google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה רוזובסקי

קורות חיים

שלמה רוזובסקי נולד בפברואר 1878 בעיר ריגה, אז בצפון-מערב האימפריה הרוסית, נצר למשפחת חזנים. אביו, ברוך לייב רוזובסקי (1841–1919), היה מלחין וחזן בבית הכנסת הגדול בריגה. רוזובסקי למד בחדר ובגימנסיה. אחר כך למד משפטים באוניברסיטת קייב והוסמך כדוקטור למשפטים בשנת 1902. עד לשנת 1910 עבד כעורך דין בסנקט פטרבורג ובריגה.
רוזובסקי למד מוזיקה בקונסרבטוריונים של לייפציג (אצל ניקיש) ופטרבורג, שם היה תלמידו של רימסקי קורסקוב. בשנת 1911 הוסמך מטעם הקונסרבטוריון המלכותי בתואר "אמן חופשי".
בשנת 1908 השתתף ביסוד החברה למוזיקה יהודית עממית בסנקט פטרבורג וכן כתב ביקורת מוזיקה בעיתונים מקומיים. בשנים 1918-1920 שימש כמנהל המוזיקלי של "התיאטרון היהודי הלאומי" במוסקבה (ГОСЕТ). בשנת 1920 חזר לריגה ושם ייסד וניהל את הקונסרבטוריון היהודי.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בארץ ייסד וניהל במשך שנתיים שיעורים לחזנות בירושלים. הוא הרבה להלחין שירי עם ומוזיקה למחזות (עבור תיאטרון "האהל") ואף חיבר ספר על טעמי המקרא.
רוזובסקי היה ממייסדי ומנהלי המכון הארץ-ישראלי למדעי המוזיקה. בשנת 1946 זכה בפרס אנגל (פרס כבוד) מטעם עיריית תל אביב כהוקרה על פועלו במוזיקה היהודית ובחקר טעמי המקרא.
בשנת 1947 היגר לארצות הברית, ושם הרצה באוניברסיטאות שונות, בהן ישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. משנת 1953 כיהן כמרצה למוזיקה בבית המדרש לרבנים באמריקה.
הוא נישא לחנה בת דוד מייצ'יק, ואחרי פטירתה בניו יורק נישא ב-1920 לרשל בת ברלרוסיאנסקי. נפטר בגיל 84.
בית הכנסת בטראווניק

המבנה

ב-1760 הוקם בית הכנסת הקהילתי שנקרא "El Kal Santo" או "Esnoga" והקהילה הייתה ברובה של יהודים פורטוגזים. ב-1860 חרב בית הכנסת בשריפה שפרצה בעיר העתיקה של טראווניק, ובני הקהילה התגייסו לבנייתו מחדש. בשלהי אותה השנה הוקם בית הכנסת החדש ולצידו מקווה ומֶלְדָארִי בו למדו ילדי הקהילה. לאחר מלחמת העולם השנייה נמכר המבנה ולאורך שנים שימש כסדנא לעבודות מתכת. ב-2008 נהרס המבנה לצורך הקמת מרכז קניות. קדמו להריסה מחאות נמרצות מראשי הקהילה היהודית בבוסניה והרצגובינה וכן מתושבים מקומיים, אך ללא הועיל.
ג'ון פטיטוצ'י

ביוגרפיה

ג 'ון ג'יימס פטיטוצ'י נולד בברוקלין, ניו יורק, ב-22 בדצמבר 1959. כאשר הוא היה בן 12 הוא קנה את הבס הראשונה שלו. הוא נהג להאזין לקטעי R&B ברדיו ולתקליטי ג'אז של סבו. הוא מציין כמקור השפעה את האלבומים של אוסקר פיטרסון עם ריי בראון ואת וס מונטגומרי עם רון קרטר. הוא מציין גם את ההשפעה הריתמית של דנילו פרז, פסנתרן זוכה גראמי מפנמה.
בסוף שנות ה-70 הוא למד קונטרבס באוניברסיטת סן פרנסיסקו ובאוניברסיטת לונג ביץ'. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כאשר עבר ללוס אנג'לס ב-1980 ויצר קשרים עם הנרי מנסיני, דייב גרוסין וטום סקוט. מאז אמצע שנות ה-1980 עד שנות ה-1990 הוא היה חבר בשלושה הרכבים של צ'יק קוריאה: ההרכב החשמלי, ההרכב האקוסטי והקוורטט. כמנהיג הוא הקים שלישייה ביחד עם ג'ואי קאלדראזו ופיטר ארסקין, ורביעייה ביחד עם ויני קוליוטה, סטיב טרווגלין וג'ון ביזלי. בנוסף, ניגן עם הרבי הנקוק, וויין שורטר, רוי היינס בקונטרבס ובגיטרה בס.
פטיטוצ'י היה המנהל האמנותי של קולקטיב הבס, בית ספר לבסיסטים בניו-יורק, והיה מורה לג'אז בסיטי קולג' של ניו יורק. כיום הוא פעיל במכון ת'לוניוס מונק לג'אז ובתוכנית בטי קרטר לג'אז. ביוני 2012 החל ללמד בס באינטרנט, והוא משמש מרצה אורח במכללת ברקלי למוזיקה.

Back in Brooklyn

Back in Brooklyn הוא סרט תיעודי על פטיטוצ'י שהופץ על ידי סרטי August Sky ב-2015, בבימויו של פטריק קונוס. הסרט כולל צילומי חזרות, הקלטה באולפן, הופעות חיות, וראיונות עם צ'יק קוריאה, ויין שורטר, והרבי הנקוק. הסרט התיעודי צולם סביב הקלטת האלבום Brooklyn.
נוודים אירים

נוודים אירים הוא כינוי לקבוצה נוודית בעלת מאפיינים תרבותיים ושפה ייחודית, המתגוררת באירלנד ובבריטניה, ושמקורותיהם עלומים. הערכות כי באירלנד חיים כ-25,000 נוודים, כ-15,000 בבריטניה, ו-10,000 בארצות הברית.

היסטוריה

הנוודים לא נהגו לכתוב ולכן לא קיימת היסטוריה מתועדת של הקבוצה. בקרב חוקרים ישנה אי-בהירות בנוגע למקורם של הנוודים האירים.
הסברה הרווחת שמקור בקבוצות של משוררים-נוודים במאה ה-12 באירלנד. מאבק עקוב-מדם באמצע מאה ה-17 כנגד האנגלים בהנהגת אוליבר קרומוול הוביל לכך שאוכלסייה גדולה שמצאה עצמה ללא מגורים, הצטרפה אל הנוודים. גל נוסף של הצטרפות התרחש באמצע המאה ה-19 לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
סברה נוספת מקשרת בין הנוודים לבין הצוענים.

שפה ומנהגים

הנוודים האירים נבדלים מהאוכלוסייה הכללית בשפתם, בתרבותם ובאורח חייהם. הם דוברים את שפת השלטה, שפה המבוססת על אירית, אך יש בה שינויים שנועדו להקשות כמה שיותר על מי שאינם משתייכים לקהילת הנוודים האירים. התיעוד הכתוב הראשון לשפה נמצא מסוף המאה ה-19, אך חוקרים מאמינים שמקורותיה יכולים להיות אף במאה ה-13.

מאבקים על שימוש בקרקע

הנוודים האירים מקיימים אורח החיים נוודי ואינם מתגוררים ברובם ביישובים קבועים אלא נעים בקרונות נגררים או קרוונים ומתיישבים בשטחים פתוחים לתקופות קצובות. עקב כך מתעוררות מחלוקות לגבי השימוש בקרקעות על ידם. טענות נשמעות נגדם כי על אף שמוקצים להם שטחים למטרות מגורים, הם מתיישבים על קרקעות פרטיות או על קרקעות ציבוריות בעלות ייעודים שונים, ומהווים מטרד לאוכלוסייה הקבועה.
מנגד טוענים הנוודים כי מסופקת להם קרקעות מאושרות באופן שאינו מאפשר למלא את צורכי המגורים של כל חברי הקהילה, ולכן הם אנוסים להתיישב על קרקעות באופן לא חוקי.

דמוגרפיה

הנוודים האירים הם קבוצת המיעוט הגדולה ביותר באירלנד, ומהווים בערך כחצי אחוז מכלל אוכלוסייתה, ובערך עשירית אחוז מאוכלוסיית צפון אירלנד.
דרור אורון

דרור אורון (12 בספטמבר 1923 – 19 בדצמבר 1959) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית.

ארכיון

ארכיונה נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.

לקריאה נוספת

על דרור אורון ועל ספרה ראו המאמרים מאת י.ד. אברמסקי ואלכסנדר פוקס שהתפרסמו בכתב העת "במה" (גיליון 4 (57) מינואר 1960)
קרב הר אורטיגרה

רקע היסטורי

לאחר קרב אסיאגו במאי - יוני 1916 ביקש הרמטכ"ל האיטלקי לואיג'י קאדורנה לשפר את קו החזית מול האוסטרים שישבו על מספר פסגות הרים בתוכם הר אורטיגרה והיוו איום על הצבא האיטלקי הנלחם בחזית נהר האיזונצו. קאדורנה ריכז צבא של 300,000 לוחמים ו-1,600 תותחים, כוח שעלה פי 3 על הכוח האוסטרו-הונגרי.
הצבא האיטלקי היה גדול ומסורבל וההכנות להתקפה התגלו לאוסטרו - הונגרים שנהנו מעדיפות טופוגרפית וציפו להתקפה.

ההתקפה האיטלקית

ב-10 ביוני 1917 בשעה 05.15 החלו התותחים האיטלקים להפגיז את עמדות האוסטרים בפסגות השונות של הר אורטיגרה. בעקבות ההפגזה החלו החיילים האיטלקים של הדיוויזיה האלפינית ה-52 לתקוף את האוסטרים במעלה ההר. הם נעזרו גם בהפצצה של מטוסים איטלקיים. האוסטרים היו מחופרים יפה בהרים ומזג האוויר הגשום היקשה על האיטלקים. רק ב-19 ביוני 1917 הצליחו האיטלקים לכבוש את הפסגה הגבוהה של הר אורטיגרה לאחר שסבלו אבידות כבדות.

התקפת הנגד האוסטרו-הונגרית

כיבוש פסגות הר אורטיגרה גרם לאוסטרו - הונגרים לרכז במהירות כוחות וארטילריה מחזיתות אחרות כדי לעקור את האיטלקים משם.
ב-22 ביוני 1917 הם פתחו בהפגזה עצומה שנמשכה ללא הפסק, על עמדות האיטלקים בהר. יחידות אלפיניות מאומנות, מצוידות בלהביורים פשטו על האיטלקים והחל קרב פנים אל פנים תוך שימוש בכידונים וסכינים. מטוסים הפציצו את עמדות האיטלקים וגז הופעל נגדם. מסיכות הגז של האיטלקים לא היו יעילות ורבים מהם נהרגו מכך.
ב-25 ביוני 1917 כבשו האוסטרו -הונגרים את ההר וקו החזית חזר לקדמותו לאחר אלפי הרוגים ופצועים משני הצדדים.
יוהאן פרייה

יוהאן הנרי אליזה פרייה (בהולנדית: Johan Henri Eliza Ferrier; ‏12 במאי 1910 - 4 בינואר 2010) היה המושל האחרון של סורינאם, והנשיא הראשון שלה. פרייה היה מורה, מנהיג איגוד מקצועי וחלוץ רדיו ממייסדי המפלגה הלאומית של סורינאם.
סורינאם הייתה מושבה הולנדית, ופרייה שימש באותה עת כיועץ לשר החינוך. בשנת 1968 הפך למושל סורינאם. המדינה הפכה עצמאית ב-25 בנובמבר 1975, ופרייה היה לנשיא הראשון של סורינאם. הממשלה הודחה בהפיכה צבאית בשנת 1980, על ידי דסי באוטרסה.
פרייה ומשפחתו עברו להולנד שם הוא כתב ספר ילדים בשם "אננסי הספר".
דילברט

מוטיבים מרכזיים בעלילה

הרצועות בסדרה התמקדו בתחילה בעיקר בדמותו של דילברט, מהנדס במקצועו ובנפשו, ובכלב המחמד שלו, דוגברט, כאשר רוב הפעולות מתרחשות בביתם. עלילות רבות התפתחו סביב טבעו ההנדסי של דילברט ועל המצאותיו הביזאריות. אלו התערבבו עם סיפורים על השאיפות המגלומניות של דוגברט. בהמשך, המיקום של רוב הרצועות בסדרה עבר למקום העבודה של דילברט בחברה טכנולוגית גדולה, וקומיקס החל לבקר בסאטיריות את עולם ההיי-טק האמריקאי ואת הווי העבודה המשרדית. ניתן לומר שהקומיקס זכה להצלחה הרבה אותה קיבל, בעיקר משום שפנה אל קהל יעד רחב, בנושאיו המגוונים.
דילברט מתאר תרבות מנהלתית כעולם קפקאי של בירוקרטיה מעכבת שמתרכזת רק בטובתו שלו ובפוליטיקת משרדים פשוטה, אשר עומדת כנגד הדרך הנכונה לפרודקטיביות, כאשר היכולות והניסיונות של העובדים לא זוכים לתגובה נאותה. רוב ההומור מגיח כאשר אנו רואים את ההחלטות המטופשות שעושות הדמויות, כתגובה להנהלה השגויה של המשרד.
חינה (יהדות הודו)

חינה הודית הוא טקס הפרידה של האם מביתה, שבו האם כביכול מכינה את החינה מדמעותיה.

אוהל ואביזרים

אוהלי החינה ההודית צבעוניים ומרהיבים, האוהל מקושט כולו בפרחי בד צבעוניים, באוהל מניחים ארבעה כיסאות מרופדים בבד לבן, כמו גם השטיח באוהל – סמל לטוהר. שני כיסאות קדמיים מיועדים לחתן ולכלה ושני כיסאות אחוריים מיועדים לשושבינים. ביום החינה הכלה לובשת סארי ירוק ותכשיטים תואמים – סמל להתחדשות וצמיחה.

טקס החינה

החתן והכלה נכנסים לאולם בתהלוכה מפוארת המלוות מקדימה על ידי מתופף ובנות המפזרות עלי כותרת צבעוניים, הכלה מובלת על גבי אפריון מפואר הנקרא "דולי", והחתן נישא על ידי האורחים בליווי שמשייה מהודרת הנקראת "צטרי". מאחור מתלוות נשים הנושאות בידיהן את קערת החינה המקושטת ומגשיות חינה שעליהם מונחים דברי המתיקה. הקהל מצויד במקלות ריקודים, הנקראים "דאנדייה", ובכובעים אשר חולקו מבעוד מועד מקבל את הזוג בליווי שירים ובריקודים. אז החתן והכלה עונדים זה לזו את שרשרת ה"האר" ומתיישבים בכיסאות הקדמיים, מאחור יושבים השושבינים. לאחר מכן מנהלת הטקס, שצריכה להיות אחת מבנות המשפחה שאיננה אלמנה או גרושה, מאכילה את החתן והכלה המיועדים וכן את השושבינים בסוכרייה - כברכה לחיים מתוקים. לאחר מכן לוקחים את השרשרת כסף ושרשרת פרחים ומניחים על מצחן של חמש רווקות (כברכה למציאת זיווג, ונישואין תוך שנה) ואז קושרים לחתן ולכלה על הראש.

מריחת החינה

בקרב העדה ההודית מקובל למרוח את החינה על אצבע יד ימין – אותה האצבע שעונדים עליה את הטבעת בטקס החופה. לאחר מריחת החינה לוקחים מעט מהחינה מאצבעו של החתן ומעבירים לאצבע הכלה, ומעט מהחינה מאצבעה של הכלה מעבירים לחתן, זאת באמונה שהקשר יהיה קשר חם, טוב ואוהב לאורך כל הדרך המשותפת בין בני הזוג.
שם שו פו

שַׁם שׁוּ פּו (深水埗區) הוא תחום מנהלי בקאולון שבהונג קונג. שטחו הכולל הוא 10.47 קילומטר רבוע. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו כ-372,200 איש.
האזור נחשב לעני ביותר בהונג קונג. מתגוררים בו מהגרים מסין ופועלים רבים.
ארתור הונגר

ביוגרפיה

ארתור-אוסקר הונגר נולד בלה-האבר, צרפת. התחיל ללמוד הרמוניה וכינור בפריז, ואחרי תקופה קצרה בציריך, חזר לשם ללמוד אצל שארל-מארי וידור וונסן ד'אנדי. הוא המשיך ללמוד בעשור השני של המאה ה-20 לפני שחיבר את הבלט Le dit des jeux du monde בשנת 1918, שנחשב בדרך כלל ליצירתו האופיינית הראשונה. בשנת 1926 נשא לאישה את אנדריאה ווראבור, פסנתרנית וחברה ללימודים בקונסרבטואר בפריז. בת אחת, פסקל, נולדה להם בשנת 1932. להונגר היה גם בן, ז'אן-קלוד, שנולד בשנת 1926 לזמרת קלייר קרואזה.
בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה, היה הונגר פורה מאוד. הוא חיבר את המוזיקה לסרטו האפי של אבל גאנס משנת 1927, נפוליאון. הוא חיבר תשעה באלטים ושבע אופרות, ואורטוריות דרמטיות, שהושפעו מן הנאו-קלאסיציזם בנוסח איגור סטרווינסקי. האחת, "ז'אן ד'ארק על המוקד" (1935) נמנית עם יצירותיו המשובחות ביותר. באורטוריה "המלך דוד" ניכרת השפעתו של יוהאן סבסטיאן באך, בעיקר בכוראל הגדול המסיים אותה. 
נוסף לאופרות שכתב ביחידות, שיתף פעולה עם ז'אק איבר הן באופרה, "הנשר הצעיר" L'Aiglon משנת (1937) והן אופרטה. במהלך תקופה זו כתב גם את "ריקוד העז" Danse de la Chèvre משנת 1921 קטע חיוני ברפרטואר לחליל. יצירה זו, שהוקדשה לרנה לה רוי וכתובה לחליל בלבד, רעננה ומלאת חיים, אבל טבועה בחותם הישירות המאפיינת את כל יצירותיו של הונגר.
הונגר שמר על קשר מתמיד עם שווייץ, הארץ ממנה באו אבותיו, אבל עם פרוץ המלחמה והכיבוש הנאצי, מצא עצמו לכוד בפריז. הוא התגייס לרזיסטנס, המחתרת הצרפתית, ובסך הכול לא הושפע מן הנאצים עצמם, שהתירו לו להמשיך בעבודתו בלי להתערב בה יותר מדי. המלחמה דיכאה אותו, אך בין תחילתה למותו, כתב את ארבע הסימפוניות האחרונות שלו (ממספר שתיים עד חמש), המבוצעות ומוקלטות לעיתים קרובות. 
בשנת 1929 ושוב ב-1947 ביקר בארצות הברית. הוא לקה שם במחלת לב, שממנה לא נרפא עוד עד מותו
בהתקף לב ב-27 בנובמבר 1955, בביתו שבפאריז. הוא נקבר בבית הקברות סן-וינסן ברובע מונמרטר בפריז.
אף כי הונגר היה חבר בקבוצת השישה, יצירותיו אינן שותפות לקלילות המשועשעת ולפשטות של שאר חברי הקבוצה. לא זו בלבד, שהוא לא גילה התנגדות פעילה לרומנטיקה של ריכרד וגנר וריכרד שטראוס כיתר חברי הקבוצה, יצירותיו הבוגרות של הונגר מגלות השפעה ברורה של יצירותיהם. על אף ההבדלים בסגנונותיהם, הוא וחברו לקבוצת השישה, דריוס מיו, היו ידידים קרובים, מאז לימודיהם בצוותא בקונסרבטואר של פריז. מיו הקדיש את חמישיית המיתרים הרביעית שלו לזכרו של הונגר. 
דמותו של הונגר מונצחת כיום על שטר הכסף בן 20 פרנק שווייצריים.
לשאנה לינץ'

ביוגרפיה

לינץ', שהיא ממוצא ג'מייקני, נולדה בהאמרסמית' שבלונדון. בוגרת תואר ראשון מבית הספר החינוכי לאמנויות (Arts Educational School) בלונדון. את הופעת הבכורה שלה ביצעה בסרט הדרמה "Fast Girls" ב-2011. מאוחר יותר כיכבה בסרט הטלוויזיה "The 7.39". היא הופיעה בסדרות הטלוויזיה "עדות אילמת" ו-"Death in Paradise", והייתה חברה קבועה בצוות סדרת הקומדיה קצרת-הימים "Crims" (‏BBC) בשנת 2015.
בשנת 2016 לוהקה לינץ' לתפקיד רוזלין קפולט בסדרת הדרמה התקופתית האמריקאית "Still Star-Crossed" בהפקתה של שונדה ריימס. בשנת 2018, היא הצטרפה לצוות הסדרה "Y" כסוכנת 355.
בשנת 2019 שיחקה את טייסת הקרב מריה רמבו בסרט היקום הקולנועי של מארוול "קפטן מארוול". לינץ' החליפה את השחקנית המקורית, דוונדה וייז, שנאלצה לעזוב את צילומי הסרט בשל התחייבויות קודמות. היא חברה בצוות של הסרט "בונד 25"; לפי הדיווחים כסוכנת 007 שתחליף את ג'יימס בונד בהיעדרו.
אדי סלוביק

אדוארד דונלד 'אדי' סלוביק (18 בפברואר 1920 - 31 בינואר 1945) היה טוראי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא היה החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג מאז מלחמת האזרחים האמריקאית בגין עריקות.

חייו

סלוביק נולד בדטרויט אשר במדינת מישיגן. כבר מנעוריו סלוביק עבר על החוק. בפעם הראשונה נעצר כשהוא בן 12, כאשר פרץ עם חברים לבית יציקה בניסיון לגנוב פליז. בין השנים 1932 ל-1937 נתפס מספר פעמים בעוון גניבה, פריצה והפרת הסדר הציבורי. באוקטובר בשנת 1937 נשפט לתקופה בכלא ובספטמבר בשנת 1938 קיבל חנינה ושוחרר. בינואר בשנת 1939, נשלח שוב פעם לכלא בעקבות גניבת מכונית עם חברים כשהוא בגילופין.
באפריל 1942 קיבל חנינה נוספת ושוחרר מן מהכלא. הוא החל לעבוד בחברת שרברבות, ושם פגש את אשתו לעתיד, אנטואנט ויסינווסקי (Antoinette Wisniewski), שעמה התחתן ב-7 בנובמבר 1942. התיק הפלילי שאותו החזיק העניק לו סטטוס של בלתי כשיר לגיוס, אך זמן קצר לאחר החתונה, שונה סיווגו והוא גויס לצבא.
סלוביק החל את הטירונות ב-24 בינואר בשנת 1944 בטקסס. באוגוסט באותה שנה נשלח ללחום עם כוחות האמריקאים המוצבים בצרפת. הוא צורף לפלוגה G של החטיבה ה-109 באוגדת חיל הרגלים ה-28.

עריקה מן הצבא


בדרך להצבה ביחידתם, סלוביק, ביחד עם חברו הטוראי ג'ון טאנקי (John Tankey), נפרדו מהפלוגה כאשר הסתתרו מהפגזה. ביום למחרת, הם הצטרפו לכוחות קנדיים לא לוחמים שעמם נפגשו ושהו בחברתם במשך שישה שבועות. חברו טאנקי שלח מכתב ליחידה בו הסביר את השתלשלות האירועים וב-7 באוקטובר הם התייצבו בחזרה לשירות. לא ננקטו נגדם כל הליכים.
ביום למחרת, ה-8 באוקטובר, הודיע סלוביק למפקד פלוגתו, סרן רלף גרוט (Captain Ralph Grotte), כי הוא מפחד להצטרף לפלוגה הרובאית הלוחמת ושהוא מעוניין לעבור לתפקיד בעורף הכוחות. הוא אמר לגרוט כי יברח אם ישלח לפלוגה לוחמת ושאל אותו האם הצעד יחשב כעריקה. בניגוד לבקשתו הציב אותו גרוט בפלוגה הלוחמת והודיע לו כי אי התייצבות תחשב כעריקה משירות.
יום למחרת, ב-9 באוקטובר, ניגש סלוביק אל שוטר צבאי והגיש לו פתק בו רשם כי יברח אם ישלח אל הקרב. הוא נשלח אל סגן-אלוף רוז הנבסט, שהציע לו לקרוע את הפתק ובכך לסיים את הפרשה. סלוביק סירב.
קאנטון צ'ארג'

2005-2001: האנטסוויל פייט

האנטסוויל פייט (באנגלית: Huntsville Flight) הוקמה בשנת 2001, כאחת משמונה הקבוצות הראשונות שהרכיבו את ליגת ה-NBDL (הגלגול הראשון של ליגת הפיתוח) בהאנטסוויל, אלבמה. בוב ת'ורנון מונה למאמנה הראשון של הקבוצה, אך פרש מהתפקיד בסיום העונה הראשונה ועבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת השיקגו בולס. בעונת 2003/04 סיימה הקבוצה במקום השלישי ועלתה למשחקי הפלייאוף, בהם הגיעה עד למשחק הגמר בו הפסידה לאשוויל אלטיטיוד. בסיום עונת 2004/05 החליטה הנהלת הליגה לפרק את הקבוצה בשל הקושי למצוא נותני חסות לקבוצה ומספר נמוך של צופים.

2011-2005: אלבקרקי/ניו מקסיקו ת'אנדר בירדס

לקראת עונת 2005/06 עברה הקבוצה לאלבקרקי, ניו מקסיקו ושמה שונה ל"אלבקרקי תאנד'ר בירדס" (באנגלית: Albuquerque Thunderbirds). בעונתה הראשונה בניו מקסיקו זכתה הקבוצה באליפות הליגה לאחר שגברה במשחק הגמר על פורט וורת' פליירס.
בעונת 2010/11 שינתה הקבוצה את שמה ל"ניו מקסיקו ת'אנדר בירדס". בסיום העונה נרכשה הקבוצה על ידי הקליבלנד קאבלירס, שהעבירה אותה לקאנטון, אוהיו.

2011-הווה: קאנטון צ'ארג'

לאחר המעבר לאוהיו מונה אלכס ג'נסן למאמן הקבוצה. במשחק הבכורה שלה הפסידה קאנטון בתוצאה 100-82 איווה אנרג'י, אלופת העונה הקודמת. את ניצחון הבכורה השיגה הקבוצה במשחקה השלישי, כשגברה 87-108 על הטקסס לג'נדס. במשך ארבע העונות הראשונות הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף בכל אחת מהעונות, אך לא הצליחה לעבור את שלב חצי הגמר.
גמילות חסדים

ביהדות גְּמִילוּת חֲסָדִים הוא כינוי לכמה מצוות המחייבות עזרה לזולת בגופו ובממונו, והתחשבות באחר. בין מצוות אלו יש למנות: ביקור חולים, הכנסת כלה, לוויה וקבורת המת, ניחום אבלים ועוד.
חז"ל הפליגו בשבחה של מצווה זו ואמרו שעליה העולם עומד, ושכרה שמור לעולם הבא. מצוות גמילות חסדים חשובה יותר ממצוות צדקה, מפני שצדקה נעשית רק על ידי ממון ורק לעניים, ואילו גמילות חסדים היא בין בגופו בין בממונו, ונעשית אף לעשירים ולמתים שלא כמצוות צדקה.

מצוות מקבילות

מלבד מצווה זו, ישנן בתורה מצוות מיוחדות למעשי גמילות חסדים ספציפיים, כדוגמת מצוות פריקה וטעינה, ומצוות הלוואה ודוגמתם, וכן רבים מהמצוות שבין אדם לחברו, הם בכלל מצוות גמילות חסדים.

בנצרות

בנצרות קיימת התמקדות בסיוע לזולת, אפילו על חשבון עצמך והורדה מעצמך, לעיתים אף תוך התנזרות, גידול יתומים וסיוע בגידול ילדים של אנשים אחרים. ללא כל חשבון ולפנים משורת הדין בכל אמצעי אפשרי: בממונו (צדקה, השאלת חפצים), בגופו - עזרה פיזית, ביקור חולים, השתתפות בשמחות וקבורה, ובדיבורו (עצה טובה, עידוד וניחום).
קובי מיכאל

ביוגרפיה

מיכאל נולד בישראל, גדל באשקלון. בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד. במהלך מסלול הלוחם נפצע, השלים קורס קציני מודיעין ושימש בשורה של תפקידים באחת מיחידות האיסוף החשאיות של חיל המודיעין. במאי 1994 הושאל להקמת מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בעקבות הסכם אוסלו ופיקד על מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בשנים 1994–1996. לאחר מכן שב לתפקיד פיקודי בכיר ביחידת האיסוף בה שירת קודם לכן. בשנת 1999 מונה למפקד מנגנון התיאום הביטחוני ביהודה ושומרון, שם שירת עד אוגוסט 2000. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל. משפרצה האינתיפאדה השנייה היה מיכאל חבר בצוות האסטרטגי של דובר צה"ל ובינואר 2001 גויס בשנית, הפעם למילואים בתנאי קבע, לצורך הקמת המפקדה למודיעין ולתקשורת בפיקוד המרכז, גוף שמטרתו הייתה להסתייע במודיעין ולאכוון מודיעין לצורכי הסברה ותקשורת בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
למיכאל תואר שני מטעם התוכנית לחקר סכסוכים של האוניברסיטה העברית. בשנת 2004 השלים את לימודי הדוקטורט מטעם האוניברסיטה העברית, שעסק בהשפעת הצבא על תהליכי מעבר ממלחמה לשלום בתהליך השלום עם מצרים ובתהליך אוסלו. בשנים 2005-2002 שימש בתפקיד ראש החטיבה האסטרטגית במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע (IPCRI), אותה הקים. במסגרת תפקיד זה עסק בתוכניות ובמאמצים לחידוש התיאום הביטחוני הישראלי-פלסטיני ובקידום מיזמים שיסייעו ליישום מפת הדרכים. בקיץ 2005 יצא ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן במקביל לפוסט דוקטורט נוסף במכון טרומן באוניברסיטה העברית. בקיץ 2006 החל ללמד כפרופסור אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית. לאחר שובו מארצות הברית בקיץ 2007, הצטרף להמטה לביטחון לאומי כראש הדסק הפלסטיני ולאוניברסיטת בן-גוריון כחבר סגל בתוכנית ליישוב סכסוכים. בשנת 2008 התמודד מיכאל לראשות עיריית אשקלון ואף היה חבר מועצת העיר למשך שנה, במהלכה שימש כממונה על התכנון האסטרטגי, כיו״ר ועדת תיירות וכחבר בוועדת בניין ערים. בנובמבר 2009 הצטרף למשרד לנושאים אסטרטגיים בראשות השר משה יעלון כראש אגף פלסטינים ומדינות שכנות, ונאלץ להתפטר מתפקידו במועצת העיר. מאוחר יותר גם מונה לתפקיד המשנה למנכ"ל המשרד. בספטמבר 2013 סיים את תפקידו והצטרף כחבר סגל בכיר למחלקה למדעי המדינה וישראל במזרח התיכון באוניברסיטת אריאל, וכחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
תנור אפייה

תנור אפייה הוא מכשיר חשמל ביתי או תעשייתי, המשמש לאפיית מזון.
בתנור "טורבו" קיים מאוורר שמפזר את החום בתוך התנור. לעומת זאת, תנור האפייה שמכונה בתחום המגדנאות "תנור פיזיקלי" הוא תנור שפועל על פי עיקרון פיזיקלי של עליית חומר חם כלפי מעלה. לכן, בקרב האופים נהוג לקרוא לתנור כזה "תנור סטאטי", מכיוון שהחום בו לא מפוזר.

תנור אפייה תעשייתי

גופי החימום בתנור ממוקמים בחלק העליון ובחלק התחתון של התנור. כל אחד מהגופים נשלט על ידי מפסק בורר. התנור מורכב ממספר תאים, כאשר כל תא מהווה תנור בפני עצמו ואינו תלוי ביחידות שמעליו ומתחתיו. בחללה של כל יחידה בתנור האפייה קיים משטח אחד בלבד למטרת מיקום המאפים. בתנור נמצא תרמוסטט המבקר את חום החלל על פי הטווח שאליו הוא כוון.
תהליך האפייה נקבע על ידי שני גורמים מרכזיים: סוג המוצר, וכן כמות הפריטים הממוקמים על פני שטח התבנית. 
משך זמן ההתחממות וההצטננות של תנור אפייה הוא איטי]. על מנת להגיע לטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס יש להמתין כחצי שעה עד שעה. צינון התנור מתבצע בדלת פתוחה.
התנור מגיע עם דלת זכוכית שלרוב נפתחת כלפי מעלה. רמת האטימות שלו גבוהה יותר. בחלק מתנורים אלה ישנו מחולל קיטור הנשלט על ידי מפסק ומחובר למנורת אזהרה.
תנור מודרני נוסף הוא תנור הטורבו. כל תנור טורבו ממוקם על הרצפה, ובמרכז הדלת ישנו פנל שקוף. תהליך האפייה בתנור הטורבו זהה לזה של התנור הרגיל, חוץ מן העובדה שהשליטה על תהליך האפייה נתונה בידי התרמוסטט בלבד ולא בידי האופה. חום האוויר מחולק באופן שווה בכל תא.
אמיר צורף

אמיר צורף (נולד ב-1969) הוא מלחין, גיטריסט ומפיק מוזיקלי ישראלי.

ביוגרפיה

צורף התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו כחבר בלהקת נוער שוליים, ממנה פרש אחרי אלבומם הראשון, והצטרף ללהקת רוקפור, שם ניגן והלחין כמה שירים באלבומם הראשון, "רשת פרפרים". צורף פרש מהלהקה אחרי הוצאת האלבום.
בשנת 1993 הקים עם תמיר אלברט את הצמד "ג'ינג'יות". השניים הוציאו אלבום בסגנון שנע בין מוזיקה אלקטרונית לרוק ודאנס. הצמד התפרק כשנה לאחר מכן, אחרי אלבום אחד שהכיל מספר להיטים, כ"ג'ינג'יות" ו"אל איי".
אחרי פירוק הצמד החל צורף בהפקת תקליטים, ובהמשך עבד עם אסף אמדורסקי, עמיר לב, שלום חנוך, ג'ירפות, יוסי בבליקי, אביתר בנאי, יהודית רביץ ועוד.
צורף הוא בן זוגה של סיון שביט והפיק לה את שלושת אלבומיה: "הכחול האפור הזה", "וניל" ו"בניינים נמסים". הם חיים מאז 2010 בברלין.
צמרן צהוב-זנב

מאפיינים

אורכו של הצמרן 51–53 ס"מ עם זנב באורך 63 ס"מ וגוף ששוקל עד 8 ק"ג בממוצע. הזכרים גדולים מהנקבות. פרוותו חומה ולעיתים גם כתומה עם פנים כהות וחוטם ושפתיים לבנות. הוא שעיר ובעל רעמת פנים קטנה והוא בעל זנב ארוך ולופתני כמו קוף העכביש. הוא מצוי בין העצים ביער ומסוגל לקפוץ למרחק של 15 מטרים.
הצמרן חי בקבוצות קטנות של עד 23 פרטים המכילים זכרים ונקבות הנעים יחדיו ביער. הוא ניזון בעיקר מעלים אך מגוון בפרחים, פירות, אגוזים וזרעים, ביצים, חרקים וחסרי חוליות אחרים. קולו נשמע כמו קול כלב ומשמש לאזעקה, הרתעת יריבים או לחיזור.
צמרן זה נעשה נדיר מאוד בטבע וייתכן ששרדו רק 250 פרטים בוגרים שלו. הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה עקב הפגיעה ביער ועקב ציד וילודה נמוכה.
אלברוס

טיפוס על ההר

האלברוס מהווה יעד מרכזי למטפסי הרים רבים. אזור ההר ובמיוחד עמק בקסן (Baksan) הוא אתר טיולים וסקי מהגדולים ברוסיה. קל יחסית להגיע לעמק ויש בו עשרות מסלולי טיולים. 
העובדה שניתן לעלות עם רכבל עד לגובה של 3,750 מטר, והצורך בידע טכני בסיסי כדי להעפיל לפסגתו, מגבירה את כוח משיכתו של ההר גם בקרב מטפסים לא מקצועיים. במהלך חודשי הקיץ ניסיונות הטיפוס לפסגה מגיעים גם לכ-100 בני אדם ביום. ניסיונות הטיפוס במהלך עונת החורף הם נדירים וקשים משמעותית בשל תנאי מזג האוויר הקיצוניים, ובדרך כלל מבוצעים ע״י מטפסים מקצועיים בלבד. ממוצע מקרי המוות על הר אלברוס עומד על 15-30 בני אדם בכל שנה, ורובם נגרמים בשל ״חוסר בניסיון, במקצועיות ובציוד הנדרש״ של מרבית המטפסים הפוקדים את ההר.

מטפסים ישראלים

בשנת 2015, מטפס ההרים נדב בן יהודה היה לישראלי הראשון שטיפס לפסגת ההר במהלך עונת החורף ("טיפוס חורף"), בטמפרטורה של 55 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ורוחות הנושבות במהירות של מעל ל-85 קילומטרים לשעה.
מעבר בוש

לקריאה נוספת

* J. Monroe Thorington, The Glittering Mountains of Canada: A Record of Exploration