google/wiki40b huggingface dataset:
צי האוקיינוס השקט של רוסיה

היסטוריה

ב-21 במאי 1731 הקיסרית אנה חתמה על צו להקמת שייטת ים אוחוצק (Охотская военная флотилия) שהייתה השייטת הימית הצבאית הראשונה של רוסיה במזרח הרחוק. בשנת 1849 הועברו לאזור אוניות נוספות והעיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי נקבעה כבסיס הראשי של "השייטת הסיבירית". אוניות השייטת השתתפו בהגנת העיר במהלך מלחמת קרים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הבסיס הראשי של השייטת הועבר לולדיווסטוק שבנייתה החלה כמה שנים לפני כן.
בשנת 1897 הממשל של האימפריה הרוסית הגיע למסקנה שקיים סיכוי גבוה למלחמה נגד יפן. בעקבות כך השייטת הסיבירית חוזקה על ידי מספר אוניות שהועברו מהצי הבלטי. בתחילת המאה ה-20 האוניות התרכזו ב-2 בסיסים עיקריים, בפורט ארתור ובולדיווסטוק והם רוכזו תחת השייטת הסיבירית ושייטת האוקיינוס השקט הראשונה. לקראת תחילת מלחמת רוסיה-יפן היחידות אוחדו תחת פיקודו של סטפאן מקרוב ושודרגו למעמד של צי. במהלך המלחמה הצי איבד את מפקדו, בסיסו בפורט ארתור כולל כל האוניות שעגנו בו וחלק משמעותי של האוניות שעגנו בולדיווסטוק. בשלבים הראשונים של המלחמה התרחש קרב של אוניית המלחמה וריאג שהיה האירוע היחיד במהלך מלחמת רוסיה-יפן שנכנס לתרבות הרוסית. עד היום הוא מצוין כדוגמה לאומץ בקרב נגד כוח עודף. לקרב לא היו השלכות ממשיות על מהלך המלחמה אך הוא נכלל במורשת הצבאית של רוסיה כמעשה גבורה של אונייה בודדת נגד כוחות עודפים. האניות שהגיעו מהצי הבלטי ושרדו את המלחמה, חזרו בסופה חזרו ללייפאיה ובאזור נותרו רק האוניות של השייטת הסיבירית.
בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה כל אוניות הקרב של השייטת עזבו את רוסיה הסובייטית.
בשנת 1922 החלו הסובייטים בהקמת יחידות ימיות עצמאיות להגנת חופי המזרח רחוק, וב-1935 הם נקראו בשם צי האוקיינוס השקט. במהלך מלחמת העולם השנייה חלק מאוניות הצי הועבר ללחימה בים ברנץ יחד עם הצי הצפוני כמו כן הצי היה שותף בקרבות נגד היפנים, לשחרורה של קוריאה הצפונית ולכיבוש האיים הקוריליים.
ב-1947 הצי הופרד לשייטת 7 ושייטת 5, וב-1953 אלה אוחדו מחדש ובשנות ה-60.
בשנת 1961 החל הצי בקליטת הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר. מאז, במהלך כל תקופת המלחמה הקרה יחידת הצוללות הגרעיניות של הצי הלכה והתעצמה.
ב-7 בפברואר 1981, מטוס Tu-104 התרסק סמוך לשדה תעופה צבאי במחוז לנינגרד - 52 הרוגים, מתוכם 16 אדמירלים ומפקד צי האוקיינוס השקט - האדמירל אמיל ספירידונוב.
בתקופה הסובייטית אוניות הצי הופעלו להפגנת נוכחות באוקיינוס ההודי. לצורך כך הוקם בסיס ימי גדול בדרום 
ווייטנאם. שימוש בבסיס זה נמשך גם בתקופה הפוסט סובייטית והופסק רק בשנת 2002.
בשנות ה-90, לאחר התפרקות ברית המועצות, הצי סבל מאוד מחוסר תקצוב ולא קיבל אף ספינה חדשה לשירותו. אומנם חלק מהאוניות הועברו לצי מצי הים השחור, כולל ספינת הדגל הנוכחית של הצי. רק בשנים האחרונות ישנה הזרמה תקציבית ופרויקטים שאפתניים לבניית ספינות קרב מודרניות חדשות עבור צי האוקיינוס השקט.
בשנת 2008 באחת הצוללות גרעיניות של הצי התרחשה תקלה בעקבותיה נהרגו 21 ימאים ונפגעו רבים נוספים. הצוללת הצליחה לחזור לנמל האם בכוחות עצמה.
במאי 2010, מלחי צי האוקיינוס השקט שחררו מכולת נפט רוסית בשם "אוניברסיטת מוסקבה", שנחטפה על ידי שודדים סומליים.
בינואר 2011, סגן ראש ממשלת רוסיה, איגור סצ'ין, חתם על הסכם עם שר ההגנה הצרפתי, אלן ז'ופה, לפיו רוסיה תזמין בניית ספינות מצרפת עבור צי האוקיינוס השקט. הספינה הראשונה צפויה הייתה להגיע לצי במהלך שנת 2013, אך לבסוף נמכרה לידי מצרים יחד עם ספינה נוספת. כמו כן, רוסיה מפתחת פרויקט לבניית קורבטה עבור צי האוקיינוס השקט.
אבן שפה

אבן שפה היא קורה קצרה המוצבת בצידי הכבישים ובדרך כלל מהווה את קצה המדרכה ואת הגבול בין הכביש לבין המדרכה. בדרך כלל מקבעים את אבני השפה אחת בצמוד לשנייה ויוצרים בעזרתן רצועות אבני שפה ארוכות לאורך הרחובות.
בישראל מרבית אבני השפה עשויות מבטון לא מזוין, אך השימוש באבני שפה עשויות מאבן טבעית הופך ונעשה נפוץ יותר במיוחד באזורים בעלי מאפיינים היסטוריים וארכאולוגיים.
איסורים והגבלות חניה או עצירה מסומנים באמצעות צבע על אבני השפה. למשל, אבני שפה הצבועות באדום ובלבן לסירוגין משמען איסור מוחלט על עצירה ועל חניה בקטע המסומן.

מידות אבן שפה

אבן השפה המקובלת בשימוש בעבודות סלילה היא בעלת גובה של 25 ס"מ, רוחב של חמישה עשר ס"מ ואורך 1 מטר.
תרו תעשייה רוקחית

היסטוריה

חברת תרו הוקמה בחיפה בשנת 1950 על ידי משפחות לויט ומורוס.
בשנת 1982 הונפקו מניות החברה בבורסת נאסד"ק. ב-1984 נכנסה תרו לשוק הצפון-אמריקאי על ידי רכישת החברה הקנדית "קיי-ליין". בשנת 1990 הגיעו מכירות החברה ל-13 מיליון דולר. ב-1998 נכנסה תרו לשוק הבריטי.
ב-2004 נסחרה החברה בבורסת נאסד"ק לפי שווי שוק של כמיליארד דולר. אולם ב-2005 התגלו ליקויים בדוחות הכספיים של החברה לשנים 2003–2004; החברה נאלצה לערוך את הדוחות מחדש. לאחר שלא הגישה את הדוחות לשנת 2005 עד דצמבר 2006, החליטה הנהלת נאסד"ק למחוק את החברה ממסחר בבורסה. בסופו של דבר הצליחה החברה לערוך את הדוחות הכספיים של 2005 והשנתיים שקדמו. אלא שאז הסתבר כי הרווח של 11 מיליון דולר לשנת 2004 עליו דיווחה החברה במקור, הפך להפסד שנתי של 32 מיליון דולר. גם הרווח לשנת 2005 הצטמצם בדוחות המתוקנים לעומת הדוחות המקוריים.

מכירת השליטה ל"סאן"

עקב המשבר בחברה נזקקה תרו למזומנים וחיפשה משקיעים. חברת התרופות ההודית "סאן" שבבעלות דיליפ שאנגווי הגישה הצעה לסיוע חירום והזרימה לקופת תרו 60 מיליון דולר במאי 2007, בתמורה לכ־24% מהון המניות של החברה (במקביל, שיעור האחזקה של משפחות לויט ומורוס ירד ל־41%). נוסף על כך, הסכימה תרו להצעת רכש של סאן ל־100% ממניותיה במחיר של 7.75 דולרים למניה.
כעבור שנה, במאי 2008, בעקבות שיפור במצבה הכלכלי, ביקשה תרו לבטל את הסכם המיזוג עקב המחיר הנמוך, לטענתה. סאן הציעה לעדכן את הצעת הרכש למחיר של 10.25 דולרים למניה, אך בתרו התנגדו. כאן החל המאבק. סאן ביקשה לממש את הסכם המיזוג המקורי, ולרכוש את מניות משפחות לויט ומורוס בתרו ב־7.75 דולרים למניה. תרו פנתה לבית המשפט המחוזי בניסיון למנוע את המהלך, וטענה כי מימוש האופציה סותר את חוק החברות. תרו והדירקטורים בה טענו כי אין די בהסכם שנחתם, ועל סאן להגיש הצעת רכש מיוחדת. סאן טענה מנגד כי היא פטורה מהגשת הצעת רכש מיוחדת. עקב כך החל מאבק משפטי שנמשך שלוש שנים שהגיע עד בית המשפט העליון, שבסופו פסק בית המשפט לטובת סאן.
תחת "סאן" חזרה החברה לשגשג, המכירות והרווחים של החברה צמחו ובשנת 2012 מניות החברה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך של ניו יורק, וב-2014 הגיע שוויה ל-6 מיליארד דולר.
לואיג'י רולנדו

ילדותו וצעירותו

לואיג'י רולנדו, יליד טורינו, התייתם מאביו בילדותו ויחד עם אחיו ואחותו חונך על ידי דוד מצד אמו, הכומר אנטוניו מאפאי.
רולנדו למד תחילה פילוסופיה אחר כך עבר ללימודי רפואה באוניברסיטת טורינו, בה הוקסם על ידי לימודי האנטומיה ושיעוריו של ג'אנפרנצ'סקו צ'יניה (1790-1734). מורה נערץ אחר שלו היה ג'אן תומאזו אנפורמי שלימד אותו את מלאכת הרפואה הקלינית. בשנת 1793 סיים את התואר דוקטור ברפואה עם עבודה על האנטומיה והפיזיולוגיה ההשוואתית של הראות.

פעילותו המדעית

בשנת 1802 נבחר לקולגיום הרופאים של טורינו.
בשנת 1804 ג'וזפה אודיברטי, הרופא האישי של מלך פיימונטה וסרדיניה, ויטוריו אמנואלה הראשון, הזמין אותו לבוא לחצר המלך באי.
זו הייתה תקופת הכיבוש של נפוליאון ובדרך לסרדיניה התעכב רולנדו שלוש שנים בפירנצה, שם השתלם אצל פליצ'ה פונטנה ולפאולו מסקאני, בתחום נתיחות גופות, מחקרים מיקרוסקופיים על רקמה העצבית, ובציור מבנים אנטומיים. בליבורנו עוכב בגלל מגפת קדחת צהובה.
בשנים 1814-1807 כיהן כפרופסור לרפואה שימושית באוניברסיטת סאסארי בסרדיניה. בתום הכיבוש הנפוליאוני ועם התחלת הרסטורציה, ב-1814 חזר רולנדו כפרופסור לאנטומיה לאוניברסיטת טורינו והתמנה לרופא החצר. רולנדו הקים בטורינו מוזיאון לאנטומיית האדם. באותה תקופה הקדיש את רוב זמנו לחקר האנטומיה של המוח. נודע גם במחקרים אמבריולוגיים, זואולוגיים ופאתולוגיים.
בין המבנים הנוירו-אנטומיים שתיאר ניתן למנות את החריץ המרכזי של המוח (sulcus centralis) הידוע כ"חריץ רולנדו", את טובר צ'ינראום, האופרקולום ע"ש רולנדו, העורק הרולנדי (עורק החריץ המרכזי), הווריד הרולנדי, האזור ע"ש רולנדו (קליפת המוח המוטורית הראשונית). קיימת גם אפילפסיה ע"ש רולנדו הנקראת כך מפני שהמוקד שלה הוא באזור החריץ המרכזי של המוח.
רולנדו נמנה עם הראשונים שסבר כי ניתן להבחין בין תפקודים שונים של המוח ולמקם אותם באזורים אנטומיים ספציפים. הוא גילה את הדפוס הקבוע של בליטות המוח, והבחין בליטות בעלי תפקיד בתנועה (מוטוריות) ובתחושה (סנזוריות). הבחין גם במורכבות החומר המרכזי של חוט השדרה, לרבות את "החומר הג'לטיני" שבקרן האחורי של חוט השדרה, הידוע גם כחומר הג'לטיני על שם רולנדו.
הסיק את המסקנה כי המבנים העצביים קשורים ברשת של סיבים עצביים המתחברים באמצעות פעימות חשמליות. .
פתח דרך לחקר מיקום התפקודים של המוח, לפני עבודותיו של גאל ושפורצהיים (על מיקום תפקודים במוח) וגוסטב פלוראנס בנוגע לתפקודי המוחון.
תאר לראשונה גם את התולעת הימית בונליה הירוקה (Bonellia virida), לה קרא לפי שם ידידו, הזואולוג פרנקו אנדראה בונלי.
רולנדו לימד גם באקדמיה לאמנויות יפות ונבחר לחבר באקדמיה למדעים של טורינו.
לואיג'י רולנדו נפטר בשנת 1831 בטורינו, עקב סיבוכים של מחלת הסרטן.
אוגוסט מרסייה

קריירה צבאית

הוא נולד בעיר אראס שבחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת. ב-1852 התקבל לאקול פוליטכניק שהיה ברובע הלטיני של פריז. הצטיין בלימודיו ובחר לשרת בחיל התותחנים. הוא שירת במקסיקו במשך ההרפתקה הצבאית של צרפת במדינה זו (1863–1867), ולקח חלק במלחמת צרפת פרוסיה (1870). ב-1884 התמנה לבריגדיר גנרל, ב-1888 - למנהל כללי של שירותי המלחמה, ב-1889 - למפקד חטיבה (בצבא הצרפתי - דרגה גבוהה מזו של בריגדיר גנרל) וב-1893 - לשר המלחמה. יצאו לו מוניטין כאיש צבא פיקח, מדבר בקצרה ובעל זיכרון יוצא מן הכלל.

חלקו בפרשת דרייפוס

בקיץ 1894 נודע לו כי המודיעין הצרפתי חשף איגרת שנשלחה אל השגרירות הגרמנית בפריז, ובה פירוט של מסמכים צבאיים חסויים צרפתיים. ב-7 באוקטובר של אותה שנה, על סמך פענוח מסמכים אלה בעזרתו של המומחה לגרפולוגיה אלפונס ברטיון, החליט כי אלפרד דרייפוס, שהיה היהודי היחיד ששירת במטה הכללי, אשם בבגידה. אחרי שדרייפוס נידון למאסר עולם באי השדים, הגנרל מרסייה הציע לשנות את החוק כדי לאפשר גזר דין מוות על בגידה.
ב-1895 דרש להשמיד את המסמכים הסודיים שבעטיים דרייפוס נמצא אשם בדין, ומשלא נענה בחיוב נאלץ להתפטר מתפקידו כשר המלחמה, אך נשאר גנרל חשוב בצבא. במשפטו החוזר של דרייפוס שנערך בעיר רן שבחבל ברטאן (8 באוגוסט 1899), שימש כעד הראשי נגד דרייפוס, שנמצא אשם שנית אך שוחרר כעבור עשרה ימים בשל חנינה מנשיא הרפובליקה אמיל לובה.
ב-1906 בית המשפט זיכה את דרייפוס מכל אשמה, שמו טוהר והוא הוחזר לצבא בדרגת רב-סרן, למרות התנגדותו הנחרצת של הגנרל מרסייה שלא חדל עד יומו האחרון מלהאשים את דרייפוס בבגידה.
ניוקאסל

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

השכלה

בניוקאסל שוכנת אוניברסיטת ניוקאסל.
רובע פנסי הגז (סן דייגו)

רובע פנסי הגז (באנגלית: Gaslamp Quarter) הוא רובע הנמצא במרכז העיר סן דייגו שבקליפורניה. שם הרחוב ניתן לו על שם פנסי הגז המוצבים לאורך הרחוב. רוב הבתים בשכונה הם מהתקופה הוויקטוריאנית. ברחוב שוכן האצטדיון הפתוח פטקו פארק (Petco Park) אשר נפתח בשנת 2004.

היסטוריה

בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 השכונה קיבלה את השם סטינגרי (Stingaree). השכונה נחשבה אז לאזור מצוקה, והייתה מלאה בזנות, אלכוהול וסמים. תושבי השכונה היו אנשים ממעמד סוציאלי נמוך.
בשנים 1916-1990 יותר מ-120 מבנים נהרסו ונשרפו ואנשים רבים נותרו ללא קורת גג. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שיכן האזור בתי בושת, מועדוני חשפנות, בתי קולנוע המקרינים סרטים פורנוגרפיים ועוד.

שיפור האזור

בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל בסן דייגו תהליך שימור של מבנים היסטוריים, מבנים כאלה היו לרוב בסטינגרי ושימורם הביא לסגירת מכוני הליווי ולהעלאת רמת החיים בשכונה.
בשנת 1976 הוחלט להציב ברחובות השכונה פנסי גז כדי לתת לאזור מראה ייחודי יותר, שישתלב עם המבנים ההיסטוריים שבה. כך גם שונה השם של השכונה ל"רובע פנסי הגז".
כיום האזור הוא אחד מהאזורים הפופולריים ביותר בעיר.
רמוטק אנדרוס

אנדרוס (באנגלית: ANDROS, מכונה גם "REMOTEC ANDROS") היא משפחה של רובוטים צבאיים בשלט רחוק, שתוכננה בידי חטיבת REMOTEC של נורת'רופ גרומן. רובוטי האנדרוס מיועדים בעיקר לשימושיים צבאיים ומשטרתיים של סילוק פצצות וחבלה, ולכן מסווגים כרובוטי חבלה וסילוק פצצות. רובוטים מסדרת אנדרוס נמצאים בשירות יחידות צבא ומשטרה רבות, בהן יהל"ם, יחידת העלית של חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל, ומערך החבלה של משטרת ישראל. לפי נורת'רופ גרומן, למעלה מ-1,000 רובוטים מסדרת אנדרוס נמצאים בשימוש ברחבי העולם.
ארנסט פון קרבר

חייו

נולד בטרנטו, אז בתחומי האימפריה האוסטרית (וכיום באיטליה). הצטרף לשירות הציבורי ב-1875 והצטיין בתפקידים שמילא בצעירותו, בעיקר במינהל הרכבות. בסוף נובמבר 1897 מונה לשר המסחר, תפקיד בו שימש עד מרץ 1898 ושוב מאוקטובר עד דצמבר 1899. בסוף ינואר 1900 מונה לתפקיד ראש הממשלה בידי הקיסר פרנץ יוזף, תפקיד בו שימש עד שנת 1904. ממשלתו עסקה בעיקר במחלוקות בין הגרמנים לצ'כים שחיו בתחומי האימפריה. פרש מן החיים הפוליטיים ב-1904, אך נעתר לשמש בתפקיד ראש הממשלה גם מספר חודשים בימי מלחמת העולם הראשונה לאחר הירצחו של קודמו, קרל פון שטירגק. הוא מונה לתפקיד בסוף אוקטובר 1916 והתפטר בסוף דצמבר אותה שנה, לאחר מותו של הקיסר פרנץ יוזף ועקב חילוקי דעות עם יורשו, קרל.
נפגש פעמים רבות עם בנימין זאב הרצל, בהם 11 פעמים בין פברואר ליולי 1900. הוא התייעץ עם הרצל בנושאים פוליטיים רבים והרצל אף סייע לו בניסוח חוק הבחירות האוסטרי. פון קרבר תמך בציונות.
נפטר בעיירה באדן ב-1919.
אליזבת (סרט)

עלילה

בשנת 1558 המלכה הקתולית, מרי, חולה במחלה חסרת מרפא, כנראה מחלת הסרטן. בהיעדר יורש, היא חוששת שממלכתה תועבר לשלטון אחותה למחצה, אליזבת, התומכת בדת הפרוטסטנטית. היא דורשת ממנה להצהיר על נאמנותה לדת הקתולית, ומשאליזבת אינה מוכנה להצהיר על כך היא נכלאת במגדל לונדון, באמתלה של ניסיון לכאורה להתנקש במלכה. עם מותה של המלכה מרי, אחותה אליזבת היא הבאה בתור לירושה ומוכתרת למלכה.
היותה אישה עצמאית ולא נשואה בתפקיד החשוב ביותר בממלכה היא דבר שאינו מקובל על רבים. אף יועציה הקרובים עומדים על כך שתתחתן ומכירים לה שני חתנים פוטנציאליים: נסיך אסטוריאס, יורש העצר הספרדי, ויורש העצר הצרפתי שארל התשיעי, מלך צרפת. אליזבת מסרבת להיכנע לתכתיבי החצר ולתכתיבים הפוליטיים, גם כאשר ממלכתה מאוימת במלחמה. בהמשך היא שורדת ניסיונות להתנקשות בחייה, על ידי ירי חץ, ועל ידי הרעלה.
למרות תחושת הבדידות ואויביה הרבים מבית ומחוץ, עומד לצידה לורד רוברט דאדלי, המאוהב בה. עם זאת, הוא מצטרף להתארגנות נגד חשאית, של תומכי פליפה השני, מלך ספרד, התומכים בנישואיה לכתר הספרדי, ובהחזרת הממלכה לידי הדת הקתולית, דבר שלדעתם ישרת את אנגליה ואת המלכה אליזבת. כאשר מתגלה ההתארגנות מוצָאים הקושרים להורג באשמת בגידה. עם זאת, את לורד רוברט היא משחררת. הסרט מסתיים בכיתוב המתאר את תקופת שלטונה הממושך של אליזבת הראשונה, שהפכה את אנגליה למדינה החזקה והעשירה באירופה, ושלא נישאה לגבר עד יומה האחרון.

ביקורות ופרסים

הסרט זכה לביקורות טובות, והיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר שמתוכם זכה בפרס אחד. בנוסף, קיבל 12 מועמדויות לפרסי באפט"א ושש זכיות ו-3 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב וזכייה אחת. לתפקיד אליזבת נבחנו מספר רב של שחקניות - ניקול קידמן, קריסטין סקוט-תומאס, אמילי ווטסון, ז'ולייט בינוש, הלנה בונהם קרטר, פטסי קנזיט, קתרין זיטה-ג'ונס ולוסי לולס. אך בלאנשט נבחרה לאחר אודישן בסידני.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט ההמשך בשם "אליזבת: תור הזהב".
אורי ברבש

נושאים מרכזיים ביצירתו

צה"ל והסכסוך הישראלי-ערבי מהווים נושאים מרכזיים ביצירתו של ברבש. הם הנושאים ראשיים של "מאחורי הסורגים", "החולמים", "אחד משלנו", "זמן אמת", "מאחורי הסורגים 2", "ללקק ת'תות", "מלח הארץ", "קו 300", "טירונות", "במצפון נקי", "מילואים" ו"כוונות טובות". מבין אלו, "אחד משלנו", "ללקק ת'תות", "מלח הארץ", "טירונות" ו"מילואים" מתרחשים במרחבים צבאיים, בעיקר בסיסים. רבות מן הדמויות לבושות מדי צה"ל לאורך דקות ארוכות מן החומר המצולם. בסדרה "טירונות" בוחן בוחן ברבש, דרך המציאות הצבאית, סוגיות בחברה הישראלית כגון: אלימות במשפחה, קשיים בקליטה של עולים חדשים, בעיות במפגש בין חרדים לעולם החילוני.
השואה גם היא נושא חוזר ביצירתו של ברבש ב"משפט קסטנר", "מיי פירסט סוני", "אביב 1941", "קאפו בירושלים" ו"דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר".
נושא האשמה מופיע בכל היצירות שהוזכרו, כמו גם ב"חתום לכל החיים", "הילד של דיאנה" ו"האמת העירומה".
רבים מגיבוריו של ברבש נאבקים נגד גורלם במציאות חברתית ואישית רומסת. דוגמאות לכך הם ברונו ב"קאפו בירושלים", ארתור ב"אביב 1941", הסרבנים ב"במצפון נקי", רפא ב"אחד משלנו", אורי ועיסאם ב"מאחורי הסורגים" וגבי בן יקר בסרט בשם זה.
בנוסף, עוסק ברבש באמנויות עצמן, תוך שימת דגש על ההקשר החברתי והערכי שלהן. דוגמאות לכך ניתן למצוא ב"מוזיקת נשמה יהודית", "גן עדן", "אהובה עוזרי", "באר חלב באמצע עיר", "תפילת האדם: סיפורה של נולה צ'לטון" ו"דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר" העוסקים במוזיקה, שירה ותיאטרון.
סקאוט (כטב"ם ישראלי)

סקאוט (Scout, שפרושו מאנגלית: סייר, גשש או צופה) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לסיור ואיסוף מודיעין מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, הכטב"ם הראשון פרי פיתוחה. כלי טיס מסוג סקאוט הופעלו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן". 
ה"סקאוט" הוא כטב"ם בתצורת מנור כפול המונע על ידי מנוע שתי פעימות דו-צילינדרי יחיד בעל מדחף דוחף. הוא יכול להמריא ממסלול המראה או באמצעות מעוט הידראולי ולנחות על מסלול או להתפס ברשת עצירה. הוא נושא מצלמה מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידיו בזמן אמת לתחנה קרקעית.

היסטורית שירות

כטב"מים מסוג "סקאוט" נרכשו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן". ביוני 1979 החלה טייסת 200 לקלוט 20 כטב"מים מסוג זה בגף ייעודי שהוקם לצורך כך בבסיס חצור. ב-21 ביוני 1981 הוכרז גף "זהבן" כגף מבצעי בטייסת. פעילותו המבצעית הראשונה של ה"סקאוט" הייתה בשנת 1981, כשהוזנק "סקאוט" מבסיס בצפון ישראל לאזור מוכה טילים (אמ"ט) בבקעת הלבנון. ה"סקאוט" הצליח לשדר בזמן אמת תמונה חזותית של מערכי טילי הקרקע-אוויר (טק"א) הסוריים באזור. 
ה"סקאוט" הופעל גם במלחמת לבנון הראשונה שפרצה ב-1982. בחודשים יוני 1982 - ספטמבר 1982 ביצעו כטב"מים מסוג "סקאוט" 95 גיחות (מבצעים, אימונים וניסויים). ה"סקאוט" שימש לאיסוף מודיעין על סוללות טק"א, איסוף מודיעין להשתתפות, דווח תוצאות תקיפה, הכוונת מטוסים לתקיפת טק"א ורק"ם, איסוף מודיעין לטובת כוחות יבשה, חיפוש מטוסים ומסוקים שהופלו וצילום צירי תנועה לצורך תיעוד. באחד מהמבצעים הצליח "סקאוט" לזהות סוללת SA-8 שהותקפה על ידי מטוסי קרב. כטב"ם "סקאוט" אחד אבד בטיסה מבצעית עקב טעות אנוש. כן נפגעו מספר כטב"מים במהלך המראה ונחיתה אשר תוקנו בשטח.
גם לאחר המלחמה הופעל ה"סקאוט" במבצעים שונים בלבנון. בין השאר, סייע ה"סקאוט" במבצע לחיסולו של עבאס מוסאווי, מזכ"ל חזבאללה, ב-16 בפברואר 1992, במבצע "שעת לילה". ה"סקאוט" פעל לאיתור שיירת כלי רכב בה נסע מוסאווי, הכווין את מסוקי הקרב אליהם ודיווח תוצאות התקיפה.
באפריל 2004 הוצא ה"סקאוט" משירות בחיל האוויר הישראלי.
אלפונסו השני, מלך אראגון

ביוגרפיה

אלפונסו השני נולד ב-25 במרץ 1157 בווסקה, לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ופרונלה, מלכת אראגון, בתו של רמירו השני, מלך אראגון.
בשנת 1162 מת אביו רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, ואלפונסו מונה לרוזן ברצלונה, ובשנת 1162 מתה אמו פרונלה, מלכת אראגון, ואלפונסו עלה לשלטון במקומה, ובכך איחד את רוזנות ברצלונה עם ממלכת אראגון. בשנת 1166 ירש אלפונסו את רוזנות פרובנס מבת דודתו דוס השנייה, רוזנת פרובנס שמתה ללא ילדים, ובשנת 1171 מסרה לאחיו רמון ברנגר השלישי, רוזן פרובנס, ולאחר מותו בשנת 1181 לאחיו הצעיר סנצ'ו הראשון, רוזן פרובנס ששלטו בשמו.
במשך רוב תקופת שלטונו, היה אלפונסו בברית עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, וביחד לחמו כנגד המוסלמים בדרום ספרד. כמו כן חתם אלפונסו על הסכם עם סנצ'ו השישי, מלך נווארה, על קביעת הגבול בין המדינות.
אלפונסו הרחיב את שליטתו בפרובנס ובלנגדוק, ובכך פיתח את הסחר בין המדינות.
ב-25 באפריל 1196 מת אלפונסו השני, ובנו פדרו השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.
RNA פולימראז

RNA פולימראז (באנגלית: RNA polymerase, בקיצור: RNAP או RNApol) הוא אנזים המבצע את תהליך השעתוק בכל תאיהם של היצורים החיים.
האנזים מזרז את יצירתה של מולקולת RNA לפי המידע המצוי במולקולת תבנית של DNA. תהליך השעתוק הוא שלב הביניים המקשר בין תבנית ה-DNA ובין החלבונים הבונים את התא.
RNA פולימראז התגלה בנפרד על ידי שני חוקרים, סם וייס וג'ררד הורביץ, בשנת 1960.

RNA פולימראז בתאים פרוקריוטיים

בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) ידוע סוג אחד של RNA פולימראז אשר אחראי לסינתזה של כל שלושת סוגי ה-RNA: שליח (mRNA), מעביר (tRNA), וריבוזומלי (rRNA). 
בחיידקי Escherichia coli הפולימראז הוא מולקולה ענקית במשקל 449 קילודלטון. לב הפולימראז ("אנזים הליבה") בנוי מ-4 תת-יחידות: שתי תת-יחידות α (אלפא), אחת β (בתא) ואחת 'β. האנזים השלם (ההולואנזים) כולל יחידה נוספת: σ (סיגמא), הקרויה לעיתים "גורם סיגמא".
ליבת האנזים לבדה מסוגלת לבנות גדיל RNA לפי תבנית ה-DNA. עם זאת, גורם הסיגמא חיוני לשעתוק מוצלח, שכן הוא מסייע לאנזים להיקשר ל-DNA בתחילתם של גנים. הודות לכך לא מתבצעים שעתוקים אקראיים לכל אורך הגנום אלא רק מתחילתם ועד סופם של הגנים. ההולואנזים (אנזים הליבה וגורם הסיגמא) נצמדים לפני השעתוק לאזור המצוי לפני תחילת הגן והקרוי קדם (Promoter). כל הקדמים בתאים פרוקריוטיים מכילים רצפים מסוימים של נוקלאוטידים, אותם מסוגל גורם הסיגמא לזהות.
אנזימי RNA פולימראז נקשרים למקומות אקראיים ב-DNA בכל עת. לאחר שהם נקשרים, הם משוטטים לאורך גדיל ה-DNA עד שהם מגיעים לקדם, שם הם נעצרים ומתחילים בשעתוק. לאחר שעתוק של כעשרה בסיסים, ניתק גורם הסיגמא מהאנזים והשעתוק נמשך בלעדיו. בתחילת השעתוק נפרמת המולקולה הדו-גדילית של ה-DNA. בקדם קיים רצף קטן המכיל תימין ואדנין בלבד; מאחר שתימין נקשר לאדנין בשני קשרי מימן בלבד (לעומת שלושה קשרי מימן בין גואנין וציטוזין), הרי שבאזור זה מתאפשרת פרימה קלה יחסית של ה-DNA, תוך השקעה נמוכה יותר, יחסית, של אנרגיה. פעילות פרימת ה-DNA קרויה הליקאז (Helicase), ו-RNA פולימראז מסוגל לבצעה לבדו. פעולת האנזים DNA פולימראז, לעומת זאת, המבצע את תהליך שכפול ה-DNA, אינה כוללת פעילות הליקאז, והוא נזקק להליקאז חיצוני.
בלב מערך השעתוק קיימת תעלה באורך 55Å (אנגסטרם) ובקוטר 25Å; תעלה זו מותאמת להכיל את הגדיל הנוצר (קוטר ה-DNA הדו-גדילי הוא 25Å). התעלה מסוגלת להכיל לאורכה 16 נוקלאוטידים.
בתא ממוצע של E. coli קיימות כ-3,000 מולקולות RNA פולימראז. כמחצית מהן עסוקות בשעתוק פעיל בכל רגע נתון; כרבע קשורות לקדמים ועומדות להתחיל בשעתוק; וכרבע משוטטות על גבי ה-DNA בחפשן אחר קדמים. רק כאחוז בודד ממולקולות ה-RNA פולימראז מרחפות בציטופלזמה.
הבונקר הגרעיני בהר שאיין

מבנה המתקן

פיקוד NORAD, המשותף לארצות הברית ולקנדה, הוקם בשנת 1957, ובסיסו נקבע בבסיס חיל האוויר אנט (Ent) בקולורדו. בשלהי העשור הוחלט לבנות עבורו מרכז פיקוד ושליטה שיהיה ממוגן מפני תקיפות של נשק גרעיני של ברית המועצות. עבודות הקמת המתקן החלו בחודש מאי 1961 בהר שאיין, מעט מדרום לעיר קולורדו ספרינגס. בהר נחצבו חללים עבור מבנים, מנהרות קישור ומנהרות גישה. עבודות החציבה והפיצוץ נעשו על ידי קבלן אזרחי בפיקוחו של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית והסתיימו במאי 1964. במהלכן הוצאו מבטן ההר כ-700 אלף טונות של סלעים. בחללים שנחצבו ניבנו 15 מבני מתכת, ש-12 מהם בני שלוש קומות כל אחד, וכן אזור שירות נרחב. בניית המתקן הסתיימה בראשית שנת 1966 והוא הפך למבצעי באופן מלא ב-7 בפברואר 1967.
המתקן, בשטח של כ-20 אלף מטרים רבועים, ממוקם תחת 610 מטרים של סלע הגרניט של הר שאיין. למנהרת הגישה אליו יש שני פתחים, צפוני ודרומי, הממוקמים בצלע המזרחית של הר שאיין, בגובה של 2,134 ו-2,164 מטרים מעל פני הים, בהתאמה. הכניסה ממנה למנהרות המתקן היא דרך שלוש דלתות הדף כבדות (ראו להלן). מנהרות גישה מרובות מובילות אל רשת המנהרות העיקרית של המתקן: שלוש מנהרות מקבילות, שאורך כל אחת מהן 180 מטרים, גובהה 20 מטרים ורוחבה 15 מטרים; אלו מצטלבות עם ארבע מנהרות נוספות, כל אחת באורך של 100 מטרים, בגובה של 17 מטרים וברוחב של 10 מטרים. 15 המבנים שבמתקן מוקמו בתוך רשת המנהרות וסביבה. תקרת המנהרות מחוזקת מפני מפולות סלעים באמצעות רשתות מתכת המקובעות למקומן בכ-110 אלף ברגים שננעצו אל תוך הסלע.
אזור השירות של המתקן משתרע מדרום למנהרות העיקריות של המתקן. במתקן עצמו יש מתקני שירות שונים לרבות מרפאה, מזנון וחדר כושר.
בקרבת הפתח הצפוני למנהרת הגישה לבונקר מצויים מגרש חניה למבקרים וכן מנחת מסוקים ותחנת כיבוי אש.

אמצעי הישרדות וקיום במתקן

הבונקר ותכולתו תוכננו לשרוד לאחר התפוצצות גרעינית שתתרחש בקרבתו, ולהיות מוגנים מנזקי פולס אלקטרומגנטי הנגרם על ידי פיצוץ גרעיני.
שני פתחי מנהרת הכניסה נבנו כדי שלגל ההדף הגרעיני שיחדור למנהרה דרך אחד מהפתחים תהיה דרך מוצא בפתח האחר שלה. הכניסות אל הבונקר ממנהרת הכניסה אליו מוגנות על ידי שלוש דלתות הדף ממתכת במשקל של 25 טון ובעובי של כמטר כל אחת, הננעלות במקומן על ידי שורה של בריחים (לאחרונה הן ננעלו במהלך פיגועי 11 בספטמבר). המבנים בתוך הבונקר ממוקמים על גבי בסיסים של קפיצים ענקיים (כ-1,300 מהם בסך הכול), המיועדים לספוג את הזעזוע שייגרם על ידי גל ההדף של התפוצצות גרעינית מבלי שלמבנים עצמם ייגרמו נזקים. כל צנרת השירות והתקשורת של הבונקר נבנתה מחומרים גמישים, המיועדים לעמוד גם הם בזעזועים של התפוצצות גרעינית.
המתקן ערוך לשכן מאות אנשים לתקופה ממושכת ללא מגע עם העולם החיצוני. לצורך כך נמצאות באזור השירות לעת הצורך סוללות חשמליות ולצידן גנרטורים לייצור חשמל למתקן ומאגר גדול של סולר. ארבעה מאגרי מים, שתכולתם יחד היא 5.6 מיליון ליטר, ממולאים במים המופקים ממעיין בבטן ההר, העשוי לספק לבדו את צורכי הבונקר, ומאפשרים גם פעולה לכיבוי דלקות בתוך המתקן. מערכת של מסננים המורכבים במערכת האיוורור של הבונקר מיועדת למנוע כניסת נשורת גרעינית או חומרי לחימה כימיים או ביולוגיים לתוכו. למתקן מערכות חימום וקירור משלו.

המתקן בתרבות

הבונקר בהר שאיין הופיע ונזכר במספר רב של סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב וספרים, לרבות הסדרה "סטארגייט SG-1", הסרטים "משחקי מלחמה", "שליחות קטלנית", "היום השלישי" והספר "עריצה היא הלבנה".
צ'יל וילס

ביוגרפיה

נולד בעיר סיגוויל, טקסס.
החל לשחק ולשיר מגיל צעיר והיה חלק מההרכב המוזיקלי "The Avalon Boys" בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20.
וילס החל לשחק בגיל מאוחר יחסית והתפרסם לראשונה בסרטים "מרד אלגני", "עיירת הבום" בתור דיופוטי הארמוני ג'ונס ובמערבונים "הווסטרנר" בתפקיד דרום מזרח ו"איחוד מערבי".ב-1946 הופיע בסרטים "העופר" של קלרנס בראון בתפקיד באק פורסטר ו"הבנות של הארווי". בשנות ה-50 שיחק וילס בדרמה "ענק" בתור בוואלי דודו של ראש משפחת החלקאים ביק בנדיקט (רוק הדסון), ובמערבון "ריו גרנדה" בתור המנתח ד"ר וילקינס.
וילס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על תפקידו בתור ביקיפר החובר אל הקולונל דייוויד קרוקט בסרטו של ג'ון ויין "האלמו". 
ב-1963 שיחק במערבון מק'לינטוק ובקומדיה "מגלגל העסקאות" בתפקיד ג'יי ריי עמיתו של איש העסקים הנרי טיירון (ג'יימס גארנר).התפרסם בפעם האחרונה בשנת 1973 במערבון "פאט גארט ובילי הנער" בתפקיד בעל הסלון לאמיואל ג'ונס.
לווילס נולדו שני ילדים מאשתו הראשונה בטי אליזבת צ'אפל לה היה נשוי עד למותה. אשתו השנייה לה היה נשוי עד למותו הייתה נוואדין גוג. וילס מת ממחלת הסרטן ב-15 בדצמבר 1978 בגיל 76 בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון גראנד וייו" שבעיר גלנדייל.