google/wiki40b huggingface dataset:
החגיגה של באבט

עלילה

שתי אחיות נוצרית אדוקות, מרטין ופיליפה, גרות בכפר קטן על החוף המערבי המרוחק של יוטלנד בדנמרק של המאה ה-19. אביהן היה כומר שהקים קהילה נוצרית קטנה בכפר. כשאביהן מת, ובאין אנשי קהילה חדשים, האחיות המזדקנות מפקחות על הקהילה המידלדלת של המאמינים הזקנים. הבזק של 49 שנים לאחור מראה את האחיות בצעירותן. יש לבחורות היפות מחזרים רבים, אך אביהן דוחה את כולם. כל בת הייתה מחוזרת על ידי בחור נלהב שביקר ביוטלנד - מרטין חוזרה על ידי קצין פרשים שוודי צעיר בשם לוראנס, שנשלח להישאר עם דודתו ביוטלנד כדי לתקן את התנהגותו הרעה. פיליפה חוזרה על ידי זמר בריטון מהאופרה של פאריס, אשיל פאפין, בזמן שהיה בחופשה בכפר.
שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, אשה בשם באבט (סטפאן אודראן) מופיעה בפתח ביתן של האחיות. היא נושאת רק מכתב מהמחזר לשעבר של פיליפה, הזמר פאפין, שבו הסביר כי היא פליטה מההתקפה על הקומונה הפריזאית ב-1871 והמליץ ​​עליה לתפקיד סוכנת בית. האחיות לקחו את באבט כטבחית ועוזרת בית שלהם ללא משכורת, ובמשך 14 השנים הבאות היא התגלתה כדמות צנועה ועקשנית שמקלה בהדרגה את חייהן של האחיות בכפר הנידח. הקשר היחיד שלה לעברה הוא כרטיס לוטו שחבר בפריז מחדש לה בכל שנה. יום אחד, היא זוכה בהגרלה של 10,000 פרנקים. במקום להשתמש בכסף כדי לחזור לפריז ואל אורח החיים שאבד לה, היא מחליטה להוציא אותו בהכנת "ארוחה צרפתית אמיתית" לאחיות ולקהילה הקטנה שלהן לרגל יום הולדתו המאה של הכומר המייסד. יותר מסתם חג, הארוחה היא מתנת התודה של באבט לאחיות.
באבט חוזרת לפריז כדי להסדיר את האספקה ​שתישלח ליוטלנד. החומרים מגיעים מפוארים ואקזוטיים, והגעתם לכפר גורמת לדיונים רבים בקרב התושבים. הם מעולם לא ראו בעבר את מרכיבי הארוחה והאחיות מתחילות לדאוג שהארוחה תהיה חטא של יוקרה חושנית, אם לא צורה כלשהי של תעלול. בכנס חפוז, האחיות והקהילה מסכימות לאכול את הארוחה אבל לוותר על כל אזכור על האוכל ועל ההנאה ממנו במהלך כל הערב.
החלק האחרון של הסרט מתמקד בהכנה ובהגשה של הארוחה של באבט, פרוסה ביד רחבה עם מגוון מנות בבית הכפרי של האחיות. הסרט, שהוצג עד עכשיו בעיקר בצבעים קודרים, מראה בהדרגה יותר ויותר צבעים, תוך התמקדות במאכלים השונים. לוראנס, המחזר לשעבר של מרטין, הוא עכשיו גנרל הנשוי לחברת בית הדין של המלכה. הוא מופיע כאחד מהאורחים יחד עם דודתו, כשהוא תוהה האם הבחירה שעשה בצעירותו, לוותר על אהובתו בשביל חיים נוחים, אכן הייתה נכונה. הוא אינו מודע לתוכניות של האורחים האחרים, וכאיש העולם הגדול שהוצב בפריז, הוא האדם היחיד בשולחן שמגיב על הארוחה. הוא מבדר את האורחים בתשבחות על האוכל והשתייה יוצאי הדופן, ומשווה אותם לארוחה בלתי נשכחת שאכל שנים קודם לכן אצל שפית ב"קפה אנגלה" המפורסם בפריז.
למרות שהחוגגים האחרים מסרבים להגיב על התענוגות שמסיבה להם הסעודה (והם אף אינם מבחינים בין לימונדה לבין שמפניה), הארוחה של באבט מפרקת את חוסר האמון והאמונות הטפלות שלהם, ומרוממת אותם פיזית ורוחנית. עוולות ישנות נשכחות, אהבות עתיקות ניצתות מחדש, ואמונה ברוח האדם מתיישבת על השולחן.
לאחר הארוחה האחיות מניחות כי באבט תחזור לפריז, אלא שהיא מגלה להן לתדהמתן, שהיא הוציאה את כל כספי הזכייה שלה על הארוחה ושהיא לא הולכת לשום מקום, כי אף אחד לא מחכה לה בפריז, כל מכריה מתו. היא גם מגלה להן שהיא הייתה השפית של אותו "קפה אנגלה" שהגנרל הזכיר. מרטין אומרת לה בדמעות, "עכשיו תהיי ענייה כל ימי חייך", ואילו באבט משיבה "אמן הוא אף פעם לא עני", על מנת להבהיר שהבישול הוא האמנות שלה.
ירק

יְרָקוֹת הוא מונח מתחום הקולינריה והתזונה המתאר חלקים אכילים מצמחים. במשמעות הקולינרית של המושגים, מבחינים בין ירקות ופירות על פי הטעם. על פי רוב, פירות הם בעלי טעם מתוק או חמוץ, וירקות הם בעלי טעם מר, חריף, או חסרי טעם. במובן זה, ישנם ירקות שהם פירות מבחינה בוטנית.
יש המתייחסים למונח כשם כולל לקבוצת גידולים חקלאיים חד שנתיים ברובם שמשמשים כמרכיבי מזון מרכזיים בשימוש טרי, מבושל או מעובד בעיבוד תעשייתי. ההפרדה בין קטגורית הירקות לקטגורית הפירות מלאכותית ונובעת בעיקר מאופן השימוש, מה שגדל בגן הירק ומשמש לעיקר הארוחה הוא ירק ומי שמשמש כמנה אחרונה ולארוחות ביניים הוא הפרי כשמבחינה בוטנית ההבחנה שונה ומתייחסת לחלק הנאכל - פרי הוא תוצר הפריה שמכיל זרעים ואילו ירק זה כל השאר.

בישראל

גידול ירקות הוא אחד מענפי החקלאות המובילים בישראל, כשהירקות משמשים לאספקת ירקות איכות לשוק המקומי וכן מהווים מרכיב מרכזי ביצוא החקלאי הטרי של ישראל. במהלך השנים גדל יצוא הירקות האורגניים שהגיע לכלל 15 אחוזים מכלל יצוא הירקות מישראל.
ירקות גדלים בכל חלקי הארץ מהערבה בדרום עד עמק החולה והגולן בצפון. ירקות גדלים בשטח הפתוח לשיווק טרי ולתעשייה ובתי צמיחה מסוגים שונים.
ניקטונס

ניקטונס (באנגלית: Nicktoons) הוא ערוץ אמריקאי לכבלים דיגיטליים ולטלוויזיה בלוויין בבעלות קבוצת רשתות MTV לילדים ולמשפחה, יחידה של ויאקום. הערוץ משדר סדרות אנימציה מקוריות מערוץ האחות ניקלודיאון, שנודעות בכינוי "ניקטונס", יחד עם סדרות אנימציה מקוריות נוספות וסדרות אנימציה זרות מהרשתות הבינלאומיות של ניקלודיאון 24 שעות ביממה. הערוץ דומה לבומרנג (ערוץ האחות של Cartoon Network) ולדיסני XD (ערוץ האחות של ערוץ דיסני).

היסטוריה

ניקטונס הושק ב-1 במאי 2002 בתור "ניקטונס TV". הרשת במקור שווקה כשירות חופשי מפרסומות, עם פרומואים קומיים עם הדמויות המצוירות של ניקלודיאון, סרטונים קצרים של שתי דקות ממדינות זרות, וקידומי תוכניות שנראו בעבר בניקלודיאון ותופסות בניקטונס את זמן הפרסומות. הערוץ הושק מחדש כ"ניקטונס" ב-7 באפריל 2003. ביחד עם השקתו בשירותי הלוויין, הערוץ הושק מחדש כ"ניקטונס נטוורק" ב-23 בספטמבר 2005. עם ההשקה מחדש כ"ניקטונס נטוורק", נוצר לוגו חדש עם לוגו ה"ספלאט" המוכר של ניקלודיאון בצורת גלובוס. בנוסף נוצרו גם סלוגן חדש לערוץ "בירת האנימציה של העולם" ונושא עיקרי לפרומואים שבהם הדמויות של ניקלודיאון מוצגות כסלבריטאים. באותו תאריך, הערוץ החל לשדר פרסומות באופן קבוע.
ב-24 בפברואר 2009, ניקלודיאון הכריזה כי ניקטונס נטוורק תושק מחדש כ"ניקטונס", כחלק מתהליך מיתוג כל ערוצי הכבלים הדיגיטליים והלוויין של ניקלודיאון תחת המותג של ניקלודיאון. (בנוסף למיתוג של "ניקטונס נטוורק" כ"ניקטונס", ערוץ "Noggin" לפעוטות הושק מחדש כ"ניק ג'וניור" וערוץ "The N" הושק מחדש כ"טין ניק"). ב-18 ביוני 2009, ניקלודיאון הציגה את הלוגו החדש לערוץ, שיורחב לשאר ערוצי ניקלודיאון, על מנת ליצור מראה אחיד לכל הערוצים. הערוץ הושק מחדש רשמית כ"ניקטונס" ב-28 בספטמבר 2009, ביחד עם ההופעה הראשונה של הלוגו החדש.
אזור התהומות

אזור התהומות הנקרא גם האזור האביסלי (Abyssal zone) או אזור המים העמוקים מאד, הוא שכבת המים העמוקים באוקיינוסים ובימים שמתחת ל-4,000 מטרים מתחת לפני הים.
באזור זה שורר חושך נצחי שכן קרני השמש והאור אינן מגיעות אליו. זהו החלק התחתון של אזור החשכה התת-מימי, המתחיל בעומק של כ-1,000 מטרים מתחת לפני הים ועד לקרקעית האוקיינוס. הטמפרטורות השוררות בעומקים אלה אינן עולות על 4 מעלות צלזיוס וכמות המזון הזמין מעטה במיוחד.
בעומקים אלה שוכנים יצורים הערוכים להתמודדות עם התנאים הפיזיים הקשים של לחץ רב וחשכת עד, וכן עם המזון המועט הזמין. הדגים, וחסרי החוליות, התולעים והאלמוגים מציגים מגוון של צורות, צבעים, ואמצעים המאפשרים תזונה, תקשורת, ורביה המותאמים לתנאים.
המחקר המדעי בעומקים אלה מועט ונובע מן הקושי הטכנולוגי של החוקרים להתמודד עם תנאי הסביבה העוינת. רק בשנות ה-70 של המאה העשרים פותחו כלי מחקר המאפשרים הגעה לתהומות הים. עד כה בוצעו צלילות מאוישות ספורות לעומקים אלה באמצעות בתיסקף, ומחקרים נוספים בוצעו באמצעות רובוטים בלתי מאוישים. למעשה, כמות הידע שיש כיום בידי המדענים אודות הירח, גדולה מזו הקיימת על אזור המים העמוקים מאד באוקיינוסים.
גרשון בקון

גרשון בקון (נולד ב-17 בדצמבר 1948 בפילדלפיה, ארצות הברית) הוא היסטוריון, חוקר תולדות יהדות מזרח אירופה, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.

קורות חיים

גרשון בקון נולד ב-17 בדצמבר 1948 בפילדלפיה, ארצות הברית.
בשנת 1981 הוא עלה לישראל. החל מאותה שנה הוא מכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן.
לבקון ולרעייתו ארבעה ילדים.

השכלה וקריירה

בשנת 1972 קיבל בקון הסמכה לרבנות מבית המדרש לרבנים באמריקה
את לימודיו האקדמיים בתחום ההיסטוריה היהודית הוא השלים באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, שם הוענק לו בשנת 1979 התואר דוקטור לפילוסופיה.
כמו כן, הוא למד והשלים תואר שני בספרות עברית, תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון העתיק ותעודת הוראה.
בקון שולט בשפות: עברית, אנגלית, יידיש, צרפתית, גרמנית, פולנית ורוסית.
דונלד קסלר

קריירה

קסלר עבד במסגרת מרכז החלל ג'ונסון ביוסטון שבטקסס ועבד בפרויקט סביבתי אותו ניהלה נאס"א.
בשהותו שם הוא חקר את מה שידוע כיום כ"פסולת חלל". הנחת עבודה הייתה שהתנגשויות בין פסולת החלל הופכות להיות יותר ויותר סבירות ככל שצפיפות פסולת חלל מוגברת במסלול סביב כדור הארץ, ואת ההשפעה מפל נובע כמו כל התנגשות בתורו יוצר יותר פסולת, זה יכול לגרום להתנגשויות נוספות. קסלר פרסם לראשונה את רעיונותיו ב-1978, במאמר אקדמי שכותרתו "תדר התנגשות של לוויינים מלאכותיים: יצירת חגורת פסולת".
נאס"א מינתה אותו לראש התוכנית לחקר הבעיה ויצירת הנחיות להאט את הצטברות של פסולת חלל. קסלר פרש מנאס"א ב-1996. עם זאת, הוא ממשיך להיות פעיל בתחום ניטור פסולת החלל, הערכת הכמויות ודרכים לטיפול. 
בשנת 2009, הוא העביר מסמך לכנס הבינלאומי הראשון על הסרת פסולת מסלולית בארלינגטון, וירג'יניה, בחסות נאס"א ו-DARPA. בשנת 2011, הוא היה יועץ מרכזי ביצירת סרט IMAX החינוכי "Space Junk 3D" וכן שימש כיושב ראש המועצה הלאומית למחקר של ארצות הברית בנושא הפסולת של נאס"א. בשנת 2013 הוא העביר הרצאה מיוחדת בטוקיו לסימפוזיון הבינלאומי השני בנושא פיתוח חלל ושימוש בר קיימא עבור האנושות, בחסות פורום החלל היפני. בשנת 2017 קסלר נתן את הנאום המרכזי בכנס האירופאי השביעי על פסולת החלל.
פארק הסלעים

פארק הסלעים הוא פארק בגליל העליון בו ניתן לצפות בתופעה גאולוגית של שכבות סלע המונחות זו על זו ויוצרות פסלים טבעיים.
הפארק נמצא בתוך חורש טבעי והוא חלק משמורת הטבע הר סנה, בשטח המועצה המקומית כיסרא-סומיע.

גאולוגיה

הפארק בנוי סלעי ענק עשויים גיר בשכבות. מבנה השכבות הוא תופעה קארסטית, שנוצר כאשר בין שכבות סלע הגיר הקשות היו בעבר שכבות רכות של חומר פריך שנעלם עקב בליה של מי הגשמים, הרוח והצמחייה, והביא להיווצרות מדפי סלע הרובצים אחד על השני. כך נוצרו פסלי טבע מרהיבים ומוזרים: עמודים, פטריות ומערות. בין הידועים הם הצניר ו"נחירי הממותה".

אנדרטה

בכניסה לפארק נמצאת אנדרטה לזכר הנערה וג'דאן אבו חמיד, תלמידת כיתה י"א בת 16 שנרצחה ב-20 בדצמבר 2016 על ידי תלמיד כיתה י"ב בן 17 לאחר שסירבה להיות חברתו. אנדרטה נוספת לזכרה נמצאת בתוך פארק הסלעים, במקום הרצח.

פיתוח

אזור הפארק שימש שנים רבות כמזבלה מקומית. האתר התגלה במקרה, נוקה ופותח על ידי החברה הממשלתית לתיירות.
ג'נבייב (סרט)

תקציר העלילה

שני זוגות משתתפים במסע השנתי של מכוניות עתיקות מלונדון לברייטון, עורך הדין הצעיר אלן מקים (ג'ורג' גרגסון) ואשתו וונדי (דיינה שרידן) ואמברוז קלוורהאוז (קנת מור), איש מכירות רודף שמלות המגיע הפעם עם ידידתו הנוכחית הדוגמנית רוזלינד פיטרס (קיי קנדל) וכלבת הסן ברנרד, סוזי.
וונדי לא מתלהבת מהמסע לברייטון והם מתחילים לריב אך לבסוף היא מסכימה לשם שלום בית.
אמברוז היה בעבר בן זוגה של וונדי והוא הכיר לה את אלן. אלן מתייחס אליו מדי פעם בחשדנות.
אלן נוהג במכונית דאראק  מ-1904 המכונה "ג'נבייב" ואמברוז נוהג במכונית ספייקר  מ-1905.
אמברוז מגיע לברייטון ללא בעיות ואילו אלן נאלץ לעצור בגלל תיקונים. הוא מגיע לברייטון מאוחר ואז מתברר שבגלל הריב עם וונדי הוא שלח מכתב ביטול להזמנה והם נאלצים לגור במלון מיושן עם כל התקלות האפשריות.
לאחר מנוחה הם נפגשים עם אמברוז ורוזלינד באולם ריקודים. רוזלינד משתכרת, ניגשת לנגנים ומקבלת חצוצרה ומחילה לחצצר (הביצוע המקורי הוא של קני בייקר ) לתשואות הנוכחים ולתדהמת אמברוז. אמרוז מזמין את וונדי לריקוד ואלן מתבונן בהם בחשדנות ובקנאה. לאחר מכן הוא מתחיל לחקור את וונדי על קשריה עם אמברוז והם מתחילים לריב שוב.
למחרת מתחיל אלן להכין את "ג'נבייב" לנסיעה בחזרה ללונדון. מגיע אמברוז ומתחיל ביניהם ריב שבסיומו מתפאר אמברוז שמכוניתו טובה ביותר. אלן מציע להם להתערב מי יגיע ראשון לגשר וסטמינסטר והמנצח יקבל 100 פאונדס.
מתחילה ביניהם תחרות משעשעת שכל אחד מנסה לעכב את השני על ידי תחבולות שונות. לבסוף הם מגיעים לפרברי לונדון ומתחילים להתווכח ולריב עד שהם מופרדים על ידי הנשים ומחליטים להפסיק את ההתערבות. כעבור זמן קצר הם רבים שוב ומחליטים לסיים את ההתערבות. אלן נתקע בגלל נקר בגלגל ליד גשר וסמינסטר ואמברוז עובר אותו בצהלה אך גלגלי הרכב שלו נתקעים בפסי מסילת החשמלית שמסיטים אותו מהדרך. המעצור של "ג'נבייב" משתחרר והמכונית גולשת לגשר וסמינסטר כשאלן ווונדי דולקים אחריה, אלן ניצח בהתערבות.
יהודית המנדינגר

ראשית חייה

נולדה כיהודית פייסט בבאד הומבורג שבפרברי פרנקפורט, לפיליפ [יהושע] פייסט, יליד פרנקפורט שעבד כמהנדס מכרות וחנה אייזמן בעלת תואר דוקטור בזואולוגיה. המשפחה הייתה אמידה, משכילה ויהודית אורתודוקסית. פיליפ היה בנו של מייסד אגודת ישראל וראש הקהל בפרנקפורט, לואיס יהודה פייסט, שעמד בראש חברת המתכת "בר וזונדהיימר"]. אחותה הגדולה של יהודית הייתה שולמית-סלמה, שנישאה מאוחר יותר למשה קטן]. כשיהודית הייתה בת שש אביה מצא עבודה באובון (Eaubonne), פרבר פריזאי, והמשפחה עברה לצרפת. חמשת ילדי משפחת פייסט למדו בבית ספר ציבורי ולמדו צרפתית ומקצועות חול, אך בבית דיברו גרמנית וקיבלו שיעורים פרטיים בעברית ותנ"ך. כששולמית, אחותה הבכירה של יהודית, הגיעה לגיל תיכון, המשפחה עברה לפריז על מנת שהילדים יקבלו חינוך טוב יותר.

מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939, משפחת פייסט שהתה בחופשה השנתית במגב (Megève) שבדרום מזרח צרפת. פיליפ פייסט נעצר וגורש למחנה מעצר בנורמנדי יחד עם נציגים ויועצים מהשגרירות הגרמנית. ביוני 1940 הוא שוחרר ונסע לפריז בעצתם של הגרמנים שההו איתו במעצר ואילו המשפחה עברה לרואן (Roanne). לבקשת עזב את פריז לבקשת הרב שניאורסון להקים בית ספר יהודי בוויראון (Voiron). בדרכו לשם הוא נעצר ונשלח למחנות עד שבספטמבר 1943 הוא גורש לאושוויץ שם נרצח.
בקיץ 1942 החלה המנדינגר לעבוד בבית מחסה לילדים אשר הוחבאו מטעם ארגון USSAC. בינואר 1943 נסעה תחת זהות בדויה (Jacqueline Fournier) לטלוירז (Taluyers) שבמזרח צרפת והצטרפה להכשרה שכללה 22 צעירים יהודיים שכולם נשאו מסמכים מזויפים ופעלו תחת זהות בדויה. שם פגשה את בן זוגה, קלוד המנדינגר. בספטמבר 1943 נקראה על ידי אמה לסייע למשפחה לברוח לשווייץ לאור מעצרו וגירושו של אביה. המנדינגר ומשפחתה חצו את האלפים ברגל בסיועו של מדריך, אך נעצרו לאחר שחצו את הגבול לשווייץ והוחזקו במעצר בז'נבה. לאחר שחרורם ממעצר נשלחה משפחת פייסט למחנה פליטים שם עבדה המנדינגר כמורה. במחנה, שמעה שהאוז"ה מכשיר עובדים סוציאליים להתמודד עם מצבים שלאחר המלחמה ונרשמה להכשרה והתקבלה. היא רצתה מאוד לעזוב את המחנה וכחלק מעבודתה ראיינה ילדים פליטים שנסעו עם מסמכים מזויפים במטרה לגלות את זהותם האמיתית ולאחדם עם משפחותיהם. במאי 1945 נענתה לקריאה של אוז"ה להתגייס למאמץ לדאוג לילדים ניצולי מחנה בוכנוואלד. היא הגיעה בית היתומים לשאטו דה אמבלוי (Chateau d'Ambloy) והחליפה את המנהל שהתקשה להתמודד עם הנערים. היא נשארה שם עד ספטמבר 1947 כשלאחרון הילדים נמצא סידור קבוע. אחרי המלחמה חודש הקשר בינה לבין מי שיהיה בעלה לעתיד קלוד המנדינגר, הם התחתנו ועברו לגור בישראל. אמא של המנדינגר הצטרפה אליהם.

השכלה ומחקר

בעלת תואר ד"ר במדעי הרוח.
מיוני 1945 ועד מאי 1947 ניהלה את בית היתומים היהודי של פליטי מחנה הריכוז בוכנוואלד, מטעם ארגון ההצלה והסעד אוז"ה באמבלוא ואחר כך בטאוורני שליד פריס. עם ילדי בוכנוואלד שבהם טיפלה נמנים אלי ויזל והרב ישראל מאיר לאו.
בספרה ילדי בוכנוואלד שיצא לאור בעברית, אנגלית וצרפתית חזרה המנדינגר אל הילדים בהם טיפלה אחרי המלחמה.
גת (עיר פלשתית)

גת היא עיר המתוארת במקרא כאחת מחמש הערים הראשיות של הפלשתים אשר מקובל לזהותה כיום עם האתר הארכאולוגי תל צָפִית.

מחקר

על פי הממצאים הארכאולוגיים בתל צפית, תפסה גת את מקומה של עקרון כעיר הפלישתית המרכזית בתחילת המאה ה-9 וחרבה בסוף המאה ה-9. לאחר חורבנה לא חזרה עוד גת לגודלה וכוחה וסופחה כנראה לאשדוד. השערה זו נגזרת מכתובת סיכום של סרגון השני משנת 707 לפנה"ס. בכתובת מסופר כי סרגון השני עולה על אשדוד מאחר ששליטה מרד באשור והוא מספר: "על אשדוד, גת ואשדוד ים צרתי" - אשדוד ים הייתה עיר הנמל של אשדוד (שממוקמת ארבעה קילומטר מזרחית לחוף) ונשלטת ממנה. גת, יש לשער, נשלטה באופן דומה.

זיהוי המקום

במאה ה-19 הועלו השערות שונות לגבי מיקומה של גת. בשנת 1857 הציע הכומר ג'וזאיה לזלי פורטר (Josias Leslie Porter) לזהות את גת בתל צאפי (תל צָפִית, שיושב על שפת נחל האלה במקום מוצאו לשפלה) על סמך מסלול הבריחה של הפלשתים מעמק האלה לאחר מות גלית, וזיהוי זה אומץ על ידי ארכאולוגים רבים.
ויליאם מקלור תומסון זיהה את גת בבית גוברין על סמך "חורבת גת" בקרבת בית גוברין, פרשנות השם "בית גוברין" כ"בית הענקים" והקרבה למרשה. חוקרים אחרים דחו זיהוי זה כמרוחק מדי מהאזור הפלישתי.
הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט שיער שגת נמצאת בתל עירני, בין השאר על פי עדות של הירונימוס שגת הייתה כפר גדול בדרך בית גוברין-עזה. בנוסף, סקר חרסים לא מצא בתל חרסים מהתקופה שלאחר התקופה הישראלית, דבר שתואם את הירידה של גת מגדולתה בסוף התקופה הישראלית. לעומת זאת, קרל אליגר וגאלינג טענו שתל עירני קטן מכדי להיות עיר ראשית כמו גת וזיהו את גת בתל צפית. בהתאם לעמדה המקובלת של אולברייט נקבעו השמות של קיבוץ גת וקריית גת, הסמוכות לתל עירני, בשם גת פלשתים. אולם החפירות בתל עירני, בשנים 1956–1962 העלו ממצא דל בלבד מן התקופה הפלישתית, והפריכו את הטענה שמדובר בגת פלשתים. בעקבות זאת, הציע יוחנן אהרוני לשוב אל הזיהוי של גת בתל צפית. שמואל ייבין דחה זיהוי זה. לטענתו, תל צפית היא חלק מקשת של מבצרים המגינה כלפי מערב ועל כן אינה יכולה להיות העיר הפלישתית גת. למרות זאת, הזיהוי של גת בתל צפית הייתה לגישה המקובלת, הגם שבניגוד לעקרון, אשדוד ואשקלון הזיהוי אינו נחשב וודאי.
סרט תלת-ממד

סרט תלת־ממד הוא סרט קולנוע אשר קיים בו שיפור של האשליה של תפיסת העומק.
בהשראת הצילום הסטריאוסקופי, נעשה שימוש במערכת של מצלמת קולנוע רגילה לצורך צילום של אובייקטים משתי נקודות מבט שונות (או לחלופין: תמונות המיוצרות על ידי מחשב מייצרות שתי פרספקטיבות בשלב הפוסט־פרודקשן), ולאחר מכן - נעשה שימוש במכשיר הקרנה מיוחד או משקפי תלת־ממד מיוחדות, על מנת לספק אשליה של עומק בעת הצפייה בסרט.
סרטי תלת־ממד אינם מוגבלים אך ורק להקרנות של סרטי קולנוע בבתי קולנוע; גם סרטים שאינם מופצים לבתי קולנוע, כמו גם שידורי הטלוויזיה המסחרית, הכבלים, הלוויין וה־VOD, משלבים, לעיתים, שיטות דומות, בעיקר למטרות שיווק.
סרטי תלת־ממד קיימים מאז 1950, אך תעשיית הקולנוע עשתה בהם שימוש בעיקר בסרטי נישה בלבד, בעיקר בגלל החומרה ותהליכים יקרים הנדרשים כדי לייצר ולהציג סרטי תלת־ממד, וכן חוסר אחידות הפורמט של כל חלקי תעשיית הבידור. עם זאת, סרטי תלת־ממד הוצגו בהבלטה בשנת 1950 בקולנוע האמריקאי, ולאחר מכן חווה התעוררות מחודשת ברחבי העולם בשנות ה־80 ובשנות ה־90, בעיקר בשל הפופולריות הגוברת של אולמות IMAX, וכן סרטי דיסני שנוצרו כאקטרקציות מיוחדות באתרי החברה. לאורך שנות ה־2000 הפכו סרטי תלת־ממד להצלחות מסחריות, ששיאם בהצלחה חסרת התקדים של הסרט "אווטאר" אשר יצא לאקרנים בדצמבר 2009.
Strangeways, Here We Come

תהליך ההקלטה

הסמית'ס הקליטו את אלבומם האחרון באולפני וול הול בסומרסט, אנגליה. בזמן שבין הקלטת האלבום בחודש מרץ 1987 להוצאתו בספטמבר אותה שנה עזב ג'וני מאר את הלהקה והוביל לפירוקה.
Strangeways הוא האלבום היחיד של הסמית'ס שבו מוריסי מנגן על כלי נגינה – הפסנתר בשיר Death of a Disco Dancer.
מבחינה מוזיקלית, מאר הרגיש שהלהקה מוכנה להיכנס לתקופה חדשה והיה נחוש בדעתו לשנות את הנוסחה ולהתרחק מהסאונד שזוהה איתה עד אז. הוא החל לחפש השפעות שונות ומצא אותן בין היתר באלבום הלבן של הביטלס. הלהקה החלה להשתמש בהקלטות גם במכונת תופים ובצלילי סקסופון וכלי מיתר אלקטרוניים.
אולפן ההקלטות וול הול היה מצויד במרתף יין מלא והמפיק סטיבן סטריט, ששימש כטכנאי בשלושת אלבומי האולפן הקודמים של הלהקה, סיפר כי תקופת ההקלטות הייתה רגועה והסתיימה באופן קבוע במשתה לילה. "זה תמיד היה אחרי שמוריסי הלך לישון... זה לא ממש היה הסגנון שלו. חגגנו כל הזמן", הוא אמר. בראיונות מאוחרים יותר טען ג'וני מאר, כי "זה היה רק אחרי עשר-שתים עשרה שעות של יצירת מוזיקה טובה, לא כתחליף לעבודה... זו לא הייתה חגיגה בסגנון ספיינל טאפ!".
מוריסי ומאר סבורים כי Strangeways הוא האלבום הטוב ביותר של הלהקה. מוריסי צוטט כאומר, "אנחנו אומרים את זה לעיתים די קרובות. באותו הזמן. מתוך שינה. אבל במיטות שונות".

העטיפה והשם

על עטיפת האלבום, שעוצבה על ידי מוריסי, מוצגת תמונה של השחקן ריצ'רד דבלוס מתוך הסרט קדמת עדן. דבלוס מביט בג'יימס דין, אשר נחתך מהתמונה. דין היה אחד מגיבוריו של מוריסי, עליו הוא כתב ספר בשם James Dean Is Not Dead. חמש שנים לאחר מכן, כאשר עיצב את עטיפת אוספי הלהיטים של הלהקה בהוצאת WEA, מוריסי השתמש שוב בצילום של דבלוס בה הוא מביט בדין, אשר נחתך מהתמונה.
תמונתו של דבלוס לא הייתה הבחירה המקורית לעטיפת האלבום. מוריסי רצה להשתמש בצילום של השחקן הרווי קייטל מתוך מי זה דופק על דלתי? של מרטין סקורסזה, אך קייטל לא אישר את השימוש בתמונה. ב-1991 קייטל שינה את דעתו, ותמונתו הופיעה במקום על חולצות וכרזות בסיבוב ההופעות של מוריסי באותה שנה.
האלבום קרוי על שם Strangeways, בית הכלא הידוע לשמצה של מנצ'סטר בשילוב עם השורה "Borstal, here we come" מתוך הסרט בילי לאייר. "Strangeways, כמובן, הוא הכלא הוויקטוריאני המפלצתי והנורא", הסביר מוריסי.
בנוגע לשמו של האלבום, מאר הודה כי "למדתי לאהוב את השם... הוא היה קצת הגזמה. קצת ברור מאליו. אבל זה בסדר. המילה Strangeways תמיד סיקרנה אותי. אני זוכר שכילד, כששמעתי לראשונה שככה באמת קוראים לבית הכלא, תהיתי איך זה שאף אחד לא חשב לשנות אותו. זה עדיין די מדהים". מוריסי ציין גם הוא, כי "זה כמו שאניף את ידי לשמיים ואצעק 'מה עוד כבר יכול להיות?'".

הוצאה

האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-55 במצעד בילבורד האמריקאי.
שני שירים אחרונים הוקלטו במאי 1987 כדי לשמש בי-סיידים לסינגל המוביל של האלבום, Girlfriend in a Coma. שני סינגלים נוספים יצאו מתוך Strangeways, אך הבי-סיידים שלהם נלקחו מהקלטות ארכיון.
ביל היילי

חייו

נולד כוויליאם ג'ון קליפטון היילי בהיילנד פארק שבמישיגן.
היילי היה עיוור בעינו השמאלית. על פי ג'ון סוויסון, שכתב את הביוגרפיה של היילי, הוא פיצה על המום עם תסרוקת ייחודית, שנחשבה לסמלו המסחרי.
בתחילת הקריירה שלו שר והופיע עם להקות כגון "הדאון הומרס", להקת סווינג מערבי, ו"אנשי החול".
לאחר מכן החל לעבוד עם להקת הקומטס (Comets, כוכבי השביט). אחד השירים המוקדמים שהקליטו היה שירו של ביג ג'ו טרנר, Shake Rattle And Roll. במקור היה השיר שייך לסוגת הרית'ם אנד בלוז, אך היילי וכוכבי השביט הפכו אותו לשיר רוק אנד רול.
בשנות ה-80 נכנס היילי להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בורגראנץ'

היסטוריה והווה

בשנת 1972 נפתח הסניף הראשון של "בורגראנץ'" ברחוב בן יהודה בתל אביב על ידי בארי סקופ. באותה שנה פעלה בישראל רשת המבורגרים מתחרה אחת -וימפי.  בשנת 1974 החלו רון לפיד (אחד מעובדי הסניף) ובארי סקופ בהרחבת הרשת, ובשנת 1978 הוקם סניפה השני של בורגראנץ' ברחוב אבן גבירול בתל אביב. הרשת זכתה להצלחה, סניפים רבים נפתחו, והתפריט הורחב.
"בורגראנץ'" היא רשת מסעדות ישראלית. רוב הסניפים בעלי תעודת כשרות (למעט הסניפים הפתוחים בשבת). הרשת מעסיקה למעלה מ-1,500 עובדים (יותר מ-80% מהם בני נוער).
המשרד הראשי של הרשת ממוקם בנתניה. הרשת נוהלה בשיטת הזכיינות עד לשלהי העשור השני של המאה ה-21, אולם מאז מרבית הסניפים שייכים לרשת ורק בודדים נותרו בזכיינות. בשנת 1999 רכשה חברה הדלק "פז" 74% מהבעלות על החברה, ובשנת 2001 השלימה את הרכישה. בשנת 2006 רכש את הרשת איש העסקים יוסי חושינסקי, מיזמי פארק העסקים "איירפורט סיטי". לאחר שנפטר חושינסקי ב-2008, עבר הניהול לידי מנכ"ל החברה, רמי אלעד.
באוגוסט 2008 התברר שהרשת נקלעה לקשיים כלכליים והיא נמכרה לרשת "ברגר קינג" תמורת 25 מיליון ש"ח. בסוף אוקטובר 2008 אישרה הממונה על ההגבלים העסקיים את עסקת המכירה.
במאי 2010 החליטה אורגד אחזקות, שבבעלותה הן הרשת בורגראנץ' והן הרשת המתחרה בורגר קינג (שמאז הספיקה לחזור לישראל כעבור חמש שנים) לאחד את סניפיה תחת המותג בורגראנץ', ובכך גדלו מספר סניפי בורגראנץ' ל-107 בכל רחבי הארץ (ברגר קינג הושקה מחדש בישראל בשנת 2015 תחת זיכיון של פייר בסנינו). באוקטובר 2011 זכתה הרשת במכרז להפעלה בלעדית של אזור המסעדה במתחם הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון, ובכך גדל מספר סניפיה ל-109: האחד נמצא באולם "שחקים" הפתוח לציבור הרחב, והשני באזור הדיוטי פרי. ביוני 2019 הפסידה בורגראנץ' במכרז מתחמי ההסעדה של רשות שדות התעופה, ובסוף 2019 צפויה הזוכה מקדונלד'ס להשיב את פעילותה במקום, 7 שנים לאחר ההפסד במכרז הקודם לטובת בורגראנץ'.
בשנת 2016 החל שיתוף פעולה בין רשת "בורגראנץ'" לרשת "קופיקס", במסגרתו הוקמו סניפי "קופיקס" בתוך סניפי "בורגראנץ'".

תפריט

מנת הדגל המזוהה עם הרשת היא ההמבורגר ה"ספרדי". ההמבורגר כולל קציצת בשר עם רוטב ספרדי חריף או פיקנטי בשילוב חמוצים ובצל כבוש.
פריטים נוספים בתפריט, הייחודים לרשת הם ה"שוקופאי" (בצק מטוגן ממולא בקרם שוקולד), צ'יפס ה"זיגזג" וגם רוטבי "ברביקיו" ו"אלף האיים".
המנה הסטנדרטית הנמכרת ברשת היא ארוחת ה"ראנץ'" שכוללת המבורגר עם ירקות, צ'יפס ושתייה. בין היתר רשת בורגראנץ' מזוהה עם ארוחת "הקומבינה" שכוללת ארוחה ממבחר מנות ההמבורגר, בתוספת צ'יפס, נקניקיות, טבעות בצל ושתייה. המנה מיועדת לשניים עד ארבעה אנשים.
במסעדות הרשת נמכרות מנות לילדים הכוללות המבורגר, חטיפי עוף או נקניקייה, צ'יפס ושתייה.
לרשת מגוון של כריכים וסלטים ששווקו עם גידול הביקוש לאוכל בריא, החל משנת 2006. בשנת 2012 הודיעה הרשת כי היא נכנסת לתחום ה"פרימיום" והחלה לשווק מנה בשם "ראנץ' סטייק אנטריקוט", אשר מורכבת מ־100% בשר אנטריקוט.
את מרבית מוצרי היסוד עבור הרשת מייצרת אסם. בנוסף, קיימים סניפים גם של ראנץ' קפה – בית קפה חלבי עם קינוחים מתוקים ושתייה.