google/wiki40b huggingface dataset:
ז'אקרי

מרד הז'אקרי הייתה התקוממות איכרים רחבת היקף שפרצה בצרפת ב-1358, בתקופת מלחמת מאה השנים בין צרפת לממלכת אנגליה, וזכורה כאחת ממרידות האיכרים הקשות שהכירה המדינה בתולדותיה. מקור השם "ז'אקרי": כינוי נלעג לאיכר - "ז'אק התם", ששורשו במושג "jacque" - מדי הקרב הבלויים שלבש האיכר בצאתו למלחמה. בראש האיכרים המורדים עמד גיום קאל, בן פיקרדיה.
ז'רום בונפרטה

ביוגרפיה

ז'רום נולד באז'אקסיו שבקורסיקה והיה ילד בן 9 כשמשפחתו מצאה מקלט בצרפת. הוא התגייס לצי הצרפתי וב-1800 קיבל דרגת סגן. הוא לקח חלק במשלחת העונשין להאיטי ולאחר מכן הגיע לארצות הברית ונשא לאישה אמריקאית קתולית שילדה לו בן. עוד לפני הלידה תבע ממנו אחיו לעזוב את אשתו ולשוב לצרפת ובסופו של דבר עשה כמצוותו ולאחר שחזר נישא, ב-1807, לקתרינה, נסיכת וירטמברג (נישואיו הקודמים לא בוטלו, למרות מאמצי נפוליאון), בתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. ז'רום קבע את קאסל כבירתו והתיישב בה עם רעייתו החדשה. לזוג נולדו שני בנים, ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה ונפוליאון ז'רום ז'וזף שארל בונפרטה (שכונה פלון פלון) שזכה לתואר נסיך נפוליאון ולאחר מהפכת 1848 היה נציג קורסיקה בפרלמנט הצרפתי ובת, הנסיכה מתילדה בונפרטה.
ב-7 ביולי 1807, מיד לאחר חתימת חוזה טילזיט, מינה נפוליאון את ז'רום, למלך וסטפליה, מדינה מלאכותית, שהורכבה מטריטוריות גרמניות שונות שהיו בשליטה צרפתית.
ז'רום בונפרטה נקבר בארמון האינווליד בפריז.

ז'רום בונפרטה והיהודים

ז'רום בונפרטה היה סובלני בנושאי דת ועל פי החוקה שפרסם ב-15 בנובמבר 1807 כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק כשהדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את 15,000 יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים.
יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג

ביוגרפיה

יוהאן נולד בשנת 1287, לפרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ולהלן מסקסוניה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג. בשנת 1297 מת אביו, ופרידריך ירש את נחלותיו. באותה שנה התחתן יוהאן עם אגנס מהסן, אולם לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1300 מת יוהאן, ואחיו פרדריק הרביעי ירש את נחלותיו.
קאנון ספרותי

קאנון ספרותי הוא קובץ של יצירות ספרותיות אשר יש הסכמה בקרב חוקרים ומבקרי ספרות כי הן מייצגות תחום דעת מסוים. בהקשר זה, לעיתים משמש המונח קאנון לציון גוף היצירות הספרותיות של מחבר או סביבת יצירה מסוימת, אשר נחשבות אותנטיות - למשל, הקאנון השייקספירי מייצג את כל היצירות שמיוחסות לויליאם שייקספיר. המילה "קאנון" ביוונית עתיקה (κανών) ובערבית (قانون) משמעותה "חוק", "אמת מידה" או "דגם".

הגדרת הקאנון הספרותי

קאנון ספרותי הוא אוסף של יצירות מפתח בספרות, שלעיתים יכולות לייצג גם אידאולוגיות פילוסופיות, פוליטיות או דתיות שהתרבות שמתוכה הגיעו מחשיבה כאבן יסוד ביצירתה. בעת המודרנית המושג משמש בדרך כלל לבידול מחברים ויצירות המופיעים בסילבוסים וספרי לימוד כ"קריאת חובה", או כאלו המופיעות פעמים רבות בספרי היסטוריה של הספרות, ספרי ביבליוגרפיה וספרי ביקורת ספרות. מבנה הקאנונים נתון לוויכוח תמידי, כיוון שהקריטריונים להכללה או אי-הכללה של יצירה בקאנון מסוים הם סובייקטיביים.
קאנון ספרותי של תרבות מסוימת, לפי מבקר הספרות האמריקאי הרולד בלום, צריך לייצג את מיטב היצירה הספרותית של התרבות בתקופה הנתונה. כך למשל, אין מקום לתעדוף יוצרים שהופלו בשעתם, אלא להתייחס ליצירות שעיצבו במידה רבה את תפיסת התרבות את עצמה ואת העולם. קאנון תרבותי הוא למעשה מדגם של מיטב היצירה של התרבות הנתונה (למשל, הקאנון המערבי, הכולל יצירות של שייקספיר וגם של פרנץ קפקא, מציג את מיטב יצירות הספרות של תרבות המערב). דעות אחרות, המונעות בדרך כלל מאידאולוגיות פמיניסטיות או אנטי-גזעניות, טוענות כי יש לתת לאוכלוסיות מופלות - למשל שחורים או נשים - את חלקן היחסי ביצירת התרבות בה חיו, כך שיצירותיהם יכנסו לקאנון, או אף לכלול יותר יצירות שלהם מחלקם היחסי והנהגת מדיניות של אפליה מתקנת.
העמותה הישראלית לסרטן ריאה

העמותה הישראלית לסרטן ריאה  היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המודעות לסרטן ריאה ותמיכה בחולים ובני משפחותיהם. 
העמותה עוסקת בסוגיות הקשורות בחולי סרטן ריאה ובני משפחותיהם. בראש מטרות העמותה, תמיכה בחולה האונקולוגי וקרוביו, כולל עזרה בהנגשת מידע רפואי, הנגשת טיפולים מתקדמים, סיוע במיצוי זכויות, פעילויות להעלאת המודעות למחלה, מניעתה, גילוי מוקדם ועוד, שלא למטרת רווח. העמותה מחויבת לקוד אתי. העמותה מקדמת משנת 2016 את הכללת תוכנית הסקר לאבחון מוקדם של סרטן ריאה בישראל והגישה את הטכנולוגיה להכללה בסל הבריאות לשנת 2019 בפעם השלישית. התוכנית כוללת סיטי נמוך עצמה לקבוצת סיכון, מעשנים עם רקע של 30 שנות חפיסה ומעל לגיל 55. הוכח מדעית כי סקר כזה יכול להוריד תמותה בין 26%-40% תלוי במין הנבדק ועיקר גדולתו בגילוי סרטן ריאה בשלב 1 ולא בשלב מתקדם גרורתי.

רקע להקמת העמותה

העמותה היא עמותת החולים הראשונה בישראל המיועדת לחולי סרטן ריאה. היא הוקמה בשנת 2014 על ידי ד"ר שני שילה, רופאת שיניים וחוקרת בתחום הביוטק, המשמשת כמנכ"לית העמותה, בעקבות ההתמודדות האישית והליווי של בעלה שחלה ב-2011 בסרטן ריאה. בעקבות החוויה האישית, ולצד ההתוודעות לחסכים בתחומים שונים הנוגעים גם לחולה וגם למי שמלווה אותו, הוגדרו מטרות העמותה. 
יו"ר והמייסד השותף של העמותה הוא הפרופ' ניר פלד, מומחה ברפואה פנימית, ריאות ואונקולוגיה, מנהל המכון האונקולוגי בסורוקה, המרכז הרפואי סורוקה. פרופ' פלד מכהן כיו"ר הוועדה והבינלאומית למניעה ואבחון מוקדם של סרטן הריאה וכפרופסור חבר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
פיין און גבורה

פּיין און גבורה: אין דעם יידישן עבר אין ליכט פון דער קעגנווארט (יידיש: ענות וגבורה: בעבר היהודי לאור המציאות של ימינו) היא אנתולוגיה בעריכת יצחק צוקרמן ואליהו גוטקובסקי שיצאה לאור בגטו ורשה בחודש תמוז ה'ת"ש (יולי–אוגוסט 1940) על ידי תנועת דרור. המקראה הייתה לספר הראשון שהודפס בגטו ורשה, ואחריה יצא לאור גם המחזה "איוב" באותה הוצאה.

הפקת החוברת

הדפסת האנטולוגיה הייתה יקרה ומסוכנת. בזמן עבודת ההדפסה היו חניכי "דרור" עומדים על המשמר מפני זרים, ושרים בקול רם כדי להסוות את רעש המכונות. המקראה שימשה לסמינר רעיוני של תנועת דרור שנערך בגטו, ובו הונחו יסודות רעיוניים וערכיים להקמת ארגון ההגנה העצמית בגטו "אי"ל" ולמרד גטו ורשה. האנתולוגיה הוברחה לגטאות אחרים, שם שימשה גם כן כלי חינוכי-רעיוני להתארגנויות יהודיות למרד.
את התוכן למקראה שאבו גוטקובסקי וצוקרמן מהספרייה שהייתה בקומונה של חברי דרור ברחוב דְזֶ'לְנָה (Dzielna)‏ 34. התכנים שהיו כתובים עברית תורגמו ליידיש על ידי צוקרמן וגוטקובסקי. רבים שקיבלו את החוברת בחרו לכרוך אותה לספר.

תוכן האנתולוגיה

האסופה מגוללת את סיפורי הפרעות, הרדיפות וההתעללויות שהיו מנת חלקן של קהילות היהודים במזרח ובמערב אירופה מאז המאה ה-11 ועד למאה ה-20. בין עדויות הזוועה מתוארים גם פרקי קידוש השם והתארגנויות ההגנה העצמית שהתארגנו בקרב הקהילות היהודיות במרוצת השנים. בסופה של האנתולוגיה מוזכרות גם המאורעות בארץ ישראל שהיו מנת חלקו של היישוב היהודי המתחדש. האסופה מרכזת מגוון מקורות יהודיים ובהם מכתבים, עדויות, תיעוד היסטורי, פובליציסטיקה ובלדות על אירועי הדמים שנעשו בעם היהודי.
עם הכותבים נמנים שלום אש, ר' שלמה בן שמעון, דוד בן משולם, שאול טשרניחובסקי, נתן נטע הנובר, שבתאי הכהן, אברהם אשכנזי, ניקולאי מינסקי (וילֶנקין), אחד העם, י"ח ברנר, חיים נחמן ביאליק, יצחק למדן, נחמן סירקין ויצחק טבנקין.
התקופות הנזכרות הן מסעות הצלב (גזירות תתנ"ו, הפרעות במגנצה), גזירות ת"ח-ת"ט (גזירות נמירוב, גזירות טולצ'ין, חורבן קהילות הנובר והומלר), פרעות קישינב, פרעות פטליורה והפוגרומים באוקראינה בשנים 1917–1920 על רקע התארגנויות "ההגנה העצמית" היהודית בגולה והתפתחות ההגנה העצמית בארץ ישראל (מאורעות תל-חי).

מהדורה עברית

בשנת 2003 הוציאה תנועת הנוער העובד והלומד (שלימים הקימה את תנועת דרור ישראל) באמצעות בית הדפוס שלה את המהדורה העברית הראשונה של האנתולוגיה. לצורך הוצאתה התחקו חברי התנועה אחר המקורות העבריים מהם תירגמו גוטקובסקי וצוקרמן ליידיש, ותרגמו את קטעי הקישור ביידיש לעברית. ההוצאה הראשונה של האנתולוגיה הוגשה כחוברת, שהזכירה את ההוצאה המקורית של האנתולוגיה בגטו. בשנת 2011 הוציאה תנועת דרור ישראל את האנתולוגיה כספר שראה אור בהוצאת "דרור לנפש".
הפיגוע בקו 20 ברמת גן

מבצעי הפיגוע

אחרי 9 בבוקר הגיעה שיחת טלפון למשרד סוכנות הידיעות האמריקאית במזרח ירושלים בה נלקחה אחריות לפיגוע. המתקשר התפאר בכך שנער מהחמאס מתלמידי יחיא עיאש ביצע את הפיגוע.
הפיגוע תוכנן על ידי עבד אל-מג'יד דודין, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בדרום הר חברון. דודין, שהיה אחראי גם לפיגוע בקו 26 בירושלים היה כלוא בידי כוחות הביטחון הפלסטינים ביריחו משך כמה שנים עד פרוץ אינתיפאדת אל-אקצה, אז שוחרר וחזר להיות ממפקדי הזרוע הצבאית של חמאס. בסוף שנות התשעים הרס צה"ל את ביתו. הוא עצמו נהרג על ידי לוחמי ימ"מ 14 שנים מאוחר יותר ליד הכפר דיר אל עסל א-תחתא.
המחבל המתאבד היה לביב אנוור עזאם מהכפר קריות שבנפת שכם.
ב-5 במרץ 1995 נאטמה הדירה בה התגורר המחבל וב-21 במרץ נהרסה באמצעות דחפור.
אמיר קוסטוריצה

ביוגרפיה

קוסטוריצה נולד בסרייבו במשפחה ממוצא סרבי. לאחר פירוק יוגוסלביה עבר לסרביה ועתה מתגורר בכפר שבנה לצורכי הסרטים שלו כ-200 ק"מ מבלגרד.
קוסטוריצה למד באקדמיית FAMU לאומנויות הבמה בפראג והחל את הקריירה שלו כבמאי בטלוויזיה היוגוסלבית. סרטו העלילתי הראשון Do You Remember Dolly Bell?, שיצא לאקרנים בשנת 1981, זכה להצלחה כבירה וזכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
סרט הסטודנטים שלו "מסע העסקים של אבא" (1985) זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בחמישה פרסים נכבדים ביוגוסלביה ובמועמדות לאוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. קוסטוריצה זכה להצלחה נוספת בשנת 1989 עם סרטו "שעת הצוענים" — מבט על תרבות הצוענים ועל ניצול ילדיהם.
קוסטוריצה המשיך ליצור סרטים בשנות התשעים. באותה תקופה הוא ביים את קומדיית האבסורד "חלום אריזונה", שהיא הופעת הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי. "חלום אריזונה" יצא לאקרנים באירופה ב־1993, ולאקרנים בארצות הברית — ב־1994. ב־1995 יצא לאקרנים סרטו זוכה פרס דקל הזהב "אנדרגראונד" (1995), שהופץ בישראל בשם "מתחת לפני השטח". בשנת 1998 זכה קוסטוריצה באריה הכסף בפסטיבל ונציה עבור הסרט "חתול שחור, חתול לבן", קומדיה נוספת המתרחשת במושבות צוענים לאורך נהר הדנובה. המוזיקאי המוערך גוראן ברגוביץ' אחראי לפסקולים של שלושת הסרטים הללו.
בשנת 2001 ביים קוסטוריצה את Super 8 Stories. זהו סרט מסע והופעה דוקומנטרי הנותן לצופה הצצה אל מאחורי הקלעים ומסייע לקריאת הניואנסים שבין השורות.
קוסטוריצה הופיע לראשונה כשחקן בסרט "האלמנה מסנט פייר" (2000) של הבמאי פטריס לקונט. בשנת 2002 הוא הופיע בסרטו של ניל ג'ורדן The Good Thief, שבו הוא שיחק בתפקיד נגן גיטרה חשמלית שכל הזמן מנגן "ריפים" של ג'ימי הנדריקס.
בשנת 2004, לצורך צילומי הסרט "החיים הם נס", הקים קוסטוריצה את הכפר דרוונגרד בסרביה, אשר משמש עד היום ככפר נופש וכמקום המארח את פסטיבל הקולנוע השנתי בניהולו של קוסטוריצה. עוד באותה השנה, הPrix de l'Education nationale כיבדה את קוסטוריצה ואת סרטו "החיים הם נס" - הסרט ישמש כאמצעי לימוד, יחד עם קומפקט דיסק מלווה, כדי לעודד ניתוח ודיון בקרב תלמידי קולנוע.
בשנת 2010 הפיק את הסרט האיטלקי "סיפורי מוצרלה". הוא שיחק בתפקיד אורח בסרט הקולנוע הישראלי "חלום קוסטוריצה" (2013), בבימויו של איל סיבי.
קוסטוריצה פעיל גם כמוזיקאי, והוא מופיע עם ההרכב The No Smoking Orchestra המשלב רוק עם מוזיקה בלקנית. קוסטוריצה ולהקתו הופיעו בישראל כמה פעמים. המופע שלהם מבוסס על מוזיקה מסרטו "שעת הצוענים "ומקטעים מוזיקליים נוספים מסרטיו השונים. בפברואר 2015 היו להרכב 3 הופעות נוספות בישראל.
ב-2019 הופיע בהופעת קמע בסרט הרוסי "הגבול הבלקני", שבו גילם דמות של סרבי.
דוד קורן

ביוגרפיה

קורן נולד בירושלים בשם דוד קורונל, לשתי משפחות מכובדות: אלישר וקורונל, אח לרפאל וליוסף. רפאל נפטר בגיל 17, כשקורן היה נער צעיר. קורן סיים את הגימנסיה העברית "רחביה" בשנת 1934, ובתום לימודיו יצא להכשרה בנענה (לימים קיבוץ נען).
קורן, שהצטרף למחנות העולים, היה בשנים 1936–1938 בקומונה של התנועה בתל אביב. בתקופה זו שימש, בין היתר, כמרכז השכבה הצעירה של התנועה בעיר. ב-1938 הצטרף ל"קבוצת החוגים" ברעננה, ולאחר מספר חודשים יצא להכשרה בסדום, שם עבד במפעלי האשלג. במקום זה פגש את אשתו לעתיד, חנה פנט.
בשנת 1939 נמנה עם מייסדי בית הערבה. לאחר שנישא, הקים בקיבוץ את משפחתו והתגורר בו עד 1948. בשנים אלה יצר קשרים בין הקיבוץ לערבים בסביבה ובעבר הירדן. בשנת 1949, לאחר שחל פיצול בקבוצת מפוני בית הערבה שעברו לשפיים, עברו קורן וחבריו לגליל המערבי, ויחד עם גרעין של תנועת "הבונים", הקימו את קיבוץ גשר הזיו. מאוחר יותר התמנה קורן למזכיר הקיבוץ.
עם הקמת חיל האוויר ב-1948, מונה קורן, על-פי בקשתו של דוד בן-גוריון, לשמש כראש מחלקת כוח האדם בחיל. בשנים 1951–1952, שימש כקצין החינוך של הנח"ל. לאחר תפקיד זה החליט לפרוש, לפחות לזמן מה, מן הצבא ולחזור לפעול לביסוס הקיבוץ שנמנה עם מקימיו. בשנים 1953–1957 לימד תנ"ך ומתמטיקה (מקצועות בהם הצטיין כנער) בבית הספר היסודי בקיבוץ גשר הזיו, ושימש גם כמנהל בית הספר. בשנתיים שלאחר מכן הקים את בית הספר התיכון "סולם צור", לימד בו וניהל אותו.
בשנים 1959–1961 כיהן כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. לאחר מכן, כיהן במשך כשלוש שנים כמזכיר קיבוץ גשר הזיו. בתפקיד זה הקים וניהל את בית ההארחה שבמקום. בהיותו חבר מפלגת רפ"י, שהתאחדה עם המערך, כיהן בשנים 1969–1977 כחבר הכנסת מטעם המערך. הוא נחשב למקורב בין השאר לדוד בן-גוריון, לגולדה מאיר, למשה דיין ולשמעון פרס.
בשנים 1968–1969 ו-1979–1981, כיהן כראש המועצה האזורית סולם צור ועסק בפיתוח התיירות באזור. בשנת 1982 הוקמה המועצה האזורית מטה אשר כאיחוד של המועצות האזוריות סולם צור, געתון ונעמן. מאז, במשך שש שנים, שימש כסגן ראש המועצה האזורית. בשנים 1978–1980 עמד בראש "האגודה לפיתוח הגליל המערבי". בתפקיד זה תרם רבות להקמת יישובים בחבל תפן ובמשגב.
קורן היה ממייסדי המכללה האקדמית גליל מערבי, וכיהן בהתנדבות כנשיא המכללה בשנים 1985–2003. בשנת 2008, הוענק לו "אות יקיר המכללה".
בשנת 1982, בערב יום העצמאות, היה בין מדליקי המשואות בטקס בהר הרצל. בשנת 1994 היה קורן חלק מהמשלחת שיצאה לבית הלבן לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, כאורחו של יצחק רבין.
בשנת 1996 התאלמן. נפטר בגיל 94 בביתו שבקיבוץ גשר הזיו. הותיר חמישה ילדים.
יקב מרגלית

יקב מרגלית הוא יקב בוטיק ישראלי.

אודות היקב

היקב הוקם בשנת 1989 על ידי הדוקטור לכימיה פיזיקלית יאיר מרגלית, אז הוציא לשוק לראשונה תשע מאות בקבוקים של יין קברנה סוביניון. אליו הצטרף בנו אסף והיה מיקבי הבוטיק הראשונים שפעלו במדינת ישראל. הוקם לראשונה כיקב זעיר במושב כפר בילו שעל יד רחובות וב-1994 עבר למיקומו הנוכחי בין חדרה לעמק חפר.
יאיר מרגלית עסק שנים רבות במחקר ולאחר הצלחת היקב התרכז ביצור יין, בכתיבה בנושא ובסדנאות לטעימת יין, הוא מרכז הפקולטה לייננות במכללת תל חי ומלמד בפקולטה להנדסת מזון בטכניון וכתב שני ספרים מקצועיים בתחום הכימיה של היין. אסף מרגלית למד חקלאות בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, והתלמד בכרמים בקליפורניה. עובד נוסף ביקב הוא רמי ליבנה שעסק בדפוס ובגרפיקה ממוחשבת ועבר לעשיית יין.
היקב מתמקד ביצור יין מזני בורדו: קברנה סוביניון, מרלו וקברנה פראן ומשנת 1995 החלו גם לייצר יין מענבי שרדונה, פטיט סירה וסירה. מרגלית ייצרו גם יין מעינב הקריניאן. הוא מייצר יין משלוש סדרות: ספיישל רזרב ומרגלית (יינות זניים) ובורדו אניגמה (ממסך).
יקב מרגלית מוציא לשוק כעשרים אלף בקבוקים בלבד מדי שנה, זאת על מנת להעניק טיפול אישי וקפדני. מענבים שנקטפים בקדיתא שבגליל העליון בגובה 800 מטרים מעל פני הים וענבי קברנה פראן מכרמי בנימינה. הגפנים גדלות ללא השקיה.
בז'וזוב

היסטוריה

בז'וזוב נוסדה בשנת 1359. שמה נקבע על שם יישוב קודם ששכן במקום מוקדם יותר במאה זו, יישוב שמאוחר יותר קיבל את השם "הכפר העתיק" (Stara Wieś). בתחומיו של יישוב זה, הסמוך לבז'וזוב של ימינו, ניצבים בזיליקה ישועית ומנזר. ידוע כי כעשרים סוחרים ואומנים ישבו בעת זו בבז'וזוב, בהם בורסקאים וסוחרי עץ, מתכות וקרמיקה, בין היתר. בשנת 1384 העניקה מריה, מלכת הונגריה, את הכפר לבישוף של פשמישל. מאז ועד המאה ה-19 ישבו בישופי פשמישל בבז'וזוב. במסמכים משנת 1518 מתועד דבר קיומו של בית חולים בעיירה. בתקופה זו של תחילת המאה ה-16 התקיים בעיירה גם בית ספר קהילתי. 
הכפר נפגע קשה בהתקפות של הטטרים במאות ה-16 וה-17, ורבים מתושביו נהרגו. גם מעמדה הכלכלי של בז'וזוב נפגע ושוקם רק במאה ה-19. מעת חלוקת פולין הראשונה ב-1772, ועד 1918, הייתה העיירה בשטח ממלכת הבסבורג.

יהודי בז'וזוב

יהודים החלו להתיישב בבז'וזוב בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. קהילה מאורגנת הוקמה בעיירה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בשנת 1918 נערכו פרעות ביהודי העיירה, תוך שוד בתים רבים, וקבוצת הגנה עצמית יהודית הצליחה להדוף את הפורעים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, והקהילה השתקמה בסיוע ארגון הג'וינט.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מרבית המפלגות הציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן עקיבא, השומר הדתי וגורדוניה. בשנת 1920 נוסד בעיירה בית ספר מרשת תרבות.
בין מלחמות העולם נמנו בבז'וזוב כ-1,050 יהודים, מתוך כ-4,200 תושבים.

בשואה

עם כניסת הגרמנים לעיירה, בספטמבר 1939, נורו בה כ-300 מתושביה, ובהם יהודים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובשנת 1941 הוקם בעיירה גטו, אליו הועברו גם יהודים מכפרי הסביבה.
ב-10 באוגוסט 1942 נרצחו כ-800 מיושבי הגטו בידי הגרמנים ביער סמוך, ויתר היהודים הועברו לעיירה סמוכה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
טלוויזיה בהפרדה תקנית

טלוויזיה בהפרדה תקנית (באנגלית: SDTV – Standard Definition TeleVision) היא מערכת טלוויזיה העושה שימוש ברזולוציה סטנדרטית שלא נחשבת שידור בהפרדה גבוהה (HDTV). המונח מתייחס בדרך כלל לשידורי טלוויזיה דיגיטלית כאשר רזולוציית השידור זהה לרזולוציית השידור האנלוגי.
בישראל וברוב אירופה פורמט הטלוויזיה הסטנדרטי הנפוץ לשידור הוא 576i. לעומת זאת, בארצות הברית הפורמט בסיסי אף יותר והוא 480i.
הדביר (כתב עת)

הדביר הוא כתב עת "לתורה וחכמת ישראל" שיצא לאור על ידי הסתדרות המזרחי הצעיר מסיון תרע"ט (1919) עד תחילת תרפ"ב (1921). למרות שכונה ירחון, הוא יצא כל חודשיים-שלושה בלבד.
מייסד "הדביר" היה הרב יצחק אביגדור אורנשטיין וברוב התקופה העורך היה אהרן ויסנשטרן. קבצים אלו יצאו לאור בבית הדפוס של חותנו של אורנשטיין, שמואל צוקרמן, בירושלים.
ל"הדביר" היה חלק תורני של חידושי תורה, במיוחד בהלכות התלויות בארץ וחלק ספרותי שכלל מאמרי מדע כתובים ברוח ישראל סבא, מדע ארץ ישראל, תולדות עם ישראל וחכמי ישראל, חקירת הלשון, ענייני חינוך, דיון בשאלות עכשוויות וידיעות על הנעשה בתנועת המזרחי הצעיר ובעולם הדתי. בין הידיעות עליהן דיווח נכללים ייסוד הרבנות הראשית וייסוד אגודת הכפר העברי.
בחלק התורני של "הדביר" השתתפו רבנים ואנשי עט ידועים, ביניהם הרב אברהם יצחק קוק, הרב צבי פסח פרנק, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב יצחק יעקב וכטפויגל, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב יעקב משה טולדנו, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב יוסף גרשון הורוויץ, הרב שלמה אהרן ורטהיימר והרב יצחק ניסים. הרב אורנשטיין גם פרסם בו מאמרים שכתב סבו הרב יעקב אורנשטיין.
בחלק הספרותי השתתפו הרב שמחה אסף, ד"ר אברהם יעקב ברוור, אליעזר ריבלין, ד"ר נח חכם, הרב יעקב משה טולידאנו, חיים יהושע קוסובסקי, הרב יצחק אביגדור אורנשטיין ויהודה לייב פישמן מימון.
אחד הנושאים שהעסיקו את הדביר היה המאבק על המשפט בארץ ישראל. בנושא זה פרסם אורנשטיין תחת שם העט "איש ישראלי" את המאמר חקוי ועצמיות כתשובה לסדרת מאמרים שפוסמו בעיתון חדשות הארץ בשם "הרבנות החנוטה" ו-"הרבנות הלוחמת" בעקבות החלטתה של הרבנות הראשית שלא להכיר במשפט המנדטורי כמשפט קבוע, בירחון הדביר אב-אלול תרע"ט. הדביר של תשרי תר"ף הוקדש כולו להבאת החיבור "חק ומשפט בישראל" שכתב הרב בן ציון חי עוזיאל בנושא.
בשנת 1951 הוצא לאור קובץ לזכרו של הרב אורנשטיין וניתן לו השם "הדביר".
חיים שאול הורוביץ

חייו

נולד ליצחק הורוביץ ודרעזא וייסמן (נכדת הרבנים אלעזר לעוו ובנו בנימין וולף לעוו) בסאנטוב (Abaujszanto) בהונגריה. למד בישיבתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק בוורשה, באוניברסיטאות מינכן וברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין), וכן היה תלמידו של ישראל לוי בבית המדרש לרבנים בברסלאו. שימש 10 שנים כרב בביליץ שבפולין.
משנת 1896 החל להורות בבית המדרש בברסלאו וכיהן גם כרב המוסד.
סיימביקה

סיימביקה (בטטרית Söyembikä; ברוסית Сююмбике,‏ 1516 - אחרי 1554) הייתה שליטה טטרית ששלטה בחאנות קאזאן בין 1549 ל-1551 באמצעות בנה הקטין איטמשגריי (Ütämeşgäräy). היא הייתה נשואה לשניים משליטי החנאט, ועם כיבוש קאזאן בידי איוואן הרביעי בשנת 1552 הוגלתה עם בנה למוסקבה. לאחר מכן נישאה בכפייה למושל קאזאן מטעם הרוסים שייך אלי חאן (Şäyex Ğäli xan).
סיימביקה נחשבת לגיבורה לאומית טטרית, ובשמה נקשרה אגדה לפיה התאבדה מראשו של מגדל סיימביקה בקרמלין של קאזאן, ומכאן שמו.
מורן עומר

שירות צבאי

עומר התגייס לצה"ל לחיל השריון, ושובץ בגדוד 74 בחטיבה 188. במהלך שירותו כלוחם שימש כטען קשר בטנק. לאחר קורס קצינים חזר לגדוד 74 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד. לאחר מכן היה ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לראש ענף חיל שריון במרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית. בשנת 2012 מונה למפקד גדוד 74, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבה 188 בין השנים 2013–2015.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 14, ושימש בתפקיד עד 4 במאי 2017. ב-17 במאי 2017 מונה למפקד חטיבה 460, ושימש בתפקיד עד 26 במאי 2019. ב-17 בספטמבר 2018 הוחלט על מינויו לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ.
עומר מתגורר בזכרון יעקב, נשוי ואב לילד.
משוואה פרמטרית

משוואה פרמטרית היא משוואה התלויה בפרמטר. בעוד שמשוואה רגילה קושרת משתנה אחד או יותר באופן קבוע, במשוואה פרמטרית הקשר הזה תלוי בפרמטר, העשוי להשפיע על תכונות גאומטריות ואף טופולוגיות של היריעה שהמשוואה מתארת. לדוגמה, המשוואה הפרמטרית , עם הפרמטר r והמשתנים x ו-y, מתארת מעגל בעל רדיוס  כאשר , נקודה כאשר r=0, ואת הקבוצה הריקה כאשר .
אין הבדל פורמלי בין משוואה פרמטרית לבין משוואה בכמה משתנים: אפשר לראות בפרמטר משתנה נוסף במשוואה, ולהפך, לראות באחד המשתנים של משוואה פרמטר, המצמצם את ממדה.
איבמה

איבמה - המכון הברזילאי לסביבה ומשאבים טבעיים מחודשים ( בפורטוגזית: Ibama - Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis), היא רשות שימור הסביבה הפדרלית של ברזיל ומהווה את אחד הגופים החשובים ביותר בעולם לשמירת הסביבה של כדור הארץ. הרשות נוסדה בשנת 1989 והיא קשורה למשרד לאיכות הסביבה הברזילאי.
זנגביל

הזנגביל ברפואה עממית

הזנגביל משמש כצמח מרפא בארצות המזרח וארצות ערב מדורי דורות. למשל, בסין הוא משמש כטיפול בכאבי בטן, שלשולים ובחילות למעלה מ-2,000 שנה.
זנגביל עשוי להפחית כאבים מדלקת פרקים, למרות שהמחקרים בנושא אינם אחידים. בימינו רופאים ממליצים על שימוש בצמח במקרי בחילות וקלקולי קיבה קלים. יש מקום לשימוש גם במקרי דלקות ובפרט דלקות פרקים, מחלות לב וסרטן. החומרים הפעילים החשובים בצמח הם שמן אתרי ופנולים.
הזנגביל נמצא ברשימת החומרים "המזוהים באופן כללי כבטוחים" (GRAS) של מנהל המזון והתרופות האמריקאי. אף על פי כן, הוא יוצר תגובה עם כמה תרופות, ביניהן וארפרין. הזנגביל גם מעכב טיפול באנשים הסובלים מאבני מרה שכן הוא מעודד יצירת מרה.

שלשולים

רכיבי הזנגביל יעילים כלפי סוג מסוים של שלשולים שהוא מן המובילים בין גורמי המוות בקרב ילדים בארצות מתפתחות. משערים כי זינגרון, החומר שנותן לזנגביל את חריפותו, פועל נגד אנטרוטוקסין, חומר רעיל המופרש על ידי חיידק המעיים אשריכיה קולי, וגורם לשלשולים.

בחילות

במספר מחקרים הזנגביל נמצא יעיל בטיפול בבחילות הנגרמות כתוצאה ממחלת ים, בחילות בוקר וכימותרפיה. עם זאת הוא לא נמצא יעיל יותר מאשר פלצבו בטיפול בבחילות לאחר הרדמה. 
לגבי מחלת נסיעה השפעתו נתונה במחלוקת. תוכנית הטלוויזיה האמריקנית מכסחי המיתוסים ביצעה ניסוי בו אחד מאנשי הצוות הסובל ממחלת הנסיעה באופן חמור. הוא הוצב בהתקן נע, שללא טיפול היה גורם לו בחילה חמורה, ומספר טיפולים נבחנו. רק הזנגביל ושתי התרופות הנפוצות לטיפול בבעיה הצליחו. המטופל העדיף את הזנגביל בשל העדר תופעות לוואי. מספר מחקרים שבוצעו בעשרים השנים האחרונות השאירו את הסוגיה בערפל, שכן חלקם מצאו תועלת בצמח וחלקם לא. 
המחקרים מתקשים להצביע על יעילותו של הצמח שכן מספר האנשים המתאימים לטובת המחקר הוא קטן, וכן הקשר של הצמח לבעיה מבחינה כימית אינו ידוע.

שימושים על פי מקורות קדומים

דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירת הנוצרים, תיאר את קנה השורש של הצמח בתור סם חם, המשמש לטיפול בבעיות בקיבה ולסתירת רעלים. על פי חז"ל היה ה"זנגבילא" חומר לעיסה, ככל הנראה לשיפור ריח הפה או לריפוי (תלמוד בבלי, שבת סה ע"א). בימי הביניים שימש הצמח מרכיב בתרופות שונות לשיפור הראייה, לטיפול בכאבי גרון, כאבי אוזניים וכאבי בטן, לשיפור כוח הגברא, להפחתת גזים, לניקוי ליחות, לחימום הגוף, לריפוי צהבת ולשיפור הזיכרון.
סיתרה

גאוגרפיה וכלכלה

בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים. הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי. בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של רכבים.
סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר. גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין.
בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט. כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין.

היסטוריה

סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות. הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין.
באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין. היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית.
Perdido en Tus Ojos

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דון עומר, נאטי נטשה, קרלוס אורטיז ולואיס אורטיז והופק על ידי כריס ג'ידאי וגבי מיוזיק. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני, המשלב בתוכו גם את הסגנון הטרופי. שיר זה הצליח לשחזר את הצלחת שירם הקודם של עומר ונטשה, "Dutty Love".
את השיר הוציאו בפורמט של הורדה דיגיטלית. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה, ספוטיפיי.

וידאו קליפ

קליפ המילים שיצא עבור השיר הועלה לערוץ ה-Vevo של דון עומר ב-24 באפריל 2015. לאורכו של קליפ המילים ניתן לראות גבר ואישה בלבוש מינימלי. בנוסף לכך, ניתן לראות לאורכו כי השניים מבצעים אקטים מיניים.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-188 מיליון צפיות.
חרארדו מרטינו

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בשנים 2007 עד 2012 אימן את נבחרת פרגוואי בכדורגל.
בעונת 2012/2013 אימן את ניואל'ס אולד בויס אותה עזב בתום העונה.
ב-22 ביולי 2013 הוכרז מרטינו כמאמנה החדש של ברצלונה, וחתם על חוזה לשנתיים במועדון. ב-17 במאי 2014 עם אובדן תואר האליפות של ברצלונה לאתלטיקו מדריד הודיע מרטינו על התפטרותו מהמועדון.
ב-12 באוגוסט 2014 הוכרז מרטינו כמאמנה החדש של ארגנטינה.

אישיים

מאמן השנה בדרום אמריקה: 2007