google/wiki40b huggingface dataset:
Debut

ביורק על דביו

על מה האלבום: "קשה מאוד להגיד על מה בדיוק האלבום. אני רוצה שהוא יהיה הצהרה של אינדיבידואליות. אבל עדיין יש לי דרך ארוכה ללכת, ככה שאני קצת מבולבלת, משום שאני פשוט יודעת שאני יכולה לעשות הרבה יותר טוב מאשר האלבום הזה... אם יצאת לאנשהו ונהנית מאוד, אתה לא מתעורר למחרת ומנסה להבין למה זה קרה. זה לא בגלל שום דבר. זאת פשוט האווירה, האנשים, הכימיה בין חברים, מצב הרוח שלך, מה קרה לפני זה, מה יקרה אחרי. ואתה לא יכול להסביר את זה, ואני לא מבינה למה צריך. וזה אותו דבר בנוגע לשירים". (The Face, נובמבר 1993)
על הכותרת דביו ("בכורה") : "אני לא באמת מסתכלת על עצמי כזמרת. מעולם לא תכננתי להיות זמרת, האמת. וזאת הסיבה שלאלבום החדש שלי קוראים דביו". (רולינג סטון, ספטמבר 1993)
על למה זה לקח כל כך הרבה זמן ליצור את דביו: "אחת מהסיבות שלקח לי כל כך הרבה זמן הייתה משום שחשבתי שזה מאוד אנוכי ואגואיסטי לעשות אלבום משל עצמי". (Details, יולי 1994)
על הציפיות הנמוכות: "כשעשיתי את דביו, כל הזמן אמרתי לאנשים, 'בבקשה אל תתרגשו יותר מדי. אני יכולה לעשות משהו הרבה יותר טוב'. אנשים חשבו שאני יומרנית, אבל בכלל לא הייתי, באמת התכוונתי לזה". (הטיימס, 1998)
על קידום האלבום: "זה היה בסדר בחצי השנה הראשונה; שבעה חודשים כבר היה קצת מסובך; שמונה חודשים זה היה כשהתחלתי להכות אנשים. אני מספרת לאחרונה בדיחה מטופשת ומגוחכת להחריד, על כך שהתנ"ך בבריטניה שונה. אלוהים יצר את העולם ביום אחד ואחר כך הוא דיבר על זה שמונה ימים". (The Face, נובמבר 1993)

סינגלים

הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "Human Behaviour", שיצא ביוני 1993. זהו גם הסינגל הראשון בקריירת הסולו של ביורק. המילים מדברות על טבע האדם ורגשותיו מנקודת מבטה של חיה. השיר הוא החלק הראשון בטרילוגיית שירים שכוללת את "Isobel" מאלבומה השני של ביורק, Post, ואת "Bachelorette" מהאלבום השלישי של ביורק, הומוג'ניק. השיר זכה להצלחה יחסית והגיע למקום ה-36 בטבלאות הסינגלים בבריטניה. לשיר צולם קליפ בבימויו של הבמאי הצרפתי מישל גונדרי, ששיתף פעולה עם ביורק פעמים רבות. הקליפ, שמבוסס בחופשיות על המעשייה זהבה ושלושת הדובים, היה מועמד לפרסים רבים.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא "Venus as a Boy", שיצא באוגוסט 1993. הוא הגיע בשיאו למקום ה-29 בטבלאות הסינגלים בבריטניה. לסינגל צולם קליפ בבימויה של סופי מולר, בו ביורק מלטפת ומבשלת ביצים במטבח. אחר כך היא מרימה לטאת מחמד, וגם נהיית מוקפת בניצוצות.
הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Play Dead", שיצא באוקטובר 1993. זוהי יצירה קודרת שמלווה על ידי מיתרים נוגים. המילים מדברות על העמדת פני חסרת תחושה כדי למנוע כאב נפשי. במקור השיר לא נכנס לאלבום והוקלט בשביל הסרט "The Young Americans", אך לאחר מכן הוסף כשיר בונוס בהוצאה המחודשת של האלבום. בזמנו היה זה הסינגל הכי מצליח של ביורק בבריטניה. לסינגל צולם קליפ בבימויו של דאני קאנון.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום הוא "Big Time Sensuality", שיצא בנובמבר 1993. השיר קופצני, בסגנון פופ-האוס, העוסק בליהנות מהחיים כמה שניתן. השיר עזר להגדיל את הפופולריות של ביורק בעולם, במיוחד בארצות הברית. לסינגל צולם קליפ בו ביורק רוקדת על גג של משאית הובלה שנוסעת בניו יורק באמצע היום.
הסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום הוא "Violently Happy", שיצא במרץ 1994. המילים מדברות על ביורק שמרגישה אהבה כה עזה שהיא בעצם מסוכנת, והיא מבקשת שאהובה יחזור כדי להרגיע אותה. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-13 בטבלאות הסינגלים בבריטניה. לסינגל צולם קליפ בבימוי ג'ין באפטיסט.
כלי נגינה

כלי נגינה הם חפצים המשמשים להפקת מוזיקה. כל כלי שניתן להפיק באמצעותו צלילים יכול להחשב כלי נגינה, אבל המונח מתייחס רק לחפצים אשר זוהי מטרתם העיקרית.
המקצוע האקדמי אשר עוסק בחקר כלי הנגינה נקרא אורגנולוגיה.
פיודור קוזנצוב

קריירה צבאית

קוזנצוב נולד ב-29 בספטמבר 1898 בכפר בפלך מוהילב. בשנת 1916 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע כמה פעמים. במהלך שירותו בצבא האימפריה הרוסית עבר קורס קצינים מזורז. בשנת 1919 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. לאחר מכן שירת קוזנצוב בתפקידים שונים, וביולי 1938 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הבלטי, עמו השתתף במלחמת החורף נגד פינלנד, ולאחר מכן מונה למפקד האקדמיה של המטה הכללי של הצבא האדום, באוגוסט 1940 מונה קוזנצוב למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז, ובאוגוסט 1940 מונה קוזנצוב למפקד המחוז הצבאי הבלטי.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, היה קוזנצוב מפקד המחוז הצבאי הבלטי, שהפך לחזית הצפון-מערבית. ב-10 ביולי 1941 מונה קוזנצוב למפקד הארמייה ה-21, וב-14 באוגוסט מונה למפקד הארמייה ה-51. לאחר מכן מונה לסגן מפקד החזית המרכזית, וב-15 בנובמבר 1941 מונה למפקד הארמייה ה-61. לאחר מכן מונה למפקד האקדמיה של הצבא האדום, ולאחר מכן כיהן כסגן מפקד חזית וולחוב וסגן מפקד חזית קרליה.

לאחר המלחמה

בפברואר 1945 מונה קוזנצוב למפקד המחוז הצבאי אוראל ובשנת 1948 פרש מהצבא בעקבות מחלה. ב-22 במרץ 1961 מת קוזנצוב בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עמי שפרן

שירות צבאי

עמי שפרן התגייס לצה"ל ב-1972 לחטיבת גולני ובהמשך הגיע לחיל הקשר והאלקטרוניקה. שפרן לחם במלחמת יום הכיפורים וב-1976 שימש כפרויקטור במערך הטכנולוגי באגף המודיעין. ב-1987 מונה לראש ענף תקשורת ומחשוב במחלקת מחקר ופיתוח באגף המודיעין, וב-1991 מונה לראש המחלקה. ב-1995 שימש כפרויקטור במינהל למחקר, פיתוח אמל"ח ותשתית טכנולוגית (מפא"ת). ב-1996 מונה לנציג מחקר ופיתוח בנציגות משרד הביטחון בוושינגטון. ב-1998 מונה לעוזר הרמטכ"ל. ב-2002 מונה לראש היחידה למחקר ופיתוח (מו"פ) במפא"ת, ומספר חודשים לאחר מכן, מונה לראש מטה משרד הביטחון.
ב-8 ביוני 2006 אישר שר הביטחון עמיר פרץ, בהמלצת הרמטכ"ל, רב-אלוף דן חלוץ, את מינויו של שפרן לתפקיד ראש אגף התקשוב והוא החליף בתפקיד את אלוף אודי שני בנובמבר 2006. מילא תפקיד זה עד אוקטובר 2011.

לאחר פרישתו מצה"ל

החל מנובמבר 2013 עומד שפרן בראש המרכז לחדשנות בסייבר באוניברסיטת אריאל בשומרון.
במאי 2014 מונה לחבר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.

השכלה

בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.

פרטים אישיים

שפרן נשוי ואב ל־5 ילדים, מתגורר ברעננה. הוא בנו של הרב מנחם שפרן, אחיו של הרב יגאל שפרן, ונכדו של הרב בצלאל זאב שפרן, רבה של בקאו ברומניה.
שלישייה בלה מינור לקלרינט, פסנתר וצ'לו

השלישייה לקלרינט, פסנתר וצ'לו (אופוס 114) היא אחת מארבע יצירות אשר הולחנו על ידי יוהנס ברהמס ברצף לקראת סוף חייו. היצירה הזו היא אחת היצירות המעטות הכוללות קלרינט, צ'לו ופסנתר אשר נכנסה לרפרטואר. אוביוס מנדיקזסקי, ידידו של ברהמס, כתב על היצירה "זה כאילו שכלי הנגינה היו באהבה אחד עם השני". ברהמס קיבל השראה ליצירה מנגן הקלרינט ריצ'רד מולפלד. בנובמבר 1891, מולפלד השתתף בביצועים הפרטיים הראשונים, מיינינגן, עם רוברט האוסמן על צ'לו ופסנתר של ברהמס. בחודש שלאחר מכן הם ניצחו על הבכורה הציבורית בברלין.
ולדימיר קומארוב

משימתו

קומארוב נבחר לשמש כקוסמונאוט בשנת 1960, בצוות הקוסמונאוטים הראשון. הוא היה טייס הגיבוי של פאבל פופוביץ' לטיסת החללית ווסטוק 4.
טיסתו הראשונה של קומארוב בפועל הייתה בווסחוד 1 (ביחד עם קונסטנטין פאוקטיסטוב ובוריס יגורוב). הוא נהרג בטיסתו השנייה לחלל, בחללית סויוז 1, כשזו התרסקה עקב כשלים במספר מערכות, בהן המצנחים.
זמן קצר לפני הפגיעה בקרקע, אמר אלכסיי קוסיגין לקומארוב כי מדינתו גאה בו. תשובתו של קומארוב, שנקלטה על ידי תחנת האזנה של ה־NSA ‏, לא הייתה ברורה, אם כי שמועות גורסות כי קומארוב נהרג בעודו מקלל את מתכנני החללית ובקרי הטיסה. הקלטה של דברי קומארוב שנקלטה על ידי תחנת מעקב מערב גרמנית, יחד עם נתוני מעקב נוספים מהקפותיה האחרונות של החללית, נשלחה לברית המועצות.

הנצחתו

אפרו של קומארוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין. 
משימתו האחרונה של ניל ארמסטרונג על הירח הייתה להשאיר חבילה של חפצי זיכרון לזכר קומארוב, יורי גגרין, והאסטרונאוטים שנספו באפולו 1 – וירג'יל גריסום, אדוארד וייט ורוג'ר צ'אפי. 
האסטרואיד 1836 קומארוב, שנתגלה בשנת 1971, נקרא על שמו, וכן מכתש בירח. 
הדיפלומה על שם קומארוב היא פרס הקרוי על שמו, המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה.
מועדון הרקטות האסטרונאוטי בלובליאנה נושא את שמו מאז 1969.
גראופל

גְּרָאוּפֶּל (מגרמנית: Graupel), או "ברד רך", הוא משקע שנוצר כאשר טיפות מים בקירור יתר (קירור-על) מתעבות סביב פתית שלג. התוצאה היא תלכיד של קרח אוויר וכפור, מעין ברד רך המתפורר כשהוא פוגע בקרקע. המשקל הסגולי של גראופל הוא 0.4 גרם/סמ"ק וקוטר פתית בודד הוא 2–5 מילימטר. יורד בטמפרטורה של 2–5 [מעלות צלזיוס] בערך. 
כדי שטיפות בקירור על יתעבו סביב פתיתי שלג צריך שהטמפרטורה באטמוספירה תהיה בין מינוס 40 למינוס 42 מעלות צלזיוס.
בית הקברות כנרת

תולדותיו

הקבר הראשון בבית הקברות נכרה בשנת 1911 מספר חודשים לאחר השביתה הגדולה. זה היה קברו של מנחם מנדל שמואלביץ (ממש"י) שהיה אחד האריסים בבית המוטור. הוא נפטר או נרצח בעת שיצא להביא לחם ממושבת כנרת. ההחלטה הייתה לקבור אותו ליד ים כנרת.
בית הקברות שימש את תושבי המושבה כנרת, ובמשך הזמן גם את קבוצת כנרת, אנשי ההסתדרות ואנשי תנועת העבודה.
בבית הקברות קבורים אישים מפורסמים בני העלייה הראשונה והשנייה, ובהם רחל המשוררת, ברל כצנלסון, שאול אביגור, אברהם הרצפלד ואחרים. כמו כן קבורים בו גם המשוררת אלישבע ביחובסקי, וכן מנהיגים ציונים סוציאליסטים שנפטרו ונקברו בגולה, ועצמותיהם הועלו ארצה לאחר הקמת המדינה, כמו משה הס, דב בר בורוכוב ונחמן סירקין. בבית הקברות פינה מיוחדת לשמואל יבנאלי, שליח הקונגרס הציוני שעסק בהעלאת תימני כנרת ארצה בשנת 1909. כמו כן, ישנן בבית הקברות מצבות של אנשי השומר הקבורים בכפר גלעדי, וכן קברו של שמואל סטולר, מראשוני קבוצת כנרת וחתן פרס ישראל לחקלאות.
בבית הקברות חלקה מיוחדת שהוקצתה לתימני כנרת.  עם פרסום ספרו של פרופסור יהודה ניני "ההיית או חלמתי חלום, תימני כנרת – פרשת התיישבותם ועקירתם", נחשף סירובם של תושבי הקבוצה והמושבה לקבור את מתי תימני כנרת בבית הקברות עצמו, ורק לאחר זמן מה הוקצתה להם חלקה נפרדת בבית הקברות.
חלקה נוספת מיוחדת לגולי תל אביב אשר הגיעו לכנרת לאחר שגורשו בשנת 1917 מתל אביב. 52 נפש הגיעו לחצר כנרת וחיו שם בתנאים קשים. 10 נפטרו ונקברו תחת גל אבנים ללא ציון. בשנות החמישים הציבו חברי כנרת על כל אחד מהקברים מצבה ובה נכתב "אלמוני מגולי יהודה". שמות הגולים שנפטרו, אשר התגלו בארכיון הציוני ב-1991, מונצחים במצבת זיכרון שהוקמה בלב בית הקברות, סמוך לחלקה זו.
המשוררת והפזמונאית נעמי שמר, בת כנרת, קבורה אף היא בבית הקברות. במרחק מה ממנה קבור הסופר והמחזאי אהרון מגד.
ג'ון נלסון

חייו

נלסון נולד בקוסטה ריקה להורים אמריקאים. הוא למד בוויטון קולג' ואצל מורל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק.
הוא היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס משנת 1976 עד 1987 ושל תיאטרון האופרה של סנט לואיס משנת 1979 עד 1988 (או 1985 עד 1991, לפי בייקר). כמו כן היה המנהל המוזיקלי של פסטיבל קאראמור בקאטונה, ניו יורק משנת 1983 עד 1990. בספטמבר 1998 קיבל עליו ג'ון נלסון את תפקיד המנהל המוזיקלי של האנסמבל התזמורתי של פריז, החל בעונת 1998-99.
ג'ון נלסון מנצח בקביעות על תזמורות ברחבי העולם. באמריקה הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פילדלפיה והתזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת פיטסברג, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ותזמורת קליבלנד. באירופה ניצח על כל התזמורות בלונדון, על התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תזמורת פריז, קלן, שטוטגרט, רוטרדם, אוסלו והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. בתחילת 2016 הגיע לישראל וניצח לראשונה על התזמורת הקאמרית הישראלית ועל התזמורת הסימפונית חיפה.
מתחם הספורט האולימפי אתונה

מתחם הספורט האולימפי של אתונה (ביוונית: Ολυμπιακό Αθλητικό Κέντρο Αθηνών, ראשי תיבות: Ο.Α.Κ.Α.) ספירוס לואיס (ביוונית: Σπύρος Λούης) הוא מתחם מתקני ספורט במרוסי, אתונה, יוון שהיווה את המוקד של אולימפיאדת 2004.

מרכז הספורט המימי

המרכז שנבנה ב-1991 לכבוד תחרויות הים התיכון כולל שתי בריכות שחייה פתוחות עם יציעים ל-11,500 (ששימשה לתחרויות השחייה ופולו מים) ו-5,300 (שחייה צורנית) צופים בהתאמה ואחת מקורה שביציעים מסביבה יש כ-6,200 מקומות ישיבה, אשר בה התקיימו תחרויות הקפיצה למים.

מרכז הטניס האולימפי

מרכז הטניס האולימפי מכיל 16 מגרשי טניס-מגרש מרכזי אחד ובו 8,600 מקומות ישיבה (בו התקיימו משחקי הגמר של התחרויות השונות), שני מגרשים עם 4,300 מקומות ישיבה כל אחד (לחצאי הגמר) ושלושה עשר מגרשים עם 200 מקומות ישיבה כל אחד. המרכז הושלם בתחילת 2004 ונחנך טרם פתיחת התחרויות.

הוולודרום האולימפי

הוולודרום נחנך בשנת 1991 לכבוד תחרויות הים התיכון. הוא מכיל כ-5,250 מקומות ישיבה.
קב ונקי (ניב)

קַב וְנָקִי הוא ניב עברי-תלמודי המתאר עניין, חפץ או אדם אשר בקריטריון מסוים הניתן להערכה הן בכמות והן באיכות הוא מועט בכמות ורב באיכות.
קב פירושו מידת נפח קטנה, ונקי פירושו שהוא מזוקק ואינו מכיל פסולת כגון קמח מנופה עד שהוא נקי, ללא מוץ ולכלוך.
הביטוי שגור לכינוי של דבר איכותי וממצה.
בשכונת מקור ברוך שבירושלים ישנו רחוב בשם קב ונקי. קיים פירוש למשנה בשם "קב ונקי".

בגמרא

הביטוי מוזכר במסכת יבמות לגבי רבי אליעזר בן יעקב:
משנת רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי
— תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ט, עמוד ב'
והכוונה שם שאמנם לא מובאות הלכות רבות בשמו של רבי אליעזר, אך הלכה כמותו בכל מקום שהובאה (מכיוון שמשנתו קב ונקי).
קוסטנטינוס סטפנופולוס

חייו

בשנת 1958 נבחר סטפנופולוס כחבר פרלמנט בפעם הראשונה ושימש בתפקיד עד לשנת 1964. הוא נבחר מחדש בבחירות לפרלמנט בשנים 1974, 1977, 1981 ו-1985.
בשנת 1974 מונה לסגן שר התעשייה והמסחר בממשלת האחדות הלאומית של קוסטנטין קרמנליס. במשך שבע השנים הבאות שירת במספר תפקידים של שרים - שר הפנים מסוף 1974 עד 1976, השר לשירותים חברתיים מ-1976 עד 1977, והשר לנשיאות מ-1977 עד 1981.
הוא הועמד בבחירות לנשיאות יוון ב-1995 מטעם מפלגת "Spring" - המפלגה השמרנית במדינה, נבחר באותן בחירות והפך לנשיא השמיני של יוון. בבחירות לנשיאות בשנת 2000 נבחר לכהונה נוספת.
יהוכל בן שלמיהו

יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בן שבי (גם יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה, יוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ) היה שר בממלכת יהודה אשר פעל בירושלים סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (587 לפנה"ס), בשירות צדקיהו, המלך האחרון של יהודה.
הוא מוזכר פעמיים בספר ירמיה, וכן שמו מופיע על חותם טביעה שנמצא במבנה האבן הגדול בעיר דוד על ידי משלחת בראשות הארכאולוגית אילת מזר מהאוניברסיטה העברית. הוא אחד ממספר דמויות מקראיות אשר קיומן אושש ממקורות חוץ-מקראיים אותנטיים, בהם אחאב המלך וגמריהו בן שפן. בשנת 2008, באותו אתר, נמצאה טביעת החותם של שר נוסף בשירות צדקיהו בשם גדליהו בן פשחור.
ריאליזם מוסרי

ריאליזם מוסרי או ריאליזם אתי זו ההשקפה המטא-אתית מטאפיזית, כי קיימות במציאות עובדות מוסריות (תכונות, ערכים, מהות ה'טוב') כמושאי הידיעה, אותם מתארים מונחי ומשפטי המוסר. עובדות הנושאות ערך אמת וקיומן בלתי תלוי בהכרה ובמחשבה האנושית. 'תורת האידאות' של אפלטון, ריאליסטית במובהק. לאידאות, בהן אידיאת ערך ה'טוב', קיום בעולם נצחי נפרד, כיש מופשט צורני-מהותי. הן אובייקטיביות יותר מהמוחשים המתהווים בדמותן, בעולם המעשה. ניתן להכיר את הערכים ידיעה מלאה. גישות ריאליסטיות נוספות הן; האינטואיציוניזם של ג'ורג' אדוארד מור, המשווה 'טוב' ל'צהוב' להוכחת קיומו של 'טוב' מוסרי כעובדה שניתן להכירה בלתי אמצעית. והנטורליזם, התופס את האתיקה כחלק בלתי נפרד מן המדע, כעובדות מוסריות טבעיות. ומבסס משפטי מוסר על עובדות מציאות. פיליפה פוט מייצגת גישה זו.
האנטי-ריאליסטים, כגון האקספרסיביסטים צ'ארלס סטיבנסון וריצ'רד הייר, והאוחזים בתאוריות טעות כג'ון ג'ון מקי, מתנגדים לריאליזם המוסרי בשל מתח הנביעה בין מונחים אתיים לעובדות, וחילוקי הדעות בנוגע לטיב תפיסת הטוב.
גישה מודרנית של אקספרסיביזם, מציעה את הכעין-ריאליזם כגירסת פשרה, אשר מקבלת את נקודת המוצא האנטי ריאליסטית, אך לתועלת לחיים משותפים תקינים של בני אדם, מוצאת כי ניתן להתייחס פסיכולוגית ובמודע, אל הערכים כאילו היו אובייקטיביים.
מטבע חוץ

בכלכלה, מטבע חוץ (מט"ח) הוא מטבע של מדינה אחרת, בדרך כלל מטבע מקובל בסחר בינלאומי. מסחר במטבע חוץ נעשה בעיקר על ידי בנקים וגופים רשמיים אחרים ובדרך כלל נעשה באמצעות החלפת מטבע של מדינה אחת בזה של אחרת. שוק המט"ח נחשב לשוק הגדול והמשוכלל ביותר בעולם, ומעורבים בו בנקים מסחריים, בנקים מרכזיים, ספקולנטים, תאגידים, ממשלות ומוסדות אחרים. נפח המסחר היומי הממוצע בסחר מטבעות גדל בהתמדה ומוערך בכארבעה טריליון דולר אמריקאי, המסחר מתבצע באמצעות מחשבים, ומתנהל במשך 24 שעות ביממה 5 ימים בשבוע בימים שני עד שישי (כולל).

שוק המט"ח העולמי

שוק המט"ח הבינלאומי (Forex בשפת הסוחרים. קיצור ל-Foreign Exchange) הוא השוק הגדול ביותר בעולם.
 קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
נפח המסחר היומי, נכון ל-2004 הוא 1,900 מיליארד דולר. מלבד עסקאות רגילות נסחרות גם אופציות במטבע חוץ, המשמשות להגנה מפני שינויים עתידיים בשערו של המטבע המבוקש.
המטבעות השונים נסחרים בזוגות, כלומר יש שוק נפרד לאירו מול דולר אמריקני, שוק אחר לין מול דולר ושוק שלישי לין מול אירו. שערי החליפין בשווקים השונים נקבעים באופן עצמאי אך לרוב מתאימים את עצמם אחד לשני בשל כוחות השוק.
הדולר האמריקני הוא המטבע הדומיננטי בעולם: הוא נמצא בצד אחד של 89% מעסקאות המט"ח. אחריו משתרכים האירו עם 37% והין עם 20% .
המסחר במט"ח מתבצע מסביב לשעון בלונדון, טוקיו, ניו יורק, פרנקפורט וערים רבות נוספות. כאשר השוק באסיה סגור, השוק האירופאי או האמריקאי פתוחים ולהפך.
מלבד מסחר במט"ח על ידי גופים ממשלתיים, נפוץ היום מסחר ספקולטיבי פרטי באמצעות האינטרנט במט"ח, במטרה להרוויח משינויי השערים. החל משנת 2017 עבר שוק המט"ח הישראלי רגולציה, והמסחר הפרטי מתבצע באמצעות חברה בעלת רישיון זירת סוחר. נכון לינואר 2018 פועלות בישראל שש חברות בעלות רישיון, הרשימה מתעדכנת ומתפרסמת באתר של הרשות לניירות ערך.
הדעה הרווחת היא ש95% מהמשקיעים מוחקים תוך פרק זמן של שלשה חודשים את כל התיק.
פהנג

היסטוריה

במאה ה-8 אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) שבסיסה היה באי סומטרה באינדונזיה של היום השתלטה על האזור. האימפריה שלטה באזור עד לדעיכתה במאה ה-11.
לאחר דעיכת סריבג'איה השתלטה על האזור אימפריית מג'פהיט שבסיסה היה באי ג'אווה, גם הוא באינדונזיה של היום. בהמשך סיאם כבשה את האזור מידיהם ואחרי הסיאמים שלטה באזור סולטנות מלאקה.
לאחר שפורטוגל הפילה את סולטנות מלאקה ב-1511 היא נלחמה על אזור פהנג במשך מרבית המאה ה-16 מול הולנד, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור. לאחר דעיכתה של סולטנות אצ'ה באמצע המאה ה-17 האזור עבר לידיה של סולטנות ג'והור. עם זאת שושלת הסולטאנים המקומיים, שהנהיגו את התושבים המקומיים מ-1470, הצליחה להשיג אוטונומיה נרחבת לפהנג.
באמצע המאה ה-19 התרחשה מלחמת אזרחים בפהנג בין שני בניו של שליט פהנג באותו זמן. המלחמה הסתיימה סופית ב-1887, אך פהנג נחלשה מאוד בעקבותיה ובריטניה ניצלה זאת כדי להשתלט עליה.
ב-1896 פהנג התאחדה עם פרק, סלנגור ונגרי סמבילן לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.

כלכלה

בעבר כלכלת פהנג התבססה בעיקר על כריית עצים, ולמרות שכיום חשיבות ענף זה פחתה, הוא עדיין מהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית. ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה המקומית הם תיירות, דיג ותעשייה.
נטל המס

נטל המס (אנגלית Tax burden או Tax incidence) הוא שמו של מדד המבטא את ההיקף הכספי של המסים שגובה המדינה מתוך סך התוצר בפרק זמן מסוים (בדרך כלל שנה).
נטל המס הוא סכום של שני חלקים: נטל המס הישיר (שהוא מס המוטל על הכנסה כמו מס הכנסה, תשלומי הביטוח הלאומי, מס חברות וכו' ביחס לתוצר) ונטל המס העקיף (שהוא מס המוטל על הצריכה כמו מע"מ, מס רכישה וכו' ביחס לתוצר). מדד נטל המס אינו משקלל את שוויוניות גביית המס אלא את היקפו הכולל בלבד.
נטל המס הוא נתון חשוב לבחינת מצב המשק. נטל מס גבוה הוא גורם המדכא צמיחה כלכלית, מדכא יוזמה פרטית, מעודד העלמות מיסים, מעודד בריחת הון (השקעה של הון בחו"ל), מעודד הגירה שלילית (בעיקר של בעלי השכלה גבוהה ובעלי הון).] נטל מס נמוך הוא גורם המעודד את התופעות ההפוכות] אולם יחד עם זאת נטל מס נמוך מדי עלול לרמז על רמת שירותים נמוכה שמספקת המדינה לאזרחיה.
באופן פרדוקסלי קיימים מצבים (כאשר שיעורי המיסים גבוהים מאד) שבהם הפחתת שיעור המס מגדילה את כמות המיסים ואף מגדילה את נטל המס זאת מאחר שהפחתת מיסים מעודדת פעילות כלכלית ומקטינה את שיעור העלמות המס העלייה בתוצר הזו מביאה להעמקת המס לבעלי ההכנסות הגבוהות (במדינה שבה מערכת מיסים פרוגרסיבית).
משה דב וולנר

תולדות חייו

נולד בהונגריה בה'תרע"ב (1912) לרב צבי יהודה ורחל וולנר. אביו כיהן כרבה של פולספלש. בילדותו נדדה משפחתו ברחבי הונגריה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. למד במשך שמונה שנים אצל הרב דב לבלוביץ' אב"ד קישקרש , בעל 'דיבובי חן', והוסמך על ידו. לפני פטירתו, כתב עליו הרב לבלוביץ': "מובטחני שתהיה בעז"ה לאילנא רברבא בישראל, ותזכה להרביץ תורה ויראת שמים לישראל בערך יותר גדול מאשר זכיתי אני". לאחר מכן למד אצל הרב יוסף אלימלך כהנא, אב"ד אונגוואר וצעהלים. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר ("דעת סופר"), שם למד גם מבנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל "חשב סופר" ועוד. נסמך גם על ידי רבה של אויהל, הרב דוד דב מייזליש והתמנה לדיין בבית דינו של הרב ישעיה קאליש. בשנת ה'תרצ"ו (1936) נשא את מרים, בתו של הרב ישראל ולץ רבה של פשט, ועבר לגור בסמוך לחותנו בבודפשט. בבודפשט כיהן כרב קהילה במשך כ-15 שנה, עד תחילת שואת יהודי הונגריה. הוא שהה במספר מחנות ריכוז והשמדה, והיה כמעט היחיד מכל משפחתו ששרד את השואה. לאחר השואה פגש את אשתו, בנותיו וחותנו, והצטרף לחותנו בהנהגת שרידי הקהילה בבודפשט ובניהול בי"ד מיוחד לענייני עגונות שהקים בעיר.
בשנת ה'תשי"א (1951) עלה לארץ ישראל והתמנה לכהן כרב המושב שפיר, שהיה מאוכלס בעולים דתיים רבים מהונגריה. בבואו לארץ התקרב למספר אדמו"רים, בהם האדמו"ר מבעלזא רבי אהרן רוקח, רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מקלויזנבורג ורבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם מסטרופקוב. הצטרף ל"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי", ובמסגרת זו פרסם מאמרים רבים בקובצי "התורה והמדינה". בשנת ה'תשי"ג (1953) החל לכהן כרב אשכנזי ראשי וראש אבות בתי הדין באשקלון (שנקראה אז "מגדל גד" ו"מגדל אשקלון"), שהייתה אז עיר צעירה ומאוכלסת ברובה בעולים חדשים. הוא הקים בעיר מוסדות תורה, מקוואות, בתי כנסת ומערכת כשרות. כיהן בתפקיד זה במשך למעלה מ-25 שנה, כאשר בשנת ה'תשט"ו הצטרף אליו הרב הספרדי נתן פרג'ון (עד שנת ה'תשי"ט) ומשנת ה'תש"ך הצטרף אליו כרב ספרדי הרב יוסף שרביט. בשנת ה'תש"מ (1980) פרש לגמלאות (החליפו בתפקיד הרב יוסף חיים בלוי). הוא התגורר לתקופה קצרה בפתח תקווה ולאחר מכן בשכונת קריית משה בירושלים, שם התגורר עד לפטירתו בכ"א באב ה'תשס"ז (11 באוגוסט 2007). נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות, סמוך לקבר חותנו.
בנו, הרב צבי יהודה וולנר, הוא ראש כולל צאנז-קלויזנבורג בבני ברק ואב"ד תל אביב בעבר. בתו חיה נישאה לרב ברוך שיבר, בנו של הרב יונה שיבר מרחובות.
תדאוש פנקייביץ'

ביוגרפיה

פנקייביץ' נולד בסמבורזה שבפולין כבנו של רוקח, ולמד לימודי רוקחות באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. ב-1933 הועברו לידיו הבעלות והניהול של בית המרקחת של אביו,  שהוקם ב-1910 ושכן בכיכר זגודי שבלב רובע פודגורזה. לקוחותיו עד המלחמה היו פולנים ויהודים כאחד.
במרץ 1941, תחת שלטון הכיבוש הנאצי, הוכרז רובע פודגורזה כגטו היהודי של קרקוב. לפנקייביץ' הוצע, כליתר בעלי העסקים הפולניים ברובע שהפך לגטו, ובכללם ארבעה בתי מרקחת, לקבל חנות חליפית באזור הארי של העיר. 
פנקייוויץ היה היחיד שסירב להצעה והעדיף להישאר במקומו, בין השאר מתוך מחשבה שיצטרך להחזיר את המבנה החלופי לבעליו המקוריים לאחר הפסדם הצפוי של הגרמנים במלחמה. הוא קיבל אישור להמשיך לפעול במקום ואף להתגורר באותו בניין, ועובדות בית המרקחת קיבלו רישיונות מעבר שאיפשרו את המשך עבודתן במקום. פנקייביץ', וכן עוזרותיו, פעלו להציל את חיי היהודים באמצעים שעמדו לרשותם. פאנקייוויץ' היה הפולני היחידי שנותר לעבוד ולחיות בתוך גטו קרקוב עד לחיסולו. מחנותו, חזה פנקייביץ' בפשעים שביצעו הגרמנים באוכלוסייה היהודית בגטו, ותיעד מעשים אלו ביומנו.
כששני חברי המחתרת הפולנית הורשו להיכנס לגטו לצורך ביצוע עבודות לכאורה הם הביאו עימם ניירות מזויפים, תעודות זהות, חותמות וכתבים של המחתרת. בית המרקחת שימש כנקודת חלוקה של החומר המחתרתי והמזויף. כמו כן, שימש בית המרחקת מקום לחלוקת אמצעים קוסמטים ומזון, שהובאו על ידי ד"ר לודוויק ז'ורובסקי (רופא העיר הפולני שקיבל היתר כניסה לגטו). בית המרקחת שימש כמקום חלוקה בחינם לתכשירים, כגון מאות ליטרים של צבע לשערות, ששימשו זקנים ולבני-שיער על מנת להציל אותם מסיווג כבלתי כשירים לעבודה ועל כן כנידונים להשמדה.

יומנו של פנקייביץ'

יומנו של פנקייביץ', שבו תיעד את המתרחש בגטו, יצא מאוחר יותר כספר בשם "בית-מרקחת בגטו קרקוב". אחד הפשעים אותם תיעד פנקייביץ' אירע בסתיו 1941. כל היהודים שהתגוררו בסביבות העיר קרקוב הצטוו להתרכז בגטו קרקוב, כאשר יום הכיפורים היה המועד האחרון למעבר לתוך הגטו. לאחר חודשיים, ציוו הגרמנים להוציא מהגטו 1,000 איש בשל הצפיפות הרבה. הראשונים לסילוק היו הזקנים ומחוסרי העבודה. היודנראט והמשטרה היהודית, שמילאו אחר הפקודה, סחבו בלילה אנשים ממיטתם אל תחנת המשטרה, משם הוליכו אותם לכיוון מחנה פלאשוב.

הוקרה והנצחה

ב-10 בפברואר 1983 הוענק לפנקייביץ' תואר חסיד אומות העולם מטעם יד ושם על פועלו שהיה כרוך בסכנת מוות, ועץ ניטע על שמו בשדרת חסידי אומות העולם בירושלים. באפריל אותה שנה נפתח מוזיאון במקום בו שכן בית המרקחת שלו. הוא נפטר בקרקוב ב-1993 ונקבר בבית העלמין רקוביצקי שבעיר.
מדיה באיראן

המדיה באיראן שייכת לגופים פרטיים וציבוריים, אך מנוטרת ונשלטת על ידי המשטר. כלי התקשורת באיראן כוללים סוכנויות חדשות, עיתונים, בלוגים, מגזינים, ותחנות טלוויזיה. רוב העיתונים במדינה הם בפרסית אך קיימים גם כאלו באנגלית ושפות אחרות. עיתונים חשובים באיראן כאטלא'אט, קייהן, איראן דיילי, וטהראן טיימס, יוצאים במהדורה כפולה פרסית ואנגלית. קיימים מספר שידורים זרים במדינה בשפה הפרסית, ובתוכם קול ישראל בפרסית ורדיו פרדה, אך אלו סובלים לעיתים מחסימות יזומות מצד המשטר.
בשנת 2000 תואר המנהיג העליון של איראן האייתולה עלי חמינאי על ידי הוועד להגנה על עיתונאים כ"אחד מעשרת האויבים הגדולים של העיתונות וחופש הביטוי".
הכנה לבשורה

הכנה לבשורה (יוונית: Εὑαγγελικὴ προπαρασκευή; לטינית: Praeparatio evangelica) הוא חיבור אפולוגטי שנכתב על ידי אוסביוס מקיסריה בתחילת המאה ה-4 לספירה. הוא החל בכתיבתו בשנת 313 בערך, וניסה להוכיח בו את עליונותה של הנצרות מול דתות ופילוסופיות פגניות.

המושג "הכנה לבשורה"

המושג הלטיני "praeparatio evangelica", משמעותו "הכנה לבשורה" בקרב תרבויות שעדיין לא שמעו על בשורת ישו. על פי השקפה זו, אלוהים כבר זרע בתרבויות העתיקות רעיונות שעתידיים לשאת פרי דרך פרשנות בהקשר נוצרי לחלוטין. עם זאת, חיבורו של אוסביוס אינו מאמץ את האמונה הרווחת (הקיימת לפחות מאז קלמנס מאלכסנדריה) בדבר הפילוסופיה היוונית כ"הכנה לבשורה". במקום זאת, אוסביוס מציע טיעון ארוך בדבר חכמתם של העברים העתיקים, ההופכת להכנה לפילוסופיה היוונית (או לפחות פילוספיה פלאטונית). לדעת אוסביוס, היוונים גנבו את כל האמיתות שהחזיקו בהן מהעברים העתיקים מהם.

השפעה

ביצירה עשה שימוש ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה (1463–1494) כמקור לנאומו המפורסם.