שואת יהודי איטליה

שואת יהודי איטליה התרחשה בשני שלבים. בשלב ראשון, שהתרחש מחקיקת חוקי הגזע באמצע שנת 1938 ועד להקמתה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית בספטמבר 1943, שבו סבלו יהודי איטליה, מושבותיה ושטחי החסות שלה מרדיפות ומאפליה. עם זאת האיטלקים נמנעו מרצח יהודים או מהסגרתם לידי הגרמנים, הן באיטליה והן במדינות כבושות כמו יוון. בשלב שני, הפתרון הסופי באיטליה מהקמתה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שהייתה ממשלת בובות בחסות הנאצים, ועד לכניעת הגרמנים והאיטלקים בסיום מלחמת העולם השנייה.
בשואה באיטליה נרצחו 7,680 יהודים מתוך 44,500 יהודים שחיו במדינה לפני מלחמת העולם השנייה. שהם כ-17% מהאוכלוסייה המקורית, כך שאחוז היהודים האיטלקים שניצלו בשואה גבוה יחסית לרוב מדינות אירופה. הערכות אחרות מדברות על כ-7,900 נרצחים.

פרוץ מלחמת העולם השנייה

פרוץ מלחמת העולם השנייה המלחמה ב-1939 והצטרפות איטליה לצידם של הגרמנים, לא הביאו בתחילה לשינויים משמעותיים במעמדם החוקי של יהודי איטליה. כבר ב-1938 משטרו הפשיסטי של מוסוליני הטיל על היהודים הגבלות וחוקקו חוקי גזע, אך לא הייתה פגיעה פיזית רחבת היקף ביהודים. ערב כניסתה של איטליה למלחמה ביוני 1940, הוחל במאסרים נרחבים ללא משפט של פליטים יהודים ששהו באיטליה, והיו ללא אזרחות איטלקית, וכן של יהודים איטלקים שנחשדו כמתנגדים לשלטון. זמן מה לאחר מכן, אותם יהודים נשלחו למחנות עונשין, אשר נכון לספטמבר 1940 כבר מנו 15 במספר. מספרם של המחנות הגיע לשיא של כ-40 מחנות בכל רחבי איטליה, בעיקר בדרומה.
כל עוד הייתה איטליה בגדר מדינה גרורה של גרמניה, נמנע היטלר מלדרוש את גירוש היהודים והשמדתם, ומוסוליני, על אף שהחיל עוד ב-10 ביוני 1940 את חוקי הגזע, סירב לגרש את אזרחיו היהודים, בין היתר על מנת להפגין את עצמאותו כלפי גרמניה.
ב-6 במאי 1942 הודיע משרד הפנים האיטלקי כי כל האזרחים האיטלקים השייכים לגזע היהודי חייבים להתייצב לעבודת חובה, אך בפועל עקב קשיים טכניים רק מיעוט מהאוכלוסייה היהודית נשלח לעבודות במפעלים תעשייתיים, בחקלאות, בסלילת כבישים וכדומה.

יהדות רומא

יהדות רומא היא אחת הקהילות היהודיות הוותיקות בעולם וקיימת כמעט אלפיים ומאתיים שנה. במפקד המיוחד ליהודים שנערך ב-22 באוגוסט 1938 נמנו ברומא 12,799 'בני הגזע היהודי'. כעבור חמש שנים, בעת הדחתו של בניטו מוסוליני, עדיין התגוררו בעיר כ-12,000 יהודים, למרות החוקים שחוקק נגדם המשטר הפשיסטי. יהודי רומא חששו פחות לגורלם ורובם החליטו לא לנטוש את בתיהם. הם סברו כי היות העיר משכן הוותיקן תגן עליהם.
ב-26 בספטמבר סירב הפלדמרשל אלברט קסלרינג, מפקד הצבא הגרמני באיטליה, לאשר את הפעולה המתוכננת נגד היהודים מתוך חשש לסיבוך עם האוכלוסייה והוותיקן. ראש הגסטפו ברומא, אוברשטורמבנפירר הרברט קפלר החליט לפעול בעצמו, ודרש מיהודי רומא כופר של 50 קילוגרם זהב תוך 36 שעות. כופר זה הובא לגסטפו ב-28 בספטמבר, אולם כבר למחרת היום, ב-29 בספטמבר החרים ה-אס.אס. את תיקי השמות והכתובות של היהודים מבית הכנסת הגדול.
באוקטובר 1943 שלח אדולף אייכמן את תיאודור דנקר, שמילא קודם לכן תפקיד מרכזי במדיניות ההשמדה בפריז ובסופיה, בראשות סגל של 44 אנשי אס אס, עם הוראה שהסמיכה אותו לגרש את יהודי רומא. הקונסול הגרמני פרידריך מלהאוזן, שהיה אז הממונה על שגרירות גרמניה ברומא, ביקש, לשווא, את התערבות הוותיקן ומשרד החוץ הגרמני.
בשבת, 16 באוקטובר 1943, בחג הסוכות החל ה-'Judenrazzia' - המתקפה על היהודים. יחידות ביטחון מיוחדות מגרמניה חילקו את רומא לעשרים וששה אזורים ולפי כתובות ידועות מראש אספו את היהודים לכלא. ה"היודנאקציון" הסתכמה ב-1,259 נפשות: גברים, נשים וטף. בהתערבות האפיפיור שוחררו בני נישואי תערובת. ממסמכים שפורסמו לאחר המלחמה, הסתבר כי ביומיים שיהודי רומא היו במאסר לקראת משלוחם, ראשי הכמורה פעלו בצורה מינורית לביטול הגזירה. אחד מראשי הכמורה נפגש עם המושל הגרמני של רומא והעלה את הנושא רק בדרך של רמז. לבסוף נשלחו 1,007 יהודים אל מחנה ההשמדה בבירקנאו והושמדו בתאי הגזים. בסוף המלחמה חזרו לרומא 13 גברים ואישה אחת.
קפלר הודיע למפקד האס-אס באיטליה, אוברגרופנפירר קרל וולף, שלא שיתף את המשטרה האיטלקית בגלל חוסר אמינותה, וכי האוכלוסייה האיטלקית הפריעה למעצרים ואף עזרה באופן פעיל ליהודים. הימלר ועוזריו לא היו מרוצים מכך שעל כול יהודי שנתפס ברומא נמלטו 11. בינואר 1944 החליף את קפלר שטורמבנפירר פרידריך רוברט בוסהמר, המומחה לענייני איטליה ביחידתו של אייכמן. ב'רציות' שנערכו אחר-כך נתפסו עוד 1,084 יהודים בידי הגרמנים ושותפיהם האיטלקים. הדבר כלל שילוח יהודים למחנות ההשמדה, וכן רצח 75 יהודים בטבח בפוסה ארדיאטינה (Fosse Ardeatine). ב-25 במרץ 1944 נרצחו במחצבות 335 אזרחים, נוצרים ויהודים, כפעולת תגמול על הריגת חיילים גרמניים על ידי הפרטיזנים האיטלקים. במקום בו קבורים הנרצחים נבנה אתר זיכרון בחסות רשת המוזיאונים של הצבא האיטלקי.
הכנסייה הקתולית, תוך כדי הסכמה חשאית של הוותיקן, העניקה מקלט ליהודים במנזרים הרבים אשר ברומא. מספרם נאמד ב-4,700. פיוס השנים עשר חש ששלטון הגרמנים עומד להגיע לקיצו. בעלות הברית נחתו בסלרנו, דרומית מנפולי, בספטמבר 1943.
ב-4 ביוני 1944, אחרי תשעה חודשים של רדיפות והשמדה, נתפסה רומא בידי הארמייה החמישית של צבא ארצות-הברית, והיהודים הנמלטים יצאו ממקומות מחבואם. מיהודי רומא ניספו בשנות השואה יותר מאלפיים נפש. שמותיהם מצוינים על קיר בית הכנסת הגדול של רומא.

יהדות מילאנו

יהדות מילאנו, שקמה רשמית ב-1866, היא הקהילה היהודית הצעירה ביותר באיטליה. מילאנו היא עיר התעשייתית וצומת תחבורה חשוב בצפון איטליה, הייתה מוקד להפצצות בעלות הברית משנת 1942. חלק מתושבי העיר ברחו לכפרי הסביבה. וכך ב-1 בדצמבר 1943 גם חלק מיהדות מילאנו לא היו בבתיהם שבעיר. במצוד אחרי היהודים נתפסו חלק מהם ומ-2,000 יהודי העיר נעצרו פחות מאלף. ולאחר מיון כנדרש על ידי הכנסייה הקתולית לבירור דתם של הנתפסים בני "הגזע היהודי", נשלחו להשמדה 877 יהודים.

יהדות ונציה וטריאסטה

לכידת היהודים בוונציה וטריאסטה החלה כאשר רוב היהודים כבר היו מודעים לגורלם. בוונציה היו 1,200 יהודים. בשנים 1943–1944 נלקחו להשמדה 200 תושבים, כולל זקנים וזקנות מבית האבות וחולים מבית החולים לחולי נפש באחד האיים. אליהם הצטרף הרב של הקהילה, הרב אדולף אוטולונגי - כולם הוגלו ונרצחו. בככר המרכזית של הגטו, ליד בית האבות, מצוי קיר ועליו תחריטי נחושת, המתארים את גורלם של יהודי ונציה בשואה.
בטריאסטה הייתה לפני המלחמה קהילה יהודית של 6,000 נפש. במהלך הכיבוש הגרמני נערכו שני מבצעים ללכידת יהודים: ב-19 באוקטובר 1943 וב-29 בינואר 1944. המבצע האחרון כלל את החולים והזקנים שהיו במוסדות היהודים. ב-4 באפריל 1944 הוקם מחנה הריכוז בריזיירה די סן סאבה (Risiera di San Sabba) הסמוכה לטריאסטה. במחנה זה, ששימש גם כמחנה השמדה, הוקמה משרפה, וממנו נשלחו להשמדה יהודים, פרטיזנים ומתנגדי השלטון. מספרם של יהודי טריאסטה שנספו בשואה נאמד ב-710.

יהדות נאפולי

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בנאפולי בדרום איטליה כאלף יהודים. נאפולי ספגה הפצצות יותר מכל עיר איטלקית אחרת במלחמת העולם השנייה, אף על פי שהעיר לא התמרדה בזמן השלטון הפאשיסטי. היא הייתה הראשונה להתנגד לשלטון הצבאי הגרמני. 14 יהודים נספו בשואה. 45 יהודים הסתתרו בכפרים ליד העיר בקזרטה שבמחוז קמפניה, היתר עזבו את העיר. העיר שוחררה לגמרי ב-1 באוקטובר 1943 על יד כוחות בריטיים ואמריקאים. בתום המלחמה 540 יהודים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מונה הקהילה היהודית כ-160 נפש.