google/wiki40b huggingface dataset:
מפלגת הרפובליקה האסלאמית

מייסדים ומאפיינים

המפלגה הוקמה על ידי מוחמד ג'וואד באהונר, מוחמד בהשתי ואכבר האשמי רפסנג'אני, עלי ח'אמנאי ועבד אלכרים מוסווי ארדבילי, אייתוללות הקרובים לח'ומייני, כדי לארגן תמיכה עממית לרעיון הרפובליקה האסלאמית.
האייתוללות המהפכניים הללו השתמשו במפלגה במקור כדי ליצור מונופול על המדינה האיראנית התאוקרטית של אחרי המהפכה.
במאבקה עם כוחות אזרחיים השתמשה המפלגה בקשריה עם משמרות המהפכה האסלאמית ועם החזבאללה.

הפיגוע במשרדי המפלגה

ביוני 1981 אירע פיגוע בשביעי בתיר  המיוחס למוג'אהדין ח'לק בו נרצחו 72 פעילים במפלגה. בין ההרוגים היו מספר שרים והבכיר שבהם היה מוחמד בהשתי, שהיה שני לח'ומייני.

סיבות הפירוק

בסוף שנות השמונים של המאה ה־20 התגברה הפלגנות במפלגה; הבעיות העיקריות שעמדו על הפרק היו מלחמת איראן־עיראק, הדילמה האם להיפתח למדינות זרות או להישאר מבודדים, והמדיניות הכלכלית. היות שכל המפלגות המתחרות הושעו, המפלגה "לא עשתה כמעט דבר והיה לה תמריץ מועט לעשות משהו.״
לפי אחמד מניסאי,
״בעוד שהיו פה אחד ברעיון המדינה האסלאמית המאוחדת תחת מפלגה אחת, מפלגת הרפובליקה האסלאמית [הימין הדתי] היו חלוקים ביניהם על מספר נושאים, כגון מידת הדת בחיים הפוליטיים.״
לפי דניאל ברומברג, פירוק המפלגה היה תגובה למחלוקת בין הנשיא עלי ח'אמנאי לבין ראש הממשלה העממי מיר-חוסיין מוסאווי – מפלגת הרפובליקה האסלאמית שירתה כ״מעוז האקטיביזם הרדיקלי״ התומך במוסאווי
.
ברדלה

מקור מים

באזור ברדלה - מחולה יש שפע של מים במעיינות ובקידוחים, כגון "עין-סכות", ממזרח ל"ח'א-סכות", שופע 76 מטרים מעוקבים בשעה, עין אשר, עין א-שק ועוד. עין ברדלה מגיר 22 מטרים מעוקבים לשעה של מים מתוקים - 50 מ"ג כלור לליטר. לצורך אגירת-מים וניצולם נבנתה בריכת בטון גדולה ממערב לכביש המקבלת את מימיה מקידוחים במקום. הקידוח לא נעשה לעומק רב במטרה לא לגרום לירידת מים במעיינות בדרום בקעת בית שאן.
דייוויד ת'יוליס

ביוגרפיה

ת'יוליס נולד בשם דייוויד ווילר בעיר בלקפול שבצפון-מערב אנגליה למאורין ת'יוליס ולאלק ריימונד ווילר, הוריו עבדו בחנות הצעצועים שהייתה בבעלות אביו.
כנער היה ת'יוליס חלק מלהקת רוק בשם "QED" שהופיעה ברחבי בלאקפול, לרוב במלונות כדי לגייס כסף לקניית ציוד ולהפקת אלבום.
לאחר מכן שימש כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק "Door 66". בזמן שניגן ת'יוליס לא העלה על דעתו להפוך לשחקן.
למד ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה", משם סיים בהצלחה ב-1984.
כאשר ניסה לראשונה להירשם לאיגוד השחקנים בשמו המקורי "דייוויד ווילר", גילה שישנו שחקן בעל שם דומה, לכן בחר להשתמש בשם המשפחה הראשון של אמו.

קריירת משחק

את ת'יוליס גילה הבמאי המוערך מייק לי שנתן לו את תפקיד הבכורה שלו בקומדיה "מותק של חיים".
פרץ לתודעת המבקרים והקהל העולמי בשנת 1993 בדרמה "עירום". בסרט שיחק בתפקיד ג'וני, מובטל כריזמטי הנוסע ללונדון כדי להתגורר אצל חברתו לשעבר לואיס.
ת'יוליס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על הופעתו והועמד לפרסי המבקרים הנחשבים בהוליווד.
ב-1995 השתתף לצידם של כוכבי קולנוע עולים בהוליווד לדוגמת רוברט דאוני ג'וניור בדרמה התקופתית "התחדשות" ולאונרדו דיקפריו בדרמה הביוגרפית "ליקוי מאורות" בתפקיד המשורר הצרפתי פול ורלן.
לאחר שצפה בו בסרט "עירום", בחר הבמאי רוב כהן בת'יוליס לתפקיד המלך האכזר אינון בפנטזיית ההרפתקאות התקופתית "לב הדרקון".
שיחק בנוסף שיחק לצידו של מרלון ברנדו בסרט האימה "אי המסתורין של ד"ר מורו" בתור מנהל המשא ומתן מטעם האו"ם אדוארד דאגלס.
ב-1997 שיחק ת'יוליס בדרמת המסע "שבע שנים בטיבט" בתפקיד המדען ומטפס ההרים האוסטרי פיטר אופשנייטר, העושה את מסעו לטיבט בזמן מלחמת העולם ה-2, ביחד עם חברו מטפס ההרים המפורסם היינריך האראר (בראד פיט).
ב-1998 הופיע בתפקיד קטן בתור אומן הווידאו נוקס הארינגטון בסרט הקאלט של האחים כהן "ביג ליבובסקי".
בשנת 2000 שיחק בסרט הפשע "גאנגסטר מס. 1" בתור הגאנגסטר הלונדוני פרדי מייס.
ב-2003 שיחק בסרט ההרפתקאות הבדיוני "טיימליין".
ב-2004 שיחק ת'יוליס בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" בתור רמוס לופין, מורה בבית ספר "הוגוורטס" והחכם מבין חבורת הקונדסאים.
ת'יוליס זכה בתפקיד לאחר שנכשל לקבל את תפקיד המורה קוויריניוס קווירל בסרט הראשון "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2005 הופיע ת'יוליס בסרטו התקופתי דתי של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" בתפקיד האביר ההוספיטלרי.
ב-2006 זכה לכבוד מפוקפק כשהועמד לפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר על תפקידיו בסרטים "אות משמיים" בתור הצלם קית' ג'נינגס ו-"אינסטינקט בסיסי 2" בתור הבלש רוי וושבורן.
ת'יוליס חזר לתפקיד רמוס לופין בסרטים "הארי פוטר ומסדר עוף החול", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" ובחלק הסופי בסדרה "הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2008 שיחק בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים" בתפקיד הקצין הנאצי ראלף, אביו של גיבור העלילה הילד ברונו (אסא באטרפילד).
ב-2010 הופיע בסרט הפשע "לונדון בולווארד" בתור ג'ורדן מנהלה של השחקנית הצעירה שארלוט (קירה נייטלי).
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC. כמו כן, השתתף בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בדמות הנבל הראשי.

חיים אישיים

בשנת 1992 התחתן עם השחקנית הוולשית סרה סוגרמן. השניים היו נשואים במשך שנתיים.
לת'יוליס ילדה אחת עם השחקנית אנה פריל, שהייתה בת זוגו במשך תשע שנים.
בשנת 2007 פרסם את ספרו הראשון, הרומן "The Late Hector Kipling".
Die Himmel erzählen die Ehre Gottes, רי"ב 76

Die Himmel erzählen die Ehre Gottes (בעברית: הַשָּׁמַ֗יִם מְֽסַפְּרִ֥ים כְּבֽוֹד־אֵ֑ל), רי"ב 76, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון השני שאחרי חג השילוש הקדוש, שחל ב-6 ביוני 1723.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
בפברואר 1723 נבחן באך עם עוד כמה מועמדים לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא התקבל לתפקיד והחל את עבודתו בחודש מאי באותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
קנטטה זו הייתה השנייה שביצע במסגרת תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75 והן דומות בפורמט של שני חלקים שמחולקים לשבעה קטעים כל אחד, וכן בפתיחה ובסיום של כל אחד מהחלקים. יש הרואים סמליות במספר 14, המכונה "מספר באך", ובכך שזה המספר הצפון בקנטטות אלו, הפותחות את תקופת עבודתו החשובה. קנטטות אלו ארוכות יחסית לרוב הקנטטות שלו. בעוד את 75 ביצע בכנסיית ניקולאי הקדוש, את הנוכחית ביצע בכנסיית תומאס הקדוש.
ב-1870 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 18 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה כ-16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1976), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
ניו איבריה

גאוגרפיה

שטחה של העיר הוא 27.4 ק"מ רבועים של יבשה.
החשוב שבין האגמים שבאזור העיר הוא אגם פייגנור שהיה בעבר אגם מים מתוקים וכיום הומלח.

היסטוריה

העיר נוסדה על גדות נחל  טצ'ה בשנת 1779 על ידי קבוצת חלוצים ספרדיים ממאלגה, זו העיר היחידה בלואיזיאנה שהקימו ספרדים בתקופה הקולוניאלית. הם קראו לה על שם מולדתם איבריה - חצי האי האיברי בו שוכנת ספרד.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 סבלה העיר רבות. ב-1863 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נכבשה העיר פעמיים על ידי כוחות הצפון, וביטול העבדות גרם לנזק כלכלי כבד לעיר. בשנת 1867 מגפת קדחת צהובה הפילה הרבה חללים, ובשנת 1870 פרצה שרפה שכילתה כחצי מהאזור המסחרי שבעיר.
ב-12 בנובמבר 1980 התרחש אסון באגם פייגנור ליד העיר.
מתחת לאגם הרדוד בעל המים המתוקים היו בו זמנית קידוחי נפט של חברת טקסאקו וכריית מלח.
טעות בחישובים במהלך הקידוחים גרמה ליצירת פירצה וניקוז האגם למכרה המלח, האנשים במכרה הצליחו להתפנות אך המערבולת שנוצרה במהלך הניקוז ינקה לתוכה אסדות קידוח, עצים, בניינים וחלק מהקרקע. כאשר מילאו את האגם מחדש במי ים מלוחים הדבר גרם לשינוי כיוון הזרם בתעלת דלקמבי שמובילה למפרץ מקסיקו ובכך נוצר לכמה ימים  המפל הגדול בתולדות לואיזיאנה בגובה של למעלה מ-45 מטר.
לא היו אבדות בנפש אך האירוע גרם שינוי אקולוגי קיצוני באגם. באגם שנהיה מלוח ועמוק יותר צמחו צמחים חדשים ואף הופיעו סוגי דגים אחרים.
חברת טקסאקו שילמה בהסדר מחוץ לכותלי בית המשפט 32 מיליון דולר לחברת כריית המלח ו-12.8 מיליון דולר על גינות עצי האלון שנהרסו.

דמוגרפיה

על פי מפקד התושבים של שנת 2000 בעיר 32,623 תושבים, 11,756 משקי בית ו-8,335 משפחות.

צפיפות האוכלוסין היא 1,192.8 לק"מ רבוע.
ישנן בעיר 12,880 יחידות דיור בצפיפות של  470.9 לק"מ רבוע.

אירועים

בניו איבריה חי בשנותיו המאוחרות אגדת הג'אז באנק ג'ונסון ומאז העיר מארחת כל שנה את "פסטיבל באנק ג'ונסון/ניו איבריה לג'אז ומורשת האמנות" המכונה "באנקפסט".
משנת 1941 מארחת העיר בסתיו את "פסטיבל קנה הסוכר" המסמל את תחילת קציר קני הסוכר שמהווה יבול עיקרי בחקלאות המקום.
אינדרה נויי

ביוגרפיה

נויי נולדה בצ'נאי (מדרס) שבהודו. למדה לתואר ראשון בפיזיקה, כימיה ומתמטיקה בקולג' נוצרי במדרס וסיימה אותו ב-1974. לאחר מכן סיימה תואר שני במנהל עסקים בבית הספר לניהול בכלכותה ב-1976. עבדה במספר משרות ניהול זוטר בהודו, בהן ניהול מוצר בחברת ג'ונסון אנד ג'ונסון בהודו.
ב-1978 עברה לארצות הברית והחלה ללמוד באוניברסיטת ייל לתואר שני במנהל פרטי וציבורי, אותו סיימה ב-1980. במהלך לימודיה התמחתה בחברת הייעוץ "Booz Allen Hamilton". לאחר סיום לימודיה עבדה בחברת הייעוץ "בוסטון קונסלטינג גרופ" ועסקה באסטרטגיה בחברות "מוטורולה" ו-"ABB".
הצטרפה לחברת פפסיקו ב-1994 וטיפסה בהדרגה לצמרת החברה, עד לתפקיד סמנכ"לית הכספים. במהלך כהונתה יזמה את הכניסה לעסקי רשתות מזון והמסעדות ב-1997, והובילה את החברה לרכישת חברות המזון "טרופיקנה" ב-1998 ו"קוואקר" ב-2001. ב-2005 מונתה לתפקיד מנכ"לית החברה.
נויי מדורגת מדי שנה החל מ-2006 בראש רשימות "הנשים החזקות בעולם" של המגזינים פורבס (מקום שלישי ב-2008 ו-2009) ופורצ'ן (מקום 1 בשנים 2006–2010).
נשואה לראג'קנטילל נויי, ואם לשתי בנות.
דידיום

פרסים

דידיום זכתה לכיסוי תקשורתי אוהד ברחבי העולם, לרבות במדורי הטכנולוגיה של הניו יורק טיימס, הגארדיאן ובילבורד. בשנת 2008 היא הייתה החברה הראשונה שזכתה בפרס הצטיינות על אפליקציית מובייל ממותגת ב-One Show, תחרות בינלאומית יוקרתית של תעשיית הפרסום, שנערכת מדי שנה בניו יורק. בשנת 2010 נבחרה דידיום בתחרות היוקרתית של מגזין הטכנולוגיה הבינלאומי, רד-הרינג, כאחת מחברות הטכנולוגיה המבטיחות בעולם.
לונגשוט

גרסאות שונות

ביקום האולטימייט מארוול לונגשוט הוא מוטאנט רגיל ולא מיקום אחר ושמו האמיתי הוא ארתור סנטינו. הוא מופיע לראשונה בחוברת Ultimate X-Men #54 שנכתבה על ידי בריאן ווהן.
לונגשוט מואשם ברצח של פוליטיקאי באי ג'נושה ונשפט להשתתף בתוכנית מציאות שבה הוא ניצוד עד מוות. האקס-מן מגיעים לאי שבו מתנהלת התוכנית, נלחמים במוג'ו שמנהל את התוכנית ומשחררים את לונגשוט. לאחר מכן מתברר שלונגשוט אכן רצח את הפוליטיקאי.
בהמשך לונגשוט נתפס על ידי מכשפת השני אשר גם לה כוחות מזל. הוא נאסר במתקן הכליאה של S.H.I.E.L.D. זמן מה אחר כך הכלא נפרץ ולונגשוט בורח ממנו יחד עם מגנטו שגם היה כלוא בו. לונגשוט מצטרף לאחוות המוטאנטים של מגנטו.
סקאוט (כטב"ם קנדי)

סקאוט (באנגלית: Scout) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"מ) לצורכי ביון מתוצרת "איריון" (Aeryon) הקנדית. הוא פותח בין השנים 2007 ל 2009.
לסקאוט יכולת המראה ונחיתה אנכית ולכן אינו דורש ציוד תומך המראה או נחיתה. הוא מסוגל להתייצב מעל נקודה קבועה, משקלו 1.4 קילוגרם ללא מטען נוסף.
רחוב אחד העם

היסטוריה

הרחוב הוקם ב-1909 עם ייסודה של אחוזת בית והיה הרחוב הצפוני ביותר מבין ארבעת הרחובות שחצו את רחוב הרצל, הרחוב הראשי הראשון בעיר. כנקודת הסיום של רחוב הרצל נבנה ברחוב אחד העם הבניין החדש של הגימנסיה העברית "הרצליה" שפעלה כבר ב-1905 ביפו. בניין הגימנסיה היה בזמנו נקודת הציון העירונית החשובה ביותר של העיר ומופת לסגנון האדריכלות האקלקטית של התקופה, וגם נתן לרחוב את שמו - רחוב הגימנסיה. הגימנסיה פעלה במקום כחמישה עשורים עד שעברה לרחוב ז'בוטינסקי, והבניין נהרס ב-1965 ובשטחו נבנה מגדל שלום. מול הגימנסיה נבנה ביתו של עקיבא אריה ויס, יוזם אחוזת בית, בסגנון דומה. לאורך צידו הדרומי של הרחוב נבנו בתיהן של משפחות מייסדים נוספות: הררי, כהן-שצקי, שרה ויוסף עזריהו, מזרחי, פולאק, ליטוינסקי, גילוץ ואדלר.
ב-1922 עלה לארץ ישראל אחד העם, שם העט של אשר צבי גינצברג, והתגורר בתל אביב בבית הסמוך לגימנסיה הרצליה (מס' 11). לכבודו שונה שם הרחוב, ונקרא על שמו בעודו בחיים. בבית זה שקד על כתביו, ומסופר כי בשעות הצהריים דאגה המשטרה לשקט סביב ביתו על מנת שלא יפריעו לו בכתיבתו. ב-1926, לכבוד יום הולדתו ה-70, אף קיבל אות אזרחות כבוד מעיריית תל אביב. בית מגוריו ההיסטורי ברחוב נהרס בשנות ה-60 יחד עם הריסת מבנה גימנסיה הרצליה.
בשנות ה-30 נבנה חלקו הצפוני של הרחוב במקביל לשדרות רוטשילד ובדומה לשדרה, מרבית המבנים בקטע זה של הרחוב הם בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי, בניגוד לבנייה בסגנון האקלקטי שמאפיינת את חלקו הדרומי של הרחוב.

רחוב אחוזת בית

בשנת 1938 נסלל רחוב אחוזת בית, המקביל לרחוב הרצל, ומחבר את רחוב אחד העם ורחוב מונטיפיורי. הרחוב קיבל את השם "אחוזת בית" מכיוון שהוא נסלל על גבול חלקת הקרקע שרכשה אגודת אחוזת בית. הבניינים ברחוב אחוזת בית נבנו באבן ירושלמית הבניין הראשון שנבנה ברחוב (אחד העם 11 פינת רחוב אחוזת בית) שימש כמטה בנק קופת עם אותו תכנן יצחק רפופורט. בשנת 2014, עבר משכן הבורסה לניירות ערך בתל אביב מרחוב אחד העם 54 לרחוב אחוזת בית.
מטריצה מלווה

מטריצה מלווה לפולינום המתוקן: \ a_0 + a_1x + a_2x^2 + ... + a_{n-1}x^{n-1} + x^n
היא המטריצה: \begin{bmatrix} 
0 & 0 & \cdots & 0 & -a_0 \\ 
1 & 0 & \cdots & 0 & -a_1 \\ 
0 & 1 & \cdots & 0 & -a_2 \\ 
\vdots & \vdots & \ddots & \ddots & \vdots \\ 
0 & 0 & \cdots & 1 & -a_{n-1} \\ 
\end{bmatrix}

כל מטריצה בגודל n על n אשר הפולינום המינימלי שלה הוא ממעלה n דומה למטריצה המלווה של הפולינום המינימלי שלה.
במקרה שבו המעלה של הפולינום המינימלי קטנה מ-n המטריצה דומה לצורה הרציונלית קנונית שלה, שהיא מטריצת בלוקים אלכסונית שבלוקיה הם מטריצות מלוות.
ג'ון מילר אדיי

ביוגרפיה

אדיי היה בנו של מייג'ור ג'יימס פ. אדיי, נולד ב-1 בנובמבר 1819 בסבנאואקס שבקנט, אנגליה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-1836 נכנס לרגימנט הארטילריה המלכותי. הוא קודם לדרגת קפטן ב-1846, ושירת במלחמת קרים כמפקד חטיבה וכעוזר השליש הראשי של הארטילריה (קיבל מעמד עמית, C.B, במסדר האמבט, קודם לדרגת מייג'ור ולאחר מכן לדרגת לויטננט קולונל). במהלך המרד ההודי הגדול בשנת 1857 הוא שירת בתפקיד מטה בעל סמכות מעטה.
בשנת 1860 הוא קודם לדרגת קולונל. משנת 1863 עד לשנת 1866 היה אדיי סגן השליש הראשי בבנגל, וב-1866 הוא חזר לביתו באנגליה.
בשנים 1870-1875 היה אדיי מנהל הארטילריה והמלאי במשרד המלחמה. הוא קיבל מעמד "אביר מפקד" (K.C.B) במסדר האמבט בשנת 1873, קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ב-1875, ומונה למשרת מודד התחמושת הראשי בשנת 1880. בשנת 1882 הוא השתתף במערכה לכיבוש מצרים, והיה השני בסולם הפיקוד. על כך הוא קיבל את מעמד "אביר הצלב הגדול" (G.C.B) במסדר האמבט, ואת הוקרת הפרלמנט.
הוא היה מושל גיברלטר בין השנים 1883-1886, וצוין כמי שידע לשמור על האיזון הנכון בין הצרכים של גיברלטר כמבצר צבאי לבין הצרכים של האוכלוסייה האזרחית שהתגוררה שם. בתקופה זו החלו לגלות את הכשרון האומנותי שלו (ראו בהמשך).
הוא נישא לקלרה ג'ואן וויליאמס (Clara Joan Williams) בשנת 1899. נולדו להם שלושה ילדים: שתי בנות, ויניפרידה (Winifreda) ואוולין ויולט (Evelyn Violet), ובן אחד, סר ג'ון אדיי שייהפך להיות מייג'ור גנרל בצבא הבריטי.
אדיי היה בנוסף גם צייר וסופר, ותיאר את התנסויותיו בעבודות כמו: "סקירה של מלחמת קרים" (1859; Review of the Crimean War), "זכרונות מהחיים הצבאיים" (1895; Recollections of A Military Life).
הציור שלו "מבט על גיברלטר" נמצא כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, ושני ציורים נוספים של הודו נמצאים במוזיאון הצבאי הלאומי בלונדון.
אנדרו קולינס

היסטוריה

אנדרו גורש מבית ספרו עקב רמת כתיבה נמוכה באנגלית והתחיל לעבוד כפקיד בחברת ייצוא משלוחים בלונדון.
תחביבו כילד במסתורין החיים הוביל אותו לעסוק כחוקר עב"מים, הוא ביקר אנשים אשר טענו להיות עדים למקרים של ביקור עב"מים ושלח דו"חות לארגונים ארציים.
בשנת 1976 הפך לדמות מוכרת בתנועת הפאנק עוד כאשר הייתה בתחילתה, אך ויתר על קריירה מוזיקלית כדי לכתוב במגזין "Strange Phenomena".
קולינס הוא המארגן של הכנס השנתי של "Questing Conference" בבריטניה, אשר עוסק בהיסטוריה רוויזיוניסטית, ארכאולוגיה אסורה ותעלומות עתיקות. כיום חי עם אשתו סו באסקס.

From the Ashes of Angels

ספר זה עוסק במיתוס הנפילים ומעלה שאלות לגביהם, מהיכן באו ואם ייתכן שאכן היו קיימים והתהלכו עלי האדמה.
לאחר תשע שנות מחקר וליקוט מידע, הספר הושלם בעזרת ידידו של אנדרו קולינס, ריצ'רד ווארד.
הספר חולק על דרכי חשיבה מודרניות מקובלות ברחבי עולם, בכל הקשור לתפישה של האלוהות. הספר טוען שהדת, באופן כללי, מבוססת על האמונה בכוכבים והשלב שבו העולם הוא היום של אמונה באל אחד הוא איך שהדברים התפתחו מהדתות הקדומות, והאלים הקדמונים הם בעצם הנפילים שהיו בשר ודם.
נובו ריש

נובו ריש (נכתב גם במילה אחת, נובוריש, ובהטייה: נובורישים; מצרפתית: nouveau riche – עשיר חדש) הוא כינוי, שנאמר לרוב בנימת לגלוג וגנאי, לבעל הון טרי שאיננו מורגל בנימוסים המקובלים בחברה האריסטוקרטית. בהתאם לכך, הוא נוהג להפגין בראוותנות את עושרו בכל הזדמנות. הכינוי הופיע בזמן המהפכה התעשייתית שבה נוצרה שכבה חדשה של אנשים שבדרך כלל לא היו משכילים, ועושרם נצבר במהירות ולא נבע מנכסים שעברו בירושה.
תופעת הנובו ריש מוסברת על ידי מושג ההון של הסוציולוג פייר בורדיה. לאחר שהנובו ריש השיג את ההון הכלכלי הקיים בידי הנמנים עם החברה הגדולה, הוא מגלה כי אין די בכך - ללא הביטוס והון תרבותי מתאימים הוא אינו יכול להשתלב בחברה זו ולזכות בהערכתה. בעוד שהון כלכלי ניתן להמרה להון תרבותי בקלות יחסית, רכישת ההביטוס המתאים היא תהליך ארוך ולכן השתלבותו של הנובו ריש בחברה הגבוהה תהיה ארוכה וקשה.
אגם פררה

מקור השם

שמו של האגם ניתן לו על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד בשנת 1988. 
המילה "פררה" משמעותה במאורית "ברווז בר". השם קיבל תוקף רשמי ב-24 ביוני 2004.

לקריאה נוספת

• W. Andrew Jackson, Alfonso F. Davila, Nubia Estrad, W. Berry Lyons, John D. Coates, John C. Priscu, Perchlorate and chlorate biogeochemistry in ice-covered lakes of the McMurdo Dry Valleys, Antarctica, P 22
• RUTH C. HEINDEL, ANGELA M. SPICKARD, and ROSS A. VIRGINIA, Landscape-scale soil phosphorus variability in the McMurdo Dry Valleys, Antarctic Science (2017), P 4
• Aneliya Sakaeva, Ecology and Biogeography of Freshwater Diatoms in Ponds of McMurdo Dry Valleys and Parts of the Ross Island, (2014). Environmental Studies Graduate Theses & Dissertations. 20.
חאן אל-באשה

חאן אל-באשה ("חאן הפאשה") הוא חאן השוכן בדרומו של השוק העירוני בנצרת, מול בזיליקת הבשורה. החאן נחשב לגדול ולעתיק מבין חמשת החאנות בעיר, והוא קרוי על שמו של סולימאן פאשה, מושל עכו, אשר שיקם את המבנה בשנת 1814. מועד הקמתו של המבנה אינו ידוע. 
החאן שכן בכניסה הדרומית אל העיר, והוא נבנה כמבנה מרובע בן קומה אחת המקיף חצר פנימית. שני גרמי מדרגות הוליכו אל גג המבנה, אשר שימש ללינה בלילות הקיץ. בסוף המאה ה-19 נוספה קומה שנייה לחלק מהמבנה ובה עשרה חדרי אירוח שהיו למלון "אל-חג'אז". החאן שימש בתפקידו עד סופו של השלטון העות'מאני בארץ ישראל, והיה גם מרכז מסחרי וחברתי. 
בתי המלון המודרניים שנבנו בעיר, התפתחות התחבורה וסלילת מסילת הרכבת החיג'אזית פגעו בחשיבותו ובמרכזיותו של המבנה. כיום שייך המבנה לווקף של המסגד הלבן, אשר הוסיף לו קומת משרדים בשנות ה-70. הווקף משכיר את המבנה כבניין משרדים.
יחיעם (הווי בקיבוץ)

היצירה

הציור "יחיעם (חיים בקיבוץ)" הוא הציור הגדול ביותר מבין מסדרה של כ-24 ציורים לפחות, הנושאים את השם "יחיעם". עבודות אלו נוצרו בין השנים 1949–1951, תקופה בה זריצקי שימש כמרצה לאמנות בקיבוץ במסגרת סמינרים שארגן "הקיבוץ הארצי". ברישומי האקוורל הרבים בסדרה בולטת הנטייה להשטחה ולהפשטה של הצורות בטבע לכדי משטחים גאומטריים, ואילו מספר הדמויות המופיעות בעבודות תורגמו לסימנים המזכירים הירוגליפים. 
ציור זה, כמו ציורי שמן אחרים בסדרה, לא נוצר כהתבוננות ישירה בטבע, אלה הוא עיבוד המוטיבים מציורי האקוורל. משטח הציור מחולק לצורות גאומטריות ולגושים בולטים של משיכות מכחול בולטות, בעלות אופי אנכי או אופקי, המתפקדות כשכבה עליונה על משטח הציור הגדול. בציור בולטים גוונים ירקרקים וחומים עם כמה כתמים בולטים באדום וצהוב. למרות האופי המופשט של הציור, ניתן לאבחן בציור בכמה דמויות, המתוארות בעזרת קו חופשי וכללי. במרכז הציור מופיעה דמות של אם האוחזת בבנה, ואילו במרכז חלקו התחתון של הבד מופיע ייצוג של סוס, המתואר בקו לבן על גבי משטח חום. 
בשנת 1952 יצר זריצקי עוד קבוצת עבודות הנושאות את השם "יחיעם" והן מהוות פיתוח והפשטה של אותה סדרה. הציור הוצג, תחת השם "הווי בקיבוץ", בתערוכה החמישית של קבוצת "אופקים חדשים", שנערכה בנובמבר 1953 במוזיאון תל אביב. 
בשנת 1975 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון תל אביב, בתרומתם של רבקה ויוסף מאירהוף מארצות הברית. רפרודוקציות של הציור הופיעו במספר ספרים ובהם ספרה של גילה בלס על "אופקים חדשים" (1980), על כריכת קטלוג תערוכת הרטרוספקטיבה של זריצקי במוזיאון תל אביב (1984), אותה אצר מרדכי עומר וכן היא פותחת את קטלוג התערוכה "העשור הראשון: הגמוניה וריבוי" (2008), המתארת את האמנות הישראלית בעשור הראשון למדינת ישראל, שנערכה במשכן לאמנות עין חרוד.
בעת הצגתו, בתערוכה החמישית של "אופקים חדשים", נתפש הציור כדוגמה לתהליך ההפשטה שעבר זריצקי באותה תקופה. ד. נחום תיאר את יצירתו של זריצקי במאמר בידיעות אחרונות כמעמידה את המסתכל בניסיון קשה. "זריצקי", טען נחום, "מורד במוסכמות ולא רק שהוא מנתק את עצמו מדעת ובכוונה מן הנושא, אלא גם מכל סימן של צורניות". 
על פי מרדכי עומר, מהווה הציור עדות יחסים של קרבה והתרחקות מן הטבע. במעבר מציורי האקוורל אל ציור השמן הופכות הצורות למופשטות יותר ויחסן אל הטבע הולך ומטשטש. עוד מציין עומר כי בשונה מייצוג ה-"הווי הקיבוצי" של התקופה, כמו למשל בציורי יוחנן סימון או בכרזות השומר הצעיר, הרי הדמויות חסרות הזהות בסדרה מבטאות יחס בלתי אמצעי של האדם אל הטבע.
איגור קורצ'טוב

ביוגרפיה

קורצ'טוב נולד בסימסקי זאבוד, גוברניית אופה (כיום העיר סים במחוז צ'ליאבינסק). 
הוא למד פיזיקה באוניברסיטת קרים ובניית אוניות במכון הפוליטכני של פטרוגרד. בשנת 1925 עבר למכון הפיזיקו-טכני באותה עיר שם חקר סוגיות ברדיואקטיביות בהנחיית אברם פדורוביץ' יופה. ב-1932 הוקצה לו מימון לצוות מחקר גרעיני משלו. בשנת 1935 הוא ביחד עם לב ארצימוביץ' השלימו עבודת מחקר בתחום פיזיקה גרעינית. צוות בראשות קורצ'טוב בנה את הציקלוטרון הסובייטי הראשון והפעיל אותו ב-21 בספטמבר 1939.
קורצ'טוב ותלמידו גאורגי פליורוב גילו את העקרונות הבסיסיים של תגובת השרשרת של האורניום ואת עקרונות הפעולה של כור גרעיני בשנות השלושים. ב-1942 העריך קורצ'טוב כי "בביקוע הגרעינים של קילוגרם אחד של אורניום תשתחרר אנרגיה השווה לפחות לפיצוץ 20,000 טונות חומר נפץ".
כאשר פרצה המלחמה בין ברית המועצות וגרמניה ב-1941, הסב קורצ'טוב את מחקרו לתחום הגנת הספינות ממוקשים מגנטיים ולחקר שריון לטנקים. בשנת 1943 השיג הנ.ק.ו.ד. עותק מדו"ח בריטי סודי שדן באפשרות פיתוח נשק אטומי, מה שהביא את סטלין להחלטה לפתח נשק כזה גם כן. יופה המליץ על קורצ'טוב למולוטוב וקורצ'טוב מונה לראש התוכנית לפיתוח פצצת אטום לברית המועצות.
פרויקט פצצת האטום הסובייטית תועדף ברמה נמוכה למדי עד אשר מידע מהמרגל קלאוס פוקס ותוצאות הפצצת הירושימה ונגסקי המריצו את סטלין לפעולה. הוא הורה לקורצ'טוב להכין פצצה עד 1948, ומינה את לברנטי בריה כמנהלו הישיר. העיר סארוב בגורקי אובלאסט (כיום ניז'ני נובגורוד אובלאסט) הוכפפה לפרויקט הפצצה, שמה שונה ל"ארזמאס-16" והיא הפכה למתחם סגור בו שוכנו הפיזיקאים הבכירים שעסקו בפיתוח הפצצה, כיולי בוריסוביץ' חריטון ויעקב בוריסוביץ' זלדוביץ'.
הרוסים נעזרו במקורות מודיעיניים שהשיגו מידע מהמערב, אך קורצ'טוב ובריה התעקשו על מחקר מהבסיס, תוך שימוש ספקני במידע המודיעיני לאישוש מסקנות חוקריהם. ב-29 באוגוסט 1949 פוצץ הצוות את מתקן RDS-1 שהיה פצצת ביקוע פלוטוניום בסמיפלאטינסק. קורצ'טוב סיפר לאחר מכן כי תחושתו העיקרית הייתה הקלה.
קורצ'טוב היה מעורב גם בפרויקט פיתוח פצצת המימן הסובייטית, אך לאחר מכן התמקד בפיתוח אנרגיה אטומית למטרות אזרחיות והתנגד לניסויים גרעיניים.
במהלך עבודתו על פצצת האטום הסובייטית נשבע קורצ'טוב שלא לגלח את זקנו עד אשר ישיג הצלחה. הוא המשיך לגדל זקן, שעוצב לרוב בתספורות מיוחדות ואקסצנטריות, גם לאחר מכן, מה שהפך לאות ההיכר שלו.
על הישגיו בתחום הגרעין הוא זכה בפרס לנין לשנת 1957.
קורצ'טוב מת במוסקבה ב-1960 משבץ מוחי.