google/wiki40b huggingface dataset:
עינת שרוף

ביוגרפיה

גדלה והתחנכה במושב חצב, להורים יוצאי טריפולי, לוב. בתו של בן ציון חלפון, לשעבר חבר הכנסת וסגן שר החקלאות.
שרוף למדה שירה ומוזיקה בבית הספר הגבוה למוזיקה "רימון". התפרסמה בעיקר בביצועיה לשירים של תלמה אליגון. הרחיבה את תחום השירה בציבור גם לשירים עדכניים ושירים ים תיכוניים. כמו כן היא מופיעה בערבי שירה בציבור באירופה ובארצות הברית ושרה גם שירים בלועזית. ערבי השירה בציבור שלה הם ייחודיים ברבגוניותם והיא נחשבת היום למובילה בתחום זה בישראל. בשנת 2004 יצא הדיסק הראשון שלה "שרים עם עינת שרוף" וזכה באות "תקליט פלטינום" עם יותר מ-50,000 עותקים. ב-2007 השתתפה בתוכניות "הכספת", בתור אורחת, ו"בנות", התוכנית בה הנחתה.
בשנת 2012 הגישה שרוף עם המנחה אלירז שדה את התוכנית היומית "כוכב בצהריים". התוכנית ליוותה את תוכנית המציאות "כוכב נולד" ושודרה בערוץ 24, ובמקביל בתחנות הרדיו רדיו תל אביב ורדיו חיפה. בהמשך הנחתה לצידו של שדה את תוכנית הספיישל "כוכב נולד 10 – גלגל הצלה" בערוץ 24.
בשנת 2013 החלה להגיש בערוץ 24 את התוכנית "ים של אהבה". 
בשנת 2015 היא לוהקה למופע החנוכה "הופ! מותק של פסטיבל". 
בשנת 2016 הופיעה בסרט "ישמח חתני" בתפקיד מרגלית, אחת ממנהיגות "מרד הנשים" שבסרט. באותה שנה גילמה את מגדת העתידות מג'דרה שרוף בסדרת "או בוי".
בשנת 2017 שיחקה בסרט "ואז היא הגיעה". באותה שנה שיחקה גם בסדרה הקומית "ויקי ואני" בערוץ עשר.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית "גולסטאריות" בערוץ 3 בהוט.
שרוף מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, המוזיקאי תמיר הרפז. היא אם לשתיים מנישואיה הראשונים.
אלפרד בסטר

קורות חיים

בסטר נולד ב-1913 במנהטן, ניו יורק, המופיעה רבות בספריו. אביו ג'יימס, מוכר נעליים, היה בן למהגרים יהודים מאוסטריה ואמו בלה (לבית סילברמן) בת ליהודים שהיגרו מרוסיה. הוא היה ילדם השני, אחרי אחותו הבכורה ריטה, שהייתה גדולה ממנו בחמש שנים. למד וסיים תואר ראשון בפסיכולוגיה ומדעי הרוח באוניברסיטת פנסילבניה ב-1935 והמשיך אחר כך ללמוד משפטים באוניברסיטת קולומביה ופרוטוזואולוגיה באוניברסיטת ניו יורק, אך נשר מהלימודים בשתי הפקולטות בתוך זמן קצר. תוך כדי לימודיו פגש את רולי גולקו ובספטמבר 1936 נישא לה. רולי אשתו הפכה עם השנים לשחקנית רדיו ידועה בזכות עצמה. הנישואין החזיקו מעמד 48 שנים, עד מותה ב-1984
כתב קומיקס, תסכיתי רדיו, תסריטי טלוויזיה, מאמרים וביקורות, היה עורך כתב העת "Holiday", אך ידוע בעיקר בשל ספרי וסיפורי המדע הבדיוני פרי עטו וסגנון כתיבתו המתוחכם והתזזיתי. זוכה פרס הוגו הראשון בשנת 1953.
דמותו של אלפרד בסטר מסדרת הטלוויזיה בבילון 5 קרויה על שמו.

ספריו

מבין ספריו המפורסמים ביותר ניתן למנות "האדם המושמד" (The Demolished Man‏, יצא בעברית ב-1983 בהוצאת מסדה, בתרגומו של חנוך לבבי), העוסק בחברה טלפתית ובביצוע רצח בעולם. הספר מתאר כיצד בוצע הרצח, שמוביל למרדף רווי תככים וקריאת מחשבות של כוחות טלפתיים אחר הרוצח. "האדם המושמד" של בסטר הוא הספר הראשון אי פעם שזכה בפרס הוגו המפורסם לספרי מדע בדיוני, בשנת 1953.
ספר נוסף ואף מפורסם יותר הוא "פני מועדות לכוכבים" (באנגלית: The Stars My Destination, פורסם גם בשם Tiger, Tiger!‎‏), שפורסם בעברית בתרגומו של עמנואל לוטם. הספר יצא בעברית בשתי מהדורות, הן של ינשוף והן של עם עובד. הספר הוא מעין חידוש עתידני לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו", ומתאר עולם שהותאם בקפידה אחרי גילוי הטלפורטציה (שנקראת בספר "גניטה"), תזוזה ממקום למקום בכוח המחשבה בלבד. הסיפור מגולל את סיפורו של האנטי גיבור והרוצח גולי פויל, היוצא לנקום במערכת השמש הצפופה ורבת התככים של המאה ה-24 לאחר שננטש בחלל על ידי הספינה וורגה. נקמתו מובילה אותו לגילויים מפתיעים ופריצה אל מעבר לכוכבים עצמם.
ספר פחות מוכר של בסטר, גם הוא תורגם על ידי עמנואל לוטם בהוצאת עם עובד, הוא הספר "אקסטרו" (באנגלית Extro‏, פורסם לראשונה בשם The Computer Connection). הספר מספר על קבוצה מופרדת מהחברה בסוף המאה ה-21, הכוללת מספר אישיות מפורסמות מההיסטוריה האנושית עצמה. קבוצה זאת היא של אנשים החיים לנצח, בני אלמוות, ומסתגרת בעצמה במקביל לבני האדם החיים בעולם. העלילה מסתבכת כאשר המחשב הראשי אקסטרו מתמזג עם אחד מאנשי הקבוצה ובמקביל אחד מחבריה רוצח את שאר חברי הקבוצה אחד אחרי השני. 
בסטר הרבה להשתמש בספריו בתיאורים של סינסתזיה. בספרו "פני מועדות לכוכבים" מתואר אדם שעובר בטלפורטציה ממקום למקום בעודו בוער, וחווה צלילים כמראות ותחושות כטעמים.
חלק מן המאפיינים לכתיבתו של בסטר הן התקדמות עלילתית מהירה מאוד והרבה מידע בספריו. כמו כן, הוא נוטה להתרכז בספרים בדברים נטולי הסבר או היגיון כלשהו ולתת להם חלק ניכר מהסיפור עצמו, לדוגמת "פירא" מהספר פני מועדות לכוכבים.
אלמוג אולשטיין

ביוגרפיה

אולשטיין שוחה בקבוצת הפועל ירושלים. הוא מתאמן בפנימיית המחוננים בשחייה במכון וינגייט בהדרכתם של לאוניד קאופמן ומורן רבינוביץ'.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה, שנערכה בשנת 2011 זכה אולשטיין במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.12 שניות, לפני נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי (23.15 שניות) ויהב שחף חברו לקבוצה (23.38 שניות). בשלב חצי הגמר, הוא קבע שיא אישי חדש של 23.08 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.07 שניות, במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.04 שניות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.13 שניות.

2012

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2012 זכה אולשטיין במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.09 שניות, אחרי יהב שחף (23.03 שניות) ולפני גיא ברנע (23.25 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.71 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.25 שניות. כשחיין רביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 22.38 שניות.

2013

בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 שנערכו בסוף יולי 2013 זכה אולשטיין בשתי מדליות זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דוד גמבורג, לירן קונובלוב ונמרוד שפירא בר אור בשיא ישראלי חדש של 3:21.44 דקות (השיא הנוכחי). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 22.83 שניות, אחרי גארט ובר-גייל מארצות הברית שקבע שיא מכביה ושיא ישראלי בינלאומי חדש של 22.12 שניות, שיפור לשיאיו של ג'ייסון ליזאק מארצות הברית (22.19 שניות) ויהב שחף שקבע שיא ישראלי חדש של 22.68 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי בשמחה ל-100 מר חופשי בתוצאה של 51.26 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 51.16 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 22.88 שניות, אחרי יהב שחף (22.71 שניות) ואור סבטייה (22.86 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.90 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 24.77 שניות ועלה מהמקום הראשון, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.59 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.14 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 29.47 שניות.

2014

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2014 זכה אולשטיין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי, בשיא אישי חדש של 22.62 שניות, טוב מהשיא הישראלי של יהב שחף (22.68 שניות), אחרי אור סבטייה שקבע שיא ישראלי חדש של 22.54 שניות ולפני ושחף (22.70 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.59 שניות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (24.52 שניות) וגיא ברנע (24.56 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.10 שניות ובמשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.44 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 29.23 שניות ועלה מהמקום הרביעי. כשחיין רביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 22.16 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים אולשטיין במקום 28 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.99 שניות, במקום 30 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.42 שניות ובמקום 62 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.40 שניות.
אוסקר אמבון

פרופ' אוסקר אמבון (נולד ב-1 בספטמבר 1947) הוא רופא ישראלי, שכיהן כמנהל בית החולים רבקה זיו בצפת.

חייו

אמבון נולד בארגנטינה. למד רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס ועלה לישראל בשנת 1973. התמחה באורולוגיה בבית החולים מאיר בכפר סבא במקביל ללימודי המשך באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר מומחה ב-1982. כמו כן יצא להשתלמות באורולוגיה בלונדון (1988). מ-1982 היה רופא בכיר במחלקה לאורולוגיה בבית החולים רבקה זיו, היה סגן ראש המחלקה ובהמשך מנהל היחידה לאורולוגיה פולשנית, עד 1993. בשנים 1987–1988 שימש כסגן מנהל בית החולים ובין השנים 1993–2014 כיהן כמנהלו. סמוך לעזיבתו את בית החולים זיו עבר לנהל את בית החולים לה פאז בגינאה המשוונית.
בשנת 2014 קיבל מינוי של פרופסור חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בר-אילן.
אמבון חבר האיגוד האורולוגי הישראלי וחבר הוועדה להכרה, ביקורת ואבטחת איכות במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל. הרצה במספר קורסים לרופאים ואחיות בבית החולים זיו ובמכללת צפת. זכה במספר מלגות מחקר והיה חתן הפרס על שם חנוך מילוויצקי (1988). היה שותף בכתיבת 36 מאמרים מדעיים.
בשנים 1990–1991 למד לתואר מוסמך במנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. כמו כן היה עמית בתוכנית החינוכית של המזרח התיכון במכון למדיניות חברתית וכלכלית של המזרח התיכון שליד בית הספר למינהל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד.
אמבון נשוי ואב לשלושה ילדים ביניהם נדב אמבון.
מסדר עמיתי הכבוד

תיאור

עיטור המסדר מורכב ממדליה התלויה מסרט בצבע אדום, שלאורך הדפנות שלו משובצים ריבועים בצבע צהוב. המדליה היא בצורה אובלית אשר במרכזו ריבוע מוזהב הכולל איור של עץ אלון, בצידו השמאלי תלוי כתר המלוכה ובצידו הימני עומד אביר רכוב על סוס. לאורך דפנות המדליה ישנה טבעת אמייל בצבע כחול ולאורכה כתוב המוטו של המסדר: "נאמן במעשה וצלול בכבוד" (In action faithful and in honour clear). המדליה מחוברת לסרט בעזרת טבעת מתכת המתחברת למדליה בעזרת צורתו של כתר המלוכה המוצב מעל המדליה.

היסטוריה

תחילה הוגבל מספר החברים במסדר ל-50, אך מספרם גדל ב-1943 ל-65 חברים. החלוקה הפנימית נקבעה אז ל-45 מהממלכה המאוחדת, 7 לאוסטרליה, 2 לניו זילנד ודרום אפריקה, ו-9 לשאר המדינות; ב-1970 גדל המספר ל-47 מהממלכה המאוחדת, 2 לניו זילנד ו-9 לכל השאר; וב-1975 נוספו שני חברים לניו זילנד בעוד מספר החברים מכל שאר המדינות ירד ל-7.‏
יום הרדיו העולמי

יום הרדיו העולמי הוא מועד בינלאומי שנערך מדי שנה ב-13 בפברואר. יום הרדיו עוסק באהבת הרדיו, ובשאלה מדוע בני האדם זקוקים לרדיו היום יותר מתמיד. יום זה הוכרז ב-3 בנובמבר 2011 על ידי אונסק"ו.

רקע

בעקבות בקשה של האקדמיה הספרדית לרדיו ב-20 בספטמבר 2010 הציעה ספרד כי מועצת המנהלים של אונסק"ו תכלול את ההכרזה על יום רדיו עולמי בסדר היום. מועצת המנהלים של אונסק"ו אישרה את הצעת ספרד להכרזה על "יום רדיו עולמי" ב -29 בספטמבר 2011. באונסק"ו ביצעו התייעצויות נרחבות במהלך 2011 עם בעלי עניין מגוונים, דהיינו אגודות שידור; ציבוריות, פרטיות, קהילתיות ובינלאומיות; סוכנויות האו"ם; קרנות ותוכניות; ארגונים לא ממשלתיים הקשורים לנושא; אקדמיה; קרנות וסוכנויות פיתוח דו-צדדיות; כמו גם משלחות קבועות של אונסק"ו ועדות לאומיות עבור אונסק"ו. בין התגובות להצעה, 91% תמכו בפרויקט, כולל תמיכה רשמית של איגוד שידורי המדינות הערביות (ASBU), איגוד שידורי אסיה-פסיפיק (ABU), האיחוד האפריקאי לשידורים (AUB), איגוד השידור הקריבי CBU, איגוד השידור האירופאי (EBU), האיגוד הבינלאומי של השידור (IAB), אגודת השידור של צפון אמריקה (NABA), ארגון הטלקומוניקציות (ITI), ה- BBC, URTI, רדיו הוותיקן ועוד.
מועצת אונסק"ו המליצה למושב ה-36 של הוועידה הכללית של אונסק"ו להכריז על יום רדיו עולמי, וכי יום זה ייחגג ב-13 בפברואר, היום בו הוקמה תחנת הרדיו של האו"ם ב-1946 וכמו כן, היא מזמינה את כל המדינות החברות באומות המאוחדות, ארגונים של ארגון האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים ואזוריים אחרים, איגודים מקצועיים ואיגודי שידור, וכן חברה אזרחית, כולל ארגונים לא-ממשלתיים ויחידים, לחגוג את יום הרדיו העולמי, באופן שבו כל אחד מחשיב אותו ההולם ביותר.

יום הרדיו העולמי (2019)

יום הרדיו העולמי לשנת 2019 נערך ב-13 בפברואר 2019 סביב הנושא דיאלוג, סובלנות ושלום. 
אירועים נוספים נערכו ביותר מ-80 מדינות ברחבי העולם, עם השתתפות תחנות רדיו מרחבי העולם ששלחו משלחות למטה אונסק"ו בפריז כדי לצבור ניסיון נוסף בהפקת רדיו, תוך חגיגת השפעת הרדיו.
Listen To My Heart

רשימת השירים

3:56 - "Listen to My Heart"
4:10 - "Power"
4:33 - "Every Heart -Minna no Kimochi"
4:55 - "Don't Start Now"
4:23 - "Kimochi wa Tsutawaru"
4:37 - "(Share Your Heart (With Me"
4:55 - "Dreams Come True"
4:34 - "Amazing Kiss"
4:33 - "Happiness"
3:34 - "ID; Peace B
3:46 - "Nobody But You"
5:23 - "Nothing's Gonna Change"
4:10 - "[Listen to My Heart [Hex Hector Main Mix: English Version
5:01 - "(The Meaning of Peace(Feat.Koda Kumi"
האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים

האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (באנגלית: National Amateur Bodybuilders Association או בקיצור: NABBA בעברית: נאב"א) הוא ארגון שיוסד בשנת 1950 כדי לקדם את תחום פיתוח הגוף בממלכה המאוחדת. התחרות הראשונה שהיא ארגנה הייתה מר יוניברס של NABBA שנערכה ב-24 ביוני 1950 התחרות עדיין נערכת היום תחת השם "Universe Championships" (אליפות היקום).
כאשר מפתחי גוף מחוץ לממלכה המאוחדת רצו להשתתף בתחרות מר יוניברס ארצות שונות הצטרפו וכך יוסד ה-NABBA הבינלאומי. למספר ארצות שונות יש ארגון NABBA משלהם כמו NABBA אוסטרליה, NABBA ארצות הברית, NABBA גרמניה, NABBA ישראל ועוד. הקיצור NABBA מתייחס לארגון המקורי.
קובי יפרח זכה בתואר מר יוניברס והחזיק אותו שנתיים.
טי. וי. בודהה

טי. וי. בודהה (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק. 
העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק. 
סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר".
אנה פטרסן

ביוגרפיה

פטרסן נולדה בקופנהגן, ולמרות הקשיים שעמדו בפני נשים בדנמרק בתקופתה לפתח קריירה בתחומי האמנות היפה החלה בלימודי ציור. בתחילה התמקדה בציורי דיוקנאות עד שגיבשה את סגנונה הריאליסטי וציירה בעיקר תמונות פשוטות מחיי היומיום.
למרות שנראתה כאמנית מבטיחה, ואף הציגה מעבודותיה במספר תערוכות נחשבות כמו גם בתערוכה העולמית של פריז ב-1889, היא התקשתה למצוא את מקומה בעולם האמנות הדני הגברי של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20. עבודותיה יצאו מהאופנה, ואף לא מוזיאון אחד רכש מעבודותיה בשנות חייה האחרונות. במידה רבה נשכחה יצירתה עד סוף המאה ה-20.
היא נפטרה ב-6 באוקטובר 1910 ונקברה בבית הקברות אסיסטנס בקופנהגן.
עבודותיה זכו לעדנה לקראת סוף המאה ה-20, כאשר אוסף הירשפרונג  והמוזיאון הלאומי של דנמרק (ה-Statens Museum for Kunst; SMK) רכשו כמה מעבודותיה החשובות ועוררו מחדש את העניין ביצירתה.
בורומיר

בורומיר הוא דמות משנה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. הוא מופיע בספר הראשון של שר הטבעות, אחוות הטבעת ובתחילת הספר השני שני הצריחים. בורומיר היה בנו ויורשו של דנתור, הסוכן של גונדור.
בורומיר היה אדם אמיץ ומכובד. הוא האמין בלהט בגדולת ארצו ועשה רבות להגנתה מכוחות האופל. כוחו הרב יחד עם כושר מנהיגות מעולה הפכו אותו למפקד נערץ על אנשיו. תפקידו העיקרי בספר הוא השתתפותו במסעם של ההוביטים וחברים נוספים באחוות הטבעת מריוונדל, ארצם של האלפים, לעבר הר הגזירה במטרה להשמיד את הטבעת האחת. בעת המסע בגד בחבריו וביקש לגזול את הטבעת באיומי נשק, אך התעשת ובעת התקפת אורקים על החבורה הגן על חבריו במחיר חייו.

בורומיר בספר שר הטבעות

בורומיר מופיע לראשונה בכינוס המועצה הלבנה שדנים בה בבעיה שמציבה הטבעת האחת. הוא מספר לחברי המועצה את קורותיו ואת ניסיונותיה של ארצו להדוף את צבאותיו של סאורון. הוא ניסה לשכנע את המועצה שכדאי לה להפקיד את הטבעת בידיו כדי שהיא תסייע לארצו להלחם ברוע. המועצה סירבה לכבד את בקשתו נוכח הסכנה שהציבה הטבעת והחליטה שיש להשמידה. בורומיר קיבל את הדין ונשבע להגן על פרודו, נושא הטבעת.
במהלך המסע מריוונדל דרומה לעבר גונדור, הטיל בורומיר, לעיתים קרובות, ספק בעצותיו של גנדלף, אך פיצה על כך באומץ ליבו ונחישותו. ידיעתו את הטבע הצילה את החבורה הקטנה בעת המעבר בהרים כשהציע לחבריו לאסוף עצים להסקה וכך המדורה שהבעירו הצילה אותם ממוות בטוח.
למרות שהסכים, לכאורה, שאין להשתמש בטבעת, לא זנח את רצונו לקחת אותה וניסה כמה וכמה פעמים להשתלט עליה. הוא אף ניסה לשכנע את פרודו שהם ייטיבו לעשות אם לא ישמידו את הטבעת, אלא ישתמשו בה נגד סאורון. בסופו של דבר, נכנע למזגו וניסה לקחת את הטבעת בכח. פרודו שלא היה לו סיכוי בקרב גלוי נגד בורומיר ענד את הטבעת וברח ואילו בורומיר הבין שעשה מעשה איום וקונן רבות על כך. הוא ניסה לחפש את פרודו, אך לא מצא אותו. הוא סיפר לחבריו על בריחתו של פרודו. הוביטים החלו לחפש אחריו בעוד שבורומיר בפקודתו של אראגורן נשאר להגן על מרי ועל פיפין בעוד היתר מחפשים אחר פרודו. 
זמן קצר לאחר מכן חבורה גדולה של אורקים תקפה את בורומיר ואת שני ההוביטים. בורומיר האמיץ הגן על שני חבריו במחיר חייו.

בורומיר בעיבודים לקולנוע וטלוויזיה

בורומיר הופיע בסרט המצויר של ראלף בקשי וקולו הוקרא על ידי מייקל גרהם קוקס.
בטרילוגיית הסרטים הנודעת של פיטר ג'קסון גילם את דמותו של בורומיר השחקן הבריטי שון בין. בשונה מספרו של טולקין, מותו של בורומיר מתרחש בסוף הסרט הראשון (שר הטבעות: אחוות הטבעת) ולא בסרט השני, כפי שזה קורה בספר. כמו כן, גם הופעתו החיצונית של בורומיר שונתה מעט מהתיאור שנתן לו טולקין בספר.
יחסי בורונדי–יוון

סקירה כללית

על פי משרד החוץ היווני היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין המדינות משביע רצון".
הקהילה היוונית בבורונדי מורכבת מ-40 איש (כולם גרים בבירה, בוג'ומבורה). עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חיו בקהילה כ-1,500 איש. הקהילה היוונית מהגרת למדינות אחרות הן בשל המשברים הפוליטיים הרצופים בבורונדי והן בשל רמת חיים נמוכה ולא משביעת רצון במדינה. אזרחי שתי המדינות חייבים באשרת כניסה כדי להיכנס אחת אל השנייה.
הוניר

הוניר (בנורדית עתיקה: Hœnir) הוא אחד מאלי האסיר מהמיתולוגיה הנורדית. הוא מוזכר כאל שעזר לאודין בבריאת בני האדם.

מקורות

בריאת האדם מתוארת בVöluspá, הפואמה הראשונה באדה הפואטית. לפי הפואמה, הוניר, לודור ואודין מצאו את אסק ואמבלה, שני בני האדם הראשונים. כל אחד מהאלים העניק מתנה לבני האדם ומתנתו של הוניר הייתה הנפש. ישנם ויכוחים בנוגע לתרגום של הפואמה מנורדית עתיקה ובתרגומים אחרים נתן הוניר נתן לבני האדם את ההיגיון. לפי הפואמה הוניר יהיה אחד האלים היחידים שיזכו לשרוד את ראגנארוק.
סיפור מקביל לבריאת העולם מתואר ב״תרמית על גילפי״ באדה הפרוזאית, אך בסיפור זה במקומם של הוניר ולודור מוזכרים וילי ו-וה. היות שסנורי סטורלוסון, מחבר האדה הפרוזאית, הכיר את הפואמה, ישנה סברה שהוניר היה שם נוסף לאל וילי.
במחזור החיים מסופר שהוניר ומימיר הועברו לידי אלי הואניר במסגרת החלפת בני ערובה בין אלי הואניר לאלי האסיר. הואניר מינו את הוניר למשרה בכירה, אך הוא נהג בהססנות והסתמך באופן מוחלט על עצותיו ושיקול דעתו של מימיר. לבסוף הואניר הרגו אותו ושלחו את ראשו הערוף לאלי האסיר.

בתרבות

מכתש הוניר בקליסטו, אחד מירחיו של צדק קרוי על שמו של האל.
פיל שילר

קריירה

לשילר יש למעלה מ-24 שנות ניסיון בניהול ושיווק מוצרים, ביניהן 17 שנים בחברת אפל בתפקידים שונים. הניסיון שלו כלל גם תפקידים בחברת "מקרומדיה" (כסגן נשיא לשיווק מוצרים), בחברת "FirePower מערכות" (כמנהל שיווק מוצרים), בחברת "נולאן", "Norton & Company" ובבית החולים הכללי במסצ'וסטס (כמתכנת ומנתח מערכות).
באפל, שילר סייע בפיתוח ושיווק המוצרים iMac, iBook, PowerBook G4, iPod, Mac OS X והמוצרים שבאו אחריהם.
שילר לעיתים השתתף בכנסי החברה ובנאומים של המנכ"ל שלה לשעבר סטיב ג'ובס, בדרך כלל בהצגה של מוצרים חדשים כמו ה-iPhone וה-iPod. במהלך היעדרותו של ג'ובס בעקבות המחלה שהייתה לו, שילר הציג מצגות ונאם בכנסי החברה פעמים רבות בעצמו (עם תמיכה של עובדים אחרים בחברה), כולל הופעתו האחרונה בתערוכת ה-"Macworld" של IDG ב-6 בינואר 2009, וכן בכנס ה-WWDC המרכזי ב-8 ביוני 2009. שני הכנסים, שנערכו בסן פרנסיסקו, הוצגו בדרך כלל על ידי ג'ובס עצמו. המוצרים העיקריים שהציגו בכנסים אלו היו ה-MacBook Pro (הליין העדכני), ה-iPhone 3GS, גרסאות ועדכונים חדשים של חבילות ה-iLife ו-iWork. כמו כן הוצגו גם שינויי מחירים ושינויים ב-DRM (ניהול זכויות דיגיטלי) בחנות ה-iTunes. נכון להיום, שילר הוא האדם העיקרי אשר מקיים את כנסים אלו ונואם בהם.
ב-19 בינואר 2012 נאם שילר באירוע המרכזי של אפל, שם הוצגו ה-iBooks‏ (2) ותוכנת ה-iTunes U, עבור מכשירי iOS.
ב-11 ביוני 2012, הציג שילר את ה-MacBook Pro החדש עם תצוגת הרשתית (Retina Display) באולם הכנסים "מוסקון" בסן פרנסיסקו. אירוע זה היה גם ביום הפתיחה של כנס ה-WWDC בשנת 2012, הכנס השנתי העולמי של חברת אפל למפתחים של תוכנות ויישומים.
הלימוד היומי באמונה

הלימוד היומי באמונה הוא מיזם בו יצאה לאור סדרת חוברות של כתבי ראשונים ואחרונים בנושאי אמונה, המחולקות לקטעים קצרים שמיועדים ללימוד קצר בכל יום. החוברות נערכות על ידי קבוצה של תלמידי ישיבת מרכז הרב ובוגריה. מלבד קטעי הלימוד יש בהן גם ביאורים והרחבות. עד כה יצאו לאור במסגרת המיזם 18 חוברות בתפוצה של אלפי עותקים לכל חוברת, ואלפי מנויי מייל. במקביל להוצאת החוברות מתקיים הלימוד באופן מקוון במספר אתרי אינטרנט. את המיזם מלווים הרב אלישע אבינר והרב יצחק שילת.

מטרת המיזם

המיזם נועד לעודד לימוד של ספרי אמונה יהודיים של הראשונים והאחרונים לציבור רחב, לעילוי נשמת נרצחי הפיגוע בישיבת מרכז הרב, באופן שמאפשר העמקה בלימוד האמונה על ידי לימוד יומי קצר.
דייוויד לה-שאפל

שנותיו הראשונות

לה-שאפל היה תלמיד בבית הספר לאמנות בקרוליינה הצפונית ובבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק. צילומו הראשון היה של אמו, הלגה שאפל, וצולם בחופשה בפוארטו ריקו. 
אנדי וורהול הציע לו לעבוד בפעם הראשונה באופן מקצועי כצלם עבור מגזין Interview שייסד, לאחר שפגש אותו בסטודיו העבודה שלו, Studio 54. בהמשך דרכו עבד לה-שאפל גם במגזינים כמו ה"רולינג סטון", "ווג", "GQ" ו"ואניטי פייר".

קריירה מקצועית

לה-שאפל הוציא לאור ארבעה ספרים בהם מוצגות יצירות הצילום שלו. כל הספרים מכילים צילומי פורטרט צבעוניים וסוריאליסטיים של ידוענים, ובהם: מרילין מנסון, נעמי קמפבל, ג'יזל בונדשן, דייוויד בקהאם, ביורק, דרו ברימור, שירלי מנסון, קורטני לאב, לאנס ארמסטרונג, אנג'לינה ג'ולי, פמלה אנדרסון, בריטני ספירס, קמרון דיאז, אומה תורמן, ברוק שילדס, לאונרדו דיקפריו, כריסטינה אגילרה, מדונה, מייקל ג'קסון, קניה ווסט, אלטון ג'ון, וויטני יוסטון, דייוויד בואי, שאקירה, ליל קים, שר, יו האפנר, פינק, ריהאנה, קיילי מינוג, פאריס הילטון, ליידי גאגא, קוונטין טרנטינו ומריה קארי. 
בשנת 2004 הפיק לה-שאפל את מופעו של אלטון ג'ון, The Red Piano, שעלה לבמות בלאס ווגאס. המופע שילב שימוש נרחב בטכנולוגיית וידאו שהוקרנה על גבי מסכי LED, שבזמנו היו טכנולוגיית הווידאו הרחבה והחדה ביותר בכל הזמנים. חלק משיריו של אלטון ג'ון הוקדמו על ידי סרטים שיצר למענם לה-שאפל. 
בשנת 2005 עבר לה-שאפל לבימוי סרטים ארוכים, וביים סרט תיעודי בשם Rize, שהתמקד בריקודי היפ הופ וברייקדאנס בלוס אנג'לס. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ולאחר מכן יצא לאקרנים. 
לה-שאפל עסק בין היתר בתחום הפרסום, והיה אחראי למיתוגם החזותי של כמה מותגים כמו אופנת טומי הילפיגר, לוואצה, נוקיה, לוריאל, דיזל ובורגר קינג. בנוסף הוא התמקד בבימוי פרסומות ופרומואים, כדוגמת הסרט הקצר באורך 5 דקות עבור מותג ההלבשה H&M שנקרא "רומיאו ויוליה" בשנת 2006 ועוד. 
בשנת 2009 הגיע לביקור בישראל שבמהלכו גם הפיק סדרת פרסומות עבור רשת סופר-פארם והתראיין בתוכניתו של גיא פינס. בסוף יולי 2010 נפתחה תערוכה בת שלושה חודשים של לה-שאפל במוזיאון תל אביב. 
עבודתו הוגדרה כסוריאליסטית, גרוטסקית, מעוררת תדהמה ואירונית. עבודותיו עם ידוענים הייתה לרוב נעשית בהקצנה ובהגזמה תוך כדי מתן דגש לאישיותם ולחייהם הפרטיים.

פרסים

בין השנים 1995–2006 זכה לה-שאפל בפרסים רבים ויוקרתיים בטקסים ואירועים שונים, בהם: פרס הצלם הטוב ביותר, במאי הווידאו הטוב ביותר, וידאו-קליפ השנה ועוד. כמו כן זכה בפרס הוקרה על פעילותו במניעת הומופוביה על ידי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
יאקובוס ואן 'ט הוף

השנים המוקדמות

ואן 'ט הוף נולד ברוטרדם, בנו של רופא. מגיל צעיר התעניין במדע וטבע. פתיחותו לפילוסופיה ונטייתו לשירה התגלו כבר בשנותיו הראשונות בבית הספר, ולורד ביירון היה דמות נערצת עליו. בניגוד לרצון אביו פנה ללימודי הכימיה, בתחילה במכון הפוליטכני של דלפט, ולאחר מכן באוניברסיטת ליידן, ואז לבון, גרמניה, ולפריז. לבסוף קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת אוטרכט ב-1874.

תרומות לכימיה ועבודות מרכזיות

כבר לפני קבלת הדוקטורט, פרסם ואן 'ט הוף את הראשונה מבין תרומותיו החשובות לכימיה האורגנית. הוא הסביר את תופעת הפעילות האופטית של מולקולות כיראליות בעזרת ההנחה שהקשרים הכימיים בין אטומי פחמן ושכניהם פונים לפינותיו של ארבעון רגיל. המבנה התלת-ממדי הזה הסביר באורח מושלם את האיזומרים השונים המצויים בטבע. הוא חולק את הקרדיט לרעיון זה עם הכימאי הצרפתי ז'וזף לה בל, שהגיע לאותה מסקנה באופן עצמאי.

הזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה

ואן 'ט הוף נהיה למרצה לכימיה ופיזיקה בקולג' הוטרינרי באוטרכט. בסופו של דבר עבר לתפקיד יושב-ראש מחלקת הכימיה באוניברסיטת אמסטרדם, וסיים את הקריירה שלו באוניברסיטת ברלין בין השנים 1896 ל-1911. ב-1901 קיבל את פרס נובל לכימיה הראשון, על עבודתו בתחום התמיסות. ניתן לומר בקצרה שתמיסות מהולות מאוד נוהגות לפי חוקים מתמטיים הקרובים מאוד לחוקים המתארים את התנהגות הגזים.

סוף חייו, פרסים ומורשתו

ב-1885 התמנה לחבר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים. בין תוארי הכבוד שלו – תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטאות ייל והרווארד ב-1901, אוניברסיטת ויקטוריה, מנצ'סטר ב-1903, אוניברסיטת היידלברג ב-1908, מדליית דייווי של החברה המלכותית ב-1893 (במשותף עם לה בל), מדליית הלמהולץ (על שם הרמן פון הלמהולץ) של האקדמיה הפרוסית למדעים ב-1911. כמו כן זכה לאות לגיון הכבוד ב-1894, וסנטור בחברת הקייזר וילהלם ב-1911. ואן 'ט הוף היה גם חבר כבוד בחברה הכימית הבריטית בלונדון, האקדמיה המלכותית למדעים בגוטינגן ב-1892, בחברה הכימית האמריקאית ב-1898 ובאקדמיה למדעים בפריז ב-1905.
ואן 'ט הוף נפטר בגיל 58, ב-1 במרץ 1911, בשטגליץ הסמוכה לברלין כתוצאה ממחלת השחפת.
Terrence Loves You

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס, והופק על ידי דל ריי, נואלס וקירון מנדזיס. בשונה משאר שירי האלבום Honeymoon, השיר הוא שיר בסגנון הג'אז. זוהי אחת מהפעמים הראשונות בהן דל ריי הוציאה שיר בסגנון זה.
האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-11 מיליון צפיות.