ארוחת עשר

ארוחת עשר היא ארוחת ביניים קלה הנאכלת בין ארוחת הבוקר לארוחת הצהריים. בישראל נהוג לאכול ארוחה זו במוסדות חינוך ובמקומות עבודה שבהם מתחיל יום הלימודים או העבודה בסביבות 7:00-8:00 בבוקר או מוקדם יותר. היא נקראת כך משום שהיא מתקיימת בשעה 10:00 בבוקר או בזמן סמוך.

ההרכב התזונתי בארוחה

תזונאים משוכנעים כיום שיש להקפיד על אכילת מזון מזין ומשביע בארוחת העשר. זאת מפני שהדבר לא רק תורם לתפקוד תקין יותר של הגוף, אלא גם מסייע לשמור על ערנות, ריכוז ומצב רוח רגוע וחיובי במהלך יום העבודה או הלימודים. לפיכך, חשוב (במיוחד לילדים) שהארוחה תכיל מאזן נכון של פחמימות (לחם על סוגיו השונים), חלבון (מוצרי חלב וביצים או תחליפיהם) ושומן (רצוי ממרחים בריאים, כמו טחינה). הגוף מעכל תחילה את הפחמימות, וכך הן נכנסות למחזור הדם ראשונות. ללא חלבון או שומן התהליך מזורז יותר, כשרמת הסוכר בדם יורדת במהירות ועלולה לפגוע בתפקוד הגופני. חלבון ושומן, לעומת זאת, מבטיחים אספקה קבועה יותר של אנרגיה בשעות הבוקר].
יש עדיפות לשימוש בלחם מקמח מלא כחלק מהארוחה. קמח זה מספק גם סיבים תזונתיים וויטמינים, בנוסף לפחמימות הרגילות. אם הילד לא מעוניין, מומלץ לצייד אותו בלחם כהה אחיד. לחם לבן הוא רק העדיפות השלישית, שקודמת לפיתה וללחמנייה, להן ערך קלורי כפול. 
המילוי המומלץ לכריך הוא מאכל חלבוני. התוספת המיטבית לכריך הממולא היא מנת ירק או פרי, חתוכה או שלמה. כמו כן, כדאי להקפיד לשתות מים במהלך הארוחה או אחריה, משום שכל משקה ממותק רווי בסוכר. 
משרד הבריאות הישראלי ממליץ להקפיד על ארוחות מאוזנות, מזינות ומגוונות, ומנחה את מוסדות החינוך בהתאם.

בתי ספר

בבתי הספר הפסקה זו נקראת גם "הפסקת אוכל" מורכבת הארוחה ברוב המקרים מכריכים, שהתלמידים מביאים עמם מהבית. לעיתים מדובר גם בפרי, בירק או בחטיף. בחלק מגני הילדים מובאת ארוחת העשר מהבית, באותה מתכונת כמו בבתי הספר. במקרים אחרים היא מוכנה בגן, וכוללת פרוסות לחם, ירקות פרוסים, מספר ממרחים כגון גבינה לבנה, חומוס וממרח שוקולד ולעיתים גם חביתה.

היסטוריה

עד סוף שנות ה-70 נשאו התלמידים את ארוחתם ב"תיק אוכל" - תיק קטן, עם רצועה לתלייה על הכתף, שהכיל את הארוחה ומפית בד, אותה נהוג היה לפרוש על השולחן בכיתה כדי לא ללכלך אותו בפירורים. 
בשנות ה-50 תיק האוכל המקובל בבתי הספר היסודיים היה עשוי בד, לפעמים תפור על ידי האימהות משאריות אריג. מפית הבד המצורפת לארוחה נתנה הזדמנות לאימהות להפגין את כישורי הרקמה שלהן. היו מפיות עם שמות הילדים, היו פרחים, פרפרים וכדומה. נוסף למפית, נדרשו הילדים להביא גם מגבת קטנה וסבונייה בתיק האוכל. הבדלי מסורת והשכלה ניכרו גם בנוהגי עטיפת הכריך - היו שעטפו בנייר פרגמנט, ששימש קודם לעטיפת גבינה, נרחץ ויובש לשימוש חוזר, והיו שלא ראו פגם בעטיפת הכריך בנייר עיתון. הכריכים בשנות הצנע היו מוגבלים בגיוונם - לחם שחור או לבן, מרוח בגבינה לבנה או במרגרינה, בחלבה או בלקרדה - זה בערך כל מה שהיה בשנים ההן, והמהדרין הוסיפו גם פרי - תפוח, בננה או קלמנטינה, לפי העונה. 
בשנות ה-70 תיק האוכל היה מוצר תעשייתי עשוי חומר פלסטי רך, לעיתים דמוי עור, מפיות הבד כבר לא נרקמו על ידי האמהות אלא נרכשו מודפסות בשלל הדפסים, כבר לא צורפו לתיק סבוניה ומגבת והכריך נעטף במפית או שקית פלסטיק, הלחם הוחלף לעיתים בלחמנייה ומגוון מילויי הכריכים התעשר.

מקומות עבודה

ישנם מקומות עבודה, בעיקר כאלו הפועלים בסגנון ההסתדרותי שהיה נפוץ יותר בעבר, שבהם נהוגה הפסקת עשר, לאכילת ארוחה שהעובד הביא עמו. בחלקם קיים עדיין גם מוסד "חלוקת התה" - משקאות חמים מוכנים עבור העובדים, בעיקר עובדים העוסקים בקבלת קהל, על ידי עובדת המכונה "מחלקת התה" ומוגשים אל שולחנם. בחלק ממקומות העבודה קיימת מכירת כריכים ומשקאות על ידי ספק פרטי, המקבל אישור למכירת תוצרתו בין המשרדים או במזנון המנוהל בתוך מקום העבודה. 
בחלק ממקומות העבודה, בעיקר במרכזי הערים, העובדים קונים ארוחת עשר של כריך, בייגלה או עוגות בוקר בחנויות מכולת או מזנונים בקרבת מקום, אם לפני הגיעם לעבודה או בגיחה לדקות ספורות תוך כדי יום העבודה. למקומות עבודה שאינם בקרבת אזור מסחרי (למשל, בסיסי צבא) מגיעים לעיתים מזנונים ניידים - כלי רכב החונים ונהגיהם מוכרים כריכים, חטיפים וכדומה, דרך חלון בחזיתם. בסלנג ישראלי מכונים "גזלן" בשל יוקר מחיריהם.
במקומות עבודה שבהם לא נהוגה הפסקת עשר, אם בשל תחילת עבודה מאוחרת (בסביבות 9:00 בבוקר) או בשל אי רצון ההנהלה בכך, מתאפשר לרוב לעובדים לצאת להפסקת אוכל לסירוגין.
במקומות שבהם עובדים במשמרות, מתחילים לעבוד מוקדם מאוד או עובדים שעות ארוכות, כמו במפעלים ובבתי חולים, קיימים לפעמים חדרי אוכל שבהם מוגשת ארוחת בוקר לעובדים. ארוחה זו דומה בהרכבה לארוחת עשר המוגשות בגני ילדים.