פיגוע דקירה

פיגוע דקירה הוא פיגוע המתבצע באמצעות דקירה בסכין או בנשק קר חד אחר. 
פיגוע דקירה אינו מצריך הכנות מורכבות להשגת הנשק, משום שהפיגוע מתבצע בעזרת אמצעי ביתי נפוץ. לעיתים נשלח המחבל לפיגוע דקירה על ידי ארגון טרור, אך פעמים רבות נעשה הפיגוע ביוזמה אישית של מבצעו. 
מספר הנפגעים בפיגוע דקירה לרוב נמוך יחסית למספר הנפגעים בפיגועים אחרים, ובלא מעט מהמקרים נפגע אדם יחיד. פעמים רבות מבצע הפיגוע נלכד או נהרג תוך כדי ביצועו, או מיד לאחריו.

פיגועי דקירה בישראל ובשטחי יש"ע

ב-8 במרץ 1973 נדקר חייל צה"ל בעת שהמתין בתחנת הסעה במזרח ירושלים ונשקו האישי, מסוג עוזי, נגנב על ידי הדוקר. היה זה ככל הנראה פיגוע הדקירה הראשון נגד חייל צה"ל בירושלים.
ב-7 ביולי 1983 - רצח אשר אהרן גרוס - נדקר בחברון תלמיד ישיבת שב חברון על ידי חוליית מחבלים אשר ניסתה גם לחטוף אותו.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הפכו פיגועי דקירה לתופעה חמורה ומתמשכת, שכונתה "סכינאות". ב-21 באוקטובר 1990 רצח עאמר אבו סרחאן את החיילת איריס אזולאי, את אלי אלטרץ ואת לוחם הימ"מ צ'רלי שלוש בדקירות סכין.
בפיגוע "ליל הקילשונים", שאירע ב-14 בפברואר 1992, נרצחו שלושה חיילי צה"ל, במאהל באזור קיבוץ גלעד ברמות מנשה ב"שטח אש 105", בידי ערבים-ישראליים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי ערה הסמוך. לפיגוע שימשו סכינים, גרזנים וקלשון שבהם היו מצוידים הרוצחים.
ב-17 במרץ 1992 נרצחה בפיגוע כזה ביפו אילנית אוחנה, ויחד אתה עבד אל-ג`אני, ערבי תושב יפו שקם לסייע לה, ונפצעו שמונה עשר אנשים נוספים, ברובם תלמידים שחגגו במסיבת פורים. באותה שנה נרצחה גם הנערה הלנה ראפ בבת ים ב-24 במאי, אירוע שהביא להפגנות זעם ומחאה של אלפי תושבי בת ים.
בין 2000 ל-2010 התרחשו 152 פיגועי דקירה בהם נרצחו 17 ישראלים, רובם (16) אזרחים. פיגועי דקירה היוו באופן יחסי חלק קטן מכלל הפיגועים, הן במספר האירועים הכולל והן במספר ההרוגים, במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-1 ביולי 2005 דקר ישי שליסל, יהודי חרדי בן 30, שלושה משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ופצע אותם באופן בינוני. שליסל טען במשפטו כי בא "לרצוח בשליחות השם", הורשע בניסיון לרצח ונדון ל-10 שנות מאסר בפועל ולתשלום 280,000 ש"ח לקורבנות.
ב-11 במרץ 2011 נרצחו בביתם שבהתנחלות איתמר חמישה מבני משפחת פוגל, בהם ילדים קטנים על ידי פלסטינים מהכפר עוורתא.
ב-26 בנובמבר 2012 חדר מחבל פלסטיני מרצועת עזה ליישוב שדי אברהם וניסה לרצוח אם וילדיה. האם נאבקה בתוקף, שדקר אותה, והצליחה לנעול את המחבל בחדר האמבטיה ולקרוא לעזרה. כוח צה"ל שהגיע למקום ירה במחבל למוות.
ב-30 באפריל 2013 מחבל פלסטיני דקר למוות בצומת תפוח שבשומרון את אביתר בורובסקי תושב יצהר, בעקבות מעצר של אחיו.
ב-13 בנובמבר 2013 נרצח בעפולה עדן אטיאס, חייל בן 18, על ידי פלסטיני בן 16 מג'נין, שדקר אותו בעורפו ומספר פעמים בגופו, בעת שישן באוטובוס. נוסעי האוטובוס השתלטו על הרוצח, שביצע את הרצח כמחאה על כך ששניים מבני משפחתו נמצאים בכלא הישראלי כאסירים ביטחוניים. הרוצח נידון למאסר עולם ועוד שלוש שנים מאסר בפועל.
ב-1 במאי 2014 נרצחה שלי דדון, תושבת עפולה בת 19, באזור התעשייה במגדל העמק. לאחר כמה חודשים נעצר חוסיין ח'ליפה, נהג המונית שבה נסעה דדון באותו היום, כחשוד ברצח. ב-9 בספטמבר 2015 קבע בית המשפט המחוזי בנצרת כי הנאשם רצח את דדון על רקע לאומני וגזר עליו מאסר עולם.
ב-10 בנובמבר 2014 רצח פלסטיני את החייל אלמוג שילוני (ששירת כמפקד כיתה בפלגת הנגב) בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. בהמשך אותו יום דרס פלסטיני את דליה למקוס- צעירה יהודיה- בתחנת אוטובוס באלון שבות ולאחר מכן ירד מרכבו ודקר אותה למוות.
ב-21 בינואר 2015 ביצע פלסטיני פיגוע דקירה באוטובוס של חברת דן בתל אביב, ופצע 12 אזרחים.
31 ביולי 2015 - הרצח במצעד הגאווה בירושלים - ישי שליסל, לאחר שהשתחרר מהכלא, דקר שוב שישה אנשים במצעד הגאווה בירושלים. אחת מהנדקרים, שירה בנקי, מתה מפצעיה.
באוגוסט 2015 ביצעו מחבלים פלסטינים מספר פיגועי דקירה בהם הם פצעו מספר ישראלים. המחבלים נורו על ידי הלוחמים בשטח, שניים מהם מתו מפצעיהם והשאר נעצרו.
מספטמבר 2015 גאו פיגועי הדקירה של ערבים נגד יהודים. פיגועי דקירה בוצעו בירושלים, קריית ארבע, עפולה, פתח תקווה, קריית גת, תל אביב-יפו, רעננה, נתניה, ראשון לציון, באר שבע, גן שמואל ובית שמש. במשך כחצי שנה, עד מרץ 2016, נרצחו כ-11 ישראלים בפיגועי דקירה. גל פיגועים זה, שכלל גם פיגועי דריסה ופיגועי ירי, כונה בין השאר "אינתיפאדת הסכינים".