google/wiki40b huggingface dataset:
Kiwix

ביוגרפיה

בשנת 2004, לאחר שעמנואל החל לערוך בוויקיפדיה הוא התעניין בפיתוח גרסאות לא מקוונות של ויקיפדיה.
בשנת 2012 זכתה kiwix מענק מטעם ויקימדיה צרפת לפתח פלאגין kiwix, שהפיץ את kiwix בעשר ארצות.
בפברואר 2013 kiwix זכה SourceForge פרויקט של פרס החודש.
Kiwix זכתה בפרס קוד פתוח CH בשנת 2015.

תיאור

התוכנה מיועדת בתור קורא מקוון עבור תוכן אינטרנט. היא משמשת מחשבים ללא חיבור לאינטרנט, מחשבים עם חיבור איטי או יקר, טאבלטים עם קליטת wifi בלבד, וכדי למנוע צנזורה. היא מתאימה גם לשימוש בטלפון נייד בעת נסיעה (למשל במטוס או ברכבת).
כל קובצי התוכן נדחסים בפורמט zim, מה שהופך אותם קטנים, אבל משאירים אותם קלים לסידור, חיפוש ומיון.
הקבצים zim נפתחים עם kiwix, שנראה ומתנהג כמו דפדפן אינטרנט. Kiwix מציעה חיפוש טקסט מלא, ניווט באמצעות כרטיסיות ואת האפשרות לייצא מאמרים ל- PDF ו- HTML 3.
קיימת גרסת שרת HTTP בשם kiwix-לשרת המאפשרת למחשב לארח תוכן kiwix, ולהפוך אותו לרשות מחשבים אחרים ברשת.
Kiwix משתמשת במסגרת Mozilla המומלצת לשימוש מקומית, אך מתכננת להחליף אותו.

התוכן הזמין

קריאת "Le Petit Prince" דרך kiwix על קורא ספרים אלקטרוני במייל.
מאז 2014, ברוב הגרסאות ויקיפדיה זמינים להורדה בשפות שונות. השרתים מתעדכנים מדי חודשיים עד שישה חודשים, תלוי בגודל הקובץ. עבור ויקיפדיה באנגלית, בגרסה מלאה המכילה תמונות וכן טקסט המכיל גרסה אלטרנטיבית ניתן להוריד רק מהארכיון. זה מאפשר למשתמשים לשמור שטח דיסק ורוחב פס בזמן ההורדה.
מלבד ויקיפדיה, תכנים מן קרן ויקימדיה כגון ויקיטקסט, ויקיחדשות, ויקימסע, ויקיספר וויקיציטוט זמינים לצפייה במצב לא מקוון בשפות שונות.
בנובמבר 2014 גרסת zim של כל טקסטים הפתוחים המהווים חלק פרויקט גוטנברג הייתה זמינה.
מלבד תוכן ברשות רבה, יצירות תחת רישיון רישיון Creative Commons זמינות להורדה. לדוגמה, גרסאות לא מקוונות של ויקי אובונטו המכיל תיעוד למשתמש עבור מערכת ההפעלה אובונטו, מהדורות zim שיחות ועידה וקטעי וידאו מתוך קורס מזורז זמינים בארכיון kiwix כמו פורמטים של קבצים צים.
גרשון

גֵרְשׁוֹן או גֵּרְשֹׁם - דמות מקראית, הוא בנו הבכור של לוי בן יעקב. אחיו הם קהת ומררי. בניו הם לבני ושמעי. מסופר עליו בתנ"ך בספר בראשית, בספר במדבר, בספר יהושע ובספר דברי הימים.
על צאצאיו נמנה אסף בן ברכיהו, שהיה משורר בימי דוד המלך.

בני גרשון במדבר

במניין בני ישראל בספר במדבר, בני גרשון מנו 7500 גברים מגיל חודש ומעלה. נשיא השבט היה אליסף בן לאל. עקב כך שבני גרשון היו משבט לוי, הם היו ממונים על נשיאת המשכן. תפקידם היה לשאת את יריעות המשכן, האוהל, המכסה ומסך פתח אוהל מועד. בנוסף לכך, הם גם נשאו את כל קלעי החצר של המשכן ואת מסך שער החצר יחד עם כל הכלים והמיתרים ששימשו לקלעים. מי שנשא את המשכן היו אך ורק הגברים שהיו בני שלושים עד חמישים ומספרם היה 2630, והממונה על נשיאת המשכן היה איתמר בן אהרון הכהן, שהיה גם ממונה על בני מררי.
עבודתם לא הייתה נשיאת כלי הקודש כמו בני קהת, לכן כאשר הנשיאים נתנו ללויים עגלות לצורך נשיאת המשכן, הם קיבלו שתי עגלות צב שנמשכו על ידי ארבעה פרים. לבני מררי, שעבודתם הייתה קשה יותר- כי הם לא נשאו יריעות אלא קרשים, נתן משה רבינו ארבע עגלות.
בחנייתם של בני ישראל במדבר, בני גרשון חנו בצד מערב של המשכן, שם חנה גם דגל מחנה אפרים. במסעות, בני גרשון נסעו יחד עם בני מררי, כשהם נושאים את המשכן, אחרי דגל מחנה יהודה ולפני דגל מחנה ראובן.
עוד מעט נהפוך לשיר

"עוד מעט נהפוך לשיר" היה מיזם מוזיקלי להנצחת חללי מערכות ישראל, ביוזמתה ובהפקתה של תחנת הרדיו גלי צה"ל. במסגרת המיזם, שנערך בשנים 2001 עד 2013, נבחרו מדי שנה מספר שירים שמילותיהם נכתבו על ידי חיילים וחיילות שנפלו ועל ידי אזרחים שנהרגו בפעולות טרור, ואלו הולחנו ובוצעו על ידי מבחר מאמני ישראל המוכרים. השירים המוקלטים הושמעו במסגרת שידורי התחנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
במסגרת המיזם, שנערך כמעט מדי שנה מאז 2001, נאספו ממקורות שונים טקסטים רבים שכתבו חיילים שנפלו במשך כל שנות קיומה של מדינת ישראל, וכן שירים שכתבו אזרחים שנהרגו בפיגועי טרור. הטקסטים הועברו למוזיקאים ישראלים מוכרים, וכל מוזיקאי בחר את השיר אותו הוא מעוניין להלחין. תהליך זה יצר חיבורים ייחודיים בין סגנונות מוזיקליים ותרבותיים שונים. כמו כן, במסגרת תהליך הפקת השירים נפגשו אנשי גלי צה"ל עם המשפחות השכולות על מנת להכיר מקרוב את סיפוריהם של הנופלים, והדבר התבטא בכתבת רדיו על אודות כל אחד מהנופלים ששיריהם הולחנו במסגרת המיזם. לעיתים אף תהליך הלחנתו והקלטתו של השיר התבצע בליווי בני המשפחה השכולה.
השירים והכתבות אודות הנופלים הושמעו מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במשדר רדיו מיוחד בהגשתו של גולן יוכפז. חלק מהשירים שהולחנו והוקלטו כחלק מהמיזם הפכו במרוצת הזמן מוכרים גם מחוץ למסגרת המיזם, והם הושמעו במסגרת שידורי הרדיו בישראל בתדירות גבוהה. המיזם כולו, שבשנותיו האחרונות אף שודר בשידורי ערוץ 2 בתפר שבין יום הזיכרון ליום העצמאות, נעשה בהתנדבות מלאה של כל הלוקחים בו חלק. במהלך השנים לקחו חלק בפרויקט: אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, שלמה ארצי, גידי גוב, שלמה גרוניך, גלי עטרי, יוני רכטר,  קורין אלאל, ברי סחרוף, רמי פורטיס, יהודית רביץ, דייוויד ברוזה, רמי קלינשטיין, אתי אנקרי, רוקפור, רן דנקר, עילי בוטנר, עידן עמדי, דנה ברגר, כנסיית השכל, מוניקה סקס, אייל גולן, אביתר בנאי, שלומי סרנגה, עמיר בניון, שלומי שבן,  אברהם טל, מירי מסיקה, הפרויקט של עידן רייכל, הראל סקעת, בית הבובות, משה פרץ,  דודו אהרון, הרב דוד מנחם ואחרים.  
משדר הרדיו הוקדש מדי שנה לחייל גלי צה"ל אלעד הירשנזון, שהיה אחד מיוזמיו של הפרויקט. הירשנזון, ששכל את אחיו אמיר בפיגוע בצומת בית ליד ואת חברו הטוב דוד בירי ביומה הראשון של האינתיפאדה השנייה, התאבד בשנת 2000 במהלך העבודה על הפרויקט. 
מקור שמו של המיזם (שנקרא בשנתו הראשונה "לחיות את עצמם") הוא בשירו של שלמה ארצי "הו לעזאזל", שנכתב בימי מלחמת לבנון הראשונה. השיר מבוסס על ציטוט של חייל שקרא ארצי בעיתון, המתאר את החשש ליפול בקרב, וכולל את השורה "עוד מעט נהפוך לשיר, עוד מעט אולי כבר לא נהיה".
המיזם זכה בשורת פרסים, בהם פרס לתוכנית הרדיו הטובה ביותר בתחום התרבות לשנת 2009 במסגרת כנס העיתונאים השנתי, ופרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2006.
בשנת 2012 ראה אור אלבום המורכב משני תקליטורים, ובו ארבעים משירי המיזם שהוקלטו לאורך השנים.
ב-9 באפריל 2013 קיים המפעל לראשונה מופע חי. המופע התקיים בספרייה הלאומית בירושלים השתתפו בו בשירה 
קורין אלאל, ערן צור, כנסיית השכל, עידן רייכל, בית הבובות, עילי בוטנר וילדי החוץ, רוני דלומי, וחגית יאסו. דרור קרן הקריא מכתבי נופלים וקטעי קריאה ונערך דיון בהשתתפות מוקי צור וחגי ליניק. את המופע הנחה גולן יוכפז.
בשנת 2014, עם פיטוריו של גולן יוכפז מגלי צה"ל, שינה הפרויקט את פניו ושמו, וביום הזיכרון התשע"ד 2014, שודר לראשונה במתכונתו החדשה הפרויקט שנקרא "אלה האחים שלי", ובו חיילים בשירות סדיר הלחינו ומבצעים שירי נופלים. השירים הוקלטו באולפן גלי צה"ל, ולצדם הוצגו בתוכנית סיפוריהם של הנופל ושל משפחתו.
אנדרי השני, נסיך ולדימיר

ביוגרפיה

עוד בחיי אביו יארוסלאב השני נסיכה של נסיכות וולדימיר, התמנה אנדריי לנסיך סוזדל. עוד במשרתו זו השתתף בקרב על הקרח בשנת 1242. עם פטירת אביו בשנת 1247 הוא ואחיו אלכסנדר נבסקי לא הסכימו עם כך שסוויאטוסלאב השלישי יהיה היורש ונסעו לאורדת הזהב ולאחר מכן למונגוליה לחצרו של גויוק חאן על מנת שיכריע בנידון. גויוק חאן, בניגוד לדעת באטו חאן, אישר לאנדרי למשול בוולדימיר. בשנת 1250 הוא התחתן עם דוברוסלאבה, בת נסיך גליץ'.
בשנת 1251 התחלף החאן הגדול באימפריה המונגולית. החאן הגדול החדש מונגקה עלה לשלטון בתמיכת באטו חאן. אלכסנדר נבסקי נסע לאורדת הזהב להתלונן על אנדרי, וטען שאנדרי לא העביר לחאן את כל כסף המס כנדרש. כתוצאה מכך, כוחות אורדת הזהב פלשו לרוסיה ובקרב ליד פריאסלאבל הובסו כוחות הרוסים. הנסיך אנדרי נמלט תחילה לנובגורוד ולאחר מכך לשוודיה.
בשנת 1256 אנדרי חזר לרוסיה והתפייס עם אלכסנדר נבסקי ועם הנהגת אורדת הזהב. הוא התחיל למשול בסוזדל. קיימות עדויות שבשנת 1263, לאחר פטירת אלכסנדר נבסקי, הוא נסע לאורדת הזהב במטרה לחזור להיות נסיך ולדימיר אך לא הצליח בכך.
אלייז'דיניו

ביוגרפיה

אלייז'דיניו נולד בעיר וילה-ריקה, הקרויה כיום אורו פרטו, במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל, כבן לא-חוקי של נגר פורטוגלי שהיגר לברזיל ושפחתו. אביו של אלייז'דיניו עבד כנגר וכן עסק בתכנון כאדריכל, ממנו למד אלייז'דיניו את אמנויות הפיסול והאדריכלות. כאשר התחתן, עבר ליסבואה הצעיר להתגורר עם משפחתו החדשה.
תוך זמן קצר הפך לאדריכל ידוע, ובנוסף גילף בעץ ופיסל באבן סבון.
בשנות ה-40 לחייו החל גופו לעבור תהליך של עיוות, כנראה כתוצאה מצרעת או עגבת.
בשנת 1766, אחרי מות אביו, תכנן, ביצע וגילף בכנסיית סן פרנסיסקו דה אסיס באורו פרטו. החל משנת 1796 גילף על עץ ארז 66 דמויות בגודל טבעי המתארות את הפסיון של ישו בסגנון הרוקוקו. הדמויות נצבעו בידי מנואל דה קושטה אטאידה ופרנסיסקו שאבייר קרניירו, והן ניצבות בשש קפלות בחצר בזיליקת בום ז'זוס דה מטוזיניוס בעיר קונגוניאס. בין השנים 1800 -1805 פיסל אלייז'דיניו שנים-עשר נביאים בחצר הבזיליקה. כאשר נותר בלי אצבעות, המשיך לפסל בעזרת קשירת הפטיש לאמה שלו. גם רגליו נקטעו והוא נישא על ידי עבדיו.

ספקות אודות קיומו

אי דיוקים בשם אביו בתעודת הלידה וברישום שנת לידתו של אלייז'דיניו (לפי תעודת הפטירה היה בן 76 בשנת 1814, כך ששנת לידתו הייתה 1738 במקום 1730) הולידו ספקות לגבי עצם קיומו. אחת הטענות הקשורות לחשד מצביעה על שלטונו של ז'טוליו ורגאס, דיקטטור ונשיא ברזיל, ככזה שהיה מעוניין ליצור דמות לאומית שהיא גם מולאט, וכן של בעל מוגבלות המסוגל להתגבר על קשיי מחלתו באמצעות יצירתיותו.
יצחק זמיר (קצין)

ביוגרפיה

יצחק זמיר (לימים זלמן) נולד ב-1943 ברמת השרון. 
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. בהמשך שימש מפקד מחלקה בגולני ובמלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה בגדוד 51 ולחם בתל עזזיאת, מוצב פלוגתי סורי מבוצר ברמת הגולן. למחרת כבשה הפלוגה בפיקודו את מוצב צומת הבניאס.

זמיר שימש מפקד פלוגה בקורס המ"כים של חטיבת גולני, וסמג"ד גדוד 17. לאחר שנת לימודים בפו"מ שימש קצין אג"ם של החטיבה. לאחר מכן פיקד על קורס קציני חי"ר. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הדרום כמפקד כוח עצמאי שנודע בשם "כוח זמיר", שהיה מורכב מצוערי קורס הקצינים, וסופח לחטיבה 14 בפיקוד אמנון רשף. בין היתר השתתף הכוח בפיקוד זמיר בקרב החווה הסינית, במבצע אבירי לב (צליחת תעלת סואץ) ובקרב מתחם אורחה. לאחר המלחמה שב זמיר לחטיבת גולני ושימש מפקד גדוד 13 (גדעון), ולאחר מכן כסגן מפקד החטיבה. בשנת 1975 יצא לשנת לימודים במכללה צבאית בארצות הברית. בשנים 1978–1976 שימש מפקד חטיבת כרמלי בדרגת אל"ם, והיה קצין האג"ם של פיקוד הצפון. בתום תפקידו התמנה מפקד חטיבת קורס המ"כים. במלחמת לבנון הראשונה שימש זמיר כסגן מפקד אוגדה 96, ומ"מ הקחצ"ר. לאחר המלחמה עבר הסבה לשריון, והתמנה למפקד עוצבת אדום. השתחרר בשנת 1985 בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל התמחה זמיר בניהול ובשיקום של חברות במשבר. הוא התמנה לסמנכ"ל של קונצרן כור תעשיות, ופעל להפריט את הקונצרן, עם המנכ"ל בני גאון. הוא שימש כמנכ"ל ויו"ר של חברות אחדות בקונצרן, בהן "צינורות המזרח התיכון", "מפעלי פלדה מאוחדים", וכן יו"ר מרכבים, חניתה כלי חיתוך, ועוד. עם פרישתו מקונצרן כור המשיך זמיר לשמש כיו"ר של החברות "אהבה ים המלח", אמינולאב, וחברות אחרות. כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של חברות בישראל ומחוצה לה. זמיר שימש יו"ר ועדת כספים של עמותת "צוות (ארגון גמלאי צה"ל)".

חיים אישיים

זמיר הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב, והוא לומד לתואר שלישי באוניברסיטת חיפה. הוא תושב קריית טבעון, נשוי לצילה, אב לשלושה וסבא לשישה
פבריס אולינגה

קריירה

אולינגה התחיל את הקריירה שלו באקדמיה לכדורגל של סמואל אטו. בשנת 2009 הצטרף למחלקת הנוער של מאיורקה, וכעבור שנתיים הצטרף למחלקת הנוער של מאלגה. בעונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד סלטה ויגו והבקיע את השער היחיד במשחק שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר שכובש בלה ליגה כאשר הוא רק בן 16 ו-98 ימים. ב-20 בינואר 2014 הושאל לזולטה ורכם עד לסיום העונה, ועם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בסיום העונה.
ב-2 באוקטובר 2012, זומן אולינגה לראשונה לסגל נבחרת קמרון. עשרה ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-2 נגד כף ורדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013. אולינגה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והיה השחקן הצעיר ביותר שהשתתף בטורניר, אולם הודח עם נבחרתו כבר בשלב הבתים.
בה"ד 20

בסיס הדרכה 20 הוא בסיס ההדרכה למקצועות הטכנולוגיים בחיל הטכנולוגיה והאחזקה בצה"ל.
הבה"ד ממוקם בעיר הבה"דים שבנגב. הבסיס מכשיר חיילים למקצועות ב-64 מסלולים שונים, שעיקרם אחזקת אמצעי לחימה שונים של זרוע היבשה. הקורסים כוללים טכנאות טנקים, טכנאות תומת"ים, טכנאות נגמ"שים, מכונאות רכב, טכנאות טילים נגד טנקים, טכנאות מערכות בקרת אש, אחזקת נשק קל ותחמושת מסגרות וניהול מערכות מידע. הבה"ד מכשיר את מפקדי החיל ומקיים קורסים מקצועיים שונים לכלל מערך צה"ל. 
במסגרת הבה"ד פעל בית ספר תיכון לתלמידי כיתות י - י"ב ואשר בו לומדים שוחרים במסגרת צבאית פנימייתית, כמו כן ישנה מכללה טכנולוגית לתלמידי יג'-יד' המעניקה דיפלומת הנדסאי מטעם משרד החינוך. התלמידים מגיעים מכל הארץ והם לומדים במספר מגמות, מערכות ממוחשבות לרכב, מחשבים, מכטרוניקה, אלקטרוניקה ועוד. ראשיתו של מסלול זה בשנת 1958 עת פתח חיל הטכנולוגיה ואחזקה תוכנית הכשרה חד שנתית לבני 17.

היסטוריה

ראשיתו של מערך הדרכת חימוש עוד בימי ההגנה. קורס ראשון של נשקים התקיים בג'וערה בשנת 1942. קורס נוסף התקיים ב-1943 ברוחמה. לאחר הקמת צה"ל התמקם בסיס ההדרכה של חיל החימוש בשיח' מוניס, בה רוכזו בסיסי ההדרכה היבשתיים של צה"ל. בתחילה התרכזה ההדרכה בבסיס בטיפול בנשק כבד, צורך יותר בוער מהמכונאות לענפיה, אולם רוב ההדרכה התבצעה ביחידות השונות של מערך החימוש ללא בקרה מרכזית. בשנת 1950, עם הקמת חיל הטכנאים, הוחל בארגון מערך הדרכה על ידי סא"ל יהודה בונה. בהמשך עבר בה"ד 20 לצריפין, וב-2016 עבר לעיר הבה"דים.
מחלת פרקינסון

הגדרת המחלה

בין ההפרעות ניתן למנות: האטה וירידה בתנועה, נוקשות שרירים, רעד בלתי רצוני במנוחה ובשעת לחץ, הפרעות בשיווי המשקל וחוסר יציבות בהליכה. 
המחלה נובעת מתפקוד לקוי בגרעיני הבסיס במוח, שממוקמים בעומק המוח הגדול ובמוח האמצעי ותפקידם לנהל את ההיבטים האוטומטים של תנועותינו, באופן מדויק ללא התערבות הכרתית. 
באופן נורמלי, תאי העצב שבגרעיני הבסיס שבמוח משחררים את המוליך העצבי דופמין, שחיוני בבקרה על הביצוע של התנועה בגוף, ובעת מחלה זו שחרורו חסר, או שהקולטנים שלו נפגמו. הגיל הממוצע לתחילת המחלה הוא 57 שנים.
בשלב מתקדם של המחלה, ההפרעות בתנועתיות השרירים מערבות גם את מנגנון הבליעה והדיבור. הדיבור נעשה לא ברור משום שהוא איטי וחלש מהרגיל. במקרים קשים הדיבור הופך ללחישה, משום שהחולה מתקשה לדחוס את האוויר דרך קנה הנשימה כדי להרים את קולו. הפרעות דומות לאלו נגרמות אחרי שבץ מוחי ואופן הטיפול בהם דומה.
המחלה מתחלקת לשני סוגים:

מחלת פרקינסון ראשונית

מתחילה אחרי גיל 40 ושכיחותה עולה עם הגיל. מתבטאת בחסר של המוליך העצבי דופמין באזורים הפגועים. עם זאת קיימים מספר מקרים נדירים של המחלה, שהתבטאו מוקדם יותר, בסביבות גיל 30, ואף תועד מקרה בו ילדה בת 7 לקתה במחלה וטופלה בתרופות הנהוגות.

מחלת פרקינסון שניונית

מתבטאת באובדן או הפרעה בפעולת הדופמין בגרעיני הבסיס, עקב מחלות ניווניות נוירופתיות אחרות, סמים או רעלנים אקסוגניים.
הסיבה השכיחה ביותר לפרקינסון שניוני היא תרופות אנטי פסיכוטיות החוסמות את הקולטנים לדופמין.

גורמים

לא ידוע בוודאות מהם הגורמים למחלת פרקינסון, וידוע שישנם גורמים גנטיים שמשפיעים על התפתחות המחלה. בקרב מיעוט מהחולים מעורבת הרעלה של מתכות כמו מנגן. גורם למחלת פרקינסון יכול להיות ליקוי במנגנון הדטוקסיפיקציה של הכבד – חשיפה של אנשים עם יכולת דטוקסיפיקציה ירודה לתרכובות המכילות גופרית, תגרום להם להיות בסיכון גבוה יותר לרעלנים עצביים. חשיפה לאורך זמן של אנשים אלה לרעלנים עצביים, יכולה לגרום לנזק שבסופו של דבר יתבטא כמחלה קלינית.

אולטראסאונד מונחה MRI

טיפול לא פולשני המשתמש בגלי אולטראסאונד ממוקדים כדי לחמם אזור במוח ובכך להקל על הרעד. הטיפול נעשה ללא חתכים וללא החדרת גופים זרים. הטיפול נעשה בצורה הדרגתית כדי לאפשר אפקט מיטבי ובכדי להימנע מתופעות לוואי. הטיפול מאושר על ידי הCE האירופאי ועל ידי משרד הבריאות הישראלי. הטיפול נעשה ללא הרדמה בתוך מכשיר ה-MRI. החולה חובש קסדה ייעודית המפיקה גלי אולטראסאונד. ההליך דורש טיפול חד פעמי של כ-4-5 שעות. לאחר הטיפול החולה יכול להמשיך בשגרת היום יום.

גרייה מגנטית עמוקה (Deep TMS)

טיפול לא פולשני אשר מגרה את האזור הרלוונטי לפרקינסון במוח ומביא לשיפור מסוים בתסמיני המחלה. הטיפול מאושר על ידי הCE האירופאי ועל ידי משרד הבריאות הישראלי. זהו הליך לא פולשני. במהלך הטיפול, החולה חובש קסדה מרופדת המכילה סליל המייצר אותות מגנטיים קצרים, בדומה לאותות במערכות MRI, והשדות המגנטיים מגרים את המוח. ההליך דורש טיפולים יומיים של 20 דקות במהלך 4-5 שבועות. לאחר כל טיפול, המטופל יכול לחזור הביתה באופן עצמאי, ולהמשיך בשגרת היומיום. לא ברור עד כמה האפקט נשמר לאורך זמן. הטיפול אינו נמצא בסל הבריאות.
דני אמנדולה

ביוגרפיה

אמנדולה נולד בדה וודלנדס שבטקסס בנם של וילי ורוז. אביו הוא מאמן פוטבול בתיכון. אמנדולה שיחק במשך ארבע שנים במסגרת קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת טקסס טק כתופס ומחזיר בעיטות. בשנתו האחרונה בקבוצה רשם 109 תפיסות ל-1,245 יארד ו-6 טאצ'דאונים. 
הוא לא נבחר בדראפט ה-NFL של 2008, ואת כל עונת 2008 העביר בקבוצת האימונים של דאלאס קאובויס. לאחר העונה התאמן בפילדלפיה איגלס אך נופה לפני תחילת העונה ולא נכלל בסגל הקבוצה הסופי. בספטמבר 2009 עבר לסיינט לואיס ראמס ושיחק במסגרתה במשך ארבע עונות. בעונתו השנייה בקבוצה נפצע במחזור הראשון בידו ונאלץ להחמיץ את יתרת המשחקים. בעונתו הרביעית נפצע בעצם הבריח באופן חמור שסיכן את חייו, אך חזר לשחק לאחר שלושה שבועות. 
במרץ 2012 חתם בניו אינגלנד פטריוטס על חוזה למשך חמש שנים עבור 28.5 מיליון דולר. את עונתו הראשונה בניו אינגלנד סיים עם 54 תפיסות ל-666 יארד ושני טאצ'דאונים. בעונתו השנייה בקבוצה השיג 200 יארד וטאצ'דאון אחד המלך העונה הסדירה. בפלייאוף הצטיין בניצחון על בולטימור רייבנס כשתפס 5 מסירות ל-81 יארד ושני טאצ'דאונים, כולל טאצ'דאון אחד ממסירה של עמיתו התופס ג'וליאן אדלמן במהלך הטעיה. בסופרבול XLIX תפס חמש מסירות ל-48 יארד וטאצ'דאון אחד. 
לפני עונת 2015 הסכים אמנדולה לעדכון חוזהו וקיצוץ בשכרו על מנת להישאר בקבוצה, קיצוץ נוסף נעשה גם לפני עונת 2016 ולפני עונת 2017. הוא זכה עם הקבוצה בסופרבול LI במשחק בו הצטיין, תפס 8 מסירות ל-78 יארד, טאצ'דאון אחד וכן תפס מסירה מכריעה לשתי נקודות בונוס שהשוותה את התוצאה לאחר פיגור של 25 נקודות.
בעונת 2017 היה השחקן המצטיין בגמר ה-AFC בו ניצחה ניו אינגלנד את ג'קסונוויל ג'אגוארס 24–20, הוא תפס 7 פעמים ל-84 יארד וכן שני טאצ'דאונים שהושגו ברבע האחרון. בסופרבול LII הוביל את תופסי הקבוצה עם 152 יארד בהפסד 33–41 לפילדלפיה איגלס.
לקראת עונת 2018 הצטרף לקבוצת מיאמי דולפינס, הוא שוחרר בתום העונה והצטרף לדטרויט ליונס. 
אמנדולה הוא בן זוגה של מיס ארצות הברית ומיס תבל אוליביה קולפו.
הקרב על ארנהם

תוכנית המבצע בגזרת ארנהם

מטרת המבצע הייתה כאמור השתלטות על אזור ארנהם ותפיסת הגשרים על נהר הריין מדרום לעיירה. המבצע כולו כלל הנחתה של שלוש דיוויזיות מלאות בנוסף לכוחות תומכים, בתכנון המבצע היה ברור שתהיה בעיה בהובלה של כ-30,000 חיילים בו זמנית, לכן הוחלט לבצע הנחתה אחת ביום למשך שלושה ימים ובכך להעביר את כל הכוח בשלושה גלים.

17 בספטמבר, הנחיתה והמאמץ לכיוון הגשר

המבצע החל בהפגזות מסיביות ובפשיטות הפצצה על קווי ההגנה הגרמניים, שנעשו על ידי חיל האוויר הטקטי השני הבריטי ועל ידי חיל האוויר השמיני והתשיעי האמריקנים. הללו התמקדו בעמדות נ"מ ובחילות מצב ובסיסים גרמניים. באותו הזמן, הגל הראשון של חיילי בעלות הברית סבל מאבידות קלות בלבד בדרך מהבסיס בבריטניה ועד ליעד. הראשונים לנחות ביעד היו חיילי הפלוגה המוצנחת העצמאית ה-21, בשעה 12:40, שתפקידם היה לסמן מראש אזורי נחיתה עבור הדאונים והצנחנים בשטחי הנחיתה העיקריים. הנחתת הכוחות המוטסים ביום הראשון למבצע התבצעה בדרך כלל בהצלחה ונתקלה בהתנגדות מועטה מהצד הגרמני. 331 מטוסים ו-319 דאונים בריטיים ו-1150 מטוסים ו-106 דאונים אמריקנים, הנחיתו כ-20,000 מחיילי בעלות הברית באזור בין איינדהובן לארנהם.
הגרמנים היו מופתעים ובלתי מוכנים למתקפת הפתע של בעלות הברית, ובתחילה נכנסו לבלבול. מודל, מפקד קבוצת ארמיות B שבטעות סבר כי הצנחנים באו כדי ללכוד אותו, העביר את מפקדת הארמייה שלו ממלון טפלבורג שבאוסטרביק למרחק של 10 ק"מ משם בכיוון דרום-מזרח, לעיר דוטינכם שממזרח לארנהם, משם פיקד אישית על הקרבות. דיוויזיית האס אס העשירית נשלחה 15 ק"מ דרומה משם, במטרה לתקוף את כוחות הצנחנים האמריקנים בניימיכן ולהגן על הפולדר בין נהר הריין התחתי לנהר הואל).

הקרב בתרבות

החל מ-1947 נערכת פעם בשנה, בשבת הראשונה של חודש ספטמבר, צעדת המוטסת  לציון הקרב והלוחמים בו. הצעדה עוברת באתרי הקרב. לטענת מארגני הצעדה, זוהי צעדת הזיכרון החד-יומית הגדולה בעולם, ומשתתפים בה (נכון ל-2016) כ-36,000 איש.
ויטה טביליסי

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1992 על ידי איש העסקים הגאורגי טמור דטיקשוילי ונקראה על שם הבנק שבבעלותו. החלה לשחק באותה שנה בליגת העל הגאורגית, שהוקמה במקביל. הקבוצה זכתבה ב-7 אליפויות, מתוכן 6 רצופות.
בשנה השנייה להיווסדה, זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה. בשנת 1999, החלו במועדון בעיות כלכליות והקבוצה שינתה את שמה לגאוטסל בעקבות ספונסר חדש. 
כמו כן, המועדון השתתף במוקדמות היורוליג בעונות 1994/95, 1995/96 (הפסדים לברוצ'ני ריגה וז'לגיריס קובנה בהתאמה). בשני המקרים ללא הצלחה. ובעונת 1996/97 השתתפה בגביע האירופי ולא עברה את שלב הבתים.
בסיום עונת 2007/08, לאחר שסיימה במקום הרביעי והגיעה לחצי גמר הפלייאוף, התפרקה הקבוצה סופית. בשנת 2015 הקבוצה הוקמה מחדש והתקבלה לליגה המאוחדת של VTB.
אבא, חכה לי

רקע

בשבת 26 באוגוסט 1939 הכריז אדולף היטלר כי הוא תובע מפולין את עיר הנמל דנציג. בשעה 04:45 בבוקר קיבל השָליש של הרגימנט של קולומביה הבריטית שיחת טלפון מאוטווה המורה לו לגייס את הרגימנט. חיילים התפרסו ברחבי העיר כדי לאבטח מקומות רגישים. ב-10 בספטמבר 1939 הכריז הפרלמנט הקנדי מלחמה על גרמניה הנאצית, שפלשה לפולין בראשית החודש. בעוד יחידות צבא אחרות נשלחו לבריטניה, הרגימנט של קולומביה הבריטית נשאר בחוף המערבי. לאחר כמה חודשים של אימונים ושמירות, הצטוו החיילים לצעוד לניו וסטמיניסטר כדי לעלות על רכבת שתוביל אותם ליעד בלתי ידוע.

המצעד

כשעבר המצעד ברחוב השמיני בניו וסטמינסטר התמקם קלוד דטלוף, צלם העיתון המקומי Vancouver Daily Province, כדי לצלם את טור הצועדים במורד הגבעה. כשהתכונן לצלם, ראה לפתע ילד רץ ברחוב. התצלום מנציח את הילד בן החמש, וורן ברנרד, ניתק מאחיזתה של אמו ורץ לזרועותיו של אביו. תמונתו של דטלוף זכתה לפרסום עולמי ואף זכתה לחשיפה במגזין לייף. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה התמונה תלויה בכל בתי הספר בקולומביה הבריטית.
יעדם הבלתי ידוע של החיילים הייתה העיר נאנאימו (Nanaimo) במרחק 3 שעות נסיעה משם. לאחר תקופת אימונים ארוכה הם נשלחו לצרפת ולהולנד ושבו הביתה בסיום המלחמה. לימים התגרשו ג'ק וברניס ברנרד.
שלא בטובתו תפס דטלוף בתצלום דמות הקשורה לסיפור ידוע הרבה פחות, אם כי בהחלט משקף את קנדה בתקופת המלחמה. בשוליה השמאליים של התמונה, האישה השלישית הצועדת מאחורי ברניס ברנארד, לבושה מעיל שחור ארוך ומביטה ישירות למצלמה, היא אגנס קונפורטין (Confortin), למשפחת פאוור, שליוותה את ידידתה פיליס דים באותו יום כדי לצפות בגברים הצעירים של ניו וסטמינסטר יוצאים לדרכם. גם ברזולוציה המוגבלת של התמונה, ניתן להבחין במבטה הקודר של אגנס המשקפת את הדאגה שלה לשני אחיה, וילפריד ולארי פאוור, שאותה עת כבר היו מגויסים. לארי פאוור שב לקנדה ב-1944 כשהוא סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית חמורה. וילפריד פאוור נהרג בקרב במרץ 1945 ליד ארנהם במסגרת ההכנות של הכוחות הקנדיים לשחרור ארנהם באפריל 1945.

הנצחת האירוע

ב-4 באוקטובר 2014 הוסר הלוט מעל פסל ברונזה שהציבה עיריית ניו וסטמיניסטר בקרבת המקום שבו צולמה התמונה המשחזר את האירוע. בטקס נכחו וורן ברנארד עצמו וותיקי מלחמת העולם השנייה. לרגל האירוע הונצחה התמונה גם בבול ובמטבע של שני דולר. ב-2015 התקיים שחזור של המצעד לציון 70 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה.
סארמאה

היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגים, סארמאה היה מיושב לפחות מהאלף השלישי לפנה"ס. בסאגות סקנדינביות עתיקות, סארמאה מוזכר תחת השם "אֵיְסִיסְלָה", שפירושו כמו באסטונית: "אי המחוז". זהו מקור השם הגרמני והשוודי של האי: אֶסֵל (Ösel), או בלטינית אוֹסִילִיה (Osilia). בסאגות מדובר על מקרי טבח רבים בין הויקינגים לבין תושבי האיים. סארמאה היה המחוז העשיר ביותר באסטוניה העתיקה וארץ מוצאם של הרבה שודדי-ים אסטונים, לפעמים ידועים בשם "הוויקינגים המזרחיים". בכתבי-יד מלטביה מסופר על התארגנות של שש-עשרה ספינות ו-500 אנשי סארמאה שבזזו ערי-חוף בדרום שוודיה, אזור שבעבר היה שייך לדנמרק.
בשנת 1227 סארמאה נכבשה בידי המסדר הליבוני, אבל הפכה למוקד מרד אסטוני. כשהמסדר הובס בידי הצבא הליטאי בשנת 1236, תושבי האי סארמאה מרדו.
בשנת 1560 נמכר האי לדנמרק, אך כעבור 85 שנה השליטה באי ניתנה לשוודיה.
בשנת 1721, עבר השליטה בסארמאה לאימפריה הרוסית ביחד עם שאר אסטוניה השוודית, בהתאם להסכם ניסטאד. האי המשיך להיות תחת שליטה רוסית עד שנכבש על ידי גרמניה באוקטובר 1917. לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה אסטוניה עצמאות והאי סארמאה היה חלק מאסטוניה. ב-1940 סופחה אסטוניה ביחד עם האי סארמאה לברית המועצות אך נכבש באופן זמני בידי גרמניה במלחמת העולם השנייה.
כאשר קיבלה אסטוניה עצמאות ב-20 באוגוסט 1991, צורף סארמאה לרפובליקה כמחוז סארה.

גאוגרפיה

שטח האי 2,672 קמ"ר. האי שטוח למדי, וחופיו סלעיים ברובם. ביולי ובאוגוסט הטמפרטורה עומדת על 15-25 °C ובפברואר 4 °C-, מה שהופך אותו לחודש הקר בסארמאה. מקבץ של 9 מכתשים מסמן פגיעת מטאוריט לפני כמה אלפי שנים.

פלורה ופאונה

באי יש טבע עשיר מאוד - 80% ממיני הצמחים אשר נמצאים באסטוניה נמצאים באי, 120 מינים נחשבים כמוגנים. יש שם גם 35 מינים של סחלביים.
במים הטריטוריאליים של סארמאה ישנם מושבות כלבי-ים רבות, וציפורים רבות, בעיקר מינים צפון-אירופאים של אווזים, נודדות באביב ובקיץ. דובים ושונר נראים במקרים נדירים.