אווירודינמיקה

אווירודינמיקה היא ענף של פיזיקה העוסקת בתנועה של גוף באוויר (וגזים אחרים), בעיקר באינטראקציה בין הגוף לגז והכוחות הפועלים על גופים העוברים דרך גז כזה .

האווירודינמיקה מסבירה את העקרונות המאפשרים תעופת מטוסים, רקטות וטילים. היא עוסקת גם בעיצוב מכוניות, רכבות מהירות ואניות, כמו גם בבניית מבנים כגון גשרים ובניינים גבוהים כדי לקבוע את ההתנגדות שלהם לרוחות חזקות.                                                  
האווירודינמיקה של כלי טיס, בין שהוא בעל כנף קבועה (מטוסים) או בעל כנף-סובבת (מסוקים) עוסקת בהגדרת הכוחות האווירודינמיים הפועלים כלי הטיס ועל חלקיו.

היסטוריה

רישומים מוקדמים של מושגים אווירודינמיים יסודיים תואמים את עבודתם של אריסטו וארכימדס במאה  השנייה והשלישית לפני הספירה, אך המאמצים לפתח תאוריה כמותית של זרימת אוויר לא החלו עד המאה ה -18. בשנת 1726, אייזיק ניוטון הפך לאחד האווירודינמיסטים הראשונים במובן המודרני כאשר הוא פיתח תאוריה של התנגדות אוויר, אשר אומת מאוחר יותר עבור מהירויות זרימה נמוכה.
‎ניסויי ההתנגדות האווירית בוצעו על ידי חוקרים במאה ה -18 והמאה ה-19, בסיוע בניית מנהרת הרוח הראשונה ב -1877. בספרו "הידרודינמיקה", תיאר דניאל ברנולי קשר בסיסי בין לחץ, מהירות וצפיפות, הנקראים כיום העיקרון של ברנולי, אשר מספק שיטה אחת של חישוב להרים.בשנת 1799, ג'ורג' קיילי  זיהה את ארבעת הכוחות הבסיסיים של טיסה - עילוי, דחף, גרירה, ומשקל - ואת הקשר ביניהם;. פיתוח של תחזיות סבירות של דחף הדרוש לכוח טיסה יחד עם התפתחות גבוהה לכוח. ב-17 בדצמבר 1903 הטיסו וילבור ואורוויל רייט את המטוס הראשון המוצלח. הטיסה והפרסום שקיבלו הובילו לשיתוף פעולה מאורגן יותר בין טייסים ואוירודינמיסטים, שהובילו את הדרך לאווירודינמיקה המודרנית.
‎ההתפתחויות התאורטיות באווירודינמיקה נעשו מקבילות לתהליכים מעשיים. בשנת 1757 פרסם לאונרד אוילר את משוואות אוילר, והרחיב את עקרונו של ברנולי למשטר הזרימה הדחיסה. בתחילת המאה ה -19, הפיתוח של משוואות סטוקס הרחיב את משוואות אוילר כדי להסביר את השפעת הצמיגות. במהלך הטיסה הראשונה, כמה חוקרים פיתחו תאוריות עצמאיות לחיבור זרימת להרים. לודוויג פראנדל הפך לאחד האנשים הראשונים שחקרו שכבות גבול בתקופה זו.

אווירודינמיקה של מטוסים

כדי להתגבר על כוחות גרר, מטוס חייב לייצר דחף. זה נעשה עם מדחף מונע על ידי מנוע או מנוע סילון. כאשר המטוס נמצא בטיסה בגובה במהירות קבועה, כוח הדחיפה הוא מספיק כדי לנטרל את הגרור האווירודינמי.

אווירודינמיקה של מכוניות

אווירודינמיקה של מכוניות דומה לאווירודינמיקה של מטוסים, אם ההבדל היחיד שיש ביניהם הוא שאצל מטוסים משתמשים באווירודינמיקה כדי להרים את הגוף למעלה ואצל מכוניות משתמשים באווירודינמיקה בשביל שלמכונית תהיה יותר אחיזה בקרקע וכאשר היא תכנס לסיבוב היא תהיה מסוגלת להישאר על הקרקע ולא להתהפך.

אווירודינמיקה בתחומים אחרים

עיצוב הנדסי - אווירודינמיקה היא חלק חשוב בעיצוב רכבים, בנוסף כחלק בצפיית תנועות של כלי שיט. אווירודינמיקה משמשת גם בעיצוב דיסקים קשיחים, בניינים, גשרים וטורבינות רוח.
עיצוב סביבתי - אווירודינמיקה משומשת על ידי מעצבי בתים על מנת להגביר נוחות במרחבים בחוץ, ומשמשת על מנת ליצור אקלימים אורבניים אשר מורידים את זיהום האוויר בקרב בתים. שדה האווירודינמיקה הסביבתית מתאר דרכים בהם גזי חממה באטמוספירה (שפולטים אנרגיית חום לאוקיינוס ולמשטח כדור הארץ) ומכניקת טיסה משפיעים על המערכת האקולוגית.
משוואות אווירודינמיות משמשות לחישוב תחזית מזג האוויר.
שליטה בכדור בספורט - אווירודינמיקה היא חלק חשוב בענפי ספורט כמו כדורגל, קריקט וגולף, בהם שליטה על הכדור היא חלק חשוב במשחק.

כוחות אווירודינמיים על מטוס

אחד מהיעדים המרכזיים של האווירודינמיקה הוא לחזות את הכוחות האווירודינמיים הפועלים על מטוס.
ארבעת הכוחות הבסיסיים הפועלים על מטוס ממונע הם: עילוי, כבידה, דחף וגרר.
המשקל הוא הכח הנוצר כתוצאה מכח המשיכה והדחף הוא הכוח שנוצר על ידי המנוע. עילוי וגרר הם כוחות הנוצרים כתוצאה מהתנועה היחסית של הגוף באוויר. עילוי מוגדר ככח אווירודינמי הפועל בניצב לזרימה היחסית של האוויר ואילו הגרר מוגדר ככח האווירודינמי הפועל במקביל לזרימה היחסית. העילוי מוגדר כחיובי כאשר הוא פונה כלפי מעלה ואילו הגרר מוגדר כחיובי כאשר הוא מופעל אחורנית.