google/wiki40b huggingface dataset:
בסתת

פולחנה

לבסתת סגדו לפחות מאז תקופת השושלת השנייה, כלומר תחילת האלף ה-3 לפנה"ס. במקור דמותה הייתה של לביאה, או של אישה בעלת ראש של לביאה, והייתה האלה המגינה על מצרים התחתונה, וכך גם האלה המגנה על פרעה. תפקידה בפנתאון המצרי התעמעם כשסח'מת, אלה דומה שגם לה ראש לביאה, הפכה ליותר דומיננטית כשמצרים התחתונה אוחדה עם מצרים העליונה. באלף ה-1 לפנה"ס, כאשר הפופולריות של החתולים כחיות בית עלתה, הוחלפה דמותה של בסתת בזו של אישה בעלת ראש חתול והיא הפכה לאלת החתולים. לרוב היא מוצגת כחתולה בעלת פרווה זהובה-מנומרת.
בתקופה התלמיית בהשפעת פולחן האלה היוונית ארטמיס, הפכה בסתת לאלה המזוהה עם הירח. בשנת 2010, התגלה בעיר אלכסנדריה בשכונת קום-אל-דקה, מקדש גדול לאלה בסתת. במקדש שהיה שייך כנראה למלכה ברניקי השנייה אשתו של תלמי השלישי, התגלו פסלים רבים של חתולים.
ביחזקאל מוזכרת עיר מצרית בשם פי בסת, ששמה המצרי היה כנראה "פר בסתת" = בית בסתת, והייתה מרכז פולחן לאלה בסתת. העיר שכנה באזור הדלתה של מצרים התחתונה והייתה בירת הנום ה-18 של מצרים התחתונה. כיום, היא מזוהה עם תל בסטה.

במיתולוגיה המצרית

על פי המיתולוגיה המצרית, בסתת הייתה אמתו של אל השמש רע והמגינה עליו, והייתה כלואה עם אפופיס, אל-נחש ונלחמה בו. כשבסתת התחילה להיחלש מקרבותיה היא שוחררה מכלאה והצטרפה אל שאר האלים, בהגנה מפני הכאוס.

אזכורים בספרים

בסתת מופיעה בסדרת ספריו של הסופר ריק ריירדן, "משפחת קיין והאלים המצריים", כאפוטרופוסית של סיידי ואחיה קרטר לאחר ששוחררה ממחט קלאופטרה. כמו כן, היא מוזכרת בספר "האלכימאי" מסדרת "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" של מייקל סקוט, כאחת הקדמוניות המצריות שאותן העיר דוקטור ג'ון די.
קלטת שמע

קלטת שֶמע (באנגלית: Compact audio cassette וכן Musicassette ובקיצור MC; בלעז: קָסֶטַה) היא מארז מלבני עשוי פלסטיק שבתוכו סרט מגנטי, המשמשת להקלטה או להשמעת קול באמצעות רשמקול קלטות.
יוון (דמות מקראית)

יָוָן הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבן הרביעי מתוך שבעה של יפת בן נח, ואביהם של אלישה, תרשיש, כתים ודדנים. יוון מזוהה כאבי העם היווני על ידי יוסף בן מתתיהו.
שמו של יוון מופיע בלוח העמים שבספר בראשית:
"בְּנֵי יֶפֶת גֹּמֶר וּמָגוֹג וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל וּמֶשֶׁךְ וְתִירָס... וּבְנֵי יָוָן אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ כִּתִּים וְדֹדָנִים." (ספר בראשית, פרק י', פסוקים ב'-ד')
בספר דניאל מוזכר העם היווני כאחד מארבעת העמים ששלטו על עם ישראל[1][1], ויש הרואים בדבריו רמזים לדמותו של אלכסנדר מוקדון.

צאצאי יוון

בעוד שיוון מזוהה כאבי העמים ההלניים, בניו מזוהים עם עמים אחרים לחופו הצפון מזרחי של הים התיכון. אלישה מזוהה על ידי רוב החוקרים עם אלשיה, יוסף בן מתתיהו זיהה את אלישה עם האאולים שישבו בפלופונסוס ובחוף הצפוני של אנטוליה המערבית; תרשיש עם תרשיש בדרום טורקיה; כתים עם קפריסין ודדנים עם רודוס.
תלמה (מותג)

מיתוג ושיווק

בשנת 1947 החלה לפעול בתמ"י מחלקה שפיתחה את המותג "תלמה", שהתמקד בייצור מוצרי מזון כגון מיצים, ממרחים ומיונז. משנת 1985 החלה תלמה לפתח דגני בוקר ישראליים, קטגוריה שכמעט ולא הייתה קיימת בישראל, למעט מספר מצומצם של מוצרים מיובאים.
בשנת 2011 נבחר עומרי כספי, שחקן הכדורסל הישראלי הראשון ב-NBA, כפרזנטור של מותג הדגנים של תלמה. 
בינואר 2011 השיקה תלמה גישה פרסומית חדשה עם עומרי כספי. הקמפיין נשא את הסיסמאות "קורנפלקס של אלופים" ו"אתה תסמן את המטרה, אנחנו ניתן לך את הכוח".
בנוסף, הקורנפלקס עוצב באריזה חדשה עם תמונתו של עומרי כספי. במאי 2012 האריך כספי את החוזה שלו כפרזנטור של מותג הדגנים תלמה בשנה נוספת.
התפתחות סמליל המותג "תלמה":

קורנפלקס תלמה

הקורנפלקס הישראלי הראשון פותח על ידי תלמה בשיתוף עם קבוצה של מהנדסי מזון מאנגליה. בראשית, התמקדה החברה בהתאמת המוצר לטעמו של הקהל הישראלי ובחינוך השוק לצריכת מוצר זה. בעקבות הפופולריות של דגני הבוקר ונוכח הביקוש הרב הוחלט להשקיע בייצור קו מיוחד של דגנים מצופים ודגנים ממולאים. עם ההתפתחות הטכנולוגית והעלייה בדרישת קהל הצרכנים למוצרי נישה, יצא לשוק המוצר "כריות" בשנת 1994 – פרי פיתוח ישראלי, מקורי וחדשני גם ברמה העולמית.

פרשת הסלמונלה

ב-27 ביולי 2016 נחשף כי החברה מסתירה מהציבור וממשרד הבריאות שחיידק הסלמונלה התגלה במפעלם בערד חודש קודם לכן. תחילה טענו בתלמה ששום מוצר מזוהם לא הגיע לרשתות השיווק, אך ב-4 באוגוסט 2016 פירסמה החברה הודעה לציבור, לפיה יצאו ממפעלה ושווקו לציבור אריזות קורנפלקס הנגוע בחיידקי סלמונלה. על פי נתוני יוניליוור, 643 משטחים - כ-150 אלף מוצרים - זוהמו בפרשת הסלמונלה. מתוכם יצא לצרכנים משטח אחד שבו היו 240 מוצרים, כל יתר המוצרים הנגועים לא יצאו מתחומי המפעל. בעקבות כך שלח משרד הבריאות צוות מקצועי לבצע בדיקה מקיפה במפעל, וזה ביטל זמנית את היתר ה-GMP שניתן לחברה.

פעילות חברתית

חברת יונילוור הפעילה את תוכנית "תפור עלי" לקידום הבריאות בבתי הספר ובגני ילדים, בשיתוף עם משרד הבריאות ומשרד החינוך.
קולינדה

המנהג

לקראת חג המולד מתארגנות קבוצות של צעירים ומתאמנים בשירת שירי קולינדות. החבורות יוצאות לחזר על בתי האנשים ולבקש מתת. החבורות הן בנות שניים עד עשרים חברים, מגיל ילדות ועד מבוגרים. מקובל שהילדים יוצאים לביצוע קולינדות בשעות היום וככל שהערב מתקרב יוצאות חבורות מבוגרות יותר. תחילה החבורה מתקרב לדלת, חלון או שער ומבקש רשות להיכנס. לאחר קבלת הרשות הם נכנסים לבית או לחצר ושרים את שיריהם, שירים המדברים על ההווי החקלאי. חלק מהחבורות משתמשות בעזרים דוגמת מחרשה או חפץ דמוי מחרשה, איתה מדגימים את עבודת החריש. אחרים מדמים את עבודת הזריעה ולצורך כך משתמשים בזרעים של דגנים מקובלים. אם מתקבל המתת, החבורה שרה שירי ברכה לבני הבית ואם לא התקבלה רשות להיכנס ולשיר החבורה שרה לעיתים קללות המכוונות לבני הבית. המתת המסורתי הוא קולאקים ובייגל, אגוזים, תפוחי עץ, אך ניתנים מיני מזונות ואפילו כסף, לפי יכולתם ומידת נדיבותם של בעלי הבית.

תכנים והיסטוריה

תוכני השירים המושרים בקולינדות מגוונים למדי ומסורתיים, בעיקר סביב העיסוקים החקלאיים וסיפורי דת נוצריים. התכנים מועברים במסורת עממית מדור לדור ובחלק מהשירים יש ביטויים כל כך ישנים ונדירים, שכבר לא יודעים מה משמעותם.
מקור הקולינדות במנהגים עתיקים של חלוקת מזון ואכילתו בצוותה. בכל אירופה העתיקה היו מנהגים של חלוקת מזון להמוני הנצרכים, בצורות שונות, בדרך כלל פעם בחודש ומכאן קרבת השם קולינדה לשם היווני של ראש חודש "קלנדאה" (Kalendae). אזכור ראשון בכתובים, למנהג דמוי קולינדה נמצא אצל פלוטרך, אשר מציין את "שיר הסנונית", במאה השישית לפני הספירה.
בקולינדות וגם בשיר הסנונית החבורות המבקשות מזון ומשקה אינן פונות ברוח שפלה, אלא בתביעה קולנית. פלוטרך מציין שבמגארה נהגו חבורות הצעירים היוצאים עם "שיר הסנונית" להתנפל על בתי העשירים ולצוות על בעלי הבתים לאכיל אותם ולשרתם. בטקסט של שיר הסנונית הייתה הפנייה הבאה: "הב לנו מביתך העשיר פירות ופשטידות, הב גם גביע יין וטנא גבינות. הסנונית לא מסרבת אפילו ללחם מחומם. נלך או שנקבל משהו? אם תיתן לנו, נלך, אך אם לא, לא ניתן לך מנוח, ניקח לך את הדלת וגם את אשתך שמאחורי הדלת. פתח הדלת, פתח לסנונית, כי אנו לא ישישים, אלא בחורים צעירים." סגנון דומה יש גם בקולינדות, בהן חוזר הפזמון תובעני: "תתנו לנו או לא תתנו?"

הקולינדה האנטישמית

ב-6 בדצמבר 2013 שודרה בתחנת טלוויזיה רומנית, בקלוז', קולינדה בעלת תוכן אנטישמי מובהק. בעקבות השערוריה התפטר מתפקידו המנהל שבחר את הקולינדה, התחנה נקנסה והתנצלה בפני הקהילה היהודית.
לזלי ג'ורדן

ביוגרפיה

ג'ורדן הופיע פעמים רבות הן בקולנוע והן בטלוויזיה. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בטלוויזיה הכוללת הופעות אורח ב"לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", "קרוליין בעיר", "ריבה", "בוסטון פאבליק", "בוסטון ליגל", "נאש ברידג'ס", "קרובים רחוקים מאוד", "Any Day Now", ותפקיד משנה ב-"Hearts Afire". בשנת 2007 הוא הופיע בדרמה הקומית "בטי" בתפקיד סלבריטאי בשם קווינסי קומבס. עוד באותה השנה הוא כיכב ב-"Hidden Palms", תוכנית טלוויזיה של רשת The CW שלא האריכה ימים. בשנת 1990 גילם את דמותו של מנהל אתר הסקי בסרט "Ski Patrol". 
ג'ורדן ידוע בעיקר בשל תפקידו כיריבה היומרני של קארן ווקר, בעל המיניות המעורפלת, בברלי לזלי, בסדרה "ויל וגרייס". על תפקיד זה הוא קיבל פרס אמי לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת קומדיה בטקס פרסי האמי השנתי ה-58 בשנת 2006.
ג'ורדן הוא שחקן תיאטרון מוכשר ומחזאי. אחת ההופעות הידועות ביותר שלו על הבמה היא כאשר גילם את הדמות Brother Boy במחזה "Sordid Lives", תפקיד שלימים ביצע שוב, בעבור סרט פולחן באותו השם. ג'ורדן שב לגלם את אותה הדמות בעבור סדרת הספין אוף "Sordid Lives: The Series" בערוץ לוגו. הוא כתב וכיכב במחזה האוטוביוגרפי "Lost in the Pershing Point Hotel", שאף הוא זכה לעיבוד קולנועי. לאחרונה הוא יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, בביצוע מופע יחיד קומי בשם "Like a Dog on Linoleum", שזכה לביקורות חיוביות מאוד.
לאחרונה ג'ורדן כיכב בפרק הפיילוט של "Laugh Out", תוכנית הטלוויזיה הקומית - להט"בית - אינטראקטיבית הראשונה בעולם. ב-2007 שיחק בסדרת הדרמה "סודות חבויים", ברשת The CW. 
ג'ורדן מתאר את חוויותיו, כנער מתבגר זעיר ונשי בדרום ארצות הברית ובעסקי השעשועים, בהצגת יחיד אוטוביוגרפית, בשם "My Trip Down the Pink Carpet".
לאחר כמה חודשים של הופעות הרצה ברחבי ארצות הברית, המופע נפתח רשמית בתיאטרון Midtown Theater שבאוף ברודוויי ב-19 באפריל 2010. המופע הופק על ידי חברתו של ג'ורדן לילי טומלין. בראיון בתוכנית The Paul O'Grady Show, ג'ורדן הודיע כי בכוונתו להציג את המופע שלו בתיאטרון Apollo Theatre שבלונדון.
סטיבן קמפבל מור

ביוגרפיה

קמפבל מור נולד בלונדון בשם סטיבן ת'ורפ. הוא למד בבית ספר ברקהמסטד שבהרטפורדשייר, ואחר כך בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. בשנת הלימודים האחרונה שלו הוענקה לו "מדליית הזהב" היוקרתית. הופעת הבכורה שלו על המסך הייתה בסרטו של סטיבן פריי "צעירים יפים ומבריקים". על במת התיאטרון הוא הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית והתיאטרון המלכותי הלאומי.
קמפבל מור יצר את הדמות של אירווין בהפקה המקורית של "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט בווסט אנד. הוא גילם את הדמות גם בהפקות שהועלו בברודוויי, סידני, ולינגטון ובהונג קונג, כמו גם בגרסה הקולנועית של המחזה. על תפקידו זה בהפקה בברודוויי היה קמפבל מור מועמד בשנת 2006 לפרס "Drama Desk".
ב-2004 כיכב קמפבל מור לצידה של סקרלט ג'והנסון בסרט הקולנוע "אישה טובה" המבוסס על המחזה של אוסקר ויילד "מניפתה של ליידי וינדרמיר", שצולם באיטליה. ב-2005 שיחק בתפקיד אדוארד השמיני לצידה של ג'ואלי ריצ'רדסון בתפקיד ווליס סימפסון בדרמה הטלוויזיונית "המלך והגרושה".
ב-2008 כיכב קמפבל מור בתפקיד אורח בפרק אחד בסדרת הטלוויזיה "הדרך לקנדלפורד" כמנהל בית הספר מר ג'יימס דלפילד, לצידה של ג'וליה סוואלה. עוד ב-2008 השתתף קמפבל מור בסדרה של ה-BBC "אפר לאפר".
ב-2009 שיחק במיני-סדרה "בן חור" של ABC. ב-2011 הופיע בסרט הקולנוע "עונת המכשפה".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד טיטוס לצידה של אן-מארי דאף שגילמה את ברניס, במחזה מאת ז'אן רסין "טיטוס וברניס". ההפקה הועלתה בדונמאר ורהאוס שבלונדון.

חיים אישיים

קמפבל מור נשוי לשחקנית קלייר פוי. השניים נפגשו כשעבדו יחד בסרט "עונת המכשפה".
אגון רדליך

אֶגון (גונדה) רדליך (Egon (Gonda) Redlich;‏ 13 באוקטובר 1916 – 24 באוקטובר 1944) היה מחנך ופעיל חברתי יהודי צ'כי, ראש מחלקת הנוער בהנהלה היהודית ואחראי על כל מוסדות החינוך והטיפול בילד בגטו טרזין.

ביוגרפיה

רדליך נולד ב-1916 בעיר אולומוץ (אולמיץ) בירת מוראביה (שבילדותו הייתה לחלק מצ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה), הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים. אביו, מקס, היה בעל סוכנות וחנות לממתקים. רדליך הצטיין בלימודיו, באתלטיקה ובטניס. היה איש ספר וחבר ב"מכבי הצעיר". בשנת 1939 נתמנה לחבר הנהלת "מכבי הצעיר".
בשנת 1940 נבחר למשרת סגן מנהל ומורה לעברית ולתולדות העם היהודי בבית הספר התיכון של עליית הנוער בפראג.
בנובמבר 1941 נשלח עם מטהו של יעקב אדלשטיין לטרזין, שם התמנה לראש מחלקת הנוער בהנהלה היהודית, כאחראי על כל מוסדות החינוך והטיפול בילד.
בתחילת 1942 התחיל רדליך לכתוב יומן כקשר לחברתו שנותרה בפראג. כשהגיעה גם החברה לטרזין, הם נישאו. הוא נהג לכתוב את היומן בימות השבוע בעברית, ובשבת כתב בצ'כית, כדי להימנע מלחללה, היומן חולק לשניים, הראשון היה כללי, והשני היה עבור בנו דן.
ב-23 באוקטובר 1944 שולח לבירקנאו, ולמחרת נספה עם אשתו ובנו הקטן, דן, בגיל 28.
יומנו של רדליך ראה אור בעברית (1983), באנגלית (1992) ובצ'כית (1995). המלחין ראובן סרוסי כתב יצירה בשם "עדות מטרזין" המבוססת על יומנו של רדליך לקול ולתזמורת.
מאנו קורנוטה

ה"מאנו קורנוטה" (יד מקורננת) הידועה גם כ"מחוות קרני השטן" וכ-"רוק און" היא מחווה גופנית המבוצעת באמצעות אִגרוּף כף היד ופתיחת האצבע המורה והזרת בו זמנית. אין להתבלבל בין מחווה זו למחוות "אני אוהב אותך" (בשפת הסימנים האמריקאית) בה ישנה פתיחה של האגודל יחד עם האצבע המורה והזרת.
מחווה זאת היא בעלת מגוון משמעויות כתלות בתרבות ובאזור הגאוגרפי. באחדות מהתרבויות זהו סימן לעלבון מיני המרמז על גבר שהיה קורבן לניאוף, באחרות זהו סימן הנועד להרחיק עין הרע.
בתחום המטאל הושרשה מחווה זו בעיקר על ידי רוני ג'יימס דיו שסבתו האיטלקיה נהגה לעשות בה שימוש להרחקת עין הרע. המחווה אומצה בחום על ידי חובבי מטאל והפכה לתופעה נרחבת בהופעות כמעט כמו הד באנגינג.
השימוש בסימן התרחב אף מעבר לסצנת המטאל אל תחומי מוזיקת רוק אחרים.
מחווה זאת משמשת גם את אוהדי ה"טקסס לונגהורן" (קבוצות הספורט של אוניברסיטת טקסס באוסטין).
רומן גרינברג

רומן גרינברג (ברוסית: Роман Гринберг; נולד ב-18 במאי 1982), מתאגרף  במשקל כבד בעל אזרחות ישראלית.

ביוגרפיה

גרינברג עלה לישראל בתחילת שנות ה-90 מרוסיה. וכעבור תקופה קצרה, בגיל 13 היגר עם משפחתו לאנגליה.
התאמן בישראל במועדון האגרוף של קריית מוצקין. בדצמבר 2008, עמד מאזנו על 27 ניצחונות, מתוכם 18 בנוקאאוט, והפסד אחד. דורג במקום ה-74 בעולם במשקל כבד. 
החזיק בתואר הבין יבשתי של איגוד ה-IBO. בנוסף זכה במדליית ארד באליפות אירופה לקדטים ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער.
בתחילת 2013 הוגשו כתבי אישום נגד מספר אנשים שהואשמו בייבוא נשים מאוקראינה לישראל לצורך עיסוק בזנות. כתב האישום ייחס לגרינברג שותפות בעבירות, אולם גרינברג לא נלכד. ביוני 2014 גרינברג נעצר בחשד להפעלת רשת שסחרה בנשים אוקראיניות וסרסרה בהן בישראל. גרינברג הודה במסגרת הסדר טיעון ונשלח לכלא לתריסר חודשים ושנה נוספת על תנאי.
סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי

הפקה

הסדרה, אשר הייתה אחד הפרויקטים של הערוץ הראשון לציון שנת היובל למדינה, עקבה אחר התפתחות סצנת הרוק הישראלי על שלל הזרמים והיוצרים הבולטים בו לאורך 50 השנים הראשונות של המדינה. את הסדרה יצר יואב קוטנר יחד עם גידי אביבי, עמי אמיר, אריק ברנשטיין וגבריאל ביבליוביץ'. קוטנר גם ערך את הסדרה ושימש כקריין, וקיים את רוב הראיונות אשר שולבו בפרקים.
בסדרה נעשה שימוש בקטעי ארכיון רבים, חלקם נדירים, הן בחומר מצולם והן בהקלטות קול. רוב פרקי הסדרה ליוו את פועלם של מספר אמנים והרכבים, כאשר רק שלושה פרקים התמקדו בהרכב או אמן מסוים ומשפיע במיוחד – אריק איינשטיין (פרק 2), להקת כוורת (פרק 3) ושלום חנוך (פרק 10). הסדרה נקראת על שם האלבום "סוף עונת התפוזים" של להקת תמוז, כאשר שיר הנושא מושמע גם בפתיח של כל פרק. הסדרה זכתה לאהדת הביקורות והצופים ובשנת 1999 זכה יואב קוטנר בפרס תמוז על עריכת הסדרה.

שידורים

מאז שידורה הראשון, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים מספר פעמים בערוץ הראשון ובערוץ 33, וכן בערוץ HOT בידור ישראלי. בשנת 2012 הועלתה הסדרה לצפייה ישירה באתר וואלה!. בשנת 2013 שודרה הסדרה בערוץ 24, כאשר הפעם לוותה בתוכנית "בחזרה לסוף עונת התפוזים", בה אירח קוטנר מוזיקאים שהופיעו בסדרה המקורית וכן יוצרים צעירים לדיון בשינויים שהתרחשו מאז יצירתה. בשנת 2015 שודרה הסדרה גם בערוץ 20. בשנת 2017 החלה משודרת גם בערוץ 8 והועלתה גם לשירות ה-VOD של הוט.
אביב אלדמע

ביוגרפיה

אביב אלדמע נולד לויקי וגיל אלדמע. אביו היה מלחין ומעבד מוזיקלי, חתן פרס ישראל לזמר עברי. סבו, אברהם אלדמע, היה אמן ומורה לאומנות, מראשוני פעילי ההגנה. דודו, רן אלדמע, היה מוזיקאי ואיש חינוך.
לאלדמע יש שלושה אחים: ירון, לירית ורינת. ירון אלדמע הוא מוזיקאי ומנהל אולפן ההקלטות של הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה. 
אלדמע הוא בוגר תיכון תלמה ילין, מחזור 1982.

קריירה

אלדמע הוא אותודידקט ללא הכשרה פורמלית בתחום. לאורך הקריירה שלו הוא עבד עם מיטב יוצרי הקולנוע בארץ; בין הבמאים שמרבים לשתף איתו פעולה ניתן למנות את מיכל אביעד (5 סרטים), יאיר קדר (5 סרטים וסדרה), ארי פולמן (4 סרטים), נדב לפיד (3 סרטים), טל גרניט ושרון מימון (3 סרטים), שמי זרחין (3 סרטים), דינה צבי-ריקליס (2 סרטים וסדרה) ורבים אחרים.
אלדמע כתב בעברו ב"דבר אחר", המוסף הסאטירי של עיתון "דבר".
אלדמע הוא חבר דירקטוריון באולפני דיבי לצד המייסד גיל תורן.
מריו ונזאגו

חייו

ונזאגו החל לנגן בפסנתר בגיל חמש והמשיך בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של ציריך. אחר כך השתלם בניצוח אצל הנס סווארובסקי בווינה.
מריו ונזאגו היה מנהל מוזיקלי בתזמורות שונות בווינטרטור ובבזל, שווייץ; בהיידלברג, גראץ ופרנקפורט/ברמן, גרמניה; ובספרד, בשנים 1978-2001.
משנת 2002 ועד שנת 2011 כיהן ונזאגו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס
מאז 2004 ונזאגו מכהן גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג. בשנת 2007 יחליף אותו בתפקידו גוסטבו דודאמל
בארצות הברית עבד גם כמנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הקיצי של תזמורת בולטימור.
למריו ונזאגו ולאשתו מריאן יש בן אחד, גבריאל.
כיום הוא משמש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברן.
פרינסנחראכט

פרינסנחראכט (בהולנדית: Prinsengracht; משמעות השם "תעלת הנסיך") היא תעלה ברובע התעלות של אמסטרדם שבאמסטרדם המרכזית, הזורמת במקביל לתעלת קייזרחראכט (Keizersgracht). התעלה קרויה על שמם של נסיכי אורנז', והיא הרביעית מבין ארבע התעלות של טבעת התעלות (Grachtengordel). 
חפירת התעלה החלה ב-1612, והיא עברה הרחבה נוספת ב-1658. על גדות התעלה נמצאים מבנים מונומנטליים רבים, אשר המפורסם מביניהם הוא בית אנה פרנק.
יחסי אוסטרליה–קניה

היסטוריה

שיתוף הפעולה בין המדינות היה חזק תמיד, בעיקר בשל העובדה ששתי המדינות היו שייכות לחבר העמים הבריטי. שתי המדינות גם משתייכות לאיגוד שפת האוקיינוס ההודי. במאי 2012 נפגשו שר החוץ הקנייתי והנציב העליון האוסטרלי.

ייצוג דיפלומטי

לאוסטרליה יש נציבות עליונה בניירובי.
לקניה יש נציבות עליונה בקנברה.
רימונים

הקמת היישוב

הקמת היאחזות נח"ל רימונים אושרה בוועדת השרים להתיישבות ב-29 ביוני 1976] וחלוץ מגרעין אל-הב הגיע לנקודה ב-19 בינואר 1977. ב-8 בפברואר 1977 הגיעו שאר החיילים שאיישו את הנקודה וטקס העלייה על הקרקע  התקיים ב-9 בפברואר 1977. בתחילה התגוררו החיילים באוהלים ובחצי השני של 1977 הוקמו מבנים. בהיעדר תעסוקה במקום עבדו החיילים בעבודות חוץ במשואה ובאזור ועסקו בביטחון שוטף. במאי 1977 הועבר לנקודה בית מלאכה לתפירת גפות לנעליים בו עבדו חלק מהבנות. בהמשך נמסר לטיפול ההיאחזות גן ירק בשטח של 30 דונם בבקעה. 
בינואר 1979 סוכם עם תנועת חצ"ב שהיא תגבש שני גרעינים שיאזרחו את רימונים וכוכב השחר. 
ב-20 באפריל 1980 בקשה אמנה לאזרח את רימונים בגרעין של 25 משפחות שהיו מוכנים לעלייה על הקרקע בסוף יוני 1980. בקשתם נענתה בשלילה מפני שהנקודה הובטחה לגרעין של האיחוד החקלאי שהיה אמור לעלות לנקודה בינואר 1981. אולם בגלל הרצון של הנח"ל לאזרח את המקום והלחץ שאם לא יאוזרח יועבר לידי אמנה, הוקדמה העלייה על הקרקע ל-21 בספטמבר 1980, עת התקיים טקס צנוע והתושבים נכנסו לבתים החדשים. לקראת ההתאזרחות כבר הוסף היישוב לרשימת יישובי הפיתוח של משרד החינוך.

שם היישוב

מקור השם הוא באתר מקראי בנחלת שבט בנימין בשם "סֶלַע הָרִמּוֹן", הנזכר במעשה פילגש בגבעה, ואשר שמו השתמר לפי הסברה בשם הכפר הערבי הסמוך ממערב "רמון", ובשם צוק הסלע הסמוך "קובת א-רומאנה".
נדודי שינה (ספר)

עלילה

העלילה עצמה עוקבת אחר ראלף ולויס הסובלים מנדודי שינה עד כדי טשטוש בין עולם החלומות והערות, והרחבת התפיסה לעולם אחר הנמצא מסביב ובתוך העולם שלנו, מה שמכונה "עולם ההילות" או ה"היפר מציאות" (משם הגיע פניווייז ה"ליצן" בספר "זה").
בהמשך, כוחות מהעולם ההוא מגייסים את ראלף ולוויס כדי למנוע אסון שיתרחש בעולם הרגיל וישפיע באופן מרחיק לכת על העולמות שמעבר, כשאד דיפנו המתומרן בידי כוחות שמעבר להבנתו מאותן מציאויות, משמש בתפקיד מפתח להוציא את אותו אסון אל הפועל.
העלילה סובבת אחר מספר דמויות מפתח:
- ראלף רוברטס, אדם זקן שהחל לסבול מנדודי שינה לאחר מות אשתו קרוליין מגידול בראשה.
- לויס צ'ייס, זקנה נוספת שסבלה מנדודי שינה במקביל.
- אד דיפנו, שכנו של ראלף, צעיר, חביב ונעים הליכות שעובד ככימאי אשר החל להשתגע עד שהכה את אשתו כמעט עד מוות.
- הלן דיפנו, אשתו של אד דיפנו שהוכתה בידו וברחה עם ביתה למעון לנשים.
- נטלי דיפנו, ביתם הקטנה של הלן ושל אד.
- ג'ון ליידקר, בלש משטרה המתיידד עם ראלף רוברטס.
- סוזן דיי, פמיניסטית מפורסמת המגיעה לדרי לנאום בעד ההפלות ומעוררת את הסערה שמהווה את הרקע של תחילת הסיפור.
- הספר מתחבר לסדרת המגדל האפל בדרכים נסתרות, אבל מובנות.
ידוע הישות הקרויה "מלך ארגמן" מעוניינת בחיסולו של ילד מסוים.
הילד הוא במקרה בנה של אחד מהשוהות במעון לנשים מוכות, והוא מופיע בעקיפין בספרים האחרונים בסדרת המגדל האפל.
סלונים

הקהילה היהודית בסלונים

בעיר סלונים התקיימה עד השואה קהילה יהודית ותיקה וגדולה. באמצע המאה ה-19 כיהן כרב העיר הרב יהושע יצחק שפירא, שכונה "ר' אייזל חריף", והשתייך למחנה המתנגדים, ובד בבד התבססה בעיר חצר חסידית הקרויה על שם העיר – חסידות סלונים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-16,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד, תוך פעילות של מספר בתי ספר עבריים, והוצאה לאור של עיתונים יהודיים. הפעילות הציבורית היהודית בעיר נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בתקופה הסובייטית הגיעו לעיר אלפי פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר יהודיה הגיע לכ-22,000.
רגע לפני ש...

אמנים משתתפים

גיטרות: אבי סינגולדה
כינור: חן שנהר, אלון ובר
בס, קלידים, תכנותים, כלי הקשה : יועד נבו
צ'לו: דנה וקסמן, הילה קרני
כלי הקשה, תכנות: מומי לוי 
ויולה: גליה חי
קלידים: אילן פוסטופצקי
פסנתר: אדם פרי
בס: אורי קליינמן
סום טאם

סום טאם (בתאית: ส้มตำ) הוא סלט המכיל פפאיה שמקורו בלאוס ובאזור איסאן שבצפון מזרח תאילנד.

מקור השם

משמעות המילה "סום" (ส้ม) בלאית ובשפת אזור איסאן היא "חמוץ" ומשמעות המילה "טאם" (ตำ) בשפות אלה - "כתוש" - בשל צורת ההכנה של מאכל זה. המאכל נקרא גם "פפאיה פוק פוק" - בשל הצליל של כתישת הפאפאיה בעלי ומכתש, וכן "טאם מק האנג" "ตำหมากหุ่ง" שמשמעו "פפאיה כתושה".

מרכיבים והכנה

סלט זה מכיל פפאיה לא בשלה המגורדת ונכתשת עד שהיא רכה דיה לאכילה, לה מוסיפים פלפל צ'ילי, שום, לימית, ורוטב דגים. לעיתים מוסיפים לסלט זה עגבניות ושעועית ירוקה.
גרסאות אחרות של סלט זה מכילות גזר במקום הפפאיה ויש המוסיפים גם סוכר דקלים. הסלט מוגש בטמפרטורת חדר, בתוספת אורז מבושל. יש גרסאות הכוללות חסילונים וכן יש גרסאות המחליפות את הפפאיה בפרי מנגו שאינו בשל (גרסה זו נקראת "טאם מא מואנג" -ตำมะม่วง), מלפפון ("טאם מק טנג") או שעועית ירוקה ("טאם מק טואה").
אבא פרומצ'נקו

אַבָּא גֵּרְשׁוֹן פְרוֹמְצֶ'נְקו (4 באוגוסט 1916 – 5 בנובמבר 2005) היה תעשיין ישראלי, מבעלי עלית ומנכ"ל החברה במשך 21 שנה.

ביוגרפיה

פרומצ'נקו נולד בלטביה לשרה ואליהו פרומצ'נקו. בשנת 1933, בהיותו בן 17, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, וכעבור שנה, בשנת 1934, הקים אביו את בית החרושת עלית ברמת גן. למד הנדסה בטכניון בחיפה, ועם סיום לימודיו, בשנת 1938, החל לעבוד בעלית. תפקידו הראשון היה ספק לחנויות של סוחרים ערבים, וכעבור זמן היה נציג עלית לצבא הבריטי בארץ ישראל. הוא הצטרף לצוות הניהולי ופיקח על תהליכי הייצור.
פרומצ'נקו, יחד עם שותפו, מרק מושביץ, היה אחראי לפיתוחה של חברת עלית ולהפיכתה לאחד הקונצרנים הגדולים בישראל. בשנת 1955 החליטה עלית לייצר לראשונה בישראל קפה נמס. עד אז היה הקפה הנמס נפוץ בחו"ל בלבד ולא יובא לישראל. עלית הקימה מפעל לקפה בצפת, ואת הידע סיפק יצרן קפה נמס יהודי מארצות הברית. פרומצ'נקו היה המהנדס ואיש הביצוע של היוזמה החדשה, ומושביץ היה אחראי לשיווק ולפרסום המוצר. בשנים הראשונות לשיווקו בישראל נחשב הקפה הנמס מוצר יוקרתי, אבל בתוך עשור הוא נהפך למוצר עממי ופופולרי מאוד בישראל, ועד היום הוא נחשב למוצר המזוהה ביותר עם עלית. פרומצ'נקו היה גם אחראי לעיצוב קופסת הקפה הנמס של עלית, שנותרה כמעט ללא שינוי במשך שנים רבות. בשנות ה-70 החלה עלית לייצר צנצנות זכוכית לקפה הנמס שמתוצרתה, אך בעקבות הביקוש של צרכני הקפה הנמס לאריזת הפח המקורית חזרה עלית לשווק את הקפה באריזת המותג שלו. 
בשנות ה-60 התמנה פרומצ'נקו למנכ"ל עלית ויו"ר מועצת המנהלים של חברות הבת, ועמיתו מרק מושביץ שימש יו"ר החברה ומנכ"ל חברות הבת. 
בשנת 1979 נמנה עם מייסדי חברת ההחזקות "דנות" שקרסה ב-1985.
בשנות ה-80 רכשה קבוצת פדרמן את השליטה על עלית, בין השאר על ידי רכישת המניות שהחזיק אחיו, יעקב פרומצ'נקו. בעקבות זאת החליט אבא פרומצ'נקו לפרוש מן החברה. בשנת 1987, לאחר חמישים שנות פעילות בעלית, הודיע על התפטרותו ממועצת המנהלים של עלית ועל מכירת מניותיו בחברה.
היה נשוי לרות ואב לשתי בנות: תמרה (תמי) וולף-פילוסוף, שהייתה נשואה לעורך הדין אבי פילוסוף, ולביה עוז.
דרך מבוא השמש

משמעות השם

במקרא משמעות הביטוי "בוא השמש" היא שקיעת השמש, כי לשם השמש באה, דוגמאות לכך במקרא:
"וְזָרַח הַשֶּׁמֶשׁ וּבָא הַשָּׁמֶשׁ וְאֶל־מְקוֹמוֹ, שׁוֹאֵף זוֹרֵחַ הוּא שָׁם" (מגילת קהלת, פרק א', פסוק ה')
"וַיִּפְגַּע בַּמָּקוֹם וַיָּלֶן שָׁם כִּי־בָא הַשֶּׁמֶשׁ" (ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק י"א)
הדרך נקראת דרך מבוא השמש משום שזאת דרך רוחבית ההולכת ממזרח למערב.
ריסי

שם

מומחים משערים שהשם הפולני והסלובקי, ריסי (Rysy), שמשמעותו "שריטות" או "בקעים", מתייחס לגאיות הקיימים בתחומי ההר. אלו נמצאים גם במורדותיו המערביים וגם במורדותיו הצפוניים. אטימולוגיה עממית סלובקית גורסת כי השם "Rysy" הגיע משמו של בעל החיים שונר (Lynx), סוג ממשפחת החתוליים, אף על פי שבית הגידול של החיה אינו כולל את ההר ריסי.
משמעות השם ההונגרי (Tengerszem-csúcs) והשם הגרמני (Meeraugspitze) היא "פסגת עין-הים", כשם האגם הקרחוני המצוי בצפונו של ההר, וקרוי "עין הים" (בפולנית: Morskie Oko).

היסטוריה

ההעפלה הראשונה הידועה להר התרחשה בשנת 1840, על ידי אדה בלאסי ומדריכו, יאן רומאן-דרייצ'ני. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1884, היו תאודור וונדט ויאקוב הורוואי לראשונים שהעפילו להר בתקופת החורף. במאה ה-20 הועלתה השערה לא מבוססת, לפיה לנין, שליטה הראשון של ברית המועצות, טיפס על ההר בשנות העשרה של המאה ה-20. השערה זו נתמכה וקודמה על ידי השלטונות הקומוניסטים.

תיירות

ריסי הוא ההר הגבוה ביותר בהרי הטאטרה שנגיש לתיירים עצמאיים, ברגל, ללא מדריך. ניתן לטפס על פסגת ההר דרך הצד הסלובקי, במסלול המתחיל באגם שטרבסקה פלסו (בסלובקית: Štrbské pleso) ועובר בבקתת הרים בשם חאטה פוד ריסמי (Chata pod Rysmi), בקתה למרגלות הפסגה, בגובה 2,250 מטרים הפתוחה בקיץ (בחודשים מאי-אוקטובר). ניתן להגיע לפסגה גם דרך הצד הפולני, בשביל קשה ותלול יותר המתחיל באגם מורסקייה אוקו.
החל משנת 2000 פעל בפסגת ההר מעבר גבול להולכי רגל בין פולין וסלובקיה, שהיה פתוח בשעות היום בחודשים יולי, אוגוסט וספטמבר. מעבר זה סיים את פעולתו בשנת 2007 עם פתיחת הגבולות בין שתי המדינות.