google/wiki40b huggingface dataset:
טום קני

ביוגרפיה

קני נולד וגדל בעיר סירקיוז שבמדינת ניו יורק. למד בתיכון "בישופ גרימס", שם נהיה חבר טוב של הקומיקאי בובקאט גולדוואיט. אחרי לימודיו בקולג', הופיע קני בסרטים שבובקאט ביים.
לפני חלקו ב"בובספוג מכנסמרובע", קני דיבב מספר דמויות ראשיות בסדרת האנימציה "החיים המודרניים של רוקו" בשנים 1993–1996. כן דיבב דמויות בסדרות "בנות הפאוור פאף" ו-"Camp Lazlo". בנוסף דיבב את דמותו של ספירו בשלוש הוצאות של סדרת משחקי הווידאו "Spyro the Dragon" ‏(1999-2002).
כקומיקאי, הופיע בתוכניות הקומיות "The Edge" ‏(1992-1993) ו-"Mr. Show with Bob and David" ‏(1995-1997).
בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "לשרוד את חג המולד" בכיכובם של בן אפלק וכריסטינה אפלגייט. 
בשנת 2014 החל לדבב בסדרת האנימציה "תום החתול המדבר וחברים". בשנת 2017 גילם את דמותו של באדי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". באותה שנה דיבב את דמותו של ווילי בסרט "רובוטריקים: האביר האחרון".
ב-2019 החל לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי".

חיים אישיים

בשנים 2005–2009, 2011 הנחה את טקס פרס אנני וגם זכה בו בעצמו.
קני נשוי מ-1993 לקומיקאית ג'יל טאלי, המדבבת לצידו בסדרה "בובספוג מכנסמרובע". בעבר הופיעו יחדיו בתוכנית הקומית "Mr. Show with Bob and David". לזוג שני ילדים.
דוד דוידוב

דוד דוידוב (רציק) (10 במאי 1890 – 13 בנובמבר 1975) היה שחקן, במאי וצייר ישראלי יליד רוסיה. מייסד "תיאטרון עברי".

ביוגרפיה

דוידוב נולד בלודז' שבפולין הרוסית, בנם של יוסף ויהודית בת אברהם ולדר. תחילה למד ב"חדר" ובגיל תשע נסע עם הוריו לברלין בירת גרמניה, שם למד בבית הספר התיכון. לאחר מכן עבד במשך שנה בתחום הייצור. מכיוון שבנעוריו הצטיין בלימודים, זכה במלגה ללימודי מוזיקולוגיה ופיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה בעיר לייפציג, אותם סיים בשנת 1913. במקביל למד בבית הספר הדרמטי של פרופ' מריאן, והציג על הבמה הגרמנית בהנהלתו של צימרמן בלייפציג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר ללונדון, שם שיחק ב"וונדרלנד תיאטר" של בלומנטל, ב"ליריק תיאטר" של אפשטיין וב"פאוויליון תיאטר" של מושקוביץ. אולם מכיוון שהיה בעל אזרחות רוסית-פולנית נאלץ לעזוב לרוסיה. דוידוב שיחק בגרמניה בגרמנית וביידיש ואנגלית בבריטניה, אמריקה, סין, יפן, והודו. בנוסף, נשלח לייצג את תיאטרון היידיש באנגליה בקונגרס התיאטרון היידי שהתקיים בקייב רוסיה, שם הפך לבמאי ושחקן בלהקת תיאטרון יידיש איתם סייר ברוסיה ובסין.
בשנת 1919 עלה לארץ ישראל במסע דרך הודו ומצרים, תחילה שימש קצין קשר בין המוסדות הלאומיים לממשלת המנדט ופעל בהצלחה במטרה לעודד את העבודה לפועל היהודי במערכת הרכבות.
בשנת 1920 ייסד, יחד עם מאיר תאומי, מנחם בנימיני ופרידה כרמלית, את התיאטרון העברי הראשון בתל אביב בשם "התיאטרון העברי בא"י". התיאטרון הציג מחזות קלאסיים ודוידוב ביים בו כ-מאה חמישים מחזות מהרפרטואר היידי והעולמי. מאוחר יותר הוא התחלף ל"התיאטרון הדרמטי" בניהולה של מרים ברנשטיין-כהן.
בשנת 1923 נסע, בעקבות מחלתו, לגרמניה. ובשנת 1925 הצטרף ל"תיאטרון הארצישראלי", לאחר פירוקו השתתף ב"תיאטרון אמנותי". בשנת 1932 השתתף בסרט "צבר".
בעקבות מחלתו פרש מעיסוקו בתיאטרון במהלך שנות ה-30 והחל בציור ורישום.
בשנת 1975 נפטר במהלך ניתוח והוא בן 85. השאיר אחריו רעיה - ציפורה, ובן - יוסף, וכן ידועה בציבור - ריטה גולברג. בנו חי נהרג במלחמת העולם השנייה, בעת שירותו בצבא הבריטי (1945).
מדי שנה מעניקה קרן מלגות ע"ש דוידוב מלגות קיום לתלמידי החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-8 בנובמבר 2012 הוסר הלוט מעל לוחית זיכרון על ביתו של דוד דוידוב בתל אביב.
התמימים

עלילה

מאט האנטר הוא סטודנט פשוט שיוצא למסיבה עם חברו הטוב ביותר. בזמן המסיבה, בעודם שיכורים, חברו של מאט נקלע לקטטה ומאט מתערב על מנת לעזור. ללא כל כוונה, אחד מהמתקוטטים נוחת בחוזקה על המדרכה וגולגלתו נשברת. זה קרה באשמת מאט.
אחרי מספר שנים בכלא, נראה כי אין זכר לאותו יום נורא. מצליח מאט לבנות לעצמו חיים חדשים לגמרי, מתחתן, מאוחר יותר היא גם נכנסת להריון, הוא עובד במשרד של אחיו שנפטר עד לא מזמן, מוצא לעצמו חברים חדשים.
הכל נראה וורוד אך ביום אחד הכול מתרסק לרסיסים בגלל שיחה אחת. שיחה אחת שמחזירה אותו לאותו לילה נוראי בו מאט איבד את התמימות שלו.
מאט יוצא לחקירה פרטית שלוקחת אותו הרחק. צמוד לחקירתו של מאט, מתחוללת החקירה של לורן מיוז המנסה לפתור פרשת רצח מוזרה עם נזירה בעלת שדי סיליקון ואט אט מגלה את הקשר הישיר של הפרשה אל מאט האנטר שעד אז חוצה את ארצות הברית.
הכתם האפל הגדול

הכתם האפל הגדול היה כתם שחור על כוכב הלכת נפטון, הדומה לכתם האדום הגדול של צדק. אף על פי שהוא נראה כמעט זהה לכתם של צדק, אסטרונומים לא החשיבו אותו כסופה אלא כחור באטמוספירה, בדומה לחור בשכבת האוזון. צבע הכתם נובע מכמויות גדולות של גז מתאן באטמוספירה של נפטון, הנותן לה ולכתם את הגוון הכחול.
הכתם התגלה על די חללית נאס"א וויאג'ר 2, שעברה ליד נפטון בשנת 1989. הוא היה דומה בגודלו לכתם של צדק, והוא נמצא בחצי הכדור הדרומי של הכוכב. מהירות הרוח שנמדדה בתוך הכתם הייתה 2,400 קילומטרים בשעה. לפי השערות, הכתם הסתובב נגד כיוון השעון בדומה לכתם שנמצא על פניו של צדק. מסביב לכתם הכהה היו אזורים מרוכזים של מתאן גבישי וחלקיקי עננים ממים קפואים שמזכירים את ענני הנוצה על כדור הארץ.
כאשר טלסקופ החלל האבל כוון לעבר נפטון ביוני 1994, הכתם נעלם. עם זאת, כתם אחר שמאוד דומה לכתם הישן הופיע בחצי הכדור הצפוני של הכוכב מאוחר יותר באותה השנה. לא ידוע מדוע הכתם האפל הופיע על נפטון והאם זו התרחשות שכיחה או תופעה נדירה. האטמוספירה שלו מורכבת בעיקר ממימן ומהליום. חלק מהמדענים סבורים שתנועתו של הכתם האפל נגרמה עקב זרמי סילון במהירות של 2,250 קילומטרים לשעה על גבי נפטון.
יחסי אוסטרליה–האיטי

סקירה כללית

היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לבין האיטי כוננו בשנת 2000 לאחר שהראו אינטרסים משותפים בפורומים מולטילטרליים שונים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. מן הצד השני פתחה האיטי קונסוליה רשמית בבריזביין בשנת 2019. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו כמאה אוסטרלים כילידי האיטי. 
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות. שוק התיירות שבין שתי המדינות הוא זניח - בין האיטי לאוסטרליה עברו פחות ממאתיים ועשר מטיילים בשנת 2017. בין שתי המדינות מפגש רם דרג אחד בלבד, שנערך בגרנדה בשולי ועידת CARICOM. במפגש נפגשה שרת החוץ האוסטרלית ג'ולי בישופ עם נשיא האיטי ג'ובנל מויס.
אוסטרליה מפעילה בהאיטי תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה, במיוחד לאחר סופות ואסונות טבע גדולים שקורים במדינה. בין פעולות התוכנית שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל, אספקת מזון ועזרה רפואית לאזרחים. התוכנית סיפקה להאיטי 26 מיליון דולר עזרה הומניטרית לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-2010. הציבור האוסטרלי תרם מכספו האישי 26.7 מיליון דולר נוספים. עזרה הומינטרית נוספת להאיטי היא זו שניתנה לאחר הוריקן מת'יו ב-2016.
טיטוס מאקיוס פלאוטוס

ביוגרפיה

הפרטים הביוגרפיים אודות פלאוטוס אינם ודאיים כלל ועיקר ובכלל זה שמו ושנות חייו.
ב"קאטו על הזקנה", מתאר קיקרו כי בעת שכתב פלאוטוס את מחזהו "פסאודלוס" היה "זקן" (כלומר שבהצגת הבכורה של מחזה זה, בשנת 191 לפנה"ס היה לפחות בן שישים) וכי מת בשנת 184 לפנה"ס. מחזות אחרים שלו מתוארכים (ע"פ תאריך העלאתם לבמה ואירועים הנזכרים בהם) לראשית המאה ה-3 לפנה"ס. כל הנתונים הללו יחד תוחמים את חייו לתקופה שבין המחצית השנייה של המאה ה-3 לפנה"ס לשליש הראשון של המאה ה-2 לפנה"ס.
באשר לשמו, בפרולוגים שונים למחזותיו ובכתבי יד שונים אנו מוצאים את אחד משלושת הכינויים - פלאוטוס, טיטוס ומאקוס או מאקיוס. בכתב היד המוקדם ביותר של מחזותיו אנו מוצאים את שלושת השמות יחד, כמקובל בעולם הרומי. עם זאת, יש מקום רב לספק באשר לשמות אלה מאחר ששמות אלה נושאים משמעויות הנוגעות לתוכן הקומדיות של פלאוטוס וייתכן כי אין אלו אלא כינויי-במה בלבד. הוא הדין לגבי מקום הלידה המיוחס לו, סארסינה, אומבריה, מקום הנזכר באחד ממחזותיו.

יצירתו

לפלאוטוס יוחסו כבר בימי קדם 130 קומדיות. כיום מצויות בידינו 21 מהן. מחזות אלה מהווים את היצירות המוקדמות ביותר המצויות בידינו שנכתבו בלטינית. מחזותיו של פלאוטוס מבוססים על קומדיות יווניות מז'אנר הקומדיה החדשה, אותן התאים לקהל הרומי. הקומדיות שכתב נחשבו פופולריות ביותר ברומא והוצגו בחגיגות ציבוריות (Ludi) שונות.
בחלק מהקומדיות שכתב ניתן לזהות בבירור את מחברן היווני (דמופילוס, דיפילוס, פילמון ומננדר). קומדיות אלו משתייכות לז'אנר הלטיני המכונה פאבולה פליאטה (Fabula Palliata) שפירושו "מחזה הלובש מעיל יווני" ומשמעותו קומדיה מתורגמת מיוונית. בקומדיות אלו נשמרים אפילו השמות היווניים והערים היווניות. באשר ליתר הקומדיות, גם אם לא ניתן לזהות יצירת מקור יוונית אותה תרגם ועיבד, הרוח והסגנון היווניים ניכרים היטב. עם זאת, מידת החירות שנוטל פלאוטוס לעצמו בעבודת התרגום, גדולה יותר מזו של מתרגמים אחרים (כדוגמת טרנטיוס המאוחר ממנו).

עיבודים מאוחרים ליצירתו

עבודתו של פלאוטוס שימשה כמקור גם ליוצרים מאוחרים כדוגמת ויליאם שייקספיר ומולייר ואף שימשה בסיס למחזמר האנגלי "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" משנת 1962.
שמעון אדלר למל

ביוגרפיה

צאצא למשפחת למל נולד בעיר טושקו בבוהמיה, והתעסק בענף הצמר משלב גידולו, דרך המסחר בו ועד לתעשיית האריגים בבוהמיה ובאוסטריה.
בעת מלחמותיו של נפוליאון בונפרטה באימפריה האוסטרית קיים למל יחסי מסחר עם שני הצדדים, אך עיקר סיועו ניתן לקיסרות האוסטרית. למל אף הילווה לאוצר האוסטרי את כל הונו הנזיל למימון הוצאות המלחמה. כהוקרה למאמצי הסיוע שלו ניתן ללמל בשנת 1811 תואר אצולה, דבר שהיה נדיר מאוד בקרב יהודים באותה העת (בשנת 1821 היו בווינה רק כתשע משפחות יהודיות שזכו לתואר אצולה). ב-1813 מונה למל לשר הממונה על האספקה לצבא האוסטרי.
למל פעל כשתדלן לטובת היהודים, הן בתחום הקלת עול המס שהושת עליהם והן לשיפור מעמדם החוקי בארצות גרמניה ואוסטריה השונות.
הוא נפטר בווינה ב-1845, בגיל 69.
בשנת 1856 הקימה בתו אליזה הרץ  לזכרו את בית הספר למל - בית ספר יסודי בירושלים.
איגור נטו

קריירה

נטו החל את הקריירה שלו בקבוצת ספרטק מוסקבה ב-1949, ושיחק בה במשך כל הקריירה. הוא הבקיע 37 שערים ב-367 משחקי ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות בחמש אליפויות של ליגת העל הסובייטית בשנים 1952, 1953, 1956, 1958 ו-1962, ובשלושה גביעי ברית המועצות. בעקבות היכולת המרשימה שהפגין במדי ספרטק, קיבל נטו את סרט הקפטן של נבחרת ברית המועצות ב-1954, ושימש בתפקיד עד לסיום הקריירה שלו.
נטו הוביל כקפטן את נבחרת ברית המועצות לזכייה במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מלבורן ב-1956. כעבור שנתיים נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1958, אך בשל פציעה החמיץ את כל משחקי הטורניר, למעט המשחק השלישי בשלב הבתים מול נבחרת ברזיל. באליפות אירופה בכדורגל הראשונה שנערכה ב-1960, הוביל נטו את ברית המועצות לזכייה, לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה במשחק הגמר. במהלך הטורניר המוצלח הוא ניהל את משחקה של הנבחרת במרכז המגרש לצידו של יורי וובינוב. במונדיאל 1962 סייע נטו לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת צ'ילה. במהלך משחק נגד אורוגוואי הפגין הגינות יוצאת דופן: איגור צ'יסלנקו הצליח להכניס את הכדור לשער, אך היה זה דרך חור ברשת החיצונית; נטו עדכן את שופט המשחק בכך על מנת שיפסול את השער.
ב-1966 פרש נטו ממשחק, ומאוחר יותר הפך למאמן הוקי קרח. ב-1967 החל לעבוד גם כמאמן כדורגל, ושימש כמאמנן של אומוניה ניקוסיה, שיניק יארוסלבל, נבחרת איראן, פאניוניוס ונפצ'י באקו. ב-1957 הוענק לו עיטור לנין על הישגיו בספורט. 
אצטדיון קבוצת המילואים של ספרטק מוסקבה נושא את שמו.
אולג מנובגורוד, נסיך קייב

ביוגרפיה

מוצאו של אולג אינו ברור. לפי הכרוניקה הרוסית הראשונה הוא היה בן למשפחת רוריק, ככל הנראה בן דוד. לעומת זאת, הכרוניקה הראשונה של נובגורוד מציינת שהוא לא היה קשור אל רוריק משפחתית אלא שימש כמפקד צבאי בלבד. בכרוניקה זו גם צויין שהוא נפטר בשנת 922 (10 שנים מאוחר יותר ממה שצויין בכרוניקה הרוסית הראשונה). גם מקום קבורתו בשתי הכרוניקות שונה - באזור קייב לפי הכרוניקה הרוסית ומקורות נוספים ובאזור לדוגה לפי הכרוניקה מנובגורוד. מוצאו ככל הנראה סקנדינבי ומקור שמו בשם Helgi ("מוקדש לאלים").
לאחר מות רוריק בשנת 879 הוכרז אולג כנסיך נובגורוד, מכיוון שבנו של רוריק איגור היה ילד קטן.
בשנת 882 בוצעו בהנהגתו מסעות מוצלחים נגד סמולנסק ולובץ (עיר על נהר הדנייפר). לאחר מכך, הוא ירד לאורך הדנייפר לכיוון קייב וכבש אותה תוך הריגת הנסיכים השליטים בה, שהיו ממוצא סקנדינבי. בשלב זה, הוא העביר את בירתו לקייב והכריז שקייב תהיה "אם הערים הרוסיות". לכן נחשב לעיתים דווקא הוא ולא רוריק למייסד המדינה. בהמשך עסק בהרחבת השליטה שלו לשטחים גובלים. במהלך זה הוא ערך מספר מסעות צבאיות נגד הכוזרים ובשנת 907 פתח במלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לפי עדויות רוסיות המלחמה הייתה הצלחה גדולה. אומנם אין לה שום איזכור במקורות ביזנטיים וזאת למרות שמלחמות רוסיה-ביזנטיה אחרות מאותה תקופה מתועדות בכתובים על ידי הביזנטים. לכן קיימים ספקות לגבי פירוט המלחמה ובמיוחד לגבי המצור על קונסטנטינופול. ככל הנראה המלחמה אכן התרחשה, אבל ללא מצור על קונסטנטינופול וכיבושה.
בשנת 912 נחתם חוזה שלום חדש עם האימפריה הביזנטית. לחוזה זה יש עדויות רבות. לאחר חתימת החוזה מת אולג מהכשת נחש אשר הוסווה בשלד של סוסו.

מסמך קיימברידג'

בשנת 1912 פורסם מסמך שכטר שמקורו בגניזת קהיר ושנכתב בעברית. במסמך זה הוזכר נסיך רוסי בשם "הלגו". בהתאם למסמך, הלגו נוצח על ידי מפקד כוזרי בשם פסח והסכים לתקוף את קונסטנטינופול. התקפה אכן נערכה בשנת 941, הרוסים נוצחו והלגו ברח לפרס. קיימת בעיה לראות בנסיך זה את אולג, כי הדבר מאריך את שנות פעילותו בעשרות שנים ואין זה סביר. ככל הנראה מדובר בנסיך רוסי אחר.

בתרבות ובאמנות

דמותו של אולג הונצחה בקולנוע ובטלוויזיה. 
היא גולמה על ידי ולדימיר יאגליץ' בסרט הקולנוע "אולג הנביא" וגם על ידי דנילה קוזלובסקי בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים".
ידע הוא כוח

ידע הוא כוח (בלטינית: Scientia potentia est) הוא אפוריזם לטיני. הוא מיוחס לרוב לפרנסיס בייקון, אף שאינו מופיע בכתביו. הביטוי הדומה "ipsa scientia potestas est" ("הידע עצמו הוא כוח") מופיע בספרו "Meditationes Sacrae"‏ (1597). 
בצורתו "scientia potentia est" הוא מופיע לראשונה בגרסה משנת 1668 של הספר "לווייתן" מאת תומאס הובס, שבצעירותו היה מזכירו של בייקון.

מקבילות

המופע המתועד הראשון של הביטוי, בשפה כלשהי, הוא אצל עלי בן אבי טאלב, כפי שתועד בספר "נהג' אל-בלאע'ה" (نهج البلاغة) מן המאה העשירית, קובץ האמירות המיוחסות לאימאם עלי (דרשה 146). מופע נוסף הוא באפוס הפואטי "שאהנאמה" מאת המשורר הפרסי פירדוסי. הוא אומר (בתרגום חופשי לעברית): "בעל היכולת הוא החכם" (בפרסית: توانا بود هر که دانا بود). ניתן לתרגם צלע זו גם כ"ידע הוא כוח" או כ"האדם החכם הוא בעל הכוח".
ניתן למצוא דמיון גם לביטוי המופיע בספר משלי: "גֶּבֶר חָכָם בַּעוֹז וְאִישׁ דַּעַת מְאַמֶּץ כֹּחַ" (ספר משלי, פרק כ"ד, פסוק ה').
ברומן הדיסטופי "1984", מאת ג'ורג' אורוול מופיעה הגרסה המנוגדת לביטוי זה, "בערות היא כוח".
דוד דניוסצבסקי

דוד דניוסצבסקי (בפולנית: Dawid Daniuszewski;‏ 1885–1944) היה שחמטאי יהודי-פולני. 
בשנת 1906 דניוסצבסקי הגיע למקום השני בתחרות לודז' (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 סיים שוב שני בתחרות לודז', אחרי עקיבא רובינשטיין ולפני גרז רוטלוי וגרז סלווה. בשנת 1907 סיים במקום העשירי בתחרות לודז' (האליפות החמישית של אמני רוסיה, ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1909 חלק מקום ראשון שני בתחרות לודז' יחד עם גרז רוטלוי. באותה שנה חלק מקום 4-6 בתחרות סנקט-פטרסבורג (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1912 הגיע למקום השישי בתחרות לודז' (ניצח: יפים בוגוליובוב). 
בין השנים 1915-1921 שהה דניוסצבסקי ברוסיה. בשנת 1920 חלק מקום 9-10 באליפות ברית המועצות הראשונה שהתקיימה במוסקבה (ניצח: אלכסנדר אלכין). לאחר מכן שב לפולין שם סיים במקום השני בשנת 1922, בתחרות לודז' (ניצח: יעקב קולסקי). בשנת 1924 חלק מקום ראשון-שני עם גוטסדינר בתחרות לודז'. באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: גוטסדינר). 
דניוסצבסקי ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 8-13 בתחרות הניחומים עם 5/8 (ניצח: קארל הרומאדקה), לאחר שבמוקדמות חלק מקום שני-שלישי בבית בו שיחק.
בשנת 1927 הגיע למקום העשירי בתחרות לודז' (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין).
דניוסצבסקי נספה בשנת 1944, בגטו לודז'.
ונדי ויינברג

ביוגרפיה

ונדי ויינברג נולדה בבולטימור, מרילנד. היא התאמנה במועדון השחייה הומווד. היא למדה באוניברסיטת וירג'יניה.
ויינברג זכתה להצלחתה הראשונה במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 כשזכתה ב-7 מדליות, מהן 4 זהב ו-3 כסף.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכתה ויינברג במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:05.57 דקות, לפני בת ארצה מרי מונטגומרי (9:06.70 דקות) וג'ניס סטנהאוז מקנדה (9:17.87 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ויינברג במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.60 דקות, אחרי המנצחות פטרה תימר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (8:37.14 דקות) ובת ארצה שירלי בבשוף שגם היא שיפרה את השיא העולמי הקודם שהיה שייך לה (8:37.59 דקות). 
במשחקי המכביה העשירית שנערכו ביולי 1977 השתתפה ויינברג פעם נוספת וזכתה ב-8 מדליות, מהן 6 זהב ו-2 כסף והייתה ל"מלכת הבריכה". חודש וחצי לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בלגרד בסוף אוגוסט 1977 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.75 דקות.
יולנדה פולסיו

ביוגרפיה

פולסיו הייתה מיס קולומביה בצעירותה; בהמשך כיהנה בקונגרס וייצגה את בני המעמד הנמוך. ידועה בקולומביה בזכות פעילותה למען ילדי שכונות העוני של עיר הבירה בוגוטה. מקלט שהקימה עבור ילדי רחוב זכה ב"פרס החברה האזרחית" מטעם האו"ם. בעלה, גבריאל בטנקור, היה שגריר ארצו ליד מוסדות אונסק"ו בפריז. השניים הם הוריה של אינגריד בטנקור, פוליטיקאית ומועמדת לנשיאות קולומביה שנחטפה ב-2002 על ידי מחתרת ה-FARC ושוחררה ב-2 ביולי 2008.
מאז החטיפה הייתה פולסיו פעילה מאוד במאמצים לשחרור בתה ומדי בוקר הקפידה לשדר לה דרישת שלום באמצעות תחנת רדיו בקולומביה המעבירה דרישות שלום לכ-3,000 אזרחים קולומביאנים שנחטפו במרוצת השנים. פולסיו כתבה ספר על פרשת חטיפת בתה וגעגועיה אליה. הספר, שנכתב בשפה הצרפתית, נקרא: "Ingrid ma fille, mon amour" (תרגום: אינגריד בתי, אהובתי).
אמונה ירון

אמונה ירון (16 ביולי 1921 - 6 ביוני 2015) הייתה בתו הבכורה של ש"י עגנון, שעסקה בהוצאה לאור של היצירות הרבות שהותיר בעזבונו.

ביוגרפיה

אמונה עגנון נולדה לאסתר וש"י עגנון בקניגסברג שבגרמניה ב-1921. לאחר הולדתה עברה עם הוריה לבאד הומבורג, שם נולד אחיה שלום מרדכי (שלימים נקרא חמדת). ב-6 ביוני 1924 פרצה שרֵפה בבית המשפחה. עגנון היה מאושפז בבית חולים בעת השרפה, ואשתו וילדיו ניצלו ברגע האחרון. לאחר השרפה החליטו בני הזוג עגנון לעלות לארץ ישראל - תחילה עגנון לבדו, ולאחר שיתבסס יצטרפו אליו אשתו וילדיו, שבתקופה זו התגוררו בבית הוריה של אסתר בקניגסברג.
באוקטובר 1924, בהיותו כבן שלושים ושבע, עלה עגנון שנית לירושלים, והפעם לצמיתות. לאחר דחיות אחדות מצדו של עגנון, שעוררו את זעמה של אשתו, הגיעו גם אשתו וילדיו לארץ ישראל, בנובמבר 1925, והצטרפו אליו לדירה במרכז ירושלים שבה התגורר. ב-11 ביולי 1927 נפגעה דירתם ברעידת אדמה, והמשפחה עברה לדירה שכורה בשכונת תלפיות שבדרום העיר. במאורעות תרפ"ט עברו אשתו וילדיו של עגנון לבית אחותה בחיפה. ירושה שקיבלה אסתר מאביה אפשרה לבני הזוג להקים את בית הקבע שלהם בתלפיות, סמוך לביתם הקודם שם.
אמונה למדה בבית המדרש למורות "המזרחי", ולאחר מכן עבדה בצפת כמורה במשך שנים אחדות. נישאה לחיים ירון, ולזוג נולדו בן ובת. לאחר הולדת הילדים פרשה מההוראה, ועסקה בגידול ילדיה.
במהלך שנות ה-60 פרסמה סיפורים אחדים, ובהם "עיירה על ראש ההר" (בכתב העת "אמות"), "סיפור" (בכתב העת "מאזנים") ו"בחנויות הגדולות" (בעיתון "הארץ"). אחדים מסיפוריה נכללים בספרה האוטוביוגרפי, "פרקים מחיי", שיצא לאור בשנת 2005.
עוד לפני פטירתו של עגנון עסקה ירון בעריכת כתביו, לאחר שכבר בנעוריה הכשירה אותה אמהּ לכך. בחודשים האחרונים לחייו של עגנון, בעת שאושפז בבית חולים וניטלה ממנו יכולת הדיבור והכתיבה, ישבה אתו ירון ונועצה בו בעניין עריכת ספרו "שירה", תוך שהוא עונה לה במנוד ראש על תיקונים שראוי לעשותם. לאחר פטירתו של עגנון עסקה ירון במשך 30 שנה בהוצאה לאור של היצירות הרבות שהותיר בעיזבונו והביאה לדפוס יותר ספרים מאלה שפרסם עגנון בחייו. היא סיפרה על כך: "קיבלתי ירושה נפלאה, ואבא אמר שיש בעיזבון עוד הרבה כתבים, יפים עוד יותר ממה שכבר פרסם".
בשנת תשע"ד (2014) זכתה באות יקיר ירושלים.
פביולה, מלכת הבלגים

ביוגרפיה

פביולה נולדה במדריד למשפחת אצולה ספרדית. בשנת 1961 היא נישאה למלך בלגיה, בודואן, אשר מלך בבלגיה משנת 1951. טרם נישואיה הוכשרה פביולה כאחות וכן פירסמה ספר משלים לילדים, שזכה להצלחה גדולה.
לזוג המלכותי לא היו ילדים. המלכה פביולה שוחחה בפתיחות רבה על שישה מקרים של הפלה טבעית אותן היא עברה בניסיונותיה להביא ילדים לעולם.
כמלכת בלגיה זכתה פביולה לאהדה עממית רחבה בזכות אמונתה הקתולית וארגוני הסיוע אותם היא ייסדה למען פגועי המוח וילדים במצוקה. המלכה אף הקימה מוסדות סיוע לנשים במדינות העולם השלישי, פעולה אשר זיכתה אותה בשנת 2001 במדליה מטעם ארגון המזון והחקלאות הבינ"ל.
בשנת 1993 מת המלך בודואן ואת מקומו ירש אחיו המלך אלברט השני. המלכה פביולה מיעטה מאז מות בעלה להופיע באירועים ממלכתיים כדי לא לפגוע במעמדה של גיסתה, פאולה, מלכת הבלגים, המלכה לשעבר ואשתו של המלך לשעבר אלברט השני. 
המלכה פביולה נפטרה ב-5 בדצמבר 2014.
בית בלגיה באוניברסיטה העברית בירושלים נקרא על שמה של המלכה פביולה אשר נתנה את חסותה להקמת המבנה ב-1967.
ארנסט האפל

קריירה

לזכותו של האפל 51 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת אוסטריה, בהן היה גם שותף לזכייה במקום ה-3 במהלך מונדיאל 1954 בשווייץ. במהלך קריירת המועדונים שלו האפל שיחק במשך 14 שנים (1943–1954) במדי ראפיד וינה, ובין 1956 ל-1959. במהלך משחקיו עבור ראפיד וינה הקבוצה זכתה 7 פעמים באליפות הבונדסליגה האוסטרית. בין שתי הקדנציות שלו בראפיד הוא שיחק במדי ראסינג קלאב דה פריז מצרפת.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, האפל עסק באימון כדורגל. המועדון הראשון בו הוא אימן היה דן האג מליגת העל ההולנדית, והוא הוביל אותו לזכייה בגביע ההולנדי בשנת 1968. לאחר שסיים לאמן את דן האג הוא עבר לאמן את פיינורד, איתה הוא זכה באליפות הולנד ב-1971, בגביע אירופה לאלופות ובגביע הביניבשתי ב-1970.
האפל אימן את נבחרת הולנד כאשר זו שיחקה במונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה. הולנד העפילה לגמר, אך הפסידה בו לנבחרת ארגנטינה בתוצאה 1 - 3. האפל נודע כאדם שממעט במילים ולא מתדרך את שחקניו במשך זמן רב לפני המשחק.
בנוסף, האפל אימן גם את סביליה, קלאב ברוז' (זכה איתה באליפות ליגת העל הבלגית כמה פעמים) והמבורג (1981–1987) עמה זכה באליפות הבונדסליגה ב-1982 ו-1983 ובגביע הגרמני ב-1987. האפל הוביל את המבורג לזכייה בגביע האלופות בשנת 1983 ובכך היה לאחד מארבעת המאמנים היחידים בתולדות המפעל שזוכים בתואר עם שתי קבוצות שונות. המאמנים הנוספים שעשו זאת הם אוטמאר היצפלד, ז'וזה מוריניו, קרלו אנצ'לוטי ויופ היינקס.
האפל חזר לאוסטריה ב-1987 והחל לאמן את קבוצת סברוסקי טירול, אותה הוביל לאליפות ב-1989 וב-1990. ב-1992 החל לאמן את נבחרת אוסטריה. זמן קצר לפני פטירתו הדריך את הנבחרת בניצחונה הביתי על נבחרת ישראל 5:2.
לאחר מותו של האפל ב-1992 ממחלת הסרטן שונה שמו של אצטדיון פראטר, אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר באוסטריה, לאצטדיון ארנסט האפל.
הר קירקפטריק

תגליות המאובנים בהר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רמז לסקנדל

עלילה

ברברה קוורט (ג'ודי דנץ') היא מורה להיסטוריה בבית ספר בלונדון. היא רווקה זקנה וגלמודית שחייה לבד, ומילדותה היא כבר עוסקת בהוראה. כאשר מגיעה שיבא הרט (קייט בלאנשט), מורה חדשה, ברברה מתייחסת אליה בביקורתיות. אך כששיבא מנסה להתחבר אליה ומגלה לה שהיא מנהלת רומן עם תלמיד שלה, העניינים מתחילים להסתבך.
המילים הטובות

עלילה

בסצנת הפתיחה מוקרן סרט אילם שצבעיו דהויים. הסרט הישן צולם בשנת 1963 באלג'יריה, בו מצולמים זוג צעירים מתעלס בצריף מבודד. בעודם מתעלסים פורצים אל הצריף בני משפחת הצעירה. הזוג מופרד זה מזו על ידי בני המשפחה באלימות, כאשר הם נגררים מעורטלים אל מחוץ לצריף ומוטחים על הקרקע. בשלב דרמטי זה מכונת ההקרנה נעצרת וסרט הצלולואיד נחרך ונמס בחום נורת ההקרנה והתמונה הקפואה נמוגה.
לאחר סצנת הפתיחה הדרמטית מוצג סיפורה של משפחה ירושלמית שעוברת טלטלה בעקבות גילוי סודות שונים בעבר משפחתם.
גיבורת הסרט, דורונה, מצויה במשבר מתמשך, ביחסיה עם בעלה, ריקי, על רקע אי הצלחתם להביא ילד שהסתיים בהפלות חוזרות של העובר ועל רקע החלטה להפסיק את תהליך האימוץ שבו מעוניין בעלה. לדורונה קשר חזק עם אמה, יונה, החיה לבדה בבית ילדותם. דורונה ושני אחיה, נתנאל ושי, ניתקו את הקשר עם אביהם, שעזב את אמם לטובת קשר עם זמרת צעירה בשם אסנת.

אצל האם מתגלה גידול סרטני והיא מתאשפזת לניתוח שלאחריו היא נפטרת. גם במהלך השבעה, ניסיונות ההתקרבות של האב לילדיו, נתקלים בהתנגדות ורק לאחר לחץ עיקש של אסנת הזמרת, חברתו של האב, על דורונה היא משכנעת אותה להיפגש עמו. האב מספר לדורונה כי חברתו מנסה להרות, ונוכח חוסר ההצלחה, הוא עבר בדיקות פוריות בהן התברר כי הוא עקר וכי תמיד היה כזה. בכך רמז לה כי הוא חושד שדורונה ושני אחיה אינם ילדיו.

דורונה המומה מהסיפור, מספרת זאת לשני אחיה, אך הם נוטים לפסול את סיפור האב וחושדים שהמציא אותו. אחד האחים בוחן את מחברת רישום ההוצאות שכתב האב בשנות ה-70 ובשנות ה-80 אשר נשארה בבית האם ומגלה כי האם נהגה לנסוע לפריז שנה בשנה, על מנת לבקר אצל אחותה. נסיעות כאלו התרחשו גם תשעה חודשים לפני לידת כל אחד ואחת משלושת ילדיה. באחת הנסיעות, נלוותה אל האם, דורונה, בהיותה ילדה קטנה כבת 5 שנים. האחים המוטרדים מהגילוי מנסים לחקור את דודתם שאירחה את אימם בפריז, אך תשובותיה המתחמקות מגבירות את חשדם כי אכן הוסתר מהם סוד הקשור להוריהם. שלושת האחים, ולאחר מכן מצטרף אליהם גם ריקי הבעל, טסים לפריז ושם הם מנהלים מסע לחיפוש גבר בשם מוריס שייתכן והוא אביהם.

במהלך הסרט הם פוגשים שחקנית קולנוע, שעבדה עם מוריס תקופה קצרה והיא יעצה להם לחפש את מוריס במסעדה במרסי שם עבד כטבח. והם אכן מגיעים למסעדה ששמה "יזהר", שם מחכה להם הפתעה. לאחר מכן הם מוצאים את מוריס, אך גם כאן ממתינה להם הפתעה גדולה יותר.
הסרט עוסק בעיקר בנושאים הקשורים למשפחה: סודות בין בני המשפחה, יחסי הורים-ילדים, יחסי אחים ויחסים זוגיים על רקע קשיים ומשברים אישיים.

הקרנות בבתי קולנוע בארץ

על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 150,255 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.