google/wiki40b huggingface dataset:
אריה צידון

קורות חייו ופועלו

צידון נולד בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי ובתיכון בסמ"ת שבעירו. צידון התגייס לצה"ל בשנת 1957 במסגרת גרעין נח"ל, לאחר קורס מ"כים פנה לדני מט וביקש לעבור לחטיבת הצנחנים. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד הנח"ל המוצנח. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד ובשנת 1962 שימש כקצין מבצעים חטיבתי. בשנים 1965-1963 היה צידון מפקד סיירת צנחנים. בשנים 1967-1965 שימש סגן מפקד גדוד 890 ובמלחמת ששת הימים פיקד על סיירת חרוב, אשר לחמה בגזרת לטרון ורמאללה. בספטמבר 1968 מונה צידון למפקד גדוד הנח"ל המוצנח במקומו של משה פלס (סטמפל) שנפל יחד עם 5 חיילים נוספים מהגדוד במהלך מרדף בבקעה, הוא פיקד על הגדוד בין היתר במבצע תרנגול 53. בשנת 1971 שימש כראש ענף מבצעים במטה הכללי. במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של קצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל עמנואל שקד והיה ממתכנני מבצע קינוח לכיבוש החרמון. ב-1973 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, מיד לאחר המלחמה, לאחר שהמח"ט עוזי יאירי ביקש לעזוב את התפקיד. ב-1975 מונה לקצין אג"ם פיקוד המרכז. יצא ללימודים באוניברסיטת בר-אילן, בשנת 1978 מונה לסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בהמשך קודם לדרגת תא"ל, מונה להקים אוגדת מילואים בפיקוד המרכז ופיקד עליה עד שחרורו ב-1982. 
לאחר שחרורו שימש מנהל בחברה עסקית ויו"ר מושב אורות. היה ממייסדי ארגון "בני אברהם" שפעל לקידום שיתוף פעולה בין ישראל למדינות הסביבה הערביות והפלסטינים.
אריה צידון נשוי לעטרה, חברתו לגרעין "גדיש", והוא אב לארבעה.
הדיוויזיה ה-56 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל קריבל. במהלך המערכה בפולין הוחזקה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השישית בבלגיה, שם נשארה לאחר מכן כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובאוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, לאחר ספגה אבדות כבדות.

הקמה שנייה

ב-10 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפרוסיה המזרחית, והועמדה תחת פיקוד אדמונד בלאורוק. הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים שהתנהלו בפרוסיה המזרחית, וב-24 במרץ 1945 הושמדה הדיוויזיה.
חטיף שוקולד

חטיף שוקולד הוא יחידת ממתק עטופה לצריכה אישית, שאיננה טבלת שוקולד ואיננה יחידה קטנה כגון טראפל או יחידה הכלולה בבונבוניירה. צורת החטיף לרוב כמלבן מאורך (אם כי יש הנמכרים כאוסף יחידות כגון "קליק"), הרכיב העיקרי בו הוא שוקולד והוא כולל מרכיבים נוספים. 
המרכיבים הנוספים לשוקולד נחלקים לשלושה סוגים: מתן "גוף" וייצוב (כגון ופל, עוגייה, פצפוצי אורז וכו'); מילוי (קרמים שונים, נוגט, קרמל, חמאת בוטנים וכדומה) ורכיבי טעם ומרקם (אגוזים, שקדים, בוטנים, קוקוס וכו').
חטיף השוקולד הראשון יוצר על ידי חברת J. S. Fry & Sons מבריסטול, אנגליה ב-1847 והוא שווק לראשונה באופן רחב החל מ-1866 בשם Fry's Chocolate Cream.
חלק בלתי נפרד מחטיף שוקולד מסחרי היא העטיפה הממותגת שלו, שנועדה לשמירת טריות היחידות הנמכרות בנפרד. האסתטיקה של העטיפה מהווה חלק מחוויית הצרכנות ובידול המותג, עטיפות חטיפי השוקולד נוטות לשמור על עיצוב קבוע לאורך שנים רבות.
גאורגי דוברובולסקי

קורות חיים

גאורגי דוברובולסקי נולד באודסה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבוש אודסה על ידי רומנים, הוא נעצר על ידי המשטרה, הואשם באחזקת אקדח ונשפט ל-25 שנות בבית הסוהר. במרץ 1944 בעקבות תשלום שוחד הוא שוחרר מהכלא.
לאחר שחרור העיר דוברובולסקי התלחיל לימודים בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי ומשם המשיך לבית הספר לטייס. בשנת 1950 הוצב כטייס קרב באחד מיחידות של חיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הסוקמונאטטים הסובייטית. בשנת 1971 ויקטור פצאייב שוגר לחלל בחללית סויוז 11. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחה אוויר מהתא וכל הצוות נספה. גאורגי דוברובולסקי נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
מזמינות

המושג מזמינוּת או באנגלית "Affordance", הוא תכונה המיוחסת למסר מוחשי או וירטואלי שמועבר מבן אדם לגבי אופן השימוש במעביר המסר. לדוגמה: צורתו של כפתור מזמינה את המשתמש ללחוץ אותו פנימה לעומת צורה של מתג שמזמינה את המשתמש לדחוף אותו כלפי מעלה או למשוך אותו כלפי מטה.
אמנם המושג נטבע בהקשר של עיצוב חפצים קשיחים וכיוון אל עולם התוכן של העיצוב התעשייתי, אך עם השנים השימוש בו התרחב גם לעולם התוכן של הממשק בין המשתמש למחשב כדי לציין את הקלות בתירגום המופע הוויזואלי של הממשק לכדי פעולה נכונה מצד המשתמש.
היום המושג מופיע בתחומים רבים כגון: פסיכולוגיה קוגניטיבית, עיצוב תעשייתי, עיצוב אינטראקטיבי, עיצוב ממשקים ועוד.

היווצרות המושג

המושג Affordance בקונטקסט שמכוון אל המסר שהאובייקט משדר אל המשתמש אודות אופן השימוש בו, הופיע לראשונה בספר The Design of Everyday Things של דונלד נורמן (Don Norman), שראה אור בשנת 1988. על פי נורמן, מזמינות היא האספקט העיצובי באובייקט שמסביר כיצד להשתמש בו; מעין רמז ויזואלי אודות התפקוד שלו.
בספרו, משתמש נורמן, מומחה בתחום מדעי הקוגניציה, במקרי בוחן על מנת לאמוד את איכות העיצוב של האובייקט במונחים פסיכולוגים, כדי לקבוע האם הוא טוב או רע ומציע עקרונות משלו לעיצוב נכון. הספר נוגע בתחומים כגון פסיכולוגיה התנהגותית, ארגונומיה ועיצוב תעשייתי.
מילפורד

מילפורד (אנגלית: Milford) הוא כפר בדרבישייר שבאנגליה, השוכן על גדות נהר דרוונט בין דאפילד לבלפר.
עד המאה ה-18 היה הכפר אוסף של בתי מגורים, ששכנו במרחק רבע מייל מדרך רומית שהתחילה במכרות העופרת של וירקסוורת' וחצתה את הנהר. הדרך עדיין קיימת, והיא עוברת לאורך גבעת צ'בין ויורדת לתוך הכפר דרך האזור המכונה גבעת סאני. ייתכן גם כי הדרך הגיעה גם עד מבצר רומי הנמצא באזור שבו שוכנת כיום העיר דרבי.
במהלך המאה ה-16 חלה התפתחות בכלכלת הכפר. ב-1554 הקים ברצ'ארד קרניך מפעל למיצוי ברזל מהעפרות שלו, וב-1581 הקים סר ג'ון זוך מטירת קודנור ומפעל לייצור תיל. לאחר מכן הוקמו מפעלים נוספים מסוג זה בכפר הסמוך האת'רסייג', בו המציא הגרמני כריסטופר שוץ תהליך לייצור תיל, ובעקבות כך הוא הפך למרכז ייצור תיל והכנת מחטים.
המטבעה המלכותית רכשה את הזכויות על מפעליו של שוץ ב-1568, והגבילה את שימושו לחברה למינרלים ולריקוע מתכות. המפעלים המשיכו לשווק את תוצרתם ליצרני המסמרים של בלפר עד שנרכשו על ידי ג'דדיה סטרוט, והם כללו שתי נפחיות וטחנת חיתוך מסתובבת, שנבנו על שתי גדות הנהר.
ב-1781 קנה סטרוט חלק מאדמות הכפר, והחל בתהליך הקמה של מפעלי כותנה וסדנאות הלבנה לפי המודל שפותח על ידי ריצ'רד ארקרייט, עמו שיתף פעולה בבניית מפעל קרומפורד. במקביל לבניית המפעל הוקם גשר בעל שתי קשתות מקוטעות, והורחב ב-1906. רוב הבתים מסודרים בשורות בגלל הטופוגרפיה של האזור, וחלקם היו בעבר בתי חווה שנרכשו על ידי סטרוט והפכו לבתים המיועדים לכמה משפחות. כחלק מדאגתה לרווחת הפועלים הקימה משפחת סטרוט מספר מבני ציבור ובהם בתי ספר, פאבים וכנסיית השילוש הקדוש ב-1848.
בעקבות סגירת המפעל נסגרו מספר חנויות, והאוכלוסייה הצעירה של הכפר היגרה ממנו. סטרוט המשיך להתגורר במילפורד האוס, המשמש כיום כבית אבות. רוב המבנים נהרסו בשנות ה-60 של המאה ה-20, אך רוב בתי המגורים של הפועלים עדיין קיימים. 
סמואל סלייטר, אחד מתושבי הכפר, עבד אצל סטרוט ולאחר מכן הקים ברוד איילנד שבארצות הברית מפעל לפי הדגם הזה, ובכך היה לאחד מהראשונים שייבאו את שיטת ארקרייט לאמריקה.
קרל פון ורדה

ביוגרפיה

ורדה נולד בהיידלברג, כבנו הצעיר של פרדיננד יוזף ורדה, שמאוחר יותר קיבל את תואר האצולה פרייהר. 
פון ורדה פיקד על הכוח הבווארי, שהצטרף למסעו של נפוליאון בונפרטה לרוסיה וכן השתתף בקרבות על הריין מול אוסטריה. כמו כן פיקד על הכוח הבווארי, שדיכא את ההתקוממות בטירול. פון ורדה שימש ביחד עם ברנהרד ארסמוס פון דרואה כמפקד על הכוח הבווארי שלחם במהלך מלחמת רוסיה-צרפת (1812) במסגרת הגרנד ארמה. לאחר שבוואריה עברה לצד הקואליציה לאחר קרב לייפציג, ניסה למנוע מנפוליאון לברוח מגרמניה לצרפת, ועיכב אותו בקרב הנאו אולם נחל מפלה. לאחר שנפוליאון חזר מאלבה הבטיח פון ורדה לקואליציה, שכוחותיו הבווארים יעמדו לרשותם אולם התעכב על הגבול הצרפתי, כי חיכה לתגבורת רוסית ועד שזו הגיעה כבר התרחש קרב ווטרלו. 
פון ורדה ייצג את בוואריה בקונגרס וינה.
יחסי נפאל–קוריאה הצפונית

סקירה כללית

היחסים בין המדינות כוננו ב-15 במאי 1974. באותה שנה, פתחה קוריאה הצפונית את שגרירותה בקטמנדו. בדרג המדיני, לנפאל אין שגרירות קבועה בקוריאה הצפונית ושגרירות נפאל בבייג'ינג מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לקוריאה הצפונית. מאז כינון הקשרים, היחסים בין שתי המדינות נותרו ידידותיים. נפאל תומכת באיחודן של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית בחצי האי הקוריאני ורוצה לראות באחדותן וביציבותן של שתי המדינות.

ביקורים

לאורך השנים, ביקרו 2 ראשי ממשלה נפאליים בקוריאה הצפונית - טאנקה פ. אצ'אריה  וקירטי נידהי ביסטה .
בספטמבר 2008, ביקר שר התקשורת הנפאלי קרישנה בהאדור מהארה  בקוריאה הצפונית.
ב-27 ביולי 2013, השתתף ד"ר מאהש קומאר מאסקי, שגריר נפאל הלא-תושב של קוריאה הצפונית באירוע יום הניצחון הצפון קוריאני .
ביולי 2014, ביקרה חברת אספת העם העליונה ויו"ר ועדת העם בפיונגיאנג אן מיונג אוק בנפאל.
ביולי 2017, נפגשו שר החוץ הנפאלי מהנדרה בהאדור פנדיי  ושר החוץ הצפון קוריאני סואי יונג בניו יורק בעצרת
הכללית של האו"ם ה-69.

הסכמים ושיתופי פעולה

בשנת 2001, חתמו שתי המדינות על מנגנון התייעצות משותף בין משרדי החוץ של שתי המדינות. ב-2002, הוקמה קבוצת ידידות בין-פרלמנטרית בין נפאל וקוריאה הצפונית. קיימים מספר הסכמים בילטרליים בין שתי המדינות בתחומי הסחר, השקית שדות, תרבות ומידע. ב-11 בדצמבר 1970, חתמו נפאל וקוריאה הצפונית על הסכמי סחר בילטרליים.
קיימים 3 פרויקטים שהשיקה קוריאה הצפונית בסכום השקעה של 32 מילון רופי נפאלי.

ערים תאומות

בנובמבר 2001, כוננו ערי הבירה פיונגיאנג וקטמנדו, יחסי ערים תאומות. ב-19 ביולי 2014, חתמו הערים בהקטפור ופיונגסונג  הסכמים שיתופיים וידידותיים בין שתיהן.
הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי

האוסף

נוסף על החומר בתחומי מדעי הרוח והאומנויות, כולל האוסף נושאים נבחרים בתחום מדעי החברה ובנושאים בינתחומיים דוגמת "תולדות המדעים", "לימודי נשים ומיגדר" ו"לימודים קוגניטיביים". סך הכל מקיף האוסף כמיליון כרכים ספריים ולא ספריים. למעלה מ-30% מהחומר כתוב באנגלית, כ-15% בשפה העברית והיתר בשפות אחרות. רוב האוסף מסודר באולמות הקריאה המשתרעים על פני שלוש קומות המבנה, ורובו נגיש למבקרי הספרייה ("שיטת המדף הפתוח"). שיטת המיון העיקרית בספרייה היא שיטת דיואי העשרונית, ורוב האוסף מקוטלג וממוחשב בתוכנת אלף המקוונת. לצד הקטלוג הממוחשב נמצא עדיין קטלוג הכרטיסים הידני, הכולל את החומר הלא ממוחשב.

שירותי קוראים ושירותים טכניים

בספרייה למעלה מ-80 עמדות מחשב לחיפוש קטלוגי ולעיון במאגרי מידע מקומיים ומקוונים, ובמקום ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה וכן צריבת תקליטורים. בבנין מופעל שירות גלישה אלחוטית באינטרנט. בקומת הכניסה לספרייה מתקיימות תערוכות שונות, וכן מתקיימות בה מכירות עודפים של ספרי הספרייה.
הספרייה מבצעת בעצמה את תהליכי הרכש, המיון והקיטלוג של האוסף, ואת הכנתו לקראת הכנסתו לספרייה (מדבקות ברקוד, אמצעים למניעת גניבה וכו'). הספרייה מעניקה את השירותים הטכניים האלה גם לספריות הבנות שלה, ולמספר מכוני מחקר ויחידות נוספות ברחבי האוניברסיטה.

אדריכלות

לתכנון בניין הספרייה הוזמנו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר יחד עם שותפם האדריכל שמואל ביקסון. שני הראשונים היו בין מתכנני הספרייה הלאומית בירושלים, ובמסגרת עבודה זו צברו את ניסיונם בהתמודדות עם ספרייה מרכזית גדולה ומורכבת. תוכנית בניין ספריית סוראסקי דומה באופן עקרוני לבניין הספרייה הלאומית: קומת כניסה למבואה מרווחת, משרדים ואולמות בעלי ממד ציבורי, בקומת המרתף מחסן ובשתי הקומות העליונות אולמות עיון והשאלת ספרים. כך גם התוכנית הריבועית והחזיתות היחסית אטומות חוזרות ומופיעות בשני המבנים. אלא שבשונה מבניין הספרייה הלאומית הנראה כמו קופסה לבנה כחלק מהאדריכלות המודרניסטית, עוצבה ספריית סוראסקי באופן פיסולי יותר, כשחזיתות הבניין מורכבות מבטון חשוף והן משופעות מעט בהתאם לסגנון הברוטליסטי. בנוסף, קומת המבואה מפוצלת לחצאי מפלסים המקושרים ביניהם במדרגות רחבות. האדריכלים המשיכו וליוו את הקמת הספריות בקמפוס ותכננו עוד חמש ספריות (בתכנונן השתתף גם האדריכל משה גיל), ובהן את בניין ספריית וינר שנבנה בשנות ה-80 בהשראת עיצוב ספריית סוראסקי ובסמוך לו.
ב-2018, שנת היובל להקמת בניין הספרייה, נערכה התערוכה "אסם הידע" שהוצגה במבואת הכניסה לבניין הספרייה והוקדשה לתולדותיו ואיכויותיו האדריכליות של הבניין. את התערוכה אצר האדריכל מיכאל יעקובסון שגם חיבר את הספר "אסם הידע" שליווה את התערוכה.
אינדסטריאל מטאל

אינדסטריאל מטאל (Industrial Metal, "רוק כבד תעשייתי") הוא תת-ז'אנר של הזרם המוזיקלי הבי מטאל.
מוזיקת אינדסטריאל, בצורתה המקורית, הוגדרה כמוזיקה שנוצרת באמצעות כלים לא מוזיקליים. האינדסטריאל מטאל לוקח את הרעיון הזה ומרחיב אותו, בדרך כלל על ידי צירוף של סימפולים, אפקטים חיצוניים של סאונד ולרוב גם קולות אנושיים מעובדים לעבודת הגיטרות. 
להקת מיניסטרי היא חלוצה מוכרת בתחום, ואחת מהלהקות שהושפעו ממנה, סקרו, השפיעה על להקות רבות שבאו אחריה. להקות מהז'אנר שהצליחו להגיע עד לזרם המרכזי של הרוק האמריקאי הן מרילין מנסון, ניין אינץ' ניילס, פיר פקטורי וגם מיניסטרי במידה מסוימת.
כנסיית האור

המבנה

הכנסייה הייתה חידוש של מתחם נוצרי קיים, ובשנת 1999 הורחב המתחם ונוסף לו מבנה של בית ספר ללימודי יום ראשון.
הכנסייה קטנה למדי ושטחה הכולל הוא 113 מ"ר. היא עשויה משלושה מבנים רבועים.
המבנה עשוי כולו מבטון וסגנונו ברוטליסטי מודרני. הוא נעדר מוטיבים נוצריים מסורתיים, למעט הצלב שבחזית הפונה מזרחה. מעטפת הבטון תורמת לחשכה שבחלל המבנה ומשרה אווירת צניעות ומינימליזם. הצלב שבחזית המזרחית הוא מקור האור היחיד, ונודעת לו משמעות סימבולית.
מר זוטרא

חבריו

מר זוטרא למד אצל רב פפא ואצל רב פפי. מסר גם הלכות שקיבל בשמם של חכמים מדורות קודמים לו, כרב הונא, רב חסדא ורב ששת.
חבריו היו אמימר ורב אשי. השלושה מוזכרים יחד בלימודם, בסעודות שסעדו יחד וגם בהיותם בחצרו של המלך יזדגרד הראשון. 
כן נמצא מר זוטרא נושא ונותן בהלכה עם חכמי דורו, כמרימר, רב יימר בר שלמיא ורבינא.
אחיו של מר זוטרא היה רב אדא סבא.
למר זוטרא היו שני בנים שנמנו אף הם על החכמים, נתן והונא.

מתורתו

מר זוטרא קשר הלכה למעשה בין הזלזול בחומר ההשתמשות בממון החבר, לבין המעשה החמור של גניבה, והוא קבע כי אדם שרואים בו שאינו נזהר מלהשתמש בבגד של אדם אחר, חשוד הוא גם על גניבה, פשוטו כשמשמעו. כך למשל, כאשר התגלתה באכסניה שבה התאכסן גניבה של גביע כסף, הוא הורה לכפות את אחד מתלמידיו שאותו ראה, באותו יום, מנגב את ידיו במעיל של חבירו, ואכן כאשר אסרו את התלמיד והכריחו אותו להודות במעשה, הוא הוציא מכיסו את גביע הכסף הגנוב.
טיגר (דמות)

אישיות

טיגר הוא טיגריס היפראקטיבי קופצני ועליז. בסדרת הספרים הוא אחד מחבריו הטובים ביותר של פו הדב והוא מאוד אוהב לבקר אותו וגם את חבריו האחרים: רו, חזרזיר, ארנב, וכריסטופר רובין. חברו הטוב ביותר ביער הירוק הוא רו, כי אף הוא אוהב לקפץ, והם יוצאים להרפתקאות רבות יחד.
פרט לסדרת הספרים, טיגר גם מככב כאחת הדמויות האהובות של דיסני בהופעות שלו בסרטי פו הדוב של דיסני, ובעיקר בסרט שמתמקד בעיקר בו: "טיגר: הסרט", שבו הוא מרגיש בודד בחברה ומחפש טיגרים כמוהו.

מדבבים של טיגר

את טיגר דיבב שחקן התיאטרון פול וינצ'ל (עד שנת 1997) ומשנה זו עד היום דיבב את טיגר ג'ים קאמינגס. בגרסה העברית לעומת זאת טיגר מדוּבב עד היום בכל הסרטים והסדרות על ידי איציק סיידוף.
דפנה קולר

ביוגרפיה

קולר נולדה בשנת 1968 בירושלים, בתו של דב קולר, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ונכדתו של ד"ר אלכסנדר קולר, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם.
בגיל 12 עשתה קורס תכנות בשפת בייסיק, ובעקבותיו ביקשה מאביה להירשם לתואר ראשון באוניברסיטה. בין השנים 1982 ל-1985 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהצטיינות, כשהיא בת 17. שנה אחר כך סיימה תואר שני במדעי המחשב בהצטיינות יתרה באותו מוסד. היא התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל המודיעין. בין 1989 ו-1993 השלימה דוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד בהנחיית פרופסור יוסף הלפרן. היא המשיכה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. באוקטובר 1993 החלה ללמד באוניברסיטת סטנפורד, בשנת 1995 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2006 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2004 זכתה במלגת מקארתור בסך 500 אלף דולר.
קולר הייתה אחת ממייסדי חברת קורסרה, שמפעילה קורסים אוניברסיטאיים מקוונים.
בשנת 2013 נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין טיים. 
היא נשואה לאיש העסקים דן אבידע ואם לשניים.
קארלו קונטאריני

קורות חיים

קארלו קונטאריני נולד בוונציה לאנדראה קונטאריני ואליזבתה מורוזיני. אביו נפטר עשרה ימים לאחר לידתו והוריש לו הון רב. משפחת קונטאריני הייתה אחת ממשפחות האצולה הוותיקות והעשירות בוונציה
קארלו קונטאריני נשא לאישה את פאולינה לורדאן - בת למשפחת אצולה ונציאנית עשירה.
קונטאריני שירת את לה סרניסימה בתפקידי פרוודיטורה, סאביו, רקטור, וכיהן כחבר בסנאט של ונציה. בשנים שלפני בחירתו לדוג'ה פרש מהפוליטיקה והחיים הציבוריים. בעקבות מות הדוג'ה פרנצ'סקו מולין ב-27 בפברואר 1655 נפגש חבר הבוחרים במרץ 1655 במטרה לבחור יורש. הבוחרים היו חלוקים בדעותיהם ואף מועמד לא זכה לרוב הקולות. קונטאריני נבחר כמועמד של פשרה בין הסיעות השונות, מאחר שלא השתייך לאף סיעה מחד, ובשל גילו המבוגר היה צפוי לכהן תקופה קצרה. בהצבעה ה-68 שנערכה, ב-27 במרץ 1655 נבחר קונטאריני לתפקיד הדוג'ה.
קונטאריני כיהן בתפקיד 13 חודשים, אשר נחשבו תקופה שלווה בתוך העיר, והוא הצליח לפייס את הפלגים השונים אשר פילגו את העיר. מאידך, לכל אורך כהונתו נמשכה מלחמת כרתים - הלוחמה בין לה סרניסימה לבין האימפריה העות'מאנית על השליטה באי כרתים.
קונטאריני חלה בראשו 1656, ככל הנראה בשל לחצי תפקידו, ונפטר ב-1 במאי 1656.
ברוסוס

ברוסוס (ביוונית: Βήρωσσος) היה סופר והיסטוריון בבלי הלני שחי במאה ה-3 לפנה"ס.

ביוגרפיה

ברוסוס נולד על פי המשוער מעט לפני או במהלך תקופת שלטונו של אלכסנדר מוקדון על בבל (323-330 לפנה"ס). מקובל כי לכל המוקדם נולד ב-340 לפנה"ס. שנת מותו אינה ידועה.
ברוסוס היה כהן בבלי של האל בל. שמו, ברוסוס, הוא כנראה הצורה היוונית של השם האכדי "בֶּל - רֵאוּ - שוּ" ( Bel - re'u - šu) - בל רועהו.
בסביבות 278-290 לפנה"ס פרסם את חיבורו ביוונית "בבילוניאקה" ("ההיסטוריה של בבילוניה"), הסוקר ב-3 ספרים את תולדות בבל מסיפור הבריאה ועד לזמנו של המחבר. את הספר הקדיש למלך הסלאוקי אנטיוכוס הראשון. מהספר נשתמרו אך קטעים בודדים המצוטטים בספרים של יוסף בן מתתיהו, פליניוס הזקן, קנסוריניוס וויטרוביוס. כפי שמנתון המצרי שאף להחליף את הרודוטוס היווני כסמכות העליונה להיסטוריה של מצרים בשביל היוונים, כך ברוסוס רצה להפוך את העבר המפואר של בבל לנגיש ליוונים, על ידי פרסום חיבור היסטורי המבוסס על מסורת מקומית. אולם תקוות אלו נתבדו, משום שסופרים יווניים ציטטו רק לעיתים נדירות את הכהן הבבלי, וחיבורו היה בשימוש רק אצל סופרים יהודים-הלניסטים אפולוגטיים, שחיפשו אחר עדות בלתי תלויה לקדמוניות היהודים.
לפי ויטרוביוס, היגר ברוסוס מבבל לאי קוס, שם פתח בחסות מלך מצרים בית ספר לאסטרולוגיה.

היהודים אצל ברוסוס

יוסף בן מתתיהו מצטט את ברוסוס, המספר על איש צדיק שחי 10 דורות לאחר המבול, וטוען כי מדובר באברהם. אולם למרות שעל פי ספר בראשית 10 דורות מפרידים בין נח לאברהם, לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן יש ספק רב בכך שניתן לזהות אותו עם אברהם ונראה שיוספוס לקח את הזיהוי הזה מחוגים יהודים-הלניסטיים.
הקטע הגדול יותר שבו מצטט יוסף את ברוסוס, מופיע בשניים מספריו: "נגד אפיון" ו"קדמוניות היהודים". יוסף מביא את הבבילוניאקה (או הכלדאיקה, Chaldaika, "דברי ימי הכשדים") של ברוסוס כעדות לכך שספרי דברי הימים העתיקים של "הכשדים" תואמים בתוכנם לאלה של היהודים. הוא מציין שברוסוס כתב (בספר השלישי של החיבור) על המבול ועל התיבה, ועל נבוכדנצר מלך בבל, שעלה עם צבאו על ארץ ישראל ומצרים: "ונתן את השבויים אשר לקח מן היהודים והכנענים והארמים ועמי מצרים על ידי אחדים מאוהביו... להוליכם אל ארץ בבל. והוא החיש את מסעו דרך המדבר במתי מעט והגיע אל בּבל... ובבוא השבויים צוה להושיבם במקומות הכושר בארץ בבל". ייתכן מאד שיוסף לא ציטט את ברוסוס ישירות, אלא דרך אלכסנדר פוליהיסטור.
הסופר האשורי הנוצרי טטיאנוס  הזכיר גם הוא בחיבורו "נאום אל היוונים" את דברי ברוסוס: "בתיאורו את מעשי המלכים, הוא מציין אחד מהם, נבוכדנצר שמו, שערך מלחמה נגד הפיניקים והיהודים". נראה כי טטיאנוס מתייחס לאירועים שהובילו לחורבן בית ראשון, מאחר שבאותו הזמן הערים הפיניקיות צור וצידון שיתפו פעולה עם ממלכת יהודה בתכנון מרד נגד נבוכדנצר. הבבלים כבשו את ירושלים ואז הכניעו את פיניקיה. אך ייתכן גם שהמשפט על הפיניקים והיהודים נוסף על ידי טטיאנוס.
חיים שרגא פייבל פרנק

הרב חיים שרגא פייבל פרנק (תרס"ח, 1908 – תשל"ג, 1973) היה רבה של שכונת ימין משה בירושלים ודיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב זאב וולף פרנק, בנו של הרב יהודה לייב פרנק ואחיו של הרב צבי פסח פרנק. אמו מרים הייתה בת של הרב נחום רוגזניצקי, חתנו של הרב זלמן חיים ריבלין. כיהן במשך שנים רבות כרב ומו"ץ של שכונת ימין משה. כמו כן כיהן כדיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.
הרב פרנק עסק רבות בהיבטים הלכתיים של יישוב ארץ ישראל, מצוות התלויות בארץ והלכות בית המקדש. פרסם מאמרים בנושא, בין השאר בכתב העת המעיין. בין הנושאים: "בניין בית המקדש קודם למלכות בית דוד" ו"תקיעה בחצוצרות בזמן הזה".
לדעת הרב פרנק, רבי זירא חזר בו מהאיסור לעלות בחומה. אחד מחידושיו המקוריים הוא שיש לברך ברכה על מצוות יישוב הארץ, כשאר ברכות המצוות. הוא סבר כי הסיבה שלא נקבעה ברכה מיוחדת היא משום שהיא נכללת בברכת המזון, שבה אומרים: "נודה לך ה' אלוהינו על שהנחלת לאבותינו ארץ חמדה טובה ורחבה" וחותמים "ברוך אתה ה' על הארץ ועל המזון". לכן לדעתו יש לכוון באמירת ברכה זו על מצוות יישוב ארץ ישראל.
נמנה עם הרבנים שעסקו באפשרות עלייה לתחומי הר הבית. באחד מדיוני הרבנים, שנערכו מיד לאחר מלחמת ששת הימים, הציע להצניח מזבח, באמצעות מסוק שכור, אל תוך רחבת הר הבית ולהקריב עליו את קורבן פסח.  
עודד את הוצאת הספר "קול התור" וצידד בדעה שמחברו הוא זקנו הרב הלל ריבלין, שחיבר את הספר על פי תורת רבו הגר"א.
הרב פרנק הותיר אחריו ארבע בנות, בלי בנים. על פי הידוע, בצוואתו ציווה על בנותיו לומר אחריו קדיש. הוא ואשתו נפטרו בזה אחר זה, בשנת תשל"ג.
חתניו הם: הרב רפאל בנימין לוין – בנו של הרב אריה לוין, הרב משה אהרן רוזנטל – רב שיכון הרבנים, הרב אברהם קופשיץ – רב שכונת נוה צבי בירושלים, הרב קרמר- בני ברק.
אלמוג בוזגלו

קריירה

בצעירותו שיחק בוזגלו בקבוצות הילדים של בית"ר ירושלים, הפועל תל אביב, מכבי חיפה ומכבי תל אביב, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. בהמשך שיחק גם בקבוצת הנערים של בני סכנין למשך עונה אחת (כשאחיו מאור שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון ומשפחתו עברה להתגורר בכרמיאל), וכשהיה בן 16 החל לשחק באופן קבוע בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-5 בדצמבר 2009 ערך בוזגלו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–2 להפועל באר שבע. עד תום העונה המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ולא שותף יותר במשחקי הקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2010 הצטרף בוזגלו למכבי עמישב פתח תקווה מליגה א'. ב-1 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל ירושלים. בעונה השנייה במועדון כבש בוזגלו 10 שערים והוסיף עוד שישה שערים בשלושה משחקי קבוצת הנוער של המועדון. בינואר 2013 הצטרף למכבי קביליו יפו, במדיה כבש שמונה שערי ליגה עד לסיום העונה, ואף סיים כמלך שערי הקבוצה.
בקיץ 2013 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. בוזגלו ערך את הופעת הבכורה שלו ברמת גן ב-1 באוגוסט 2013, בתיקו 0–0 נגד אשטוריל במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-24 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 נגד מכבי הרצליה. בעונת 2014/2015 היה מלך שערי הקבוצה עם 9 שערים, ועוד שער אחת בגביע המדינה.
ביולי 2015 חתם בוזגלו בקבוצת בני יהודה תל אביב מליגת העל. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בבני יהודה, בניצחון 2–0 נגד מכבי תל אביב. ב-22 באוגוסט 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 נגד מכבי חיפה, ובסך הכל בעונת 2015/2016 כבש שלושה שערי ליגה.
בעונת 2016/2017 כבש ארבעה שערי ליגה והיה שותף לזכייתה של בני יהודה בגביע המדינה, לאחר שגברה על מכבי תל אביב 4–3 בבעיטות הכרעה, כאשר אחד הפנדלים הובקע על ידי בוזגלו. בעונת 2017/2018 השתתף בוזגלו בקמפיין האירופי של בני יהודה במוקדמות הליגה האירופית בו נעצרה בסיבוב השלישי עלי ידי מועדון הפאר הרוסי זניט סנקט פטרבורג, וכבש את שער הניצחון במשחק הגומלין ברוסיה בו ניצחה בני יהודה 1–0. ב-4 בנובמבר 2017 הבקיע במסגרת המחזור העשירי את הצמד הראשון שלו בליגת העל, בניצחון 3–2 על בית"ר ירושלים. בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונה זו, והקבוצה סיימה במקום השישי.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם בוזגלו בהפועל חיפה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת. למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב וכבש את שער היתרון במשחק מול אטלנטה האיטלקית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, אשר הסתיים בהפסד 1–4. במהלך משחק הגומלין נגד אטלנטה קרע בוזגלו את הרצועה הצולבת בברכו, וחזר לשחק רק במחזור הסיום של עונת 2018/2019.

חיים אישיים

בוזגלו הוא בנו של כדורגלן העבר יעקב בוזגלו. לאלמוג שלושה אחים, מאור, אסי ואוהד, כולם כדורגלני עבר והווה.
בנובמבר 2017 עלתה ב-yes סדרת דוקו-ריאליטי בשם "הבוזגלוס" העוקבת אחר בני משפחתו.
בוזגלו נשוי לנטליה ואב לשניים. מתגורר בקריית אתא.
קארן בליקסן

חייה

בליקסן נולדה בדנמרק כקארן דינסן. אביה היה סופר ואיש צבא, שהתאבד כשהייתה בת 10 לאחר שאובחן כסובל מעגבת. 
כשהייתה בת 24 התחתנה עם בן דודה השוודי והשניים עברו לקניה, שם ניהלו מטע קפה, שנקנה מכספי משפחתה. נישואיהם החזיקו מעמד 7 שנים בלבד. בליקסן התאהבה בצייד מקומי בשם דניס פינץ` האטון, אתו חיה עד למותו בתאונת מטוס בשנת 1931. סיפור חייה בקניה ויחסיה עם בעלה ועם האטון היוו הבסיס לספרה "זיכרונות מאפריקה", אותו פרסמה תחת שם העט איזק דינסן.
בליקסן השתמשה במספר שמות עט נוספים, חלקם גבריים וחלקם נשיים. אף על פי ששפת האם שלה הייתה דנית, היא כתבה באנגלית ותרגמה את ספריה לדנית.
כתיבתה הייתה יוצאת דופן לתקופתה. ראשית, היא השתדלה לכתוב לפי מיטב המסורת של מספרי הסיפורים שבעל-פה. שנית, כתיבתה התרפקה על ערכים שנחשבו מיושנים בתחילת המאה העשרים ולפיכך רבות מעלילות סיפוריה התרחשו במאה התשע עשרה. שלישית, יצירותיה היוו תמהיל מוזר של ערכים אריסטוקרטיים, מחאה אנטי-קולוניאליסטית, מחאה אנטי-נאצית, גותיות, ארוטיקה ויסודות אוטוביוגרפיים.
בליקסן זכתה להכרה והערכה של אושיות ספרותיות בולטות, כגון ארנסט המינגוויי, (שהביע את הערכתו אליה במילים:  "הייתי מרגיש היום מאושר יותר לו היו נותנים את פרס נובל לסופרת היפה איסאק דינסן" )  טרומן קפוטה, פרל בק, אי. אי. קאמינגס וארתור מילר.]
בליקסן הייתה חולנית במשך כל חייה. כפי הנראה נדבקה בעגבת מאביה עוד בטרם נולדה. היא סבלה מכיבי קיבה חמורים, שהובילו להסרת חלק מקיבתה, ובסופו של דבר למותה מתת-תזונה, בגיל 77. 
בשנת 1985 יצא לאקרנים הסרט "זיכרונות מאפריקה" בכיכובם של מריל סטריפ ורוברט רדפורד. הסרט זכה להצלחה רבה ובעקבות הצלחתו, הפך ביתה של בליקסן בניירובי שבקניה למוזיאון לאומי. מוזיאון נוסף המוקדש לבליקסן נמצא באחוזת המשפחה שבדנמרק.
סרט נוסף שנעשה על פי יצירתה של בליקסן הוא החגיגה של באבט מ-1987.