שכתב רפאל ספורטה והלחינה שרה לוי תנאי. 
היא נשואה להרצל סיגלוב אשר ליווה אותה בנגינה בגיטרה בהקלטות ובהופעותיה בארץ ובחו"ל.
לסיגלוב בת, השרה וחברת הכנסת לשעבר אורית נוקד, ובן, חגי, מוזיקאי.

שירים בביצועה

ירושלים של זהב, מעל פסגת הר הצופים, "הכותל", "באב אל-ואד", מה אברך, "חורשת האקליפטוס", "הד קולך" ועוד.
ענת לוברסקי

ביוגרפיה

במהלך השנים ערכה לוברסקי מספר סרטי קולנוע. בשנת 1970 ערכה את תסריט הסרט "שבלול", בכיכובם של "חבורת לול". בשנת 1972 ערכה את הסרטים "סלומוניקו" ו"עזית הכלבה הצנחנית" ובשנת 1976 את הסרט "קשר הדבש". 
בשנת 1980 שימשה כעורכת הסרט "המשחק האמיתי". בשנת 1982 ערכה את הסרט "מתחת לאף", בכיכובם של אורי גבריאל ומשה איבגי. בשנת 1984 ערכה את הסרט "מגש הכסף". בשנת 1985 ערכה את הסרט "רומן בהמשכים". בשנת 1986 שימשה כעורכת הסרט "הקרב על הוועד", בכיכובם של חברי "הגשש החיוור". בשנת 1987 ערכה את הסרט "אבא גנוב", בכיכובם של יהודה ברקן ואלונה קמחי. באותה שנה שימשה כעורכת הסרט "פוטו רומן". 
בשנת 1991 שימשה כעורכת הסרט "גמר גביע". באותה שנה ערכה את הסרט "מעבר לים", על עריכת הסרט זכתה בפרס אופיר בקטגוריית העריכה הטובה ביותר. בשנת 1993 ערכה את הסרט "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש". בשנת 1994 שימשה כעורכת הסרט "מקס ומוריס", שהיה סרט המשך של "מתחת לאף", אותו ערכה לוברסקי גם כן. בשנת 1997 שימשה כעורכת הסרט "אין שמות על הדלתות". באותה שנה ערכה את הסרט "ביפ". 
בשנת 2000 שימשה כעורכת הסרט "פרא" וערכה את הסרט "הבולשת חוקרת". בשנת 2001 שימשה כעורכת הסרט "חוצלארץ". ב-2005 ערכה את הסרט "לרקוד". בשנת 2006 ערכה את הסרט "נוזהת אל-פואד". באותה שנה ערכה את הסרט "אין לה אלוהים".
הבריחה מדנמורה

תקציר העלילה

הסדרה מתבססת על סיפור אמיתי, בו בשנת 2015 האסירים ריצ'רד מאט ודייוויד סווט נמלטו באמצע הלילה ממתקן הכליאה "קלינטון" שבכפר דנמורה שבצפון מדינת ניו יורק. השניים נעזרו במהלך תכנון הבריחה במנהלת מתפרת הכלא, ג'ויס מיטשל, שקיימה עם שניהם יחסי מין. הייתה זו הבריחה הראשונה מהכלא, שקיים כבר למעלה מ-150 שנים.

הפקה

צילומי הסדרה החלו בסוף שנת 2017 באפסטייט של ניו יורק. לצורך ביצוע תפקידם, לאנג ואקרט העלו כ-18 קילוגרמים במשקלם.
צילומי הפרק האחרון של העונה התעכבו בשלושה חודשים עקב לידת בנו של אריק לאנג.
אפולו 10

המשימה

ב-22 במאי נכנסו תומאס סטאפורד ויוג'ין סרנן אל רכב הנחיתה הירחי והפעילו את רקטות השליטה של תא השירות על מנת להפריד את חלליתם מחללית אפולו. רכב הירח נכנס למסלול נמוך, בגובה מינימלי של 15.6 ק"מ מפני הירח. בזמן ההפרדה, כל מערכותיו נבדקו, כולל תקשורת, הנעה, בקרת כיוון ורדאר. חללית הנחיתה על הירח ותא הפיקוד נפגשו שוב והתחברו 8 שעות לאחר שנפרדו. בסך הכול בוצעו 31 הקפות של הירח.
כל מערכות רכב החלל תיפקדו כמצופה. התקלה היחידה הייתה אנומליה במערכת ביטול הניווט האוטומטי בנחתת הירח.
בנוסף לצילומים רבים של פני הירח, בוצעו גם צילומי טלוויזיה ששודרו אל כדור הארץ.
תא הפיקוד "צ'ארלי בראון" מוצג כיום במוזיאון המדע בלונדון.
במשימה זו נרשם שיא גינס במהירות, כאשר תא הפיקוד חדר לאטמוספירה במהירות 39,897 קמ"ש (11.08 קילומטר לשנייה). המשימה הסתיימה בנחיתה באוקיינוס השקט ב-26 במאי אותה שנה. המשימה ארכה 8 ימים ושלוש דקות. מודול הפיקוד נמשה על ידי ה-USS Princeton.