google/wiki40b huggingface dataset:
ויסקי מהאי איילה

היסטוריה

בשנת 1644 הוטל מס על ויסקי בסקוטלנד והדבר הביא לפריחה בייצור בלתי חוקי של המשקה שהתרכז באזורים הרריים ובאיים דוגמת איילה.
עם הפלישה והכיבוש האנגלי, עברו רבות מהמזקקות בשפלה הסקוטית להרים ולאיים כדי להימנע מתשלום מס למלוכה. מאוחר יותר, כשהפך ייצור הוויסקי בסקוטלנד לחוקי, מזקקות שהסכימו להיכנע למיסוי הכבד של הכובשים סבלו מהתנכלות השכנים הנזעמים, אבל מזקקות על האיים ההברידיים ובראשן מזקקות איילה הספיקו להתבסס לפני שחוק מיסוי הוויסקי נכנס לתוקף גם באיים עשרות שנים אחרי כן, ובשל טעמם המיוחד היו חשובים לתעשיית הבלנדים.
האי הידוע גם בפולקלור בתור "האי מוכה הסופות" מכיל מרבצים גדולים של כבול שאיכותו ייחודית, ומלבד פרחי ההת'ר הטיפוסיים לטעם של כבול סקוטי (למשל באזור ספייסייד), הכבול באיילה מכיל גם אצות ומלח ים שנשטפים על אדמתו בסופות החורף. ריח היוד והמלח החזק שבמאלט של מזקקת לפרויג, גרמו לו להיות מוכר כשיקוי רפואי, והוא היה הוויסקי הסקוטי היחיד שיובא חוקית ונמכר בארצות הברית בתקופת היובש.
בעבר פעלו באי עד 11 מזקקות, אך רבות נסגרו לאורך המאה העשרים (מזקקת פורט שארלוט 1929, מזקקת פורט אלן 1929 וסופית 1983, מזקקת ארדבג 1981, מזקקת ברוכלאדי 1995). לאחרונה רואה התעשייה התעוררות, שוקי ויסקי חדשים נפתחים בסין ובהודו ותיירות הוויסקי פורחת באיילה - למרבית המזקקות מרכז מבקרים מפואר. מזקקות ארדבג וברוכלאדי נפתחו מחדש והאחרונה פועלת לפתיחתה מחדש של מזקקת פורט שארלוט (שבנייניה הפכו בינתיים לאכסניית הנוער של האי ולמוסך). שטחה של העיירה פורט אלן הוסב למפעל הליתות של תאגיד דיאג'ו המשרת את כל מזקקות האי.

מאפיינים

ויסקי מהאי איילה מפורסם בטעמו המעושן אך מאפיין זה אינו דומיננטי בכל המזקקות. הוא קיים בעיקר בתוצרתן של שלוש המזקקות הדרומיות של האי ליד פורט אלן - לפרויג, לגבולין וארדבג. בעוד שמעט מאוד מזקקות בסקוטלנד מלתתות שעורה במקום, בלפרויג עדיין מלתתים כ-20% מהשעורה לבד, כדי להגיע לרמות עישון גבוהות יותר (57 חלקים למיליון - ppm) ולתת שעושן בכבול הייחודי ללפרויג, הנותן למשקה את הטעם הייחודי. מזקקות אחרות מסתפקות ב45ppm (ארדבג), 35ppm (לגבולין) או 2ppm בלבד (מזקקת בונהאבן ומזקקת קאול אילה). באמצע נמצאים מזקקת בוומור וזיקוקי "פורט שארלוט" החדשים של ברוכלאדי, לקראת פתיחתה המחודשת של המזקקה.

כיום

בשנת 2005 הוקמה מזקקת קילכומן החדשה באי והחלה לזקק ב-2006. המזקקה הצעירה היא הראשונה שמוקמת באיילה מזה 124 שנה, והוקמה בצורת מזקקת-חווה מסורתית, תוך ניסיון לייצר את כל הלתת מקומית ומהשעורה המקומית. למרות תקלה של שריפה שעיכבה את התהליך, ומעבר לשימוש חלקי בלתת ממפעל הליתות המרכזי של דיאג'ו, מייצרים במקום ויסקי מעושן למחצה (20ppm) ויתחיל להימכר כוויסקי בעוד מספר שנים. קילכומן בחרה בכוונה במבנה דוד זיקוק שישמר כיאות את העישון שבלתת, ולמרות העלויות הכבדות בחרה בדוד זיקוק קטן מאוד (2070 ליטר בלבד). דוד שכנראה קטן יותר מזה של מזקקת אדרדאואר שמפרסמת את עצמה עדיין בתור המזקקה הקטנה בסקוטלנד.
פרנץ יוזף יונג

פרנץ יוזף יונג (בגרמנית: Franz Josef Jung; נולד ב-5 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי גרמני, לשעבר שר ההגנה ושר העבודה של ממשלת גרמניה מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) תחת הקנצלרית אנגלה מרקל. באוקטובר 2009 התפטר מתפקידו כשר העבודה בעקבות התקיפה האווירית בקונדוז מתקופת כהונתו כשר ההגנה.

קריירה פוליטית

ב-17 באוקטובר 2005 מונה לשר ההגנה על ידי ראש הממשלה אנגלה מרקל. בזמן שרותו כשר ההגנה נודע בדעותיו המחמירות כלפי פרויקט הגרעין של איראן וטען שככל שאיראן תתקדם לנשק גרעיני כך יגבר הצורך להציב עמדות הגנה גם באירופה. בדצמבר אמר בראיון לסוכנות הידיעות רויטרס ש-"התפתחויות אלה הן בדיוק הדברים שמסבירים מהו ההיגיון במערכת הגנה שכזו יש לנקוט צעדי מניעה נגד הגידול הצפוי בטווח הטילים של מדינות בעייתיות מסוימות גם אם מדובר בעתיד הרחוק"
ב-28 באוקטובר 2009, בממשלתה השנייה של מרקל, התמנה יונג לתפקיד שר העבודה כאשר את תפקידו כשר ההגנה תפס קרל תיאודור צו גוטנברג. כחודש לאחר מינויו, ב-29 בנובמבר 2009 התפטר רמטכ"ל הבונדסוור (צבא גרמניה) וולפגנג שניידרהאן בעקבות חשיפה ביומון בילד על הפצצה של כוחות נאט"ו שיזמה גרמניה על שתי מכליות דלק באפגניסטן שבה נהרגו כ-69 אנשי טאליבאן ו-30 אזרחים, ביניהם לפחות שני ילדים. היה זה מבצע ההפצצה הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. מסמכים העידו שיונג, אז שר ההגנה, ידע על הטבח אולם טייח את הפרשה יחד עם מפקד הצבא וטען שבהפצצה נהרגו אנשי טאליבאן בלבד. בעקבות הפרשה התפטר רמטכ"ל הצבא שניידרהאן ואת מקומו החליף פולקר ויקר. יממה בלבד לאחר מכן התפטר גם יונג ואמר: "אני לוקח על עצמי את האחריות הפוליטית על נוהלי הדיווח של ההגנה". מאוחר יותר פוטר גם סגנו של יונג בשל חשד למערבותו בטיוח. את מקומו של יונג כשר העבודה תפסה אורסולה פון דר ליין.
יונג הוא קתולי, נשוי לביאטה ואב לארבעה ילדים.
ברכת שככה לו בעולמו

להלכה

בספר שולחן ערוך פסק כדברי התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי "הרואה אילנות טובות ובריות נאות אפילו עובד כוכבים או בהמה אומר ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם שככה לו בעולמו". אך מוסיף שאין לברך שוב ברכה זו אלא אם כן ראה בריה נאה יותר ממנה. אולם הרב אברהם דנציג והרב ישראל מאיר הכהן כתבו שבימינו אין לברך את הברכה הזאת. לעומתם הרב עובדיה יוסף סבור שיש לברך ברכה זו כיום.

ברכה על דברים האסורים על פי ההלכה

בפוסקים נחלקו האם מותר לברך כשרואה ממזר נאה, על פי הכלל שאין לברך ברכת השבח על דברים שבאו לעולם באיסור, כפי שאסור לברך ברכת שהחיינו על פירות כלאיים - דין הנלמד מהפסוק "ובוצע ברך - נאץ ה'". הרב יעקב עמדין כתב להתיר. והרבנים ישראל יעקב חגיז והרב עובדיה יוסף כתבו שאין לברך.
בתלמוד מובא סיפור שאירע עם רבן גמליאל, שכאשר ראה אישה גויה נאה ביותר אמר: "מה רבו מעשיך ה'". והקשו בתלמוד על רבן גמליאל מאיסור הסתכלות בערווה, וכתבו ליישב שרבן גמליאל הסתכל על האשה במקרה, כאשר פנה מרחוב אחד לרחוב אחר, ולא הספיק לעצום עיניו קודם לכן.
חדר אוכל

חדר האוכל בצה"ל

חדר האוכל קיים ברוב בסיסי צה"ל, והוא משמש להגשת ארוחות לחיילי הבסיס. בבסיסים גדולים מתקיימים מספר חדרי אוכל, למשל לשם הפרדה בין חוגרים לקצינים. 
המזון המוגש בחדר האוכל מוכן במטבח הבסיס הצמוד לחדר האוכל, או מוכן במטבח חיצוני ומובא אל מטבח הבסיס רק לשם חלוקתו. בחדר האוכל מתקיימת הקפדה על הכשרות, ובדרך כלל מוגשות בו ארוחת צהריים בשרית וארוחות בוקר וערב חלביות. בפסח מוגש בחדר האוכל מזון כשר לפסח.
תפעול חדר האוכל נעשה על ידי חיילים שזה תפקידם הצבאי, וכן על ידי כלל חיילי הבסיס, במסגרת תורנות מטבח. בניגוד למסעדה, הפתוחה במשך כל שעות היום, חדר האוכל פתוח רק בשעות קבועות מסוימות, לארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בבסיסים פתוחים, שהחיילים אינם לנים בהם, מספר הסועדים בארוחת הבוקר ובארוחת הערב מצומצם יחסית למספר הסועדים בארוחת הצהריים.

חדר האוכל בבתי ספר

בישראל התקיימו עד שנות ה-70 חדרי אוכל בבתי ספר יסודיים. במטבח הצמוד נלמדו שיעורי תזונה או כלכלת בית, במהלכם הכינו התלמידים חלק מארוחת הצהריים ושימשו כתורנים בהגשת הארוחה. 
במדינות רבות נהוג יום לימודים ארוך ובמסגרתו התלמידים אוכלים ארוחת צהריים בחדר האוכל. בארצות הברית יש המבקרים את שיטת ההסעדה בבתי הספר המעודדת צריכת מזון בעל ערך תזונתי נמוך וארוחות המבוססות על חטיפים, משקאות קלים, מזון שעבר עיבוד רב ומזון מטוגן.
טוני אלן

קריירה

אלן, בוגר אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, נבחר על ידי בוסטון סלטיקס במקום ה-25 בדראפט ה-NBA לשנת 2004. כבר בעונת הרוקי שלו, תופקד אלן כשחקן השישי של הסלטיקס ופתח בחמישייה ב-34 מתוך 77 המשחקים בהם שותף. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים סבירים של 6.4 נקודות, 3 כדורים חוזרים וחטיפה אחת למשחק. גם בעונה שלאחר מכן שמר על יכולת סבירה ושיפר במעט את ממוצעיו ל-7.2 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים, 1.3 אסיסטים וחטיפה אחת למשחק.
את עונת 2006/2007, התחיל אלן בצורה מצוינת וב-33 משחקיה של בוסטון שבר את כל שיאי הקריירה שלו עם 11.5 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים, 1.7 אסיסטים ו-1.5 חטיפות בממוצע למשחק. ב-10 בינואר 2007, בשניות האחרונות של המשחק נגד אינדיאנה פייסרס, נפצע בברכו הימנית ונעדר עד לסיום העונה. אלן חזר למגרשים ב-2 בנובמבר, אך התקשה לשחזר את יכולתו מהעונה הקודמת וממוצעיו הידרדרו ל-6.6 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים ו-1.5 אסיסטים למשחק. עם זאת, בהובלתם של שחקנים בכירים כמו קווין גארנט, פול פירס וריי אלן, זכו הסלטיקס באליפות ה-NBA. לאחר עונת האליפות, הפך אלן לשחקן ספסל ושותף רק ב-46 משחקים במהלך העונה הסדירה, אותה סיים עם ממוצעים של 7.8 נקודות, 2.6 כדורים חוזרים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
ביולי 2010 אלן חתם על חוזה לשלוש עונות בממפיס גריזליס.
באוקטובר 2017 הודיעה הנהלת ממפיס גריזליס שגופייתו של אלן, שמספרה #9, תופרש כשיפרוש ממשחק מקצועני.

סטטיסטיקת קריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2016/2017.‏
נאה לאונרד

ביוגרפיה

נאה לאונרד נולד בגאלאץ כבנם של נהג הקטר קונסטנטין נאה ואשתו של המנהל שלו, הווינאית קטרינה שפר. האם מתה כעבור כמה חודשים והאב עבר עם בנו לבוזאו, שם נישא לאלנה. לאונרד למד בבית ספר יסודי והמשיך לבית ספר תיכון, כשהוא מצטיין בלימודי הצרפתית. ב-1900 מתה אמו החורגת ולאחר מכן עבר עם אביו לבוקרשט, שם התחיל ללמוד בפנימייה.
לאונרד התיידד עם וליאמיר מקסימיליאן ונמשך לבמה ולהופעות. הופיע בצ'ישמיג'יו בשירה ובדקלום, חיקוי של שיכור ועוד. הוא הצטרף לקבוצה של ניקו פואנרו ונדד איתם כדי להופיע. היות שבחולצתו היו חורים, צבע את עורו בצבע החולצה, כדי שהקהל לא יבחין בחורים. הוא סבל מקור ומרעב, אך התמיד להופיע. לאונרד התקבל לקבוצה של אלכסנדרו ברקנסקו וניקולסקו-בוזאו, שיצאה לסיבוב הופעות ברומניה והגיעה לפלטיצ'ן, שם, לפני ההופעה, הטנור הראשי, ברקנסקו, איבד את קולו ולאונרד, שידע את כל התפקידים בעל פה, הופיע ללא חזרות. ההצלחה הייתה מיידית ושמה נפוץ ברומניה וכך בגיל 19 הפך לאונרד לכוכב עולה. הוא נשכר להופיע בקבוצת גריגוריו ב"גן אוטטלישאנו" רב המוניטין באופרטה "אויב הנילוס". ההצלחות רדפו זו אחר זו ולאונרד זכה לכינוי "נסיך האופרטה". ב-28 באוגוסט 1905 נשא לאישה את זמרת הסופרן אלנה תאודורסקו, שהייתה מבוגרת ממנו.
המצנט יואן דאלס (Ioan I. Dalles), בעל נכסים עשיר מאוד ממוצא יווני, תמך בלאונרד ושלח אותו לקבל שיעורי זמרה אצל טובי המורים בפריז, הכל על חשבונו. הוא שב לרומניה עם בגדים ומנהגים (כולל העישון) לפי האופנה הפריזאית ונשים רבות התאהבו בו וחיזרו אחריו. הוא נפרד מרעייתו ונשא לאישה בת של בויאר מפוקשאן. היו לו משרתים ונהג פרטי והוא פיזר את כספו ביד רחבה, כולל תמיכה באמנים במצוקה. אשתו עברה למולדובה לאחר כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה בעוד לאונרד נשאר בבוקרשט. גם נישואים אלה התפרקו ולאונרד הכיר את מי שעתידה להיות אשתו השלישית, דורה שטאוארמן (Dora Stauermann).
ב-1920 הקבוצה של לאונרד ומקסימיליאן עברה לטימישוארה, שם היו לה הצלחות ניכרות, אך כעבור שנתיים האולם בו הופיעה עלה באש. הם הופיעו באורדיה ובארד ולאחר מכן נפרדו, כשלאונרד חוזר לבוקרשט. אופנת האופרטות הייתה בירידה וכך גם הצלחות קבוצתו של לאונרד. ב-1924 חלה, אך קיבל הצעת עבודה מצרפת, אליה יצא והתקבל לעבודה בפריז לאחר ראיון. הוא התחיל את הופעותיו בליון עם האופרטה "באיאדרה" מאת אמריך קלמן וזכה להצלחה גדולה. לאונרד חזר לרומניה, אך לא הצליח להשיק אופרטות חדשות. נקרא שוב לצרפת, שם התחיל מופעים במרסיי ולמרות היותו חולה עם חום גבוה הופיע בהצלחה מרובה 40 פעמים. הוא המשיך עם הופעות בפריז, ב"מוגדור" ולאחר מכן חזר לרומניה, שם השיק את האופרטה "הרוזנת מאריצה", אך בהצלחה חלקית ומחלתו החמירה. ב-1928, שוב בפריז, הופיע באופרטה "פריץ" 50 פעמים, אך בריאותו התדרדרה, התחיל להשתעל תוך כדי מופע ולבסוף התמוטט על הבמה.
הוא אובחן כחולה שחפת והועבר לרומניה, הגיע לבית אביו, בקמפולונג, כשהוא מרושש וחולה מאוד. הוא מת ממחלת השחפת. לווייתו הייתה מרשימה, עם השתתפות אישים רמי דרג ואותות כבוד צבאיים, ולאחר מותו הופק בול רומני עם דיוקנו. בבוקרשט יש רחוב על שמו ובפארק קיסלף פסל בדמותו. בגאלאץ, עיר הולדתו, הוקם תיאטרון מוזיקלי על שמו, התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד, שם מתקיים בכל חודש נובמבר הפסטיבל המוזיקלי לאונרד.
ספרינג רול

ספרינג רול (בסינית, 春卷) הוא מאכל במטבח הסיני ובמטבח הווייטנאמי המורכב מקרפ בצק ממולא ומטוגן. 
רבים מתבלבלים בין מאכל זה לבין האגרול הדומה לו, אולם בעוד שספרינג רול עשוי מבצק דק (לרוב, בצק אורז או עיסת קמח חיטה קלופה ומים), האגרול עשוי מבצק עבה המצופה ביצים.
מסעדות רבות בישראל מגישות אגרול שהוא למעשה ספריג רול אף אם הוא טבעוני לחלוטין, כלומר לא מכיל ביצים או בשר בעלי חיים.
מאכל זה הוא המאכל המסורתי המוגש בפסטיבל האביב שמתקיים בסין, ומכאן שמו שבתרגום מילולי מסינית משמעותו "גליל האביב".
גרסה וייטנאמית של מאכל זה נקראת צ'ה זו, ובפיליפינים נקרא המאכל "לומפיה".
איבראקי (מחוז)

היסטוריה

בעבר נקרא המחוז היטאצ'י, אך ב-1871 שונה שמו לאיבראקי.

גאוגרפיה

מחוז איבראקי שוכן בחלק הצפון-מזרחי של חבל קאנטו, בין מחוז טוצ'יגי לאוקיינוס השקט, ובין מחוז פוקושימה מצפון ומחוז צ'יבה מדרום. המחוז אף גובל במחוז סאיטאמה בדרום-מערב. רובו של המחוז שטוח ומנוקד באגמים, מלבד חלקו הצפוני ביותר שהוא הררי.

כלכלה

כלכלתו של מחוז איבראקי נשענת בעיקר על תעשיות אנרגיה, בעיקר אנרגיה גרעינית, על תעשיות כימיות ועל תעשיות אלקטרוניקה. חברת היטאצ'י נוסדה בעיר המחוז הנושאת שם זה.

תרבות

מחוז איבראקי ידוע בנאטו, או פולי סויה מותססים, של הבירה מיטו, באבטיחים של צ'יקוסיי ובערמונים של אזור נישיאיבראקי.
המחוז גם ידוע בהיסטוריית האייקידו שלו. מוריהי אואשיבה, מפתח השיטה, בילה את חייו הבוגרים בעיר איוואמה, שהיא כיום חלק מקסאמה, והדוג'ו שהקים עודנו קיים.
הבירה מיטו ידועה כביתו של קאיראקו-אן, הנחשב אחד משלושת הגנים היפנים היפים ביפן.
דוד קאופמן

דוד קאופמן (קויפמן; בתעתיק שנהג בזמנו: קויפמאנן; בגרמנית: David Kaufmann;‏ 7 ביוני 1852, קויטין, מוראביה – 6 ביולי 1899, קרלסבאד) היה רב ומלומד יהודי יליד מוראביה, שהתפרסם כחוקר מדעי היהדות, כמרצה וכאספן.  התיישב בהונגריה.

תולדות חייו


נולד בעיירה קויטין שבמוראביה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה). משנת 1861 עד 1867 התחנך בגימנסיה בקרמזיר שבמזרח מוראביה, שבה למד תנ"ך וגמרא עם רבה של קויטין, יעקב בריל (Jakob Brüll), ועם בנו נחמיה. ב-1867 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, ובמקביל למד באוניברסיטת העיר. כעבור כעשר שנים קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג. ב-29 בינואר 1877 נסמך לרבנות. בשנה שלאחר מכן דחה הזמנה לשמש כמרצה בבית המדרש לרבנים באמריקה בסינסינטי, ותחת זאת החליט ללמד היסטוריה, פילוסופיה של הדת ואמנות הדרשה (הומילטיקה) בבית המדרש לרבנים בבודפשט, שהוקם זמן קצר לפני כן (בשנת 1877). קאופמן כיהן כמרצה בסמינר בבודפשט עד מותו ב-1899. עד מהרה למד את השפה ההונגרית, ולימד במקביל גם יוונית וגרמנית במכינה של הסמינר.
דוד קאופמן נפטר ב-6 ביולי 1899 בעיר קרלסבד שבבוהמיה.

אוספיו


בספרייתו העשירה, שרשימתה הוצאה לאור בשנת 1906 על ידי מ' וייס, היו כתבי יד רבים וספרי אינקונבולה, וכן כ-700 קטעי גניזה. כיום היא ברובה ברשות האקדמיה ההונגרית למדעים. מבין החומר שנתפרסם מתוכה נודע בעיקר כתב יד קאופמן למשנה, שהוא היחיד שכולו מנוקד (אף כי הניקוד נכתב ביד שנייה ולא על ידי הסופר המקורי).
האוסף של קאופמן כלל גם עותק פקסימילי של הגדת סרייבו, שפורסם בשנת 1957 בבודפשט בליווי מסה, על ידי ד"ר אלכסנדר שייבר, מנהל בית המדרש הרבני של בודפשט.
מנעול

היסטוריה

המנעול הקדום ביותר התגלה בחורבות נינווה, בירת אשור העתיקה. מנעול פשוט שהתפתח מאוחר יותר למנעול פין עץ המיצרי, שהיה בנוי מבריח מחובר למתכן הכינון על הדלת ומפתח. כאשר המפתח הוכנס למנעול פינים מעץ נכנסו לתוך חורים שנקדחו בצילינדר מה שאיפשר לצילינדר להסתובב ולסובב את הבריחת כאשר המפתח הוצא הפינים חזרו למקומם בין הצילינדר לבית הצילנדר מה שמנע ממנו להסתובב. מנעול זה דומה מאוד למנעול המודרני שמשמש את רוב בתי האב בעולם המודרני - מנעול פינים.
הרכבת התחתית של אנקרה

קו אנקראי

קו אנקראי נבנה בין 1992 ל-1996, והוא מוביל מתחנת האוטובוסים המרכזית של אנקרה (AŞTİ, Ankara Şehirlerarası Terminal İşletmesi) שם נמצא גם הדפו, ועד לתחנת דיקימווי (Dikimevi) ממזרח למרכז העיר. אורכו של הקו הוא 8.7 ק"מ. 8 ק"מ ממנו עוברים מתחת לפני האדמה והיתר במפלס הקרקע או בתעלה פתוחה. לאורך הקו 11 תחנות ומופעלות בו 11 רכבות כשבכל אחת מהן שלושה קרונות. בכל רכבת 180 מקומות ישיבה והיא מסוגלת להוביל 600 איש. 175,000 איש עושים שימוש בקו מדי יום והוא מסוגל להוביל 16,000 איש בשעה במרווחים של 3 דקות בין רכבת לרכבת. לפי התוכניות יוארך הקו עד לאורך כולל של 22 ק"מ עד שנת 2015.

קו מטרו

הקו פועל מאז 29 בדצמבר 1997 בין תחנת קיזילאיי (Kızılay) במרכז העיר, שם הוא נפגש עם קו אנקראי, ועד תחנת בטיקנט (Batıkent - "העיר המערבית") במערבה של אנקרה. אורכו הכולל של הקו 14.66 ק"מ, ולאורכו 12 תחנות. 7.1 ק"מ מהקו עוברים מתחת לאדמה, 4.1 ק"מ במפלס הקרקע והיתרה באורך של 3.4 ק"מ עוברת על גשרים. בקו מופעלים 108 קרונות תוצרת קנדה, ואלה ערוכים בקבוצות של 3 או 5 קרונות ברכבת. בשנת 2006 הוביל הקו 49,515,573 נוסעים.
קארי אנדרווד

ביוגרפיה

אנדרווד נולדה לסטפן וקרול, במסקוג'י ולאחר מכן עברה לצ'יקוטה, עיירה קטנה באוקלהומה. יש לה שתי אחיות מבוגרות ממנה, שאנה וסטפני. 
אנדרווד חלמה תמיד להיות זמרת ואף עברה לנאשוויל בניסיון להתפרסם. בשנת 2005 אנדרווד זכתה לפריצתה הגדולה, כשגברה על בו בייס וזכתה בעונה הרביעית של התוכנית אמריקן איידול והפכה לכוכבת בן לילה.

2005: Some Hearts

לאחר פריצתה הגדולה באמריקן איידול, ביוני 2005 יצא הסינגל הראשון שלה ,Inside Your Heaven. הסינגל נחל הצלחה מסחררת והגיע למקום הראשון במצעד המכירות האמריקני.
בנובמבר 2005, חודשים ספורים לאחר זכייתה, שיחררה אנדרווד את אלבום הבכורה שלה, "Some Hearts", שמכר עד היום מעל ל-6 מיליון עותקים וקיבל פלטינה מחומשת. 
Some Hearts הוא אלבום הבכורה הנמכר ביותר מאז Fallen של להקת הרוק, אוונסנס מ-2003, והנמכר במהירות הגבוהה ביותר בז'אנר הקאנטרי אי פעם. 
כמו כן אלבום הבכורה הנמכר ביותר מכל אלבומי יוצאי אמריקן איידול למיניהם. האלבום הוא גם הנמכר ביותר בשנה של הבילבורד (נובמבר 2005-נובמבר 2006), והאלבום השלישי הנמכר ביותר בשנת 2006.
מתוך האלבום יצא לאורו עד כה חמישה סינגלים: "Inside Your Heaven", "Jesus Take The Wheel", "Don't Forget To Remember Me", "Some Hearts והאחרון שבהם- "Wasted". כול הסינגלים זכו להצלחה. האלבום זיכתה אותה ב-3 פרסי גראמי: תגלית השנה, זמרת הקאנטרי ושיר הקאנטרי (על "Jesus, Take The Wheel"). הלהיט הגדול ביותר שיצא מן האלבום, והיה לאחד מן הלהיטים של שנת 2007, הוא אחד מן שיריה המצליחים של אנדרווד, "Before He Cheats".
ב-24 באפריל 2007, הוציאה אנדרווד את הסינגל "I'll Stand by You" כחלק מתוכנית ההתרמה "Idol Gives Back". הקליפ של הסינגל מראה את ביקורה של אנדרווד באפריקה, בו היא שרה לילדים וביקרה במרפאות לחולי איידס.

2007: Carnival Ride

אלבומה השני, Carnival Ride, יצא ב-23 באוקטובר 2007. הסינגל הראשון מתוך האלבום נקרא "So Small" ושוחרר ב-31 ביולי. סינגלים נוספים אשר שיחררה מהאלבום הם "All-American Girl" ,"Last Name", "Just A Dream".

2009: Play On

אלבומה השלישי, Play On, יצא ב-3 בנובמבר 2009, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
בינתיים, יצאו שלושה סינגלים מן האלבום: Cowboy Casanova, שזכה להצלחה במוזיקת הקאנטרי, השני, Temporary Home, שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי "Hot Country Songs" והפך להיות הלהיט מספר #12 שהגיע למקום הראשון בקריירה המוזיקלית של אנדרווד והסינגל האחרון מהאלבום הוא Undo It.
באפריל 2009 זכתה בפרס מוזיקאית השנה ב"טקס פרסי מוזיקת הקאנטרי".

ושנה לאחר מכן באותו הטקס זכתה שוב בפרס מוזיקאית השנה-האשה הראשונה שזכתה באותו הפרס פעמיים (ושנתיים ברצף, לצורך העניין).

חיים אישיים

אנדרווד הייתה במערכת יחסים בין השנים 2007 ל-2008, עם השחקן צ'ייס קרופורד.
בשנת 2008 החלה אנדרווד לצאת עם שחקן ההוקי קרח הקנדי מייק פישר. השניים התארסו בדצמבר 2009 והתחתנו ב - 10 ביולי 2010. לזוג ילד שנולד בפברואר 2015.
ז'אק רנסייר

הגותו

רנסייר תרם לחיבור המשפיע "לקרוא את הקפיטל" לפני שנפרד בפומבי מאלתוסר, על רקע יחסו למרד הסטודנטים במאי 1968 בפריז. רנסייר חש כי עמדתו התאורטית של אלתוסר אינה מותירה מקום מספיק להתקוממות עממית ספונטנית.
מאז יצא רנסייר לדרך אינטלקטואלית עצמאית, ופרסם שורה של עבודות המתחקות אחר המושגים שמרכיבים את הבנתנו את השיח הפוליטי, כגון "אידאולוגיה" ו"פרולטריון". רנסייר ביקש לברר האם מעמד הפועלים אכן קיים, וכיצד המוני העובדים שחושבים כמו אלתוסר התייחסו ברציפות למערכת יחסים עם ידע, ובמיוחד לגבולות הידע של הפילוסופים ביחס לפרולטריון. דוגמה לקו חשיבה זה הוא ספרו של רנסייר " Le Philosophe et ses pauvres" (בתרגום חופשי: הפילוסוף וענייו) משנת 1983. זהו ספר על תפקיד העניים בחיי הרוח של הפילוסופים.
לאחרונה כתב רנסייר בנושא זכויות האדם ובמיוחד את תפקידם של ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים בקביעת הסמכות לקבוע אילו קבוצות של אנשים, שוב בעיית ההמונים, מצדיקים התערבות של זכויות אדם ואפילו מלחמה.

מנהל בית הספר הבור

בשנת 1987 פורסם ספרו של רנסייר "Le Maître ignorant: Cinq leçons sur l'émancipation intellectuelle"  (בתרגום חופשי: מנהל בית הספר הבור: חמישה שיעורים באמנציפציה אינטלקטואלית). הספר נכתב עבור מחנכים ואנשי חינוך לעתיד. באמצעות סיפורו של יוסף ז'קוט , רנסייר קורא תיגר על קוראיו להתייחס לשוויון כנקודת מוצא ולא כיעד חינוכי. בעשותו כן, הוא מבקש ממחנכים לנטוש את הנושאים והרטוריקה של חסרון תרבותי וישועה. במקום לחייב את תלמידי בית הספר להנחות את התלמידים לקראת מטרות מסוימות ומנכורת, רנסייר טוען כי מחנכים יכולים לתעל את האינטליגנציה השווה כדי להקל על צמיחתם האינטלקטואלית בכיוונים כמעט בלתי מוגבלים. מנהל בית הספר לא צריך לדעת דבר (וייתכן שהוא בור). רנסייר מתחיל עם הנחות כי כל שווים של אינטליגנציה וכי כל תרגיל חינוכי קולקטיבי המבוסס על עיקרון זה יכול לספק את התובנות שממנו ידע נבנה. הוא טוען כי העניים וחסרי הזכויות צריכים לחלוטין להרגיש שהם מסוגלים ללמד את עצמם את אשר הם רוצים לדעת. יתר על כן, כל אחד יכול להוביל, והמדוכאים לא צריכים לחוש כפופים למומחים או להסתמך על אחרים, אלא על האמנציפציה האינטלקטואלית שלהם.
ז'קוט דגל ב"שוויון האינטליגנציה" וטען כי אדם בור יכול ללמד אנשים בורים נוסף. רנסייר פיתח את הרעיון הזה בספרו, באומרו כי "ישנה הסתייגות בכל פעם שאינטליגנציה אחת כפופה לאחרת ... מי שמלמד בלי לשתחרר מסתייג".

חלוקת החושי

בשנת 2000 פורסם ספרו חלוקת החושי. בספר זה רנסייר מבקש להחזיר את הדיון האסתטי מהעיסוק ביופי ואמנות לעיסוק ב"חושי". בספר רנסייר מבין ומנסח מחדש את משמעותו של מושג החושי, ובוחן כיצד המושג טומן בחובו את הקשר בין האסתטי לבין הפוליטי. רנסייר מוצא באמנות מרחב מועדף המאפשר לחושי להתגלות. בספר הוא דן בין היתר בתפיסות האסתטיות של אפלטון, אריסטו וקאנט.

השפעה

בשנת 2006, נמסר כי התאוריה האסתטית של רנסייר הפכה לנקודת התייחסות באמנות החזותית, ורנסייר הרצה באירועי עולם כגון אמנות יריד האמנות. המועמדת לשעבר לנשיאות צרפת, סגולן רויאל תיארה את רנסייר כפילוסוף האהוב עליה. בין האינטלקטואלים שהושפעו מעבודתו, גבריאל רוקהיל (Gabriel Rockhill) פיתח פרדיגמה חדשה לחשיבה על הקשר ההיסטורי בין אסתטיקה לפוליטיקה בדיאלוג הדוק עם כתביו של רסיירר.
מבקרת הספרות ריטה פלסקי כינתה את רנסייר כמבשר חשוב של פרויקט פוסט-ביקורת הספרות (postcritique).
תורת המשפט (ספר)

תוכן הספר

הספר מורכב משלושה חלקים. החלק הראשון עוסק במשפט פוזיטיבי; תאוריית הפקודה של ג'ון אוסטין, תאוריית הכללים של ה.ל.א. הארט והתאוריה הטהורה של האנס קלזן. כל אחת מהתאוריות מוסברת תוך הדגשת המאפיינים הייחודים, הדיאלוג בינה לתפיסות האחרות, והצגת הביקורת עליה.
החלק השני דן במשפט טבעי ובפרשנות משפטית. הפרקים הראשונים עוסקים ב"משפט טבעי קלאסי"; המשפט הטבעי בעת העתיקה, המשפט הטבעי בימי הביניים - עם דגש על שיטתו של תומאס אקווינס והמשפט הטבעי הקלאסי בעת החדשה - בחינת היישומים מג'ון לוק ואילך. הפרקים הבאים עוסקים ב"משפט טבעי פרוצדורלי"  - תורתו של לון פולר. פרקים נוספים עוסקים בשיטות פרשנות משפטית שניסחו משפטנים מפורסמים; ה.ל.א. הארט, האנס קלזן, רונלד דבורקין, אהרן ברק ויוסף רז. גם בחלק זה, כל אחת מהתאוריות מוסברת תוך הדגשת המאפיינים הייחודים, הדיאלוג בינה לתפיסות האחרות, והצגת הביקורת עליה.
החלק השלישי מביא "תאוריות ביקורתיות של המשפט"; ריאליזם משפטי, תנועת ביקורת המשפט CLS ופמיניזם משפטי.
מונטיאק צהוב

מאפיינים

צבע פרוותו של המונטיאק הצהוב נע בין כתום לצהבהב, עם קו חום כהה המתוח לאורך השדרה, ובולט במיוחד בעורף. ראשו בהיר, אפו כהה, ואוזניו ורגליו קצרות. צבעו של הגחון הוא צהוב בהיר או לבנבן. העופרים נולדים עם שורות של כתמים לבנים לאורך הצדדים, שדוהים בהדרגה. החלק העליון של הזנב הוא חום כהה, (המשך של הפס הכהה בגב) ואילו החלק התחתון לבן. הקרניים הזעירות של הזכרים הם ללא סיעופים, נראות כ-קוצים, אורכם 4.2-1.6 ס"מ, ורק לעיתים נדירות נופלות וצומחות מחדש. מיקומם של הקרניים הוא מעל בלוטות הריח הגדולות שבאזור העיניים. כיתר המונטיאקים, המונטיאק הצהוב הוא אייל קטן למדי; גובהו בכתפיים: עד 50 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 92-86 ס"מ, אורך זנבו: 20-14 ס"מ, ומשקלו: 17.7-13.5 ק"ג.
מעט מאוד ידוע על המונטיאק הצהוב בשל היותו מין "חדש". מלבד עונת הרבייה איילים אלה בודדים, פעילים בעיקר בשעות היום, ומבלים את זמנם באכילת עשבי תיבול עשבים, עלים, זרעים ופירות שנפלו. כשאר המונטיאקים, בשעת סכנה הזכרים ישמיעו קול הדומה לנביחה, בעוד שהנקבות והעופרים ישמיעו יללות חדות. תקופת ההריון היא כ- 7 חודשים, לאחריהם נולד עופר אחד הנגמל ככל הנראה לאחר חודשיים, ומגיע לבגרות לאחד 6–12 חודשים.
המונטיאק הצהוב מוגדר כ-קרוב לסיכון (NT) על ידי IUCN, בשל תפוצתו הרחבה באי בורניאו. עם זאת מגמת האוכלסייה נמצאת בירידה בעיקר בשל הכנסת נשק חם לאזורים רבים באי. אויביו בטבע הם עופות דורסים, ונמרים ערפילים בורנאים.