google/wiki40b huggingface dataset:
סם נוג'ומה

נשיא נמיביה

כמנהיג SWAPO נבחר נוג'ומה פה אחד לנשיא בבחירות ב-1989 שהיו תחת פיקוח האו"ם, והושבע על ידי מזכ"ל האו"ם חוויאר פרז דה קוויאר ב-21 במרץ 1990.
בשנת 1992 החליטה ממשלת נורווגיה לעצור את משלוח הסיוע לנמיביה בגלל הבצורת, וזאת בגלל רכישה של מטוס סילון נשיאותי חדיש ויקר וכן 2 מסוקי אח"מים על ידי נמיביה, וזאת מספר שבועות לאחר שנוג'ומה ריתק את תשומת הלב הבינלאומית בבקשת הסיוע לארצו. גם שנים רבות לאחר מכן, בוקר נוג'ומה על מענקים מוגזמים שהוא מקבל על חשבון מדינת נמיביה.
נוג'ומה נבחר שוב לנשיאות נמיביה בדצמבר 1994 ברוב של 76.3% מהקולות. חוקת נמיביה שונתה על מנת שיתאפשר לנוג'ומה לרוץ גם בבחירות לכהונה שלישית ב-1999, בהם הוא נבחר לנשיאות ברוב של 76.8% מהקולות. החוקה לא איפשרה לו לרוץ בנובמבר 2004 לכהונה רביעית, ולא נעשו ניסיונות לשנות את החוקה שוב. היפיקפוניה פוהאמבה נבחר במהלך ועידת SWAPO למועמד מטעמה בבחירות לנשיאות. הוא זכה ברוב גדול מן הקולות ב-21 במרץ 2005 ונתמנה לנשיא נמיביה.

לאחר תקופת הנשיאות

בעת שפוהמבה נבחר לנשיאות במקומו של נוג'ומה, נותר נוג'ומה כנשיא SWAPO. היו ספקולציות שנוג'ומה מתכנן לנסות להיבחר להנהגת SWAPO שוב ב-2007 ולאחר מכן לרוץ לבחירות לנשיאות ב-2009, אך בתחילת אוקטובר 2007 הבהיר נוג'ומה שאין לו כל כוונה להתמודד להנהגת SWAPO, והוא יעמוד לצידו של פוהמבה, סגן נשיא SWAPO, בבחירות לאחר 47 שנות הנהגת המפלגה. ב-29 בנובמבר 2007, במהלך ועידת המפלגה נבחר פוהמבה להנהגת SWAPO ללא מתחרים. נוג'ומה אמר שהוא "מעביר את לפיד ההנהגה לחבר פוהמבה". ועידת SWAPO החליטה לתת לנוג'ומה את תואר הכבוד "מנהיג המהפכה הנמיבית", זאת בנוסף לתואר שכבר החזיק בו נוג'ומה - "אבי האומה של העם הנמיבי".
גם לאחר סיום נשיאותו, נותר נוג'ומה פעיל בסביבה הפוליטית ומשתתף בקמפיינים ובאסיפות של SWAPO ברחבי המדינה.
בשנת 1990 קיבל נוג'ומה את פרס אינדירה גנדי ממשלת הודו, וב-2005 תואר דוקטור לשם כבוד במנהל ציבורי מטעם הפולטכניון של נמיביה.
פיתול מושלם (סרט)

תקציר עלילת הסרט

המרגל הרוסי וסוכן שירות הביטחון הפדרלי גרגורי ליובוב נשלח למונקו כדי לנטר את פעולותיו של אוליגרך רוסי רב עוצמה בשם איוואן רוסטובסקי.
במסגרת המשימה הצוות מגייס טירונית מוכשרת המומחית בתחום הפיננסים בשם אליס. בחשד להיותה בוגדת, גרגורי שובר את כלל הזהב ויוצר איתה קשר. ביניהם מתחילה תשוקה שעלולה להרוס את הקריירות של שניהם.

הפקה

בנובמבר 2011, ז'אן דוז'רדן וססיל דה פראנס לוהקו לתפקידים בסרט.
במהלך פסטיבל קאן במאי 2012, טים רות', הודה שהוא מגלם דמות של אוליגרך רוסי החשוד בביצוע פשע. הבמאי אריק רושאן מצא דמיון פיזי בין השחקן לבין רומן אברמוביץ', אוליגרך רוסי שדורג במקום התשיעי בעושרו ברוסיה והבעלים של מועדון הכדורגל הלונדוני צ'לסי.
על פי "לה פיגארו", הצילומים החלו במאי 2012 ונמשכו שמונה עד תשעה שבועות באתרים בדרום צרפת, לוקסמבורג, בריסל, בלגיה ובמוסקבה, רוסיה.
שלב הפוסט-פרודקשן התחיל באוקטובר 2012.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהעיתונות והציבור.
רבקה דה מורניי

ביוגרפיה

דה מורניי נולדה בשם רבקה פירץ' בסנטה רוזה, קליפורניה לוולי ג'ורג' פירץ' שהיה תקליטן באותה תקופה.
כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה, ובגיל חמש שונה שם משפחתה לדה מורניי שהיה שם משפחתו של אביה החורג.
לדה מורניי שני אחים חורגים, יונתן איש העסקים, ופיטר הגיטריסט. בילדותה למדה רבקה בבית הספר העצמאי "סאמרהיל" אשר בלייסטון סאפוק אנגליה, את לימודי בית הספר התיכון העבירה בקיצבהיל אוסטריה, ואת לימודי המשחק למדה דה מורניי ב"מכון לי שטרסברג" שבניו יורק.

קריירת משחק

משחקה הראשון היה תפקיד קטן בסרטו של פרנסיס פורד קופולה משנת 1982 "אחד מהלב", בכיכובם של פרדריק פורסט וטרי גאר. פריצת דרכה בקולנוע הייתה בשנת 1983 בסרט "שעשועים מסוכנים", לצד השחקן טום קרוז, כמו כן ידועה היא בתפקידה במותחן משנת 1992 "היד שמנענעת את העריסה" ובסרט שובר הקופות שלושת המוסקטרים שם גילמה את ליידי סבין דווינטר לצידם של השחקנים צ'ארלי שין, קיפר סאת'רלנד, אוליבר פלאט וכריס אודונל. בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רמאית" בתפקיד ברברה אטון לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר בUSA Network.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. ב-2007 שיחקה בסרט "המוזיקה שבפנים" לצד רון ליווינגסטון. ב-2016 שיחקה בסרט האקשן "אני הזעם", לצד ג'ון טרבולטה.

חיים אישיים

דה מורניי הייתה נשואה לשחקן ברוס וגנר לזמן קצר ואחר-כך הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן טום קרוז שנמשכה כשנתיים בניו יורק. היא נישאה בשנית לפטריק אוניל (בנו של השחקן ראיין אוניל) בשנים 1995–2002 שבהן נולדו להם שתי בנות.
שבעזים

מאפיינים

כריש זה מצוי לאורך כל האוקיינוסים הטרופיים וגם הממוזגים למעט בצפון-מערב האוקיינוס השקט (לחופי אמריקה). הכריש חי בעומק 300–600 מטר רוב זמנו ובלילה עולה אל פני המים אך יכול גם לצלול לעומק 1,000 מטר. הוא מצוי לצד מדפי יבשות או שולי יבשות ולעיתים יימצא סביב הרי מצולה.
אורכו של כריש זה מגיע ל-1.4 מטר והוא בעל גוף צר עם חוטם מחודד, עיניים גדולות מאוד בצבע ירוק זוהר ולסת קטנה בעלת שיניים חדות. הסנפירים קטנים ומעוגלים והוא בעל סנפיר גב נמוך בקצהו התחתון של גוף. הנב ארוך ודק. צבעו אפור-חום עד ירקרק ולעיתים מכוסה בכתמים כהים לאורך הסנפירים. כריש זה משריץ 9–20 צאצאים חיים.
כריש זה הוא טורף אכזרי המצוי בטורף העליון בסביבתו, למרות גודלו. טרפו כולל בעיקר מקריני סנפיר כמו חוטמניים, רצועניים וגמפיליים וסילוניות ומגוון גם בסרטנים. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים ומדי פעם נידוג ברשתות ומכמורות, אף על פי שאכילה מרובה מהכריש רעילה מאוד. לכריש לא נשקפת סכנה גדולה מהדיג.
ביטלג'וז

מאפיינים

ביטלג'וז הוא מסיווג ספקטרלי M1 Ia-Iab - על-ענק אדום הנמצא בשלב מתקדם של התפתחותו לאחר שכילה את כל המימן שבליבתו להליום ועבר להתכת הליום לפחמן ולחמצן. תהליך זה הביא להתנפחותו לקוטר של כ-440 מיליון ק"מ, כמרחקה של חגורת האסטרואידים מהשמש. הוא אחד מכוכבי השבת היחידים בשמיים שניתן למדוד את קוטרו הזוויתי באמצעות צילום טלסקופי ישיר.  למרות היותו בשלב התפתחות מתקדם, זמן חייו קצר יחסית, גילו מוערך ב-8 - 8.5 מיליוני שנים בלבד והתפתחותו המהירה נובעת ממאסתו הגדולה - כ-14 מסות שמש. תהליכי ההיתוך בליבת הכוכב צפויים להסתיים בתוך כ-10,000 שנים ואז הכוכב יתפוצץ בסופרנובה ובשל הקרבה היחסית למערכת השמש, היא תהיה עם בהירות דומה לשל הירח ותראה גם באור יום. לאחר מכן תהפוך ליבת הכוכב לכוכב נייטרונים. אם מסת הכוכב נמוכה יותר מההערכות (כ-12 מסות שמש בלבד) ייתכן שהכוכב יהפוך לננס לבן נדיר המורכב מחמצן ומניאון.

השתנות

ביטלג'וז הוא משתנה סדיר למחצה שבהירותו נעה בין דרגה 0.3 (אז הוא הופך להיות השמיני בבהירות) ובין דרגה 1.2 (אז הוא יורד למקום ה-18). השינוי בבהירות נובע מהתנפחות והתכווצות של השכבות החיצוניות של הכוכב, מה שמשנה את רדיוסו מ-550 רדיוסי שמש ועד ל-920 רדיוסי שמש. כאשר הרדיוס קטן, צפיפות הגז עולה ויותר קרינה נבלעת בשכבות הגז ומחממת אותן, ההתחממות מביאה להתפשטות הגז והגדלת הרדיוס, כך שצפיפות הגז יורדת, יותר קרינה עוברת דרך הגז אל מחוץ לכוכב והגז מתקרר ומתכווץ בחזרה.

שמו הערבי של הכוכב

השם "בית אל-ג'וז" הוא שיבוש של השם הערבי يد الجوزاء (בתעתיק מדויק: יד אלג'וזאא'), שהיה כינויו של מזל תאומים, אך בהמשך שימש לכינויו של אוריון. בתעתיק ימי הביניים מערבית ללטינית השתבשה האות "י" הערבית (נכתבת עם שתי נקודות דיאקריטיות מתחתיה: ي) ל"ב" (נכתבת עם נקודה דיאקריטית אחת: ب), ו"יד אֶל-ג'וּזַא" הפך ל"בית אל-ג'וז" (או: "אִיבְּט-אֶל-ג'וּזַא").
סחר חליפין של הזמן

סחר חליפין של הזמן הוא מושג בכלכלה, שבו יחידת המטבע האלטרנטיבי היא שעת עבודה של אדם. כל אדם שתורם מזמנו לטובת הזולת, זכאי לקבל זמן שווה לזמן תרומתו לפי רצונו וצרכיו. כך למשל אדם שהחליט להקדיש שעה שבועית, על מנת ללוות כלבים, בתמורה יכול לקבל שעה שבועית בלימוד ספרדית או בטיפול אלטרנטיבי, אם יש אדם המוכן לעשות זאת.

יישום

הוגה הרעיון היה עורך דין אמריקני לזכויות אזרח בשם ד"ר אדגר כאהן, בשנות השמונים של המאה ה-20, ביסוד השיטה עמדה המחשבה לשמור על עצמאותם של קשישים ולספק להם שירותים. השיטה שכונתה על ידו Time Dollar (דולר זמן) ופורסמה בספרו "No More Throw Away People", הורחבה לקהילות שונות ומיועדת לקידום עזרה עצמית ולבניית הון אנושי באמצעות התנדבות הדדית. 
בבסיס הרעיון של סחר חליפין של הזמן, עומד רעיון השוויון בין בני אדם, וגישה הסוברת שזמנו של כל אדם באשר הוא, יקר במידה שווה.
מדד הזמן מוחלט. כנגד כל שעה שהאדם נותן, איכותית ככל שתהיה, הוא יקבל רק שעה אחת מידי כל נותן שירות אחר, בכיר או זוטר. כך למשל עורך דין בכיר שרוצה לתת ייעוץ משפטי, ובתמורה ללמוד לגלוש באינטרנט, לא יוכל לטעון ששעת הייעוץ שווה חמש שעות לימוד, מכיוון ששכר שעת ייעוץ שלו שקול, לשכר של חמש שעות של מדריך מחשבים.

יישומים

בישראל אחד היישומים של מושג זה הוא בנק זמן שהוא מיזם שהופעל במתנ"סים בישראל בשנת 2002, ובוסס על העיקרון של סחר חליפין של הזמן. עוד לפני כן היה ידוע על אנשים הסוחרים בשיטה זו, במיוחד בטיפולים אלטרנטיביים, שבו היה מקובל להתחלף בטיפולים על בסיס זמן שווה. יתרונו של מיזם בנק הזמן הוא מיסוד של השיטה בהיקפים נרחבים, כאשר בתווך עומד מוסד מוכר שתומך בו ונותן לו גושפנקא רשמית.
בדומה לבנק במערכת הפיננסית ממלא בנק הזמן תפקיד חשוב בהיותו מתווך בין אלו שיש להם כישורים שבזכותם הם יכולים לתרום ולסייע לאחרים, ובין אלה שזקוקים לעזרה בתחום מסוים, אך יכולים לתרום בתחומים אחרים. כך מצטרף בנק הזמן למוסדות שונים אחרים הנקראים 'בנק' בהשאלה, על אף שאינם עוסקים בהלוואות ופיקדונות כספיים - בנק הזרע ובנק דם.
פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו

היסטוריה

פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו, שהיה ידוע במקור פסטיבל הסרטים נואר, החל בשנת 2003 בחדר בית מלון בGaslamp Quarter. הוקרנו אז שלושה סרטים, והשתתפו כ-20 אנשים. ב-2006 שונה השם של הפסטיבל, כי המארגנים הבינו שנוצר בלבול עם "פילם נואר". עד ל-2011, הפסטיבל גדל לממדים לא צפויים, עם הקרנות של 120 סרטים ובין 15,000 ל-30,000 משתתפים. הפסטיבל הפך לאחד הפסטיבלים השחורים הגדולים ביותר בארצות הברית, ולאחד הפסטיבלים החשובים הנערכים בסן דייגו.
הפסטיבל נמשך ארבעה ימים, בהם מוקרנים סרטים במגוון קטגוריות, כולל: קומדיה, דרמה, סרטי תעודה, אנימציה, להט"ב, אימה, דת, זרים/התפוצה האפריקאית, סרטים קצרים, סרטים נבחרים, וקטעי וידאו ומוזיקה. כל פעם שהפסטיבל גדל, הוא עבר מקולנוע לקולנוע, עד שנערך במולטיפלקס. ב-2017 הפסטיבל נערך בשלושה בתי קולנוע שונים, והחל פיתוח של מרכז לקולנוע שחור, אשר בסופו של דבר יארח את הפסטיבל ויחזיק בארכיון קולנוע שחור.
הפסטיבל, בראשותה של קארן ויליס, כולל פאנלים כחלק ממטרתו לקדם עשייה קולנועית במחוז סן דייגו.
נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס

תחבורה אל השדה וממנו

השדה מחובר אל אתונה באמצעות הכביש המהיר אטיקי אודוס, כביש הטבעת החדש של העיר, והוא שוכן בקצהו הדרום-מזרחי. מוניות וקווי אוטובוס מהירים מקשרים את השדה למספר יעדים באתונה ואל פיראוס, וכן למספר יעדים ברחבי אטיקה.
בשדה תחנת רכבת השוכנת מול הטרמינל ומחוברת אליו באמצעות גשר להולכי רגל. התחנה משרתת הן את רכבת הפרברים של אתונה (Προαστιακός Σιδηρόδρομος) המגיעה אל מרכז העיר, לפיראוס ולקורינתוס, והן את קו מספר 3 של הרכבת התחתית של אתונה.
טאקנה

היסטוריה

עד מלחמת העצמאות של פרו טאקנה הייתה עיירה קטנה. ב-1811 פרנסיסקו אנטוניו דה סלה, רואה חשבון מלכותי, למעשה התחיל את המלחמה בטאקנה עם פתיחת מרד נגד השלטון הספרדי.
מ-1836 על 1839 טאקנה הייתה בירת הקונפדרציה הפרואנית-בוליביאנית קצרת הימים. ב-1841 העיר נכבשה על ידי הצבא הבוליביאני, אך הוחזרה לפרו כעבור שנה בהתאם להסכם שנחתם.
העיר החלה לשגשג כלכלית עד מלחמת האוקיינוס השקט. במהלך המלחמה, שהחלה ב-1879, צ'ילה פלשה לערים טאקנה ואריקה, שהיו אז תחת שלטון פרואני. עם סיום המלחמה ב-1883 נחתם חוזה אנקון, אשר בו נאמר שצ'ילה תשלוט באזור למשך עשר שנים, שלאחריהן ייערך משאל עם שייקבע את עתיד האזור, אך משאל העם לא התקיים בסופו של דבר. טאקנה נותרה תחת שליטה צ'יליאנית בסביבות 45 שנה, במהלכן ניסה השלטון הצ'יליאני לשכנע את האוכלוסייה המקומית לנטוש את עברה כחלק מפרו ולהשתלב לצ'ילה. לבסוף, ב-1929 הצדדים הגיעו להסכמה, כך שצ'ילה תמשיך להחזיק באריקה, בעוד טאקנה תוחזר לפרו אשר קיבלה גם פיצוי בגודל של כ-6 מיליון דולר.

כלכלה

כלכלת טאקנה מתבססת בעיקר על חקלאות. היא מייצרת למעלה ממחצית יבול הזיתים במדינה. בנוסף פועל באזור מכרה נחושת חשוב.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית חורחה בסדרה גרומן והאוניברסיטה הפרטית של טאקנה.

תחבורה

העיר מקושרת במסילת רכבת לעיר אריקה בצ'ילה.
נמל התעופה הבינלאומי קורונל חיל האוויר הפרואני קרלוס סיריאני סנטה רוסה נמצא במרחק של 5 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות לערים אחרות בפרו, כמו לימה, בירת המדינה.
אדוארד, הנסיך השחור

ביוגרפיה

אדוארד נולד ב-15 ביוני, בארמון וודסטוק, באוקספורד; ועל כן, כונה בחייו "אדוארד מוודסטוק". ב-1337 קיבל את התואר דוכס קורנוול, והיה בכך לראשון לקבל את התואר באנגליה. ב-1343 קיבל את התואר נסיך ויילס.
כבר בגיל צעיר החל לגלות כשרון צבאי מבריק, כאשר ליווה את אביו בקרבות, בעת מלחמת מאה השנים. בעקבות ניצחונותיו, הוכתר למושל הנסיכות האנגלית החדשה באקוויטניה ב-1363, וניהל לצד אשתו ג'ואן מקנט, חצר בבורדו. ב-1367 הוא יצא למערכה לעזרת פדרו האכזר, מלך קסטיליה, והצליח להשיב לו את הכתר לאחר ניצחון בקרב נז'רה. המלחמות גבו מחיר כלכלי כבד, ואילצו את אדוארד להעלות מיסים באקוויטניה, דבר שהוביל למרמור, ובהמשך למלחמה בין אדוארד לצרפתים בראשות שארל החמישי. על אף מחלתו, ניצח אדוארד גם במלחמה זו, וב-1370 כבש את לימוז' והעלה אותה באש כשהוא מבצע טבח בתושביה. ב-1372 מחלתו כפתה עליו להשאיר את השלטון בידי אחיו ג'ון מגונט, וב- 1376 הוא מת, טרם הכתרתו למלך אנגליה. קברו נמצא בקתדרלת קנטרברי.

קריירה צבאית

בגיל 16 הוא הוכיח את כשרונו כאשר בקרב קרסי, המלך אדוארד, ברצונו שבנו האציל ירוויח את מעמדו (כלוחם), העניק לו שליטה על החלוץ, בצמוד להדרכה וסיוע של הרוזן מווריק ושל סר ג'ון צ'נדוס. מסורת הסמוכה לאירוע מספרת שהמלך ביקש מהנסיך ללבוש באותו יום שריון שחור, עשיר בקישוטים. המפלה לאויבים הייתה שלימה, והאב המרוצה חיבק את בנו בשדה הניצחון, שיבח את אומץ לבו והתבטא שהנסיך ראוי לכתר.
קרב פואטייה היה קרב נוסף בו בלט אדוארד, והוא נערך ב-19 בספטמבר 1356, כחלק ממלחמת מאה השנים.

מקור הכינוי "הנסיך השחור"

אף על פי שכיום אדוארד נודע בכינוי הנסיך השחור, אין שום תיעוד של שימוש בכינוי זה במהלך חייו, אז היה מוכר בכנוי "אדוארד מוודסטוק", על שם מקום לידתו. הכינוי "הנסיך השחור", מתועד לראשונה בספרו של המדפיס המלכותי ריצ'רד גרפטון, "קורות אנגליה" ("Chronicle of England";‏ 1568), אך מקור הכינוי אינו ידוע. הוא מיוחס בדרך כלל למגן השחור שהוענק לו בצעירותו על ידי אדוארד השלישי, בעת קרב קרסי. למעשה, כינוי זה משויך יותר לחליפת המגן אותה נהג ללבוש במהלך טורנירים ותחרויות, ואשר מייצגת את דמותו בקנטרברי; חליפה בצבע שחור, עם שלוש נוצות יען לבנות. סברה נוספת היא כי הכינוי הוטבע לראשונה על ידי כרוניקן צרפתי שהתייחס לתבוסות הצבאיות שהביא על צרפת.
עמנואל מזור

חייו

מזור נולד בשנת 1933 בקוטבוס שבגרמניה. ועלה לישראל בשנת 1936.
בשנת 1955 השלים תואר שני בגאולוגיה (M.Sc), מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בנושא: "גופים מגמתיים במכתש רמון", וב-1960, את לימודי הדוקטורט בגאולוגיה (Ph.D), גם באוניברסיטה העברית, בנושא: "רדיואקטיביות של סלעים בישראל".
בשנים 1958 עד 1972, היה הגאולוג הראשי של הוועדה לאנרגיה אטומית.
משנת 1973 מכהן כפרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ במכון ויצמן למדע (מ-1999 כפרופסור אמריטוס).
ב-2008 היה אחד הזוכים ב"אות מפעל חיים להגנה על הסביבה" מטעם המשרד להגנת הסביבה.

האוניברסיטה הפתוחה

עם הקמת האוניברסיטה הפתוחה נטל על עצמו מזור את פיתוח הקורסים בנושאי הגאולוגיה. ספרו הפך להיות לספר הלימוד הפופולרי. כבר בפתיחת הסמסטר הראשון של האוניברסיטה הפתוחה באוקטובר 1976 הסתבר עד כמה גדול הצמא ללימודי הגאולוגיה. לקורסים הראשונים באוניברסיטה הפתוחה, שהיו תחת פיקוחו האישי, באו מאות חובבי ארץ ישראל, שעד אז לא יכלו ללמוד תחום זה באקדמיה.
מזור ארגן לכל מחזור שלושה מחנות לימוד: ברמות שפירא בהרי יהודה, בבית ספר שדה בקצרין בגולן וגולת הכותרת - שבוע במכתש רמון. במכתש הכין צוות עוזריו שלטי הסבר למסלולים אחדים ובהם הסבר לכל תופעה גאולוגית בשטח. המסלול שימש מטיילים אך רובו פורק בעת הרחבת כביש באזור. אז גם נרקמה תוכנית להכריז על מכתש רמון כקריית הפארק הגאולוגי הלאומי במכתש רמון, תוכנית שיצאה לפועל במרוצת הזמן.

שמורת רמון

בשנת 1979 החליטה רשות שמורות הטבע להכריז על האזור כשמורה - שמורת רמון. ב-1985 החליט משרד המדע להוציא לפועל תוכנית-אב למרכז מדע רמון, אשר חיבר מזור. המועצה המקומית, רשות שמורות הטבע ומשרד המדע החליטו לקדם את הפרויקט ונפתח "מרכז מדע רמון", שאפשר לחוקרים ללמוד את השטח "24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, כל הזמן", כדברי מזור. בניגוד למחקרים קצרי טווח, החוקרים הגרים ב"מרכז מדע רמון" יכולים להגיע לשטח תוך דקות ספורות, ולחקור תופעות כמו שיטפון או שרב. המרכז שם בשנים הראשונות דגש על גאולוגיה, שהשתנה בהדרגה לדגש על אקולוגיה.
נורת' ברד'ר

היסטוריה

האי היה בלתי מיושב עד שנת 1885. בשנה זו הועבר בית החולים ריברסייד מהאי רוזוולט לנורת' ברד'ר. בית החולים נוסד בשנת 1850 כבית חולים לחולי אבעבועות שחורות ובהמשך למחלות מידבקות אחרות. בין היתר אושפזה באי גם מרי מלון המכונה "טיפוס מרי", ושם נפטרה בשנת 1938. בית החולים נסגר זמן קצר לאחר מכן.
לאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו באי חיילים משוחררים ומשפחותיהם, אולם מאוחר יותר, לאחר שהמחסור בדירות שאירע לאחר המלחמה הסתיים עזבו את האי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נפתח באי מרכז לגמילה מסמים, אולם בשל שחיתות בצוות המרכז הוא נסגר בשנות ה-60.
כיום האי נטוש ואינו פתוח לכניסת הציבור. יער המצוי באי מסתיר את הריסות המבנים באי, והוא משמש כאתר קינון לאנפתיים.
בקרבת האי אירע אסון הספנות החמור ביותר בניו יורק - ב-15 ביוני 1904 נשרפה בקרבת האי האונייה גנרל סלוקום ועליה נוסעים רבים. למעלה מ-1,000 מהם נספו באסון, וגופותיהם נסחפו לחופי האי.
הקפיטול

היסטוריה

הבניין הנוכחי הוא המבנה הרביעי אשר משמש כמקום מושב הקפיטול. הראשון היה בית מדינת מרילנד באנאפוליס, מרילנד, בו שכן הקונגרס בין השנים 1783–1784. השני היה הבניין הפדרלי בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק בו שכן הקונגרס בין השנים 1789–1790, והשלישי היה בניין הקונגרס בפילדלפיה, פנסילבניה בו שכן הקונגרס בין השנים 1790–1800.
בנייתו של הבניין הנוכחי החלה בשנת 1793. בניית אגף הסנאט הסתיימה בשנת 1800, ובניית אגף בית הנבחרים הסתיימה בשנת 1811. 
הישיבה הראשונה של הקונגרס בבניין הנוכחי נערכה ב-17 בנובמבר 1800.
שנה לאחר סיום הבנייה, בעת מלחמת 1812 נשרף הבניין על ידי הצבא הבריטי. ב-1850 הורחב הבניין והוקמה הכיפה. ב-1863 הוסף פסל החופש בראש הכיפה. בשל גודלה של הכיפה, הפך הבניין לבלתי פרופורציונלי, אי לכך נבנה אגף נוסף בשנת 1958.
ב-11 בספטמבר 2001, כחלק מפיגועי 11 בספטמבר, הקפיטול היה אחד מהיעדים שבו (או בבית הלבן) יועדה טיסה 93 של יונייטד איירליינס להתרסק. פיגוע זה נכשל בשל התערבות הנוסעים, והמטוס רוסק בשדה פתוח בפנסילבניה במקום זאת.

מרכז המבקרים

למבקרים בבניין, הכניסה לקפיטול היא מתוך מרכז מבקרים תת-קרקעי, אשר נחנך בדצמבר 2008. בנייתו של מרכז המבקרים ארכה שבע שנים והסתכמה בעלות גבוהה, עובדה אשר גררה ביקורת בתקשורת.
בתוך הרוטונדה של בניין הקפיטול מוצג דרך קבע, ובאופן בלעדי, דגל השבויים והנעדרים המציין את דאגתם של אזרחי ארצות הברית לגורל שבויי ונעדרי המלחמה. כמו כן מוצבים בו פסלים רבים שנבחרו על ידי מדינות ארצות הברית. 
מבנה הקפיטול מופיע על שטר 50 דולר אמריקאי.
דייב ביידלר

ביוגרפיה

ביידלר סיים ב-1981 את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים. בספטמבר 1983 סיים קורס טיסי קרב והוצב בטייסת 122 בה שירת במשך חמש שנים. ב-1986 עבר עם הטייסת הסבה למטוסי F/A-18 הורנט. הוא בוגר בית הספר לטיסה קרבית של צי ארצות הברית ובוגר קורס טיסה קרבית של חיל הנחתים, בו גם שימש כמדריך. ב-1993 הוצב כקצין נשק וטקטיקה בלהק 31 וב-1994 הוצב בטייסת 251. במהלך שירותו בטייסת היא נשלחה על נושאת המטוסים "אמריקה (CV-66)" לפעילות מבצעית ב"מבצע כוח מכוון" (מלחמת בוסניה) ובעיראק. 
שירת כראש מחלקת אימונים וכוננות במטה פיקוד אירופה של ארצות הברית, שימש קצין קישור לחיל הנחתים במרכז המבצעים האוויריים של בעלות הברית בבסיס אל-עובייד שבקטר. בשנים 2006–2007 פיקד על להק 31 של חיל הנחתים. באוקטובר 2008 מונה למפקד פיקוד היכולות המשותפות בפיקוד הכוחות השלובים של ארצות הברית ולאחר מכן שירת כראש מחלקת תכנון במטה חיל הנחתים.
ביוני 2010 מונה למפקד כנף הנחתים הראשונה באוקינאווה שביפן. ביוני 2012 מונה לראש מחלקת אסטרטגיה, תכנון ומדיניות בפיקוד מרכז של ארצות הברית. 
ביולי 2014 מונה למפקד כוח המשלוח השני של חיל הנחתים. באוקטובר 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. שירת בתפקיד עד יולי 2018.
במהלך שירותו צבר כ-4,000 שעות טיסה, מתוכן כ-3,000 שעות על מטוסי F/A-18 הורנט.
בראהמגופטה

פועלו במתמטיקה

בראהמגופטה פישט מושג חשוב ביותר למתמטיקה: המושג אפס. ספרו בראהמספהוטסידהאנטה
הוא הטקסט המוקדם ביותר בו אפס מוצג כמספר בזכות עצמו, ולא "סתם" תוספת למספר אחר. 
אך ספרו מגיע מעבר לזה, בקביעת חוקים אריתמטיים למספרים שליליים ואפס, שקרובים מאוד בתפיסתם לתפיסה המודרנית. כמו כן בספר זה מהתיעודים המוקדמים ביותר לפתרון כללי למשוואה ריבועית. על שמו קרואים נוסחת ברהמגופטה, משפט בראהמגופטה והזהות של בראהמגופטה, המופעים בספריו. 
בשנת 665 כתב ספר נוסף 'קאנדאקאדיקה'- Khandakhadyaka.
האונסלו (רובע)

מקור השם

הרובע קרוי על שם העיירה האונסלו, שנוסדה במאה ה-13. מקורו של השם "האונסלו" באנגלית עתיקה "האנד האלאו" ומשמעותו "גבעת העפר של האנד", וייתכן שמדובר בקבר של אותו אדם. בספר יום הדין קרויה העיירה: Honeslaw.

היסטוריה

רובע האונסלו הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע העירוני ברנטפורד וצ'יזוויק, הרובע העירוני פלטהאם והרובע העירוני הסטן ואיזלוורת' שהיה שייך למחוז מידלסקס.
רובע האונסלו נמצא לגדת נהר התמזה, על הדרך המובילה לסאות'האמפטון, באת', בריסטול ואקסטר, וכן על הדרך המובילה לפנזנס שבקורנוול. יישובי הרובע התפתחו לאורך דרכים אלה ובמקור החלו כאכסניות לעוברי הדרכים.
הרובע התפתח במחצית השנייה של המאה ה-20 בשל התפתחות נמל התעופה הית'רו השוכן בסמוך לרובע, ממערב לו. בתקופה זו נבנו ברבע לאורך דרך M4 מספר רב של מפעלים (ובהם המפעלים של חברת הצמיגים והגומי פיירסטון וחברת ג'ילט). מרבית המפעלים הגדולים עזבו את הרובע בשנות ה-80.

שלטון מקומי

בראשות הרובע עומדת מועצת הרובע ובה 60 חברי מועצה. בין השנים 1971–2006 שלטה במועצת הרובע מפלגת הלייבור. כיום, למפלגת הלייבור 24 מקומות במועצה, למפלגה השמרנית 23 מקומות ולמפלגה הליברלית הדמוקרטית 5 מקומות במועצה. לקבוצות מקומיות עצמאיות 8 מקומות במועצה.

תחבורה

דרך הרובע עוברים שני קווים של הרכבת התחתית של לונדון: קו דיסטריקט - לו שלוש תחנות ברובע וקו פיקדלי - לו חמש תחנות ברובע.
כמו כן שלושה קווים מרשת הרכבת הלאומית הבריטית עוברים דרך הרובע - קו צפון לונדון המופעל על ידי חברת סילברלינק, הקו המעגלי האונסלו וכן קו רכבת מוינדזור לתחנת ווטרלו - שני האחרונים מופעלים על ידי חברת רכבות סאות' ווסט.
מנחם מנדל זקס

תולדותיו

נולד לרבי יעקב מרדכי זקס (נהרג על ידי הנאצים בשנת תש"ג) בעיירה סילובה (Šiluva; לעיתים: שידלובה) הסמוכה לקלם שבמדינת ליטא. בצעירותו למד בישיבת כנסת בית יצחק שבסלובודקה, שם למד מספר שנים עד שעברו הוריו לקמניץ, אז עבר ללמוד בישיבת ראדין בראשות חותנו לעתיד הרב ישראל מאיר הכהן והרב נפתלי טרופ, משם עבר ללמוד בפוניבז' אצל הרב איצלה מפוניבז'. בימי מלחמת העולם הראשונה עבר ללמוד בעיירה הֶמְל אצל הרב ראובן דב דסלר, (אביו של הרב אליהו אליעזר דסלר וגיסו של רבי חיים עוזר גרודז'נסקי). כמו כן למד גם אצל הרב מאיר שמחה מדווינסק בעל המשך חכמה ואף עזר לו רבות בהוצאת הספר. ניחן בזיכרון טוב ובהתמדתו הרבה רכש ידע רב בתלמוד.
בשנת תרפ"ב נשא לאשה את פייגא חיה, בת הזקונים של החפץ חיים (בן 64 היה בלידתה) שהבטיחו כנדוניה להיות סמוך על שולחנו במשך שלוש שנים. החפץ חיים כתב: "זכיתי לחתן את בתי עם תלמיד חכם".
לאחר נישואיו התגורר בראדין וסייע לחותנו בענייני הקהילה. בשנת תרפ"ו נתמנה רשמית לר"מ בישיבה ולנשיא ה"כולל קדשים" שע"י הישיבה, עם פטירתו של הרב נפתלי טרופ בשנת תרפ"ח, נתמנה הרב זקס לראש הישיבה לצידו של הרב ברוך יוסף פייבלזון. לאחר פטירת הרב פייבלזון, נותר הרב זקס לראש הישיבה היחיד.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בתרצ"ט (1939) עם פלישת הצבא האדום לפולין, עברה משפחתו לאיישישוק ולאחר מכן לוילנא לשם נאלץ הרב זקס להעתיק את הישיבה, כאשר בכוונתו להעביר את בני הישיבה לחו"ל, אך רצונו זה לא צלח בידו ובני הישיבה הוגלו לסיביר והישיבה נסגרה למורת רוחו.
לאחר קבלת אשרת כניסה לארצות הברית חצתה משפחתו את ברית המועצות לרוחבה ומשם עברה לקובה שביפן. בשנת תש"א הגיע לארצות הברית והתיישב בניו יורק, ומאז התמסר כולו ל"ועד ההצלה" לפליטי המלחמה. בשנת תש"ג הקים יחד עם הרב מרדכי לנדינסקי את "ישיבת חפץ חיים מראדין" בניו יורק, אליה הביא כארבעים פליטים שלמדו בעברם בישיבת ראדין שבפולין. כמו כן שימש כמגיד שיעור משנת תש"ו בישיבת רבנו יצחק אלחנן, בסוף ימיו עלה לישראל והתגורר בקרית מטרסדורף בירושלים עד לפטירתו בי"ט בטבת שנת תשל"ד (1974).