google/wiki40b huggingface dataset:
מצוות קידוש השבת בדברים

מקור המצווה

מקור המצווה הוא הפסוק בעשרת הדברות: "זכור את יום השבת לקדשו" (ספר שמות, פרק כ', פסוק ח')
הרלב"ג בפירושו לתורה מבאר את טעמה של מצווה זו:
זכור את יום השבת לקדש אותו משאר הימים. וזאת הזכירה היא בדיבור, לא בלב לבד, והיא תהיה בכניסתו וביציאתו. ובזה ישלם קידוש יום השבת מבין שאר הימים, רוצה לומר שנזכור ההבדל אשר בין יום השבת לשאר הימים, כדי שנזהר מעשיית מלאכה בו. והנה זאת הזכירה אשר בכניסתו קראו אותה רבותינו ז"ל 'קידוש', ואשר ביציאתו קראוה 'הבדלה'. וכל זה נכלל בתיבת 'קידוש' כי הקידוש הוא הִבָּדֵל דבר מדבר.

דיני המצווה

ישנה חובה על אזכור קדושת השבת בליל שבת, דבר הנעשה על ידי אמירת פרשת 'ויכולו' בתפילת ערבית של שבת, ועל ידי הקידוש הנעשה על היין בתחילת סעודת ליל שבת, וכן בהבדלה הנעשית בסיומה של השבת. בנוסף ישנו איסור על אכילה ושתייה מזמן כניסת השבת ועד לאחר הקידוש, וכן מצאת השבת ועד עשיית ההבדלה.
ישנה מחלוקת האם מדין התורה די בקידוש הנעשה באמירה (כדוגמת אמירת 'ויכולו' בתפילת ליל שבת), בעוד המצווה לערוך את הקידוש על יין היא מדרבנן (דעת הרמב"ם), או שאף עריכת הקידוש על היין היא חובה מהתורה (דעת רש"י).
הקידוש הנעשה ביום השבת הוא תקנה מדרבנן, היות שמדין התורה די בקידוש הנעשה בליל שבת.

דינים הנלמדים אגב המצווה

בגמרא מובאת דרכו של שמאי שהיה מזכיר את השבת בעת שהיה קונה דבר לשבת ביום חול, דבר אותו למד ממצווה זו ('זכרה עד שלא תבוא'). בנוסף היו שהסמיכו למצווה זו השארת מנה יפה שהזדמנה בימות החול, לשבת. דבר נוסף שהוזכר אגב מצווה זו הוא מניית ימי השבוע על פי יום השבת ('ראשון בשבת', 'שלישי בשבת', כפי שנאמר בשיר של יום בתפילת שחרית). גם תקנת עירוב תבשילין הוסמכה למצווה זו.
אנישוארה קושמיר-סטנצ'ו

ביוגרפיה

קושמיר-סטנצ'ו נולדה בבראילה.

1981

באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכתה קושמיר-סטנצ'ו במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.77 מטר.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בבוקרשט, רומניה ב-1 באוגוסט 1982 קבעה קושמיר-סטנצ'ו בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.15 מטר, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של וילמה ברדוסקיינה מברית המועצות (7.09 מטר). שיאה זה החזיק מעמד מספר דקות ונשבר על ידי בת ארצה ואלי יונסקו (7.20 מטר). חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.73 מטר, אחרי ואלי יונסקו (6.79 מטר) ולפני ילנה איבנובה מברית המועצות (6.73 מטר).

1983

בתחרות שנערכה בבוקרשט ב-15 במאי 1983 קבעה קושמיר-סטנצ'ו בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.21 מטר. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה אף היא בבוקרשט ב-4 ביוני היא שיפרה פעמיים את שיאה העולמי, 7.27 מטר ו-7.43 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ו-3 חודשים ונשבר על ידי הייקה דרקסלר ממזרח גרמניה (7.44 מטר). חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון קנדה ביולי היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.06 מטר.

סגנית אלופת העולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה זכתה קושמיר-סטנצ'ו במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.15 מטר, אחרי הייקה דרקסלר (7.27 מטר) ולפני קרול לואיס מארצות הברית (7.04 מטר).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה קושמיר-סטנצ'ו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.96 מטר, לפני ואלי יונסקו (6.81 מטר) וסוזן הירנשו מבריטניה (6.80 מטר).
וידיאדר סורג'פרסאד נייפול

חייו

נייפול נולד ב-1932 ב- צ'אגואנאס The Borough of Chaguanas בטרינידד טובגו להורים הודים ברהמינים, אביו היה כתב מטעם הגארדיאן בטרינידד והוא זה שעודד את נאיפול להיות סופר. בהיותו בן שש עקרה משפחתו לבירת טרינידד פורט אוף ספיין. בבגרותו למד נייפול בקולג' המלכותי של המלכה Queen's Royal College והצטיין בלימודיו. בשנת 1950 זכה במלגת לימודים מטעם אוניברסיטת אוקספורד, עבר לאנגליה ומימש את מלגת הלימודים עד תומה. 
במהלך לימודיו באוקספורד הכיר את פטרישיה הייל, אזרחית בריטית וסטודנטית והם נישאו בשנת 1955 והיו נשואים עד שנת 1996. באותה שנה נפטרה פטרישיה. כיום נשוי הסופר לנאדירה, עיתונאית לשעבר, מוסלמית פקיסטנית אשר בין היתר הייתה אחותו של אמיר פייסל עלאווי (Ameer Faisal Alavi) שהיה גנרל ומפקד הכוחות המיוחדים של צבא פקיסטן, ונרצח בשנת 2008. בין השנים 1954 ל 1956 היה נייפול כתב ושדרן ב בי.בי.סי והתמקד בנושאים הקשורים לאזור הקריביים. בין השנים 1957 ל 1961 עבד כמבקר ספרות קבוע בעיתון הבריטי דה ניו סטייטסמן. 
בשנת 1954 סיים את לימודיו האקדמיים באוקספורד והחל למעשה את הקריירה הספרותית שלו. המעבר לאוקספורד והתרבות הבריטית עוררו בנייפול בתחילה בלבול אך בעקבות כך הוא התמקד בכתיבתו בחקר שורשיו הטרינידדיים. שלושת ספריו הראשונים היו סוג של פורטרט קומי של החברה והתרבות בטרינידד. כך בספרו מ 1959 רחוב מיגל ובספרו מ 1957 המעסה המיסטי וכן ברומן בית למר ביזוואז (1961) אשר התבסס על חיי אביו בטרינידד. בספרים מאוחרים יותר החל נייפול לשלב נושאים נוספים בספריו כמו הקולוניאליזם והפוסט קולוניאליזם והשלכותיהם על התנהגות בני אדם בכל תחומי החיים. הרומן אנשי הגרילה (1975) הוא דוגמה לכך. במהלך חייו ערך הסופר מסעות רבים בעולם, שנועדו בין היתר לצורך מחקר על חברות ותרבויות שונות. נייפול פרסם מסות וספרים רבים (ספרי מחקר ולא יצירות ספרותיות) שעוסקים בחקר תרבויות שונות. הספרים דנים בשאלות פוליטיות מוסריות ופילוסופיות כמו: השוואה בין האסלאם הערבי לאסלאם הלא ערבי, הודו המערבית המפותחת מול הודו הענייה והפצועה, ועוד.
במהלך השנים התערה נייפול בחברה הבריטית. בשנת 2008 פרסם עיתון הטיימס הבריטי את רשימת 50 הסופרים הבריטים האיכותיים מאז סוף מלחמת העולם השנייה ונייפול דורג במקום השביעי.
נייפול נפטר ב-12 באוגוסט 2018 בביתו שבלונדון.
כפר שמואל

היסטוריה

כפר שמואל הוקם על ידי גרעין מייסד של העובד הציוני, שמנה כ-70 חברים, ובהם 22 משפחות עם 11 פעוטות, מארגון "החושל" של יוצאי הונגריה ורומניה ששהו במחנות בקפריסין, עלו לישראל לאחר הקמת המדינה וקבלו הכשרה בשבי ציון. המושב הוקם כמושב עובדים, אולם חלק נכבד מהקרקעות החקלאיות יועדו לעיבוד משותף. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-29 בינואר 1950.
סחיפה לאחור

סחיפה לאחור או גם התחתרות לאחור היא סחיפה בתחילת ערוץ נחל, הגורמת לתחילת הערוץ לסגת אחורנית בכיוון מנוגד לזרם, ובכך להאריך את הערוץ. המונח יכול גם להתייחס להתרחבות של קניון בעקבות סחיפה בקצהו העליון, כאשר מים זורמים על פני המישורים שמעליו ונכנסים לתוכו במפל, כפי שמתרחש בפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה (ראו תמונה משמאל). תוך כדי כך, עובר הקצה העליון של הקניון סחיפה אל תוך המישור שמעליו, והקניון מתארך ומתרחב.

תיאור

כאשר מים הזורמים על פני משטח פחות או יותר מישורי נשפכים לתוך שקע הם שוחקים את הקצה העליון של השקע. עקב כך הפלג שבתוכו מתארך בקצה העליון של הפלג שנסוג אחורה, או שהקניון שנוצר על ידי הפלג מתרחב באמצעות שחיקת דפנות הקניון באמצעות המים הנשפכים לקניון משני צדדיו בקצהו העליון. לעומת זאת, התרחבות הקניון במורד הזרם, למשל עקב סחיפה הנגרמת עקב זרימת המים בקניון, איננה סחיפה לאחור.
סחיפה לאחור היא תהליך סחיפה פלוביאלי הגורם להארכת נחל, עמק או ערוצון במקורותיהם. וגם גורם להרחבת אגן הניקוז שלהם. זרם המים שוחק את הסלע והקרקע במקורו של הזרם בכיוון הפוך לזרם המים. דוגמה יפה לסחיפה לאחור בישראל ניתן למצוא בנחל צין בקטע של עין עבדת, בו הנחל התחתר לאחור, עד כי יש ללכת כברת דרך בתוך בסיס הסחיפה כדי להגיע למפל במיקומו הנוכחי. אם תהליך הסחיפה לאחור נמשך מספיק זמן יכול הנחל לפרוץ את קו פרשת המים המפריד בינו לבין אגן ניקוז שכן ולכבוש את אגן הניקוז שקודם זרמו מימיו לנחל אחר.
אפשר להבחין בקלות בנהרות שנכבשו על ידי מקום הכיבוש, שבו נוצרת בדרך כלל "ברך" - זווית חדה (למשל ברך הליטני ליד מבצר הבופור ובנוסף ברך הירקון ליד תחנת הרכבת פתח תקווה - קריית אריה). צורה אחרת המרמזת על כך שנהר זה נכבש, היא אפיק עמוק ומפותח, המנקז אגן קטן במיוחד, שלא סביר שמימיו יכלו ליצור אגן כזה. במקרים אלו, סביר שהיה לנהר אגן גדול יותר, אלא שהוא נכבש לאחר עיצוב האפיק.
לוואקה הוא מונח שמקורו במלגשית המתאר מכתש בצורת טיפה (רחב למעלה וצר למטה) שנוצר באמצעות סחיפה לאחור, האופייני להרים במדגסקר, אם כי הוא קיים גם במקומות נוספים בעולם, לדוגמה דרום אפריקה או ברזיל. הסחיפה בלוואקה מהירה מאד, ונגרמת כתוצאה משילוב של הרכב הקרקע, ותבנית האקלים.
ויקי תבור

ביוגרפיה

בשנות ה-70 של המאה ה-20, השתתף תבור במופעים עם "רביעיית חיל האוויר", "האחים והאחיות" מ-1976 עד 1978, ואופרת הרוק "בני בום" שיצאה ב-1978, שם בלטו ביצועו עם ריקי גל את השירים "אני רוצה אותך" ו"זה אני". ב-1979 השתתף בסרט "נערת הפרברים" בתפקיד שולי, שם שר את השיר "שיר אהבה" שהיה להיט רדיו. 1989, שיחק תבור לצדה של ריקי גל במחזמר "אוויטה".
ב-1997 השתתף תבור בקלטת לילדים "עושים סרט: פרח לב הזהב".
תבור דיבב את דמותו של באטמן / ברוס ויין בסדרות האנימציה של האחים וורנר המתבססות על העולם של DC קומיקס. כמו בסדרת המקור האמריקאית, דיבב תבור את באטמן בקול אפל בעוד שאת ברוס ויין הוא דיבב בקול קליל ושמח יותר, אף על פי שמדובר באותו אדם. תבור החל לדבבו ב-1993 ב"באטמן - הסדרה המצוירת" ובשלושת סרטי האנימציה "באטמן: מסכת התעתועים", "באטמן - איש הקרח" ו"באטמן וסופרמן - הסרט" וכן עד לחצי הראשון של סדרת האנימציה "ליגת הצדק", אז הוחלף על ידי שלמה סדן. ב-2003, פרש תבור מדיבוב. 
כיום הוא מתגורר בגרמניה.
הבית עם השעון המסתורי (סרט)

תקציר העלילה

בשנת 1953, לאיס ברנאוולט, צעיר שזה עתה התייתם מהוריו, עובר לגור בביתו של דודו המשונה, ג'ונתן בראנוולט, קוסם שגר ליד מכשפה טובת-לב בשם גברת צימרמן. עם הזמן, לואיס מבין שבבית מוחבא שעון קסום ומסתורי שנבנה על ידי המכשף המרושע אייזק איזרד, ועוזר לדודו ולגברת צימרמן למצוא את השעון לפני שיביא לאפוקליפסה ולסוף העולם.

הפקה

צילומי הסרט הראשיים החלו ב-10 באוקטובר 2017.

יציאה לאקרנים

הסרט יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-21 בספטמבר 2018; בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-20 בספטמבר 2018, יום קודם לכן. ב-27 במרץ 2018, הטריילר הראשון הופץ, וב-28 ביוני, הטריילר השני הופץ.
זלוצ'ב

תולדות היישוב

זלוצ'ב נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1605 הוענקו לה זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.
בשנת 1808 נשרפה העיירה, אך לאחר מכן השתקמה. בשנת 1870 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר, אך זה הושב לו לאחר מלחמת העולם הראשונה.

יהודי זלוצ'ב

יהודים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-17, ומסוף המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית עם בית כנסת. במהלך מלחמת העולם הראשונה שדדו קוזקים ופולנים את יהודי העיירה.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,879 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנת 1931 נערכו ביהודי העיירה פרעות בידי תושביה הפולנים.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ביצעו מיד טבח המוני ביהודיה, ושרפו את רוב בתיהם. עקב כך, נמלטו מהעיירה רוב יהודיה. בפברואר 1940 רוכזו 368 היהודים שנותרו בעיירה ויהודי הכפר הסמוך קלונובה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה, ממנו שולחו למחנה ההשמדה חלמנו במאי-יוני 1942.
פנומן

עלילה

ג'ורג' מאלי (טרבולטה) הוא מכונאי הרכב החביב של העיירה המנהל את חייו על מי מנוחות. ערב אחד לאחר שהוא יוצא מהפאב הוא רואה הבזק אור מהשמים ונופל על הרצפה. כשהוא קם הוא מגלה להפתעתו שיכולותיו השכליות מוגברות באופן משמעותי. כוחותיו מתגלים בהדרגה, הוא מגלה שהוא בעל יכולת טלקינטית, הוא מסוגל לקרוא ולקלוט במהירות לא אנושית, הוא אף מסוגל ללמוד שפה חדשה תוך פחות מיום. הכוחות שלו מפחידים אותו אך הוא מנסה לנצל אותם לטובתו. הוא מפתח דלק אורגני ומפתח שיטה לזיהוי רעידות אדמה מתקרבות בלי שימוש במכשירים. בעזרת נאט, חברו חובב הרדיו, עולה ג'ורג' על שידורי מורס מוצפן של הצבא ומצליח לפענח את הצופן. הוא שולח הודעה מוצפנת כמעשה קונדס אך גורם לבעיות לצבא. הצבא מתחקר אותו אך משחרר אותו בלית ברירה. כדי להתגבר על הפחד של האנשים ממנו מקים ג'ורג' דוכן הכולל את הספרים הרבים שהוא קרא. כשהאנשים מתכנסים ודוחקים אותו הוא מתעלף ומוצא את עצמו יותר מאוחר בבית חולים. הוא מגלה שהבזק האור שראה בתחילת השינוי שעבר עליו נבע מסרטן במוח שבמקביל לגדילתו עורר חלקים רדומים במוח מה שגרם ליכולותיו העל-אנושיות. הוא נשאר בבית חולים, ולבסוף בורח לחברתו (משום שרצו לערוך בו ניסוי) עד לפטירתו והעיירה שבה גדל משמרת את זכרו.
ישראל רובינשטיין

חייו

ישראל רובינשטיין נולד בשנת 1904 בפולנה שברוסיה (כיום באוקראינה). בשנת 1920 או 1921 עלה לארץ ישראל כחלוץ ועסק בבנייה ובסלילת כבישים. בשנת 1927 עבר להתגורר בירושלים, שם התמחה בסיתות. בין היתר עסק בבנייה ובעיטור של בניין ימק"א ירושלים. בשנת 1932 החל לעסוק באמנות. היה חבר כפר האמנים עין הוד.
רובינשטיין, שעסק בפיסול וציור, היה מחלוצי אמנות הפסיפס בארץ ישראל, ואף עסק ברפאות של פסיפסים עתיקים באזור חיפה. יצירותיו בתחום זה נשאו בחלקן אופי ארכאי, בהשפעת הארכאולוגיה הארצישראלית. בפסליו וברישומיו בולט קו ריאליסטי חופשי ונטייה להפשטה. בין יצירותיו: קיר פסיפס במכון האווירונאוטי בטכניון בחיפה וכן עיטורים לבית הכנסת המרכזי בהדר הכרמל (1956-7).
חולות עגור

גבולות השמורה

שמורת חולות עגור גובלת בצפון ובצפון-מזרח בשטחי אש של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, במזרח בשמורת חולות שונרה, בדרום בהר קרן ושלוחת קרן ובמערב בסיני וגבול ישראל-מצרים.

גאוגרפיה

מקורם של החולות הוא בבליית הרי גרניט במזרח אפריקה, שהוסעו לאורך הנילוס לעבר הים התיכון, ונישאו על ידי הרוח לפנים הארץ מצפון סיני. תהליך זה נעצר עם הקמת סכר אסואן בשנת 1962. 
בשנת 2002, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחלק מחולות חלוצה, על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. השטח הוכרזו בסוף 2010 כשמורת טבע בשם "חולות עגור" ששטחה כ- 176,000 דונם.

חולות עגור צפון

השמורה נמצאת בתהליך אישור להרחבתה לכיוון צפון עד לאזור יישובי חבל שלום.
גבת העין (אורניתולוגיה)

גבת העין (המונח הלטיני המדעי המקובל: supercilium) היא קבוצת נוצות שצבען מובדל משאר הנוצות באותו אזור, וצורתן יוצרת כעין פס העובר מבסיס המקור של העוף, ממשיך מעל עינה ומסתיים באזור האחורי של ראשה. צורתה דומה לגבה, ובאנגלית אף נהוג המינוח "eyebrow" ("גבה").
לרוב, צבע גבת העין יהיה בהיר משאר נוצות העוף.
צבע וצורת גבת העין יכול לשמש להבחנה בין מינים שונים של עופות, לדוגמה: כדי להבחין בין העלווית הכהה ובין עלווית רחבת-מקור (שני מינים דומים של סבכיים) הדומים זה לזה, ניתן להשתמש בהבדלי הצורה בגבת העין של המינים. בעוד שגבת העין של העלווית הכהה היא מתוחמת בחדות, לבנבנה וצרה בקדמת העין והופכת לרחבה ומודגשת יותר בחלק האחורי, הרי שגבת העין של עלווית רחבת-המקור בקדמת העין גבולותיה מטושטשים יחסית, רחבה וצהבהבה ובאחורי הראש הופכת הגבה ליותר צרה ולבנבנה.
גבת העין יכולה להתפצל מעל העין, ולרוב להתחבר בשנית בהמשכה, כמו אצל המין חרטומית גמדית כשגבת העין חוזרת ומתחברת אחרי העין או להשאר מפוצלת, כמו אצל המין חופית מגלית. צורה נוספת הקיימת, היא גבת עין נופלת, כאשר צבע גבת העין מופיע גם מתחת לעין העוף, כמו אצל המין Anthus hodgsoni.
האחים דאפר

קורות חיים

האחים דאפר נולדו כתאומים זהים, וגדלו בדרהאם, קרוליינה הצפונית. הם החלו ליצור סרטים בגיל 9 עם מצלמת וידאו 8 מ"מ שקיבלו במתנה מהוריהם. הם עברו למחוז אורנג' בקליפורניה כדי ללמוד קולנוע באוניברסיטת צ'פמן, וסיימו את לימודיהם ב-2007. לאחר מספר סרטים קצרים שכתבו או ביימו, נרכש ב-2011 התסריט לסרט האימה הפוסט-אפוקליפטי שכתבו Hidden על ידי האחים וורנר. הם החלו לביים את הסרט ב-2012, ובשנת 2015 הוא יצא לאקרנים. הבמאי מ. נייט שאמלאן קרא את התסריט והעסיק אותם ככותבים/מפיקים לסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס "עיירה ללא מוצא".

"דברים מוזרים"

בעקבות הניסיון שלהם בטלוויזיה, הם החלו לפתח את הרעיון לסדרה "דברים מוזרים", שאליה הובא שון לוי כמפיק. בעזרת חברת ההפקות של לוי "‎21 Laps", הסדרה נרכשה תוך זמן קצר על ידי נטפליקס. הסדרה מתרחשת בשנת 1983 באינדיאנה, והיא מהווה מחווה לתרבות הפופולרית של שנות ה-80, ושואבת השראה רעיונות וחזותית מעבודותיהם של יוצרים כמו סטיבן ספילברג, ג'ון קרפנטר, סטיבן קינג וג'ורג' לוקאס.
הסדרה שודרה לראשונה בקיץ 2016, וזכתה לביקורות נלהבות, בין היתר בשל אפיון הדמויות, קצב התקדמות העלילה, האווירה, המשחק, הפסקול, הבימוי, הכתיבה והמחוות לסרטי שנות ה-80. הסדרה אף הפכה לסדרת פולחן בקרב תנועת מעריצים ברשת. לפי אתר הביקורות "Rotten Tomatoes", ‏95% מהמבקרים אהבו את הסדרה, על בסיס ביקורת של 55 מבקרים, עם ציון משוקלל של 8.1 מתוך 10. ב-31 באוגוסט 2016 נטפליקס חידשה את חוזה הסדרה לעונה נוספת של תשעה פרקים, שיצאה ב-27 באוקטובר 2017.
תחנת רבין

מבנה התחנה

התחנה תמוקם מתחת לרחוב אבן גבירול כאשר תהיינה שתי כניסות ויציאות: אחת מזרחה בשדרות דוד המלך והשנייה מערבה בככר רבין.
אליהו ברקאי (ברקו)

ביוגרפיה

אליהו ברקאי ("ברקו") נולד בשנת 1936 בתל אביב  כבן הבכור לחנה ויהודה ברקוביץ, במשפחה בת שלושה ילדים. כעבור שנים ספורות עבר להתגורר עם משפחתו במושב נהלל שבעמק יזרעאל, שם גם למד בבית ספר היסודי. בהיותו בן 9 לערך, עברה המשפחה להתגורר בגבעתיים. אב המשפחה יהודה ברקאי, עבד באגף הבינוי של משרד הביטחון, ברקו למד בבית הספר כצנלסון בגבעתיים. 
התגייס ב-1954 ונשלח לשרת בנח"ל. עבר הכשרה בקיבוץ תל יוסף. לאחר מן נבחר ללהקת הנח"ל, שירת בלהקה בשנים 1955-1957 והשתתף בתוכניות הלהקה: תוכנית 8 – "בין מגל וחרב" (1955), תוכנית 9 – "מה בוער" (1956). ותוכנית 10 – "עד מאה ועשרים"(1957).  בשנת 1957 היה בין מיסדי להקת הבידור "בצל ירוק". יחד עם חיים טופול  אורי זוהר, גבי עמרני ועוד כמה מיוצאי להקת הנח"ל.  הלהקה העלתה חמש תוכניות עד שהתפרקה ב-1961. ברקו היה אחד מכוכבי "בצל ירוק" ונודע בחיקויו של ראש הממשלה דאז – דוד בן-גוריון. 
במוצאי שבת, 18 ביוני 1960, רכב ברקו על קטנועו יחד עם חברה שישבה מאחור. ברחוב עוזיאל ברמת גן, סמוך לבית הקולנוע גל אור, ניסה ברקו לעקוף מונית. תוך כדי העקיפה העיפה המונית את הקטנוע מתחת לגלגלי אוטובוס. ברקו נפצע קשה בראשו ונפטר זמן קצר לאחר מכן בבית החולים בלינסון. ברקו עמד להינשא לבחירת ליבו, גאולה לוי, שבועות ספורים לאחר מכן.
הותיר אחריו הורים, אחות ואח. הוא הובא לקבורה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. "ברקו" נחשב לשחקן קומי וחקיין מוכשר וניבאו לו עתיד גדול.
ערוץ הכלבים (סדרת טלוויזיה)

ערוץ הכלבים (באנגלית: TV Colosso, ידוע גם בשם The Hot Dog Channel) היא סדרת טלוויזיה שמקורה בברזיל ושודרה ב-1997 בטלוויזיה החינוכית. בתוכנית כיכבו בובות כלבים שעובדים בתחנת טלוויזיה. הסדרה הורכבה מקטעים קצרים ושימשה כקטעי מעבר בין סדרות אחרות ששודרו בחינוכית.
ג'נט קוק

ג'נט לזלי קוק (באנגלית: Janet Leslie Cooke; נולדה ב-23 ביולי 1954) היא עיתונאית אמריקאית שזכתה בפרס פוליצר על סיפור עיתונאי בדוי.

קורות חייה

ג'נט לזלי קוק נולדה ב-23 ביולי 1954 בטולדו שבאוהיו, ארצות הברית. היא הצטרפה לצוות השבועון בעיתון "וושינגטון פוסט", תוך הצגת קורות חיים בדויים והמלצות מפוברקות, שבהם סיפרה בין היתר כי למדה בסורבון בפריז והיא דוברת ארבע שפות. הפרטים שמסרה לא נבדקו, והעיתונאית, חדורת אמביציה וברוכת כישרון, התקדמה במהירות וזכתה להערכה של הממונים עליה.
בספטמבר 1980 הגישה לפרסום כתבה מרתקת שכותרתה "עולמו של ג'ימי", ובו סיפרה על קורותיו של ילד בן 8, ג'ימי, המכור לסמים קשים, שאליהם התדרדר על ידי חבר של אמו, בשכונת עוני בלב עיר הבירה וושינגטון. כבר עם צאתו לאור, עורר הסיפור בעיות של אמינות, וגורמים רשמיים בעיר הבירה טענו כי הוא בדיה עיתונאית. קוק התעקשה על אמיתות הפרטים וטענה לחסיון מקורותיה, ומאחוריה עמדו עורכי העיתון, ואף הגישו אותו כמועמד לפרס פוליצר.  בין העורכים שעמדו מאחוריה היו גם בן בראדלי העורך, וכן בוב וודוורד מצמד העיתונאים וודוורד-ברנשטיין שחשפו את פרשת ווטרגייט.
ג'נט הוכרזה כזוכת הפרס באפריל 1981. לאחר פרסום שם הזוכה וקורות חייה, עורך עיתון שבו עבדה קוק קודם לכן, שם לב לפרטים שלא תאמו את מה שהיה ידוע לו. חקירה מהירה במערכת העיתון הוכיחה פרטים כוזבים בעברה והיא זומנה לבירור. לאחר לילה ארוך של חקירה נשברה קוק והודתה כי בדתה את הסיפור על ג'ימי מתחילתו ועד סופו. יומיים לאחר הזכייה בפרס, כינס המו"ל והבעלים של העיתון, דונלד גרהאם, מסיבת עיתונאים ובה פירט את ממצאי הבדיקה וחשף את ההונאה. העיתון אף יצא במאמר מערכת שבו התנצל בפני קוראיו על הבדיה, ועורכי העיתון הודו כי היו להם סימנים מוקדמים של בעיות אמינות לפני פרסום הסיפור, ובכל זאת אישרו לפרסמו.
ג'נט קוק פוטרה מהעיתון והחזירה את הפרס. בראיון בטלוויזיה טענה כי לחצים בעבודה הביאו לשיפוט לקוי בשיקול דעתה. היא סיפרה כי מקורותיה סיפרו לה על ילד בשם ג'ימי, עם פרטים הדומים לסיפור אך לא הציגו אותו בפניה, והיא נאלצה לבדות פרטים על סמך מה ששמעה.
לאחר פיטוריה עבדה קוק כמוכרת, נישאה לעורך דין שממנו התגרשה. לימים מכרה קוק את זכויות הסיפור ב-1.6 מיליון דולר לחברת סרטים, אך עד היום טרם יצא הסרט לאקרנים.
מרובע (שירה)

מרובע (רובעיית) הוא צורה שירית בת ארבע שורות, שמקורה בפרס הקדומה.

מקור הצורה

מקורו של המרובע אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא מבוסס על שירה פרסית (ואולי גם טורקית) עממית. השימוש הידוע ביותר בצורה בתקופה הקדומה הוא של המשורר והפילוסוף הפרסי עומר ח'יאם (1048 - 1123). יצירתו "רובאעיאת" ('המרובעים') תורגמה פעמים רבות לאנגלית (לראשונה בידי אדוארד פיצג'רלד) וכן לשפות רבות אחרות, והפופולריות העצומה לה זכתה עוררה שימוש במרובעים בשפות אירופיות שונות, וכן בשירה הערבית הקלאסית. דוגמה ידועה אחרת היא "מרובעים", יצירתו של יעקב ישראל דה האן, שבה מסופר סיפור בואו של דה האן לארץ בשירים נפרדים לכאורה, שהקשר ביניהם מתחוור לאיטו רק לאורך זמן.

מרובעים בעברית

דוגמה בולטת למשורר עברי שעשה שימוש בצורה זו היא שמואל הנגיד (בעיקר בקובץ "בן משלי").
מבין המשוררים בני זמננו בולט יהודה עמיחי (שהעיד על עצמו כי ינק אותה משמואל הנגיד).  עמיחי, שעסק בשירתו בפירוק והרכבה של פתגמים וניסוחים מקובלים, נמשך למבנה המתומצת של המרובע ולאופיו הפילוסופי אך שנון, התעמק בצורה זו ויצר גרסאות שונות שלה בחלק מספריו.
ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות

ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות (בסינית מסורתית: 四書五經; בסינית מפושטת: 四书五经; בפין-יין: Sìshū wǔjīng) הם הכתבים הרשמיים בבסיס הקונפוציאניזם בסין. כולם נכתבו לפני שנת 300 לפנה"ס.

ייחוס הקלאסיקות

על פי המסורת, חמש הקלאסיקות נערכו על ידי קונפוציוס עצמו. במהלך ההיסטוריה היו חוקרים שתמכו בגישה זו, והיו שטענו כי עריכה זו הייתה בגדר תיקונים בלבד ביצירות שהיו קיימות בזמנו, ולא ממש ליקוט לכדי יצירות חדשות. חלק מהקלאסיקות אף אבדו עם "שריפת הספרים" עם עליית הקיסר הראשון ב-221 לפנה"ס, ושרדו בשתי תצורות: האחת בזכרונם של חסידי קונפוציוס אשר שיננו אותן, והקימו על בסיסן את "אסכולת הטקסט החדש", והשנייה כטקסטים אשר שרדו במחבוא את הזמנים הקשים, ועל בסיסם הוקמה אסכולת "הטקסט הישנים" (כי היו כתובים באותיות העתיקות).
בין האסכולות שררה חוסר הסכמה באשר לנוסח הקלאסיקות, מספר הפרקים, תוכן פרקים, ואף בנוגע לשאלה האם קונפוציוס ערך אותן, כאשר האסכולה של "הטקסט הישן" טוענת שהגרסאות שבידה שרדו מתקופות שקדמו לקונפוציוס, והן אמינות יותר מזכרונם של המשננים, בעוד אסכולת "הטקסט החדש" טוענת כי הגרסאות שלה הן שחזור מדויק של טקסטים שנלמדו טרם שריפת הספרים, וכי הטקסטים של "אסכולת הטקסט הישן" הם זיוף. 
לפחות במקרה של "הקלאסיקה של המסמכים" הנושא נבדק לעומק בידי חוקרים: מחקרים במאות ה16 וה17 שביצעו מחקר טקסטואלי מקיף הגיעו למסקנה כי "הטקסט הישן" נראה כזיוף מן המאות ה3 וה4 לספירה. עותקים של הטקסט שנמצאו בקברים שקדמו לתקופת שריפת הספרים ונרכשו על ידי אוניברסיטאות בשנים 1993 ו-2008 אף חשפו את הטקסט המקורי של כמה פרקים, ואלו הוכיחו חד משמעות כי ב"טקסט הישן" הפרקים הללו זויפו, ואלו של "הטקסט החדש" הם המקוריים.
באשר לשאלת עריכת הטקסט, בהתבסס על טכניקות מודרניות של מחקר טקסטואלי, חוקרים רבים כיום אינם רואים בקונפוציוס גורם קשור לעריכת הקלאסיקות, ובטח שלא רואים קשר בינו לבין הכותבים. ועם זאת אין ספק כי לקונפוציאנים חלק נכבד בשימור הקלאסיקות, בין אם הייתה או לא הייתה כוונה של קונפוציוס ותלמידיו ליצור סידרה כזו של ספרים קאנוניים.
ובכל מקרה, אימוץ הקונפוציאניזם כפילוסופיה ממשלתית רשמית בשושלת האן המערבית ובשושלת סונג, והכללתן כחלק אינטגרלי בבחינות, הם שהביאו לשימור ולתפוצה הרחבה של הקלאסיקות והמסורות הנלוות להן. ופירושיו של ג'וּ שִׂי, המלומד הנאו-קונפוציאני הידוע מן המאה ה-11, הם שקיבעו את המבנה של ארבעת הספרים, בעודם מציגים לעולם פרשנות חדשנית לטקסטים העתיקים בעודן מוצגות כגילוי דעתו של קונפוציוס עצמו.
סמל סאו טומה ופרינסיפה

סמל סאו טומה ופרינסיפה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת סאו טומה ופרינסיפה.
המגן מציג שדה זהב ובו דקל בצבעים טבעיים. מעל המגן עטרה בצבעי זהב וכחול ומעליה כוכב מחומש כחול. במגן תומכים שתי ציפורים: מימין - אפרור אפריקני הציפור הלאומית של המדינה, ומשמאל - בז. על הקלף העליון כתוב: "República Democrática de São Tomé e Príncipe" שמשמעותו בפורטוגזית, השפה הרשמית של המדינה: "הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה" ועל גבי הקלף התחתון כתוב המוטו "Unidade, Disciplina, Trabalho" - "אחדות, משמעת, עבודה" בפורטוגזית.
הסמל נמצא בשימוש מאז שהמדינה קיבלה עצמאות ב-1975.
אוולין סמואל

ביוגרפיה

סמואל נולדה בטאלין, היא החלה לשיר בילדות והקליטה שירים באולפנים של הרדיו האסטוני בגיל מוקדם, בסוף שנות השמונים היא הצטרפה לתיאטרון מוזיקלי לילדים שבמסגרתו הופיעה בפסטיבל רוסקילד, פסטיבל מוזיקה שנתי הנערך בדנמרק.
ב-1993 היא הגיעה למקום הרביעי בתחרות לזמרים מתחילים שאורגנה על ידי הטלוויזיה הציבורית האסטונית (ETV) ובאותה שנה היא זכתה במקום הראשון בתחרות שירים בלטית. ב-1997 שימשה כזמרת ליווי באירוויזיון לזמרת מריה ליס אילוס וב-2002 יצא אלבומה הראשון. מאז הצטרפות אסטוניה לאירוויזיון היא ניסתה מספר פעמים להיכנס לתחרות עד שב-1999 הצליחה עם השיר "יהלום של לילה", באירוויזיון שנערך בירושלים הגיעה למקום השישי. לאחר מכן היא ניסתה שוב פעם ללא הצלחה לייצג את מדינתה בתחרות. ב-2000 ו-2006 הכריזה על תוצאות הניקוד האסטוני באירוויזיון.
ב-2001 לוהקה לתפקיד פונטי במחזמר עלובי החיים שהועלה בטאלין אך ביטלה את השתתפותה מסיבות אישיות במהלך החזרות. ב-2003 שיחקה את ננסי במחזמר אוליבר! ועל תפקידה זכתה לסיקור חיובי מהתקשורת ובנוסף היא שיחקה במחזה מיס סייגון בהלסינקי.
היא כתבה מספר שירים לילדים וב-2008 יצא ספר הפנטזיה שכתבה "פעם שירד גשם" (Ükskord, kui sadas vihma). ב-2010 החלה לשמש כעורכת האחראית של מגזין הבריאות "בריאות פלוס".