google/wiki40b huggingface dataset:
MK 105

MK105 (באנגלית: Magnetic Influence Minesweeping System) היא מערכת לניקוי שדות מוקשים ימיים בעזרת מחולל שטף מגנטי.
המערכת צפה על סירת קטמרן מהירה, שלרוב נגררת על ידי מסוק CH-53 סי סטאליון. בלב המערכת נמצא מחולל שדות מגנטיים שהפעלתו על יד מוקשים מגנטיים מפוצצת אותם (מוקשים ימיים רגילים נצמדים לחלקים מתכתיים בספינה ומתפוצצים עקב הצימוד המגנטי).
ניתן להשתמש במערכת כדי ליצור מעברים בשדות מוקשים ימיים, ולשבור הגנת נמלים. המערכת הוצגה לראשונה בשנת 1973 בנמל הייפונג שבוייטנאם, ונמצאת מאז בשימוש מבצעי.
אמין ג'ומאייל

קורות חיים

ג'ומאייל נולד בביירות בשנת 1942, בנו של פייר ג'ומאייל, מייסד ארגון הפלנגות הלבנוני. למד משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת סנט ג'וזף. נשא לאשה את ג'ויס ג'ומאייל, החזיק בתפקיד פיקודי בפלנגות באזור הר המתן ממזרח לביירות. 
ב-1972 נבחר לראשונה לפרלמנט, כנציג האזור הצפוני אל-מתן. במקביל לעיסוקו הפוליטי, ערך את העיתון בשפה הצרפתית "לה-ריוויל" ("ההתעוררות"). בהיותו אדם אמיד, נהג לנוע במסוק פרטי, ובמשך שנים הייתה לו מליציה פרטית שכללה 700 לוחמים נוצרים.
ב-1976 הצטרף ג'ומאייל, יחד עם אחיו הצעיר, בשיר, לפגישת אביו עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, על ספינת טילים של חיל הים מול העיר ג'וניה בלבנון, בה ביקשו מרבין סיוע צבאי.
לאחר רצח אחיו, נשיא לבנון בשיר ג'ומאייל בידי שליחיה של סוריה ב-14 בספטמבר 1982, נבחר אמין ג'ומאייל לנשיא לבנון ב-21 בספטמבר וכיהן בתפקיד זה כשש שנים. בתקופה זו היטלטל משטרו של אמין ג'ומאייל בין הסתמכות על המערב ובמיוחד ארצות הברית, לבין התערבות הולכת וגוברת של סוריה בענייניה הפנימיים של לבנון. 
בתחילת כהונתו נטה אמין ג'ומאייל למערב, וב-17 במאי 1983, אף נחתם הסכם ישראל-לבנון 1983, שהיו בו אזכורים לא מעטים לנורמליזציה בין המדינות ובמסגרתו אף נפתחה נציגות דיפלומטית ישראלית בביירות. למרות חתימת ההסכם סירב אמין כנשיא לאשרר את ההסכם והשהה את חתימתו עליו. 
באותה תקופה הסתמך אמין ג'ומאייל רבות על ארצות הברית, אך שורת מתקפות הביאה לעזיבת הכוחות האמריקנים את ביירות ובכך לדחיקתו של ג'ומאייל לזרועותיה של סוריה. כתוצאה, בוטל ההסכם עם ישראל בחודש מרץ 1984. הנציגות הישראלית המשיכה לפעול עוד מספר חודשים אך הכתובת על העמקת המעורבות של סוריה בלבנון הלכה והתחוורה לעיני כל.
במהלך כהונתו ניסה ג'ומאייל לפעול לפיוס בלבנון אך נאלץ להיענות יותר ויותר לתכתיבים סורים. כך, מינה אמין את רשיד כראמי לראש ממשלה בלחץ הסורים. סוריה שבה והכניסה את כוחותיה לביירות, לראשונה מאז גירוש כוחות אש"ף והסורים בספטמבר 1982. בתחילה נכנס כוח קטן בלבד אך בפברואר 1987 נכנסו כ-7,500 חיילים סורים למערב ביירות. 
במקביל שותקה פעילות הממשלה שכן מאז 1986 ועד להירצחו ב-1 ביוני 1987, החרים רשיד כראמי את הנשיא אמין ג'ומאייל, ובעקבותיו עשו כן כל השרים המוסלמים בממשלה.
לקראת סיום כהונתו של ג'ומאייל ב-1988, עמדה לבנון לפני מצב חדש בתולדותיה מבחינה חוקתית, שכן לא נבחר במקומו נשיא חדש. על פי החוקה הלבנונית, במצב שכזה ממלא ראש הממשלה את תפקיד הנשיא. אמין רצה למנוע מצב שסלים אל-חוס, מי שמונה לראש ממשלה לאחר רצח כראמי, ייהפך לנשיא, ולכן מינה את מפקד צבא לבנון מישל עאון לראש ממשלה, בהתעלמו מהמסורת לפיה ראש הממשלה הלבנוני הוא תמיד מוסלמי. זמן קצר לאחר מכן, מיד בתום תקופת נשיאותו, עזב אמין את לבנון לפריז. 
בעקבות רצח יצחק רבין, סר ג'ומאייל לשגרירות ישראל בפריז כדי לחתום בספר התנחומים על הרצח, ומאז נאסרה עליו חזרתו למולדתו לבנון. בשנת 2000 שב למולדתו, ומאז הוא מהווה את אחד המנהיגים הבולטים של המחנה הנוצרי בלבנון. 
בנו, פייר אמין ג'ומאייל, שימש כשר התעשייה של לבנון, עד רציחתו ב-21 בנובמבר 2006.
מדליית קאיזר אי הינד

תיאור

העיטור הורכב ממדליה בצורה אובלית שבמרכזה עוטרו ראשי התיבות המלכותיים של המונרך המכהן בעת ההענקה (בתמונה נראית הגרסה עם ראשי התיבות של ג'ורג' החמישי). בצידה השני של המדליה נכתב; "קאיזר אי הינד למען שירות ציבורי בהודו" (Kaisar-i-Hind for Public Service in India). על גבי העיטור לא היה נהוג לכתוב את שם המעוטר בדומה לעיטורים אחרים.
המדליה הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע כחול כהה, צבע זה היה נהוג גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור לענידה באירועים לא פורמלים).

זכאות ומעוטרים

תנאי הזכאות כללו אזרחים מכל העולם אשר תרמו תרומה משמעותית לראג' הבריטי בהודו.
סך הכל עוטרו במדליה 142 בני אדם. רוב המעוטרים במדליה הם מנהיגים ומלכים של נסיכויות חסות של הראג' הבריטי (כמו אסאף ג'אה השישי, הניזאם של היידראבאד), בנוסף לאלו ישנם בעיקר מעוטרים בריטים ואנשי תרבות הודים. מבין המעוטרים ככל הנראה המוכר ביותר הוא מוהנדס קרמצ'נד גנדי, אבי האומה והעצמאות ההודית.
אגנוסטיות

ואריאציות על אגנוסטיות

האגנוסטיות סבלה יותר מהשקפות פילוסופיות אחרות מאי בהירות מבחינה טרמינולוגית. יש שניסו לשייך אותה לאתאיזם. אתאיזם 'רך' (או 'אתאיזם שלילי') קורא לאי אמונה בקיומן של ישויות אלוהיות (בניגוד לאתאיזם החזק, הקורא לאמונה באי-קיומן של ישויות אלה). על אף הדמיון, קיים הבדל בין אתאיזם רך לאגנוסטיות, כיוון שאגנוסטיות דוגלת בחוסר האפשרות האינהרנטית לדעת אם האלוהים קיים או לא, בעוד שהאתאיסט הרך טוען רק כי הוא אינו מאמין שאלוהים קיים. הגישה המשלבת בין השניים נקראת אתאיזם אגנוסטי.
ואריאציות נוספות:

אגנוסטיות חזקה

אגנוסטיות חזקה היא אמונה הגורסת כי אין לאדם כל יכולת לדעת האם קיימת אלוהות כלשהי או לא. זוהי השקפה רחבה יותר מאשר אגנוסטיות חלשה, אשר טוענת שקיומה או אי קיומה של אלוהות כלשהי היא לא ידועה אך לא בהכרח לא ניתנת לגילוי.
ההשקפה הטוענת כי הבעיה לגבי הוכחת קיומו של האל או ישות אלוהית כלשהי אינה ניתנת לפתרון במהותה, או שאין לבני האדם כלים לשפוט לגביה.

אגנוסטיות חלשה

נקראת גם "אגנוסטיות אמפירית". ההשקפה הגורסת כי הבעיה לגבי הוכחת קיומו של האל לא נפתרה עדיין, אך ייתכן כי היא פתירה, לכן אין לתת לה תשובה עד יצטברו הוכחות לכאן או לכאן. אך קיימת אמונה חלקית בכח עליון שאפשר לפרשו כ״אלוהים״.

אגנוסטיות אפאתית

נקראת גם אפתאיזם. ההשקפה הטוענת כי לשאלת קיומו של האל אין כל השפעה מעשית על המציאות, ולכן היא לא רלוונטית.

תאיזם אגנוסטי

משקף אמונה בקיומו של האל אך אי אמונה "בידיעה" שהוא קיים או ביכולת להוכיח זאת. קיים ויכוח אם השקפה זו היא אכן אגנוסטית. לפי פירוש אחר להשקפה זו, משמעותה אמונה ב"קיום" ישות על טבעית, אך אי ידיעה בקשר לטבע האמיתי שלה או למניעים של ישות כזו, אי ידיעה שממנה נובע ספק לא ב"קיום" הישות אלא בשאלה האם ישות זו היא אכן "אלוהים".

אתאיזם אגנוסטי

אתאיזם אגנוסטי הוא גישה של אתאיזם הטוענת כי האפשרות הסבירה ביותר היא כי לא קיימת אלוהות, אך גם טוענת שהוכחה גורפת ואמפירית לאי קיומה של אלוהות לא אפשרית בכלים של היום (כלי מחקר מדעיים ו״כלים״ פילוסופים) וכי קיימת סבירות נמוכה לקיומה של אלוהות כמו שקיימת סבירות מסוימת לכל טענה עד שתופרך חד משמעית בכלים אמפיריים.

ביקורת

הביקורת על הגישה האגנוסטית באה משני צידי המתרס.
דתיים רבים רואים בהטלת ספק בכל רמה שהיא מעשה כפירה. בנוסף מוצגת כנגד הגישה האגנוסטית הטענה שעומדת בבסיס טיעון פסקל, לפיה אמונה באלוהות היא רציונליות. זאת משום שבמידה והיא שגויה לא ייגרם נזק למאמין, אך במידה והתפיסה לפיה לא קיימת אלוהות שגויה, הכופרים באלוהות ייענשו על אי אמונתם.
מנגד, אתאיסטים רבים טוענים שקיומה של אלוהות לא סבירה בעליל, וכי המדע המודרני יודע להסביר תרחישים רבים שבעבר קושרו לתבוניות אלוהית, וכיום יודע שאין צורך במעורבות רוחנית בשביל שתרחישים אלו יקרו.
כמו כן טוענים אתאיסטים כי ללא שימוש בהיגיון, קיומם של כל האלים וכל סוג של מציאות על טבעית או אבסורדית יכול להיות מוגדר כ"אופציונאלי" עד שהופרך אמפירית וחד משמעית. לטיעון זה בניסוחים מעודנים יותר מצטרפים גם הוגים מהאתאיזם האגנוסטי כמו ברטראנד ראסל או ריצ'רד דוקינס שכתב בספרו "יש אלוהים?": "אני אגנוסטי רק במידה שבה אני אגנוסטי על פיות בתחתית הגינה."
929 - תנ"ך ביחד

929 - תנ"ך ביחד הוא מיזם ישראלי ללימוד פרק יומי בתנ"ך כל שבוע חמישה פרקים חדשים. המיזם הוקם בשנת 2014 ביוזמתו של ח"כ לשעבר אבי וורצמן. בראש המיזם עומדים הרב בני לאו והעיתונאית גל גבאי וניהל אותו צביקה ארן (ביקו) עד אוקטובר 2018. מאז מנהל את המיזם העיתונאי לירון מרוז. מקור שמו של המיזם, 929, הוא במספר הפרקים בתנ"ך. המחזור הראשון של הפרויקט התחיל ב-21 בדצמבר 2014 באירוע פתיחה בבית הנשיא. קריאת המחזור הראשון הסתיימה ב-11 ביולי 2018 כ"ח בתמוז תשע"ח המחזור השני התחיל ב-15 ביולי 2018, (ג' באב).
מטרתו של המיזם היא קריאה משותפת, כלל ישראלית, בתנ"ך. המיזם מלווה באתר אינטרנט שבו כותבים אנשים מתחומים שונים על הפרק הנלמד באותו יום. בשיתוף עם המיזם הוקמו ברחבי הארץ קבוצות לימוד של הפרק היומי ומוסדות רבים לוקחים חלק בפרויקט. בבית הנשיא יוסד "חוג התנ"ך של בית הנשיא", שמקביל להתקדמות הפרקים במיזם. בערוץ 1 קיימת תוכנית שבועית הנקראת "תשע שתיים תשע" על חמשת הפרקים של השבוע בהנחייתה של רחל פרנקל-שפרכר.
המיזם משותף למשרד החינוך והמרכז לטכנולוגיה חינוכית, בנוסף לעמותות ותורמים פרטיים. בעבר היו שותפים בו גם בית אבי חי והסוכנות היהודית.

אתר אינטרנט

המיזם מפעיל אתר אינטרנט שבו מופיע הפרק היומי והקלטתו ולצדו כותבים מדי יום אנשי תרבות ורוח על הפרק היומי. בין הכותבים הקבועים באתר: קובי אוז, גיל קופטש, הרב יואל בן נון, ארי אלון ועוד. לצדם גם כותבים מתחלפים, בהם נשיא המדינה ראובן ריבלין, הרמטכ"ל בני גנץ, פוליטיקאים כדוגמת זהבה גלאון, יאיר לפיד, דב חנין ועוד. מדי יום מופיעים באתר סרטון של הרב בני לאו וליאת רגב שבו הם מדברים על הפרק וקריקטורה של אומנים שונים כדוגמת זאב אנגלמאיר.
לימוד הפרק היומי מתקיים בימים ראשון עד חמישי. בימים שישי ושבת מופיע באתר סיכום שבועי המלווה בסרטון על חמשת הפרקים של השבוע.

תנ"ך על הקירות

במסגרת פרויקט זה מציירת האמנית ג'ודי טל קופלמן ציורי קיר בהשראת פסוקים מהתנ"ך, בהתאם להתקדמות המיזם. בין המקומות שבהם צוירו ציורי הקיר: בית הספר הריאלי בחיפה והתחנה המרכזית החדשה של תל אביב. במתחם התחנה הראשונה בירושלים נפתחה תערוכה של ציורי קיר אלה שנעשו בשיתוף של קופלמן עם כיתות מבתי ספר בירושלים.

תגובות למיזם

עם עליית המיזם התחילו להישמע ביקורות עליו מצדדים שונים של החברה הישראלית. עיתון הארץ טען שמימון הפרויקט בידי משרד החינוך הוא כפייה דתית ושהמיזם מדיר חוקרי מקרא.
מהצד השני, גורמים דתיים טענו שהמיזם מדיר את מדרשי חז"ל ואת הפרשנים המסורתיים ושחלק מן הכותבים בו מתייחסים לאלוהים, לדמויות התנ"ך ולתנ"ך עצמו בצורה מזלזלת ופוגענית. בעקבות ביקורת זו הקימה המכללה האקדמית הרצוג בשיתוף עם 929 אתר מקביל בשם "תתקכ"ט" (הגימטריה של 929) שבו מוצגים דברי כותבים הרואים בתנ"ך ספר קדוש. כמו כן, תחת הכותרת "תנ"ך על הפרק", הוקם בעידוד רבנים אתר לימוד תנ"ך שבו מקובצים מאמרים מרבנים במקביל לסדר 929.
חצי שנה לאחר הקמת המיזם, פרסם הרב לאו במקור ראשון מאמר שבו כתב שהמבקרים אותו ממשיכים את הטענות של תומכי לימוד התורה בידי קבוצות אליטה (כמו שמאי הזקן ורבן גמליאל דיבנה), בעוד שהוא הולך על פי דרכם של החכמים שתמכו בפתיחת לימוד התורה לכלל הציבור (כמו הלל הזקן ורבי אלעזר בן עזריה). ובסופו של דבר, אלו שפתחו את התורה בפני פשוטי העם, הם אלו ששמרו שהתורה תמשיך להתקיים ותהיה תורת חיים. הרב ישראל רוזן כתב בתגובה שההשוואה של הרב לאו אינה נכונה, משום שגם החכמים שהרב לאו הזכיר תמכו בקבלת תלמידים שאינם בקיאים או יראי שמיים, אך לא בכך שהם ילמדו תורה לאחרים.
מנכ"ל שוברים שתיקה אבנר גבריהו היה כותב אורח בדצמבר 2017, ועורר ביקורת של גולשים באתר.
הנובר 96

היסטוריה

קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-12 באפריל 1899, אם כי המועדון נוסד ב-1896 כמועדון רוגבי ואתלטיקה. רק ב-1903 החלה הקבוצה לשחק בצורה מסודרת בליגה, מכיוון שעד אז היו מעט קבוצות כדורגל גרמניות. ב-1913 שיחקה לראשונה בליגה הראשונה.
האנובר זכתה פעמיים באליפות הבונדסליגה, בעונת 1938/1937 וב-1954/1953 וזכתה פעם אחת בגביע הגרמני בעונת 1993/1992.
האנובר ידועה כקבוצת תחתית בשלושים השנה האחרונות, ולכן אינה מרבה להשתתף בטורנירים האירופאיים. הקבוצה השתתפה פעם אחת בגביע המחזיקות בעונת 1994/1993, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון. הקבוצה השתתפה פעמיים באינטרטוטו, אך לא הגיעה להישגים בו. בעונת 2011/2012 השתתפה בליגה האירופית והעפילה עד לשלב רבע הגמר. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה לשלב 32 האחרונות של המפעל. 
ב-10 בנובמבר 2009 התאבד רוברט אנקה, הקפטן והשוער של הקבוצה, בקפיצה לפסי רכבת. ב-1 במאי 2016 נהרג ניקלאס פייראבנד, קשר הקבוצה, בתאונת דרכים.
כביש בגין

היסטוריה

לצורך חיבור שכונת גילה, שתוכנן ל-35,000 נפש, למרכז ירושלים, הוחל בתכנון כביש רחב של ארבעה נתיבים מרמות לגילה. תוואי הכביש בקרבת גילה תוכנן להמשיך ישירות דרומה לחצות את העמק דרומית לאזור בו נמצא היום קניון מלחה, לעלות לגילה ולהתחבר לבית לחם. אולם אברהם יסקי, שתכנן את גילה מטעם משרד השיכון, לא רצה שהכביש יעבור דרך העמק ושכונת גילה ועל כן לחץ יחד עם משרד השיכון שהתוואי יעבור דרך בית צפאפא. 
תכנון ראשוני של הכביש הושלם בשנת 1977, אך שלב א' של הכביש, באורך של כ-6.5 קילומטר בין שדרות גולדה מאיר ורחוב גולומב בדרום ירושלים, נפתח רק ב-1998. 
הכביש הוארך בשנים 2002, 2014 ו-2015. בשנת 2010 החלו עבודות להרחבת הכביש בין מחלף גבעת מרדכי וצומת גולומב ולהארכת הכביש לכיוון דרום עד לחיבורו עם כביש 60. במסגרת הפרויקט הוארך הכביש בשלב הראשון ממחלף גולומב עד למחלף מלחה, וקטע זה נפתח לתנועה ב-3 בדצמבר 2014. מקטע זה כולל שתי מנהרות באורך 130 מטרים ו-240 מטרים, ושני גשרים. בנוסף, הכביש כולל שני כבישי שירות לגישה לשכונת מלחה, קניון מלחה ואצטדיון טדי. מקטע נוסף באורך 2.3 ק"מ, בין מחלף מלחה ומחלף דב יוסף, נפתח ב-1 במרץ 2015. קטע זה כולל מנהרה מתחת לשכונת שרפאת. ב-20 באפריל 2016 נחנך השלב השלישי של הפרויקט. במקטע זה נסלל המשכו של הכביש ממחלף דב יוסף אשר חוצה את שכונת בית צפאפא ומסתיים במחלף רוזמרין (צומת המנהרות) של רחוב רוזמרין וכביש 60.
סלילת הכביש גרמה לירידת ערך הדירות הסמוכות לכביש, ועיריית ירושלים שילמה עקב כך פיצויים בסך של כ-35 מיליון ש"ח.
במשך מספר שנים היה ממוצע של 3–4 הרוגים בשנה בתאונות דרכים בכביש בגין. המשטרה הציבה בכביש מצלמות מהירות וחילקה מספר רב מאוד של דו"חות על נהיגה במהירות מופרזת ובעקבות זאת נרשמה ירידה במספר ההרוגים בכביש.
העבודות לבניית מחלף רוזמרין וחיבור עם כביש 60 (כביש המנהרות), המהווים את השלמתו הסופית של פרויקט כביש בגין כולו, הושלמו בספטמבר 2017. פתיחת מחלף רוזמרין לתנועה אפשר תנועה רציפה ללא רמזורים לכביש המנהרות וממנו. 
בתחילת ינואר 2018, הוגשה לוועדה המקומית לתכנון ובניה, הצעה לקירוי כביש בגין. על החלק המקורה עתידים להיבנות בנייני מגורים, כפר הייטק ופארק.
אברהם בר-עוז

ביוגרפיה

אברהם בר-עוז נולד בשנת 1933 בתל אביב, בן להורים חלוצים שעלו מתעז שבתימן בשנת 1922, כאשר מוצא המשפחה מיוחס לשושלת המשורר רבי שלום שבזי.
בר עוז שירת לפני קום מדינת ישראל במחתרת האצ"ל, וספרו "שירי הרוגי מלכות" מוקדש לזכר עולי הגרדום הי"ד. הוא זכה לכינוי "משורר המחתרות".
בשירתו מביע בר-עוז את תחושתו כמי שהשתתף במאבקים של האומה, רגשות הבאים לידי ביטוי מזווית פיוטית. הוא פרסם כמה ספרי שירה ובהם: "ימים של אהבה", (תשכ"א) "בטלית קרועה" (תשכ"ג). וספר שיריו "באצבע גלויה" יצא לאור במאי 1972, לפני מלחמת יום הכיפורים. בספר זה הוא חוזה את פרוץ המלחמה, תוך כדי התייחסות לאספקטים שלה מבחינה ביטחונית, חברתית ומדינית. וכן הספר "לפני שיהיה מאוחר" התשל"ו 1976 והרבה משיריו נלמדים בכל בתי הספר בתוכנית הלימודים בישראל מזה שנים רבות.
בר-עוז כתב גם פזמונים המוכרים לשוחרי הזמר העברי, ואשר כמה מהם זכו בפסטיבלים, בהם: "בערבות לכיש", "אגדת הלוחמים", "אליהו גיבור ישראל" (שהוקדש לזכרו של אלי כהן), שיר "ההלך הבודד", "על גמלי", "שירי שבת", "המלאך הטוב יופיע" שזכה במקום ראשון בפסטיבל הזמר המזרחי ועוד. וכן כתב 3 מחזות מקוריים. 
שיר מוכר במיוחד שלו, "נעמה", הולחן על ידי שלמה (בירן) בידרמן. את השיר "נעמה" ביצעו זמרות ידועות, החל מאסתר עופרים וכלה בעופרה חזה. וזכה בפרס שני בפסטיבל הזמר 1961 תשכ"א השיר נעמה מתורגם ומושר ב-7 שפות.
בר-עוז הוא חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, יקיר אקו"ם ובעל תעודת הוקרה מהמדינה על תרומתו לעידוד השירה והפזמון על שקידם משוררים וסופרים רבים.
בר-עוז שירת כקצין מילואים במערכות ישראל, בוגר בית הספר לרפואה צבאית כקצין ארגון רפואה.
וכן מערכת טבע ובריאות לרפואה טבעית.
המשורר אברהם בר-עוז הקים וייסד ב -1970 את ביטאון "הגות" שליד החוג האתגרי "הגות" לספרות חברה ואמנות שקידם סופרים ומשוררים רבים וכן הקים את הוצאת "בית היצירה", שפרסמה ועודדה יצירות סופרים רבים ויוצרים בתחילת דרכם, וקיים עשרות ערבי שירה ברחבי הארץ ובתוכם המשוררת זלדה בתחילת דרכה ועוד סופרים ומשוררים רבים וכן בר-עוז ממקימי וממייסדי ביטאון "אפיקים" לתחיה רוחנית.
דיוקנה של גברת (סרט)

תקציר הסרט

הסרט מביא את סיפורה של איזבל ארצ'ר (קידמן), אמריקאית צעירה, שההון שירשה במפתיע, יחד עם תמימותה ונדיבותה הטבעית, מפילים אותה ברשתם של ידידתה כביכול, מאדאם מרל (הרשי) ואיש העולם התככן והמזויף גילברט אוסמונד (מלקוביץ').
הסרט נאמן יחסית לעלילת הספר, אבל היה שנוי במחלוקת בגלל קטע חלום ששובץ בו, שבמהלכו חווה איזבל פנטזיה ארוטית עם כל מחזריה.

פרסים

הסרט יצא לאקרנים בשנת 1996 וזכה בפרסים לתלבושות ולתסריט. כן זכו בפרסים הרשי ודונובן.
סמל אוהיו

היסטוריה

לסמל היו כמה גרסאות שונות במהלך ההיסטוריה של אוהיו. הסמל הראשון אושר ב-28 במרץ 1803 ונעשה לפי שרטוט של מזכיר המדינה של אוהיו באותה העת. ב-1805, החקיקה בנושא בוטלה, מה שהביא למגוון רחב של עיצובים.
ב-6 באפריל 1866 האספה הכללית של אוהיו שהיה בה רוב רפובליקני אישרה סמל חדש שהיה בצורת מגן ודמויות של חוואי ונפח התומכות בו, לאלמנטים שכבר הופיעו בו נוספו רכבת וספינה ונוסף גם מוטו בלטינית: "Imperium in Imperio", שמשמעותו מדינה בתוך מדינה. העיצוב החדש לא היה פופולרי, והוא שונה שנתיים לאחר מכן כשהשלטון עבר לדמוקרטים, ב-9 במאי 1868.
הסמל הנוכחי אושר ב-1967, והשינוי האחרון בו בוצע ב-1996, כשמספר קרני השמש נקבעו על 13. ב-1999 וב-2003 הוצע להוסיף לסמל את מטוס האחים רייט, אולם ללא הצלחה.
הסמל מוגדר בחוק מדינת אוהיו - פרק 5, סעיפים 4 ו-10.
הקורפוס ה-52 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-25 באוקטובר 1940, וכמפקדו מונה קורט פון בריזן. במהלך המערכה בבלקן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, עימה לחם בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-10 בדצמבר 1941 מונה אויגן אוט למפקד הקורפוס, ובאוגוסט 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות A, והשתתף עימה בקרב על קווקז. בפברואר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרבות בגשר קובאן. באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד פלגת הארמייה קמפף, והשתתף בקרב חרקוב השלישי, וביולי לחם הקורפוס בקרב קורסק כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. ב-1 באוקטובר 1943 מונה הנס-קרל פון שלה למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. ב-20 בנובמבר 1943 מונה אריך בושנהאגן למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרבות באוקראינה. ב-1 בפברואר 1944 מונה רודולף פון בינאו למפקד הקורפוס, וב-1 באפריל 1944 חזר אריך בושנהאגן לפקד על הקורפוס. באוגוסט כותר הקורפוס במהלך מבצע יאשי-קישינב ולבסוף הושמד, וב-27 בספטמבר הוכרז על פירוק הקורפוס.
נחל צבעון

נַחַל צִבְעוֹן (בערבית: ואדי א-סוביע; נקרא גם: נחל גורי האריות) הוא נחל אכזב הממוקם בגליל העליון ואחד מיובליו של נחל דישון.

תוואי הנחל

הנחל ממוקם ליד צפת למרגלות הר צבעון, ומנקז לתוכו את מורדותיו הצפוניים של הר מירון. סמוך לנחל ממוקם היישוב צבעון אשר נקרא על שמו של הנחל.
על יד הנחל עובר מסלול שביל ישראל. הנחל נשפך יחד עם נחל אביב ונחל גוש חלב אל נחל דישון.
בנחל צבעון ניתן לטייל בשביל היורד לאורך הנחל אל יער ברעם ונחל דישון. המסלול חוצה את נחל ברעם.
מסלול הנחל הוא אחד הקטעים היפים בשביל ישראל בגליל העליון. בחודשי הסתיו שביל זה מרשים במיוחד כאשר מציע שילוב יפה בין פריחת פירות סתווים וגווני שלכת. המים זרמו במשך שנים רבות ויצרו לנו שביל קסום בתוך חורש טבעי הסוגר עלינו מכל כיוון.

קבר אסתר ומרדכי

לפי מסורת שתועדה לראשונה בידי רבי מנחם החברוני במאה ה-13, מצוין קבר אסתר ומרדכי בלב חורש ים תיכוני הסבוך בערוצו של הנחל, ובמקום אף נהוג היה לערוך את חגיגות פורים. במקום מצוי לוח על גל אבנים ועליו הכיתוב: "מקום קבורתם של מרדכי ואסתר זיע"א".
ברברה סימונס

חיים אישיים והשכלה

נולדה בבוסטון מסצ'וסטס. גדלה בסינסינטי, אוהיו. אביה, שהיה עורך דין במקצועו, עבד בניהול מוסדות יהודיים שלא למטרת רווח כמו המכון למדעי היהדות, ואמה בעלת השכלה גבוהה באנגלית.
סימונס החלה את לימודיה בתחום המתמטיקה במכללת ולסלי, מסצ'וסטס, שהיא מכללה לנשים בלבד. כשהייתה בת 18 פגשה את ג'יימס האריס סימונס, עזבה את הלימודים ועברה לגור איתו בברקלי. הזוג נישא ונולדו לו שלושה ילדים. לאחר מכן התגרשו, אך גם אחרי הגירושין, המשיך סימונס לתמוך בה כלכלית ובמאמציה לרכוש השכלה.
סימונס שבה ללימודים בגיל שלושים באוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ומשם לברקלי להמשיך את לימודי הדוקטורט שלה תחת הנחייתו של חתן פרס טיורינג, ריצ'רד קארפ.
במהלך לימודיה הייתה סימונס מעורבת בפעילויות לעידוד נשים במדעים.
בראיון שנערך איתה אמרה "בעבר התחום היה יותר פתוח לנשים מכיוון שעדיין לא היה לו ערך חברתי. היום ככל שמעמד התחום הולך ועולה הוא הולך ונסגר בפני נשים".

קריירה

לאחר שקיבלה את הדוקטורט במדעי המחשב ב-1981 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, היא הצטרפה לחטיבת המחקר של יבמ (IBM), שממנה יצאה לפנסיה מוקדמת בשנת 1998. ב-1992, כתב העת האקדמי Science הזכיר אותה במהדורה מיוחדת על נשים במדע. בשנת 2005 סימונס הפכה לאישה הראשונה שקיבלה הפרס היוקרתי של בוגרי מחלקת ההנדסה של ברקלי.
היא כיהנה בוועדת המשנה של מועצת הייצוא בנושא הצפנה ובוועדת הנשיא למגזר הטכנולוגי על "המעבר לשנת 2000". היא נמצאת בדירקטוריון של Verified Voting . היא הייתה גם בוועד המנהל לקרן ההנדסה באוניברסיטת ברקלי במועצת המנהלים של אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה קרן ההנדסה, המרכז למידע הפרטיות האלקטרונית, ידע ציבורי, ומכון אוקספורד האינטרנטי, כמו כן המועצה המייעצת של ORG. היא העידה בפני הרשות המחוקקת של ארצות הברית וגם בדיונים בחסות הממשלה. היא הייתה הסגנית הראשונה (והיחידה) בבחירות למושב לצפון אמריקה במועצת ICANN.
סימונס הייתה אחת ממייסדי תוכנית כניסה מחדש לנשים ובני מיעוטים בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה ברקלי. היא גם בחבר הנאמן של הקואליציה לגיוון במחשוב (CDC) וקרן ברקלי להזדמנויות בטכנולוגיית מידע (BFOIT), קבוצות שפועלות בהגדלת השתתפות נשים וקבוצות בתת-ייצוג במדעי המחשב.

עבודה על מדיניות ההצבעה הטכנולוגית

מאז שנת 2002 סימונס הציגה עמדה ביקורתית על תהליכי הצבעה ממוחשבת והיא נחשבת בדרך כלל כאשת מפתח שגרמה לליגת נשים מצביעות  לשנות את עמדתה בנושא זה. בתחילה הליגה הסתכלה על ההצבעה הממוחשבת כדרך להפחתת מספר פתקי ההצבעה הפסולים, אבל בכנס הליגה ביוני 2004 היא הובילה מאבק מוצלח כדי להפוך את המדיניות לאחת שנותנת עדיפות למכונות הצבעה המאפשרות ספירת קולות מחדש. 
היא הייתה חברה של הסדנה הלאומית להצבעה באינטרנט שזומנה לבקשתו של הנשיא קלינטון והפיקה דו"ח על הצבעה ממוחשבת ב-2001. היא גם השתתפה בקבוצת ביקורת עמיתים לאבטחה עבור פרויקט ההצבעה באינטרנט של מחלקת ההגנה של ארצות הברית והייתה שותפה בכתיבת הדו"ח שהוביל לביטול של פרויקט זה בגלל חששות ביטחוניים. סיימונס השתתפה בישיבת ראש על מחקר ארצי של בוחרים רשומים שהתבצע על ידי ה-ACM. בשנת 2009 היא כתבה במשותף את הדוח של הליגה לנשים בוחרות בנושא ביקורת בחירות. בשנת 2008 היא מונתה לסגל היועצים לוועדה לסיוע הבחירות על ידי הסנאטור הדמוקרטי הארי ריד.

הערכה וביקורת

יש חילוקי דעות לגבי מעמדה מהצבעה ממוחשבת. אחת הטענות המרכזיות שהמתנגדים לעמדותיה טוענים היא: "אם יש בנקאות ממוחשבת למה עדיין אין הצבעה ממוחשבת", סימונס הפריכה טענות אלה וניתן לצפות בתגובה שלה בנושא הזה בקישור הבא למה אין הצבעה ממוחשבת?
דליה גריבאוסקאיטה

תחילת דרכה

גריבאוסקאיטה נולדה ב-1 במרץ 1956 למשפחה ממעמד הפועלים בווילנה. אמה ויטליה (1922–1989) עבדה כאשת מכירות ואביה, פוליקרפס (1928–2008), עבד כחשמלאי וכנהג. את לימודי התיכון סיימה בציונים ממוצעים. החל מגיל 11 עסקה גריבאוסקאיטה במקצועות הספורט והייתה שחקנית כדורסל חובבת. בגיל 19 עבדה במשך שנה כמפקחת בתזמורת הפילהרמונית הלאומית של ליטא ואחר כך החלה לימודיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג (שנקראה אז "אוניברסיטת לנינגרד ע"ש ז'דאנוב") כתלמידה בחוג לכלכלה מדינית. בזמן לימודיה עבדה כפועלת מפעל. בשנת 1983 סיימה לימודיה עם ציון לשבח ושבה לווילנה, שם החלה לעבודה כמזכירה באקדמיה למדעים.
היא עבדה כמורה לכלכלה מדינית ומימון גלובלי בבית הספר הגבוה של המפלגה הקומוניסטית. בין השנים 1983–1989 היא הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולאחר שהמפלגה הקומוניסטית בליטא נפרדה מן המפלגה הסובייטית בדצמבר 1989, היא המשיכה בחברותה במפלגה זו עד יוני 1990. בשנת 1988 השלימה תואר דוקטור באקדמיה למדעי החברה במוסקבה.

דרכה כמדינאית

בין השנים 1991‏-1993 עבדה גריבאוסקאיטה כמנהלת המחלקה האירופית במשרד יחסי הכלכלה הבינלאומיים של ליטא. בשנת 1993 הועסקה על ידי משרד החוץ כמנהלת המחלקה ליחסים כלכליים וייצגה את ליטא בשיחות על הסכם הסחר החופשי בעת כניסתה של המדינה לאיחוד האירופי. זמן קצר אחר כך מונתה לשגרירת ליטא לאיחוד האירופי.
בשנת 1996 מונתה לשגרירת ליטא לארצות הברית ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1999, עת מונתה לשרת האוצר של ליטא. בתפקידה כשרת אוצר הובילה משא ומתן עם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית. בשנת 2000 מונתה לסגנית שר החוץ ובשנת 2001 מונתה לשרת האוצר בממשלת אלגירדס ברזאוסקאס. ליטא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004 וגריבאוסקאיטה מונתה לנציבת ליטא לאיחוד באותו היום. עד ל-11 בנובמבר 2004 שימשה גריבאוסקאיטה כנציבת אירופה לחינוך ולתרבות ואחר כך מונתה לנציבת אירופה לתכנון כלכלי ולתיקצוב.
בסקר שהתפרסם בנובמבר 2005 נבחרה גריבאוסקאיטה ל"נציבת השנה" באיחוד וזאת על מאמציה הבלתי נדלים להסיט את הוצאות האיחוד האירופי לכיוון נושאים אשר יגבירו תחרותיות כגון מחקר ופיתוח. כנציבה לתכנון כלכלי ולתיקצוב היא מתחה ביקורת עזה על תקציב האיחוד האירופי. בעת שנכנסה לתפקידה רוב תקציב האיחוד היה על תוכניות חקלאיות.
גריבאוסקאיטה הציעה תוכנית תקציב לשנת 2008 שבה לראשונה בהיסטוריה של האיחוד ההוצאה על פיתוח ותעסוקה היווה את נתח הארי בתקציב, יותר מן ההוצאה על חקלאות ומשאבי טבע. היא מתחה ביקורת על ממשלת ליטא, בראשות גדימינאס קירקילאס על שאינה נוקטת בצעדים כלשהם לקראת המשבר הכלכלי המתקרב.
ב-26 בפברואר 2009 הכריזה גריבאוסקאיטה על מועמדותה לנשיאות ליטא בבחירות שנערכו באותה שנה. סקרים שנערכו באותו חודש הצביעו על יתרון ברור למועמדותה. היא רצה בבחירות כמועמדת עצמאית אף שמועמדותה נתמכה על ידי המפלגה השמרנית וארגונים לא-ממשלתיים. במסע הבחירות שניהלה התמקדה בנושאים כלכליים ובצורך בהתמודדות עם גל אבטלה גואה בליטא. בבחירות שנערכו ב-17 במאי 2009 זכתה גריבאוסקאיטה בניצחון מוחץ כשהיא מקבלת 68.18% מקולות הבוחרים, ההפרש הגבוה אי-פעם בבחירות לנשיאות ליטא.
גריבאוסקאיטה היא הנשיאה הראשונה של ליטא. העיתונות הזרה כינתה אותה "גברת הברזל של ליטא" בזכות דעותיה המוצקות ובזכות דרגת חגורה שחורה בקרטה בה היא מחזיקה.
גואנגדונג

חלוקה מנהלית

גואנגדונג מחולקת מבחינה מנהלים לעשרים ואחד חבלים עירוניים:
נקודת קוסטור

גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.

מקור השם

לשון היבשה נקראת על שם הכפר קוסטור שבדרום מזרח בולגריה.
השם התקבל רשמית ב-3 ביוני 2010.