google/wiki40b huggingface dataset:
אסתר לדצקה

ביוגרפיה

לדצקה נולדה בפראג. אביה יאן הוא זמר ומלחין, אמה זוזאנה הייתה מחליקה אמנותית על קרח וסבה מצד אמה היה שחקן הוקי קרח שזכה עם נבחרת צ'כוסלובקיה בשתי מדליות כסף אולימפיות. ההורים שלה לימדו את הילדים בבית, היא הלכה לבית הספר רק לעיתים רחוקות כדי לעשות את הבחינות ואת הזמן שנותר לה היא הקדישה לספורט.
ב-2013 זכתה בשתי מדליות זהב באליפות העולם לנוער בגלישת שלג שהתקיימה בארזורום. ב-2014 סיימה במקום השני הכללי בסבב גביע העולם. היא השתתפה באולימפיאדת סוצ'י (2014) וסיימה במקום השישי בסלאלום ובמקום השביעי בסלאלום ענק. ב-2015 סיימה במקום השלישי הכללי בגביע העולם וזכתה במדליית זהב בתחרות הסלאלום באליפות העולם שהתקיימה בקירשברג. ב-2016 וב-2017 דורגה ראשונה בסבב גביע העולם. היא זכתה במדליית זהב בתחרות הסלאלום הענק ובמדליית כסף בתחרות הסלאלום שאליפות העולם שהתקיימה בסיירה נבדה. 
במקביל להתמקדותה בענף גלישת השלג, מתחרה לדצקה גם בסקי אלפיני היא מתאמנת ברצף של שלושה שבועות בכל מקצוע ומחליטה לפני כל תחרות גביע עולם באיזה מקצה להשתתף. ההישג הטוב ביותר שלה בתחרות גביע העולם בסקי אלפיני היה מקום שביעי בתחרות בקנדה בדצמבר 2017 בגלישה במורד. 
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) נרשמה לשלוש תחרויות סקי אלפיני: סלאלום ענק, סופר G ומשולב ולתחרות אחת של גלישת שלג: סלאלום ענק. היא הייתה בכך לספורטאית הראשונה בתולדות משחקי החורף, שמתחרה בשני הענפים. לדצקה שזכתה במדליית זהב במקצה הסופר G בתחרות הסקי, מאית שנייה לפני סגניתה אנה וית. ניצחונה היה מפתיע מאד לאור הישגיה הקודמים בענף זה, שמיקמו אותה בין האחרונות להשתתף במקצה (למתחרים הראשונים יש יתרון במסלול חלק יותר), היא אף השאילה את מגלשי הסקי לצורך התחרות ממיקאלה שיפרין. בתחרות הסלאלום הענק בסקי סיימה במקום ה-23. 
מספר ימים אחר כך זכתה במדליית זהב בתחרות הסלאלום הענק בגלישת שלג.
דארלי אבי

דארלי אבי (אנגלית: Darley Abbey) הוא כפר השוכן על גדות נהר דרוונט, במרחק 2 קילומטרים צפונית למרכז העיר דרבי שבאנגליה. דארלי אבי היה בעבר כפריר תעשייתי עם מספר מפעלים שבמהלך המאה ה-18 הפכו בהדרגה לחמישה מפעלים מבוססי מים.

היסטוריה

הכפר הוקם באתר שבו שכן מנזר אוגוסטיני שהוקם ב-1137, והוקדש לקדושה פלוויה יוליה הלנה. המנזר הוקם קודם לכן בדרבי על ידי הרוזן רוברט דה פררס, שהעבירו לדארלי זמן מה לאחר מכן. המנזר קיבל מהרוזן ומחלק מצאצאיו זכויות יער ביער דאפילד הסמוך. המנזר היה אחד העשירים ביותר באזור דרבישייר. הנזירים החזיקו בבעלותם והפעילו את בית הספר דרבי המקורי, אך המנזר נחרב כמעט לחלוטין בפירוק המנזרים שיזם הנרי השמיני. רק שני בניינים נותרו מהתקופה המנזרית. אחד מהם הוא הפאב של הכפר שבו בוצעו עבודות שיפוץ וחידוש ב-1978, והמבנה השני הוא בית מגורים פרטי באבי ליין. במהלך העבודות התגלו במקום כלי קדרות מהמאה ה-12.
ב-1782 נבנה המפעל המקומי על ידי תומאס אוואנס, שהיה נצר למשפחה בעלת אינטרסים בתחום הפלדה, ברזל ונחושת. הוא הקים שותפות עם ריצ'רד ארקרייט וג'דדיה סטרוט. המפעל היה מבנה בן שש קומות שהופעל באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית, ובקטע הנהר שלידו הוקם סכר. ב-1788 נחרב המפעל בעקבות שריפה, והוקם מחדש עם אמצעי הגנה נגד אש. 
המפעל היה מבנה בן חמש קומות, אורכו 38.4 מטרים ורוחבו 10.1 מטרים. קומת הקרקע נבנה מאבן, ושאר הקומות נבנו מלבנים. גג המפעל נתמך על ידי רשת של קורות עץ, בניגוד לשאר קומות המבנה. המפעל הורחב ב-1818 וב-1821, וההרחבות נודעו בכינוי המפעל המזרחי והמפעל המערבי, שהוא מבנה חסין-אשבן ארבע קומות בצורת האות L.
משפחת אוואנס הייתה המעסיק היחיד של הכפר, והעניקה לפועליה תנאים סוציאליים משופרים תמורת שעות העבודה הארוכות, שכללו בין השאר דאגה לאנשים חולים ומבוגרים. המשפחה אף העניקה מימון להוצאות הקבורה והקמת המצבה לפועלים ולבני משפחותיהם שהלכו לעולמם.
עד ל-1830 הספיק אוואנס לבנות כפר פועלים של בתים פרטיים תלת-קומתיים לאורך הנהר, שהספיקו עבור 500 פועלים. המבנים הבולטים ביותר שנהרסו במשך השנים הם אלו שבהם התגוררה המשפחה, החווה ומפעל הנייר. הבתים הללו נבנו במשך ארבעה עשורים החל מ-1790, והם אורגנו באופן אקראי ולא בהתאם לתוכנית מוגדרת. כפר זה, ביחד עם כביש האגרה הסמוך, עדיין קיים. כביש האגרה משמש קיצור דרך בין הכביש המהיר A6 וכביש ריפלי. ב-1970 הוכרז המקום כאזור לשימור, ובסופו של דבר הפך לחלק מאתר המורשת העולמית מפעלי עמק דרוונט.
משחק חוזר

המודל

המודל המוצג הוא מודל פשוט של משחקים חוזרים. השחקנים משחקים פעם אחר פעם אותו משחק חד שלבי. בפרט, הפעולות האפשריות לשחקנים, כמו גם פונקציית התשלומים שלה, אינן משתנות עם הזמן ואינן תלויות במהלך המשחק. הנחה זו מגבילה מאוד ובמקרים רבים אינה מתקיימת.
עם זאת, גם מודל פשוט זה מאפשר לנו להבין חלק מהתופעות הניצפות באינטראקציות הנמשכות מספר שלבים.
כדי לתאר באופן מלא משחק חוזר, יש לומר גם כמה שלבים המשחק נמשך.  בנוסף, מכיוון שבכל שלב השחקנים מקבלים תשלום, יש לציין כיצד השחקנים מעריכים את סדרת התשלומים שהם מקבלים.
היחידה לשיתוף פעולה

דגל היחידה

ליחידה קיים, כמו בשאר יחידות החיל דגל ייצוגי המבוסס על דגלה הרשמי של זרוע האוויר-כאשר באמצעו מותקן סמל היחידה-כתחליף לסמל החיל. הדגל מוצג במספר מועדים: במסדר הענקת דרגות, ביום חיל-האוויר, ובמסדר החלפת פיקוד.

סמל היחידה

בתקופת תלס"ם היה בשימוש היחידה מסוק סייפן. האנטנה הגדולה שהזדקרה מגג תא הטייס של המסוק הקנתה לו דמיון לחד קרן. 
הדמיון הזה נתן השראה לרס"ן (מיל') אריה מוסקוביץ' למקם את החיה האגדית הזאת על סמל היחידה שהוא עיצב.
וילהלם ריטר פון גוטמן

רקע

וילהלם גוטמן נולד בלַייפּניק שבמוראביה, אוסטריה (כיום צ'כיה), בן למאיר ליב מרכוס לאופולד גוטמן ודוברש לבית שפירא-פרנקל. פון גוטמן ואחיו, דוד פון גוטמן, נדרשו לסייע בכלכלת המשפחה, ועסקו בתעשיית הפחם. הוא חכר מכרות פחם ממשפחת רוטשילד וייסד מפעלים ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית. פון גוטמן צבר רכוש רב והיה לנדבן ידוע. הוא ייסד בית יתומים לבנות בדובלינג, בית חולים לילדים ובית המדרש לרבנים בווינה.
בינואר 1891 נבחר לנשיאות הקהילה היהודית בווינה.
פון גוטמן היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו ללאונורה לצקו. הזוג הביע לעולם שלושה ילדים, אשר נקראו ברטולד, מקס ורוזה. ב-1869 נישא לאידה לבית וודיאנר, והזוג הביא לעולם שלושה ילדים נוספים.

הלווייתו

ב-19 במאי 1895 נטמן פון גוטמן בבית העלמין המרכזי בווינה. במסע הלוויה לקחו חלק מאות אנשים, ביניהם הרב אייזיק הירש וייס כמו גם ד"ר משה וולך, אשר נשאו הספדים, וכן הרב ד"ר אברהם שמידל:
בית מדרש הרבנים בווין היה יליד רוח המנוח גוטמאן ומעשהו. הוא לא שם ליבו לכל המעצורים אשר מצא על דרכו זה העולה בית אל, ויקדיש את כחו וכספו להוציא לפעלות ידים את אשר הגה רוחו זה שנים מספר ואף חפצו הצליח: בית המדרש הרבנים מתנוסס כעת לתפארה בעיר מלוכת אוסטריה, תלמידים רבים מכל אפסי הממלכה יושבים בו ושותים בצמא את דברי מוריהם, ויחנכו בו אנשי תורה
— יהודה ליב לנדא (היל"ל בן שכ"ר), ווילהלם ריטר פ. גוטמאן ז"ל, המגיד, 24 במאי 1895
Streaming Text Oriented Messaging Protocol

Simple (or Streaming) Text Oriented Message Protocol (STOMP), ידוע בעבר בשם TTMP, הוא פרוטוקול מבוסס טקסט פשוט, מיועד לעבוד עם ההודעה מוכוונת תווכה (באנגלית: message-oriented middleware - MOM). זה מספק יכולת פעולה הדדית של פורמט פרוטוקול מקשר (wire format), שמאפשר ללקוחות STOMP לדבר עם כל מתווך הודעות שתומך בפרוטוקול. לפיכך הפרוטוקול הוא בלתי תלוי שפה, כלומר גורם תיווך (Message broker) שפותח עבור שפה תכנות או פלטפורמה אחת יכול לקבל תקשורת מתוכנת הלקוח שפותחה בשפה אחרת.

פופולריות

בגלל ש-STOMP הוא בלתי-תלוי שפה וקל למימוש, הוא נעשה פופולרי למפתחי ומתכנני תוכנה.
מעבר לכך, STOMP הוא מבוסס טקסט פשוט, ולא מבוסס פרוטוקלים בינאריים אחרים הנמצאים בשימוש על ידי מתווכי תוכנה אחרים, ומשום כך, קשת רחבה של טכנולוגיות לקוח עובדות איתו כמו Ruby, Python, Perl וכדומה.
STOMP הוא קל למימוש אך תומך במגוון רחב של מאפייני ליבה של הודעות, כמו אימות אבטחה (authentication), מודלי הודעות (point to point, publish and subscribe), אישורי הודעה, טרנזקציות, כותרות (headers), מאפייני הודעה וכו'.
מולדובנית

היסטוריית החוק של השפה

השפה התקבלה על שני מחוזות אלו, אך רק המונח "מולדובנית" שימש ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה, וברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. תפיסה זו שלעיתים גם הכריזה בהכרה על מולדובנית כשפה עצמאית של רומניה, הוצגה בהקשר של המדיניות הסובייטית שבחרה להבהיר לבני עמה את חידוד והעצמת ההבדלים בין המולדובנים לבין הרומנים. הזהות המעשית בין שפות האם של בני העם המולדובני לבין הרומנים באה לידי ביטוי באופן רשמי מאז חידוש השימוש בכתב הלטיני בשנת 1989. בעקבות כך קראה הכרזת העצמאות של מולדובה העצמאית מ-1991 לשפתם "רומנית". 
אך בשנת 1994 העניקה החוקה העכשווית מעמד רשמי ל"מולדובנית". מעמדה של השפה הרשמית עוגן בחוק עוד יותר, בתחילת שנות ה-2000, זאת לאור קביעת חוקיותו על ידי הפרלמנט של הרפובליקה בחוק את ההגדרות "מולדובנית" ו"רומנית" ככינויים לאותה השפה. בשנת 2013 קובע בית המשפט החוקתי של מולדובה כי השם "רומנית" שניתן לשפה במגילת העצמאות גובר על השם "מולדובנית" מסעיף 13 לחוקת המדינה. האזור הבדלני טרנסניסטריה מכיר ב"מולדובנית" כאחת משפותיו הרשמיות, לצד רוסית ואוקראינית.
הניב הרומני המדובר במולדובה הוא "הדיאלקט המולדובני", ניב שמדובר גם בצפון-מזרחה של רומניה. שתי המדינות משתמשות בכתיב זהה לשפה. באזור הבדלני טרנסניסטריה משתמשים באלפבית קירילי לכתיבת השפה. יש אף המשתמשים בשם "מולדובנית" לתיאור קבוצת ניבים רומניים צפון-מזרחיים שמדוברים באזור שהיה מאוחד פעם בשלטון נסיכות מולדובה (כיום השטח מחולק בין מולדובה לרומניה). ניב מולדובה נחשב לאחד מחמשת הדיאלקטים המדוברים העיקריים של רומניה, כל החמשה נכתבים בצורה זהה; אין הפסקה בלשנית בנהר הפרוט, בגבול שבין רומניה לבין מולדובה.
בהוראה משתמשים בשם "רומנית" לתיאור השפה מאז קבלת העצמאות. בשנת 2007, נשיא מולדובה ולדימיר וורונין ביקש שהשם ישונה ל"מולדובנית", אך בשל לחץ ציבורי הרעיון מעולם לא מומש.
תומאס סואל

חייו

נולד למשפחה אפרו-אמריקנית בגסטוניה שבקרוליינה הצפונית, סמוך לגבול עם קרוליינה הדרומית. אביו נפטר זמן קצר לפני הולדתו, ולאמו, עוזרת בית בעיסוקה, כבר היו ארבעה ילדים. דודה-רבה שלו אימצה אותו וגידלה אותו עם שתי בנותיה הבוגרות. לפי האוטוביוגרפיה שלו, הוא כמעט ולא פגש בלבנים בילדותו. בגיל תשע עבר עם משפחתו משארלוט שבצפון קרוליינה, להארלם שבניו יורק כחלק מגל הגירה גדול של שחורים מהדרום לצפון על מנת לשפר את מצבם הכלכלי.
הוא התקבל לבית ספר תיכון יוקרתי בניו יורק (Stuyvesant High School), אולם נשר בגיל 17 מבית הספר בגלל קשיים כלכליים ובעיות משפחתיות אחרות. לאחר מכן שימש כשליח וניסה להתקבל לנבחרת הבייסבול של ברוקלין דודג'רס. גויס לשירות צבאי ב-1951 ושירת כצלם במארינס במהלך מלחמת קוריאה.
לאחר שחרורו מן הצבא עבד כפקיד בשירות הציבורי בוושינגטון די. סי.
הוא נרשם ללימודי ערב באוניברסיטת הווארד.
בזכות ציוניו הגבוהים ובהמלצת שני מרצים התקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1958 סיים בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה. בשנה לאחר מכן סיים את התואר השני באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1968 קיבל תואר דוקטור בתולדות המחשבה הכלכלית מאוניברסיטת שיקגו.
משנת 1980 הוא מלמד במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד. לימד גם בפקולטות של מספר מוסדות אקדמיים נוספים, בהם אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואוניברסיטת קורנל.
בשנות ה-20 לחייו דגל במרקסיזם, אולם בעקבות התמחות שעשה בקיץ 1960 שינה אידאולוגיה ואימץ את עקרונות השוק החופשי.
התחתן בשנת 1964 והתגרש כעבור 11 שנה. בשנת 1981 התחתן בשנית עם מארי אש, ויש לו שני ילדים.

ביקורת

על ספרו הנודע "יסודות הכלכלה" כתב דוד קליין, נגיד בנק ישראל לשעבר:
"ספרו של פרופ' תומאס סואל מסביר בלשון בהירה, ובשפע של דוגמאות מניסיונן של מדינות שונות, אגב דיון בשוקי המוצרים והעבודה, וכן במבנה המוסדי והחוקי, את חשיבות כלכלת השוק לרווחתו של הצרכן ולעושרו של המשק כולו. כתיבה משכנעת וקריאה מרתקת".
המגזין האמריקאי "Policy Review" כתב גם הוא על הספר:
"אם הופיע בזמן האחרון ספר אחד המסוגל לקדם את הבנת הכלכלה... זהו ספרו האחרון של תומאס סואל, יסודות הכלכלה. הוא מצליח להחזיר את האנושיות לכלכלה, להציגה לאנשים צעירים ולאזרחים מן השורה כנושא אקטואלי ומעניין".
על ספרו השני, "עימות בין השקפות" כתב רוברט ניסבט מהוול סטריט ג'ורנל:
"בסדרת פרקים מצוינים מעביר המחבר את שתי ההשקפות שהוא מציג דרך מסלול המכשולים של מאבקים עכשוויים שעניינם מדיניות רווחה, צדק חברתי, פשע ומלחמה... מרתק ופרובוקטיבי".
פרד בארנס מהעיתון ניו יורק טיימס כתב על הספר:
"עימות בין השקפות הוא ספר יוצא דופן מכמה בחינות. סואל... מעלה את טיעוניו בהגינות, באופן בהיר ומשכנע. ומה שטוב עוד יותר, [השיטה שלו] היא מסגרת מצוינת להבנת התאוריות החברתיות והפוליטיקה... מדהים – ובכל זאת נכון".
פיאסצ'נו

תולדות היישוב

פיאסצ'נו נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1429 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1537 הפכה העיירה לעיר בבעלות מלוכה. בשנת 1736 נבנתה בעיירה כנסייה.
במהלך חלוקת פולין השנייה, ביולי 1794, נשרפה העיירה במהלך קרב שאירע בסמוך לה. בשנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי פיאסצ'נו

יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-17. במחצית הראשונה של המאה ה-19 הוצאו שלוש פעמים צווי גירוש נגד יהודי העיירה, אך אלו לא הוצאו לפועל. משנת 1865 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית.
מ-1909 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, פעל בעיר האדמו"ר החסידי קלונימוס קלמיש שפירא (מ-1913 כיהן כרב העיר).
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ובד בבד הגיעו אליה מאות פליטים יהודים מהסביבה.
בחורף 1940 רוכזו כ-3,500 היהודים ששהו בעיירה בגטו שהוקם בצריפי עץ בה. עד פברואר 1941 גורשו כל יושבי גטו זה לגטו ורשה.
ברוריה אבידן-בריר

ילדות ונעורים

ברוריה שטרכר נולדה בתל אביב, בת בכורה ליעקב וחימה, הורים בורגנים יוצאי רוסיה ופולין. לברוריה שני אחים: אח, יעקב שטרכר, הצעיר ממנה בחמש שנים ואחות, ענת לרמן, הצעירה ממנה ב-17 שנה. שטרכר למדה בבית הספר "לדוגמה", ואחר כך בתיכון עירוני ה'. בנוסף, למדה לנגן בפסנתר בקונסרבטוריון.

נישואיה לדוד אבידן

בגיל 17, והיא תלמידת כיתה י"א, הכירה את המשורר דוד אבידן. הוריה התנגדו לקשר ביניהם, הן בגלל היותו משורר והן בחששם שהיה נרקומן. גם עובדת המגורים המשותפים הוסתרה מהוריה, להם סיפרה כי היא נוסעת להתגייס לצה"ל. לאחר חשיפת הסוד, ניתקה אמה את הקשר עמה, ואילו אביה המשיך להפגש עמה בסתר. 
בתקופת הנישואין, למדה מקרא וספרות באוניברסיטת תל אביב, אך לא השלימה אותם ועבדה כמורה מחליפה בבית ספר "יהלום" ברמת גן. בהמשך עבדה כמגיהה במשמרת לילה בעיתון דבר וזמן מה לאחר מכן ככתבת השבועון לאשה של ידיעות אחרונות. 
על הנישואין העיבו קשיי פרנסה, הנתק מההורים, וסכסוכים בין בני הזוג, עליהם העידה כי גלשו פעם אחת לאלימות. הנישואין הסתיימו לאחרי שלוש שנים וחצי, שאז חידשה את הקשר עם הוריה, אולם שמרה על קשר חברי עם אבידן עד יום מותו, ושמרה על שם משפחתו מסיבות מסחריות.

נישואיה לאברהם בריר

בגיל 27 הכירה את אברהם בריר, עורך דין, גרוש ואב לילד. כעבור שנתיים וחצי, ב-4 באפריל 1967, נישאו בביתו של המו"ל של ברוריה אבידן, נח מוזס. נולדה להם בת. ארבעה ימים אחרי שילדה, שבה לעבודה בעיתון והוסיפה לשם משפחתה את שמו של בעלה. 
בשני העשורים האחרונים חי אברהם בארצות הברית ועבד בתחומי הנדל"ן והנפט. הם נהגו להתראות אחת למספר שבועות. כיום אברהם חזר לישראל והם שבו לחיים משותפים.

כעיתונאית

הקריירה העיתונאית של אבידן-בריר החלה בעקבות פגישה עם נח מוזס, מייסד ומו"ל ידיעות אחרונות, בהצגת בכורה בתיאטרון "הבימה". היא הייתה סטודנטית, וכששמע אותה מוזס מדברת על ההצגה ניגש אליה והציע לה לעבוד בעיתון לאשה. המשימה העיתונאית הראשונה שלה הייתה לראיין את הזמרת חנה אהרוני. לדבריה, במערכת לא האמינו שהיא כתבה את הכתבה ללא עזרתו של אבידן ומאז נדרשה לכתוב את הכתבות במשרדי המערכת. 
בשנותיה הרבות ב"לאשה", שימשה כתבת, כתבת ראשית, ראש כתבים ועורכת משנה. עם מרואייניה המפורסמים נמנים אריק ולילי שרון, לאה ויצחק רבין, עופרה חזה, רות דיין ובנימין נתניהו. 
היא עמדה מאחורי מדור הרכילות הידוע "מלחשים ש...". לדבריה, לא חתמה בשמה על המדור הפופולרי כי התביישה: "הייתי כתבת ראשית ועשיתי סקופים ובעלי התבייש. היה לנו הסכם שאם יושבים בבית של ראשי משק אני לא משתמשת במה שאני יודעת. אבל היה לי מספיק: היה מישהו שהביא לי סקופים מישיבות ממשלה".
בגיל 65 עזבה סופית את לאשה במרץ 2006, ולמחרת עברה לכתוב בעיתון הנשים המתחרה, ירחון את של מעריב.

תפיסת מעמד האישה

בשנת 2002 עברה ניתוח פלסטי למתיחת צוואר ולסת תחתונה ותיעדה אותו בכתבה החושפת את כל שלבי התהליך. בראיון לעיתון הארץ אמרה: "כשהגיע זמן לתיקון חצות, החלטתי לשתף בזה נשים אחרות ולהעביר להן מסר חיובי וכוח". להגדרתה של ברוריה אבידן-בריר, היא "פמיניסטית בצאתה לעבודתה העיתונאית ואישה קטנה בבואה הביתה". 
לדעתה המפתח לקידום מעמד האישה הוא באמצעות חשיפת סיפוריהן של נשים מצליחות, תוך האדרתן והאדרת הנשיות, כדי שתהיינה מודל לחיקוי. היא מציינת כדוגמה כתבת שער שלה ב"לאשה" על לימור לבנת שהתמודדה אז לראשונה בפריימריז של הליכוד, כשהעיסוק בפוליטיקה בשבועון זה לא היה מקובל בזמנו.
פרוניכיה

תדירות

פרוניכיה היא זיהום היד השכיח ביותר בארצות הברית, כקרוב ל-35% מזיהומי היד.
אמנון קפליוק

ביוגרפיה

נולד בירושלים כבן הבכור מבין שלושה ילדים למנחם קפליוק, מזרחן ועיתונאי בעיתון "דבר", שעסק בתרגום מן הספרות הערבית, וליוכבד לבית ליפמנוביץ, מזכירה בוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל. עיסוקיו של מנחם קפליוק עיצבו את עולמו הרוחני של בנו.
ב-1953 החל קפליוק לעבוד בעיתון "דבר". שנתיים לאחר מכן עבר לעבוד בעיתון "על המשמר", והתמחה בסיקור העולם הערבי. בזכות דרכונו הצרפתי הצליח קפליוק להגיע למדינות רבות בעולם. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ראיין קפליוק בביירות את יושב ראש אש"ף, יאסר ערפאת, כאשר היה הדבר אסור על ישראלים. בעיתונו של קפליוק, על המשמר, סירבו לפרסם את הראיון, והוא הצטרף לידיעות אחרונות. בדצמבר 1985 הורשע קפליוק בשתי עבירות של כניסה לירדן ללא היתר. קפליוק היה העיתונאי הישראלי הראשון במוסקבה, שם סיקר את נפילת מסך הברזל. הוא שימש כשליח ידיעות אחרונות לברית המועצות משנת 1988 ועד שנת 1993.
את הדוקטורט במזרחנות סיים קפליוק בסורבון שבפריז. קפליוק נמנה עם מייסדי ארגון "בצלם" והיה פעיל במשך שנים בהנהלת הארגון. בנוסף שימש קפליוק במהלך השנים ככתב בעיתונים הצרפתיים "לה מונד" ו"לה מונד דיפלומטיק". ספריו של קפליוק עוסקים בפוליטיקה הישראלית ובסכסוך הישראלי־ערבי. קפליוק היה מזוהה בדעותיו השמאלניות ובקשריו עם ראשי אש"ף, ובהם ערפאת. הוא היה העיתונאי הישראלי הראשון שביקר בארצות ערביות שישראלים לא ביקרו בהן לפניו.
קפליוק נפטר בגיל 78 מסיבוך שלאחר ניתוח. הוא הותיר אחריו את אלמנתו, פרופ' אולגה קפליוק, מומחית בעלת שם עולמי לשפות שמיות, שתי בנות וארבעה נכדים. ב־28 ביוני 2009 נטמן קפליוק בהר המנוחות שבירושלים. אחיו, עודד קפליוק, הוא סופר, מפיק ובמאי של סרטי תעודה ותדמית.
הנס-יורג בוט

אולדנבורג והמבורג

בוט שיחק כנער ב-VFB אולדנבורג, עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1994, וסייע לו להעפיל אל הבונדסליגה השנייה. בשנת 1997 הצטרף להמבורג מהבונדסליגה, שם שיחק ארבע עונות והבקיע 19 פעמים בבעיטת עונשין. במשחק בגביע אופ"א בשנת 2000, הבקיע בוט בפנדל נגד יובנטוס, שער שהיה הראשון מבין שלושה שיבקיע מול יובנטוס בקריירה, בשלוש קבוצות שונות.

באייר לברקוזן

בשנת 2001 עבר בוט לבאייר לברקוזן בהעברה חופשית. בוט שיחק בלברקוזן שש עונות, והבקיע שבעה שערים ב-191 הופעות, כשהוא מחמיץ רק משחק אחד. בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2002, הבקיע בוט שער בפנדל מול יובנטוס, שהיה השני מבין השלושה שהבקיע נגד יובנטוס בקריירה. באותה עונה, הגיעה באייר לברקוזן לגמר ליגת האלופות, אך הפסידה לריאל מדריד, כשבוט פתח בהרכב. 
בשנת 2004 הבקיע בוט שער בפנדל נגד שאלקה 04, ובעת שחגג את השער, חידשו שחקני שאלקה את המשחק, ומייק האנקה הבקיע שער כשבוט עדיין לא הספיק לחזור לשערו.

בנפיקה ליסבון

ביולי 2007 חתם בוט בבנפיקה ליסבון וביטל הארכת חוזה מתוכננת עד 2009, כאשר הבין שבבאייר לברקוזן מייעדים לרנה אדלר את תפקיד השוער הראשון. עם זאת, בוט שותף במשחק ליגה אחד בלבד, ושיחק בעיקר בגביע הפורטוגזי. בוט עזב את בנפיקה ליסבון אחרי עונה אחת בלבד.

באיירן מינכן

בקיץ 2008 חתם בוט על חוזה לשנתיים בבאיירן מינכן בגיל 34. באותו קיץ פרש אוליבר קאן מכדורגל, ואפודת השוער הראשון נמסרה לשוער הצעיר מיכאל רנסינג, כשבוט הוגדר כשוער המשנה. רנסינג ביצע טעויות רבות בעונתו הראשונה בקבוצה, ועד מהרה איבד את מקומו בהרכב לבוט. רנסינג חזר לשער בתחילת עונת 2009/10 אך איבד שוב את מקומו לבוט לאחר מספר טעויות נוספות ובגין פציעה. באותה עונה, הגיעה באיירן מינכן למשחק מכריע מול יובנטוס במחזור האחרון של שלב הבתים בליגת האלופות. באיירן מינכן הייתה חייבת לנצח את יובנטוס במשחק חוץ בסטאדיו אולימפיקו, ונקלעה לפיגור כאשר דוד טרזגה העלה את יובנטוס ליתרון, אך בוט השווה בפנדל את התוצאה בשערו השלישי מתוך שלושה נגד יובנטוס בקריירה, ובאיירן מינכן ניצחה לבסוף 4-1 ועלתה לשמינית הגמר. בתום עונה זו הגיעה באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות, והפסידה לאינטר מילאנו, כאשר לבוט זו הייתה הפעם השנייה בקריירה בה הוא מפסיד בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2010/11 בוט איבד את מקומו הקבוע בהרכב לתומאס קראפט, אך האריך את חוזהו בעונה נוספת, כאשר ידע שהוא אמור להיות שוער מחליף לרכש החדש משאלקה 04, מנואל נוייר.
בתום עונת 2012 פרש בוט ממשחק פעיל בגיל 38, במשחק פרידה חגיגי של באיירן מינכן מול נבחרת הולנד, בו שימש כקפטן.

קריירה בינלאומית

בוט נכלל בסגל הגרמני ליורו 2000 ומונדיאל 2002 בו הפסידה נבחרת גרמניה לנבחרת ברזיל במשחק הגמר, אך היה השלישי בהיררכיית השוערים אחרי אוליבר קאן וינס להמן. במונדיאל 2010 בוט שוב זומן, הפעם כגיבוי למנואל נוייר וטים ויזה, ופתח במשחק על המקום השלישי מול נבחרת אורוגוואי. סך הכל בוט צבר ארבע הופעות במדי הנבחרת הגרמנית, כאשר תמיד שימש כגיבוי בהינתן שוערים עדיפים עליו.

חיים אישיים

לאחר הפרישה מונה בוט למאמן בקבוצת נוער של באיירן מינכן. 
בוט נשוי לקטיה החל משנת 2010, ולהם שני בנים ובת.
זאב טריינין

פרופ' זאב טריינין (נולד בשנת 1938) הוא וטרינר ישראלי, לשעבר מנהל המכון הווטרינרי בבית דגן.

קורות חיים

נולד בשנת 1938 בכפר יחזקאל לחנה וד"ר דוד טריינין, מוותיקי הווטרינרים בישראל (על שמו פרס חוקר השנה מטעם המכון הווטרינרי). באמצע שנות ה-40 עקרה המשפחה לגבעתיים. הוא שירת בנח"ל, ולמשך תקופה קצרה היה חבר קיבוץ בית ניר. בסוף שנות ה-50 נסע ללמוד וטרינריה בשווייץ. בשנת 1966 שב לישראל והחל בעבודתו במכון הווטרינרי.
בשנות ה-70 עסק טריינין בחקר ופיתוח חיסון לעגלים. בשנת 1978 המציא תכשיר מיוחד להגנה על עגלים מפני חיידקים בשם "אימונוקול", שנמכר במשך עשרים וחמש שנה בישראל ובאירופה.
במלחמת יום הכיפורים היה סמג"ד בגדוד הרפואה 281 ולאחריה פעל להקמת אנדרטת גדוד רפואה 281 במושב אליעד ברמת הגולן.
בשנת 1982 נסע טריינין לשבתון באוניברסיטת הרווארד, שם עסק בתחום של כשל חיסוני נרכש. באותה תקופה החלה להתגלות מחלת האיידס בבני אדם, וטריינין ערך ניסויים בתחום זה בבעלי חיים בעקבות הדמיון בין נגיף האיידס לנגיף הגורם סרטן הדם בבקר. לאחר שובו לישראל התמנה למנהל המכון הווטרינרי, אך כעבור מספר שנים פרש לטובת שבתון נוסף בהרווארד, שבו המשיך בחקר האיידס. בשנת 1990 שב מהרווארד ושוב התמנה לנהל את המכון הווטרינרי, וכיהן בתפקיד עד 1997.
בשנת 1996 גילה טריינין חומר ביולוגי בעל פוטנציאל לשמש תרופה מהפכנית למחלת האיידס. בניסויים הראשונים על עכברים וקופים הוכיח החומר החדש יעילות רבה יותר מהתרופות הקיימות, וכמו כן היה זול לייצור ונוח לשימוש. אולם בשל חוסר תקציב, וחוסר היענות מצד המדינה, כמעסיקו, לקדם את ההמצאה, לא הבשילו המחקר והפיתוח לכדי תוצר סופי.
לאחר פרישתו לגמלאות מעביר טריינין קורסים באימונולוגיה בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית. כמו כן ערך את כתב העת "רפואה וטרינרית" בשנים 2003-2009 ועמד בראש ועדת ההיגוי למחקרים של קרן המחקר למדעי הבקר, כיו"ר הוועדה לניסויים בבעלי חיים במערכת הביטחון וכחבר המועצה לניסויים בבעלי חיים. 
נשוי לד"ר ריטה טריינין, וטרינרית ילידת פינלנד. בתם היא המוזיקאית והיוצרת הדס טריינין, חברת להקת בלה דונה. אחיו הוא המשנה ליושב-ראש הסוכנות היהודית רני טריינין.
שלישיית צבע טרי

שלישיית צבע טרי הייתה להקת פופ ישראלית, שחבריה היו יצחק קורן, דני קורן ירון פילצר.
הלהקה פעלה בשנים 1972–1979. פרסומה בא לה הודות לשיתוף הפעולה עם אילנית בשיר ללכת שבי אחרייך שזכה להצלחה. ב-1978 הוציאה הלהקה את אלבומה היחיד "שלושה חברים" (בהוצאת "התקליט חיפה") שאיגד את מיטב הקלטותיה לאורך שש שנות פעילותה. האלבום כלל 12 שירים מקוריים שחלקם הולחנו למילות שירי משוררים כמו "אני ואתה" (רחל המשוררת, שייקה פייקוב) - שהיה השיר הראשון שהקליטה הלהקה עם הקמתה, "הצופים והצופות" (יעקב שבתאי, סשה ארגוב) הידוע יותר בשם "צ'רלי קצ'רלי", ו"רוח בהרים" (לאה גולדברג, נחמה הנדל). האלבום כלל גם את השיר "שיר החתונה" (מילים: אפרים קישון) עמו הופיעו בפסטיבל הזמר המזרחי - "דרור למנצח שיר מזמור" ואת השיר "צ'רלי קצ'רלי". ב-1978 הקליטה את השיר "עוד אבינו חי" וזמן קצר לאחר מכן התפרקה.
"Heroes"

הפקת האלבום

האלבום הוקלט באולפני הנזה בצמוד לחומת ברלין בצידה המערבי של העיר ברלין. "Heroes" מאפיין את רוח תקופת המלחמה הקרה והרוח ששררה בברלין החצויה. השותף של בואי להפקת האלבום, טוני ויסקונטי, ראה בהפקת האלבום את פסגת יצירתו, וזאת הודות לשילוב טכניקות הקלטה ייחודיות במטרה להשיג איכויות צליל רצויות.
שם האלבום ושיר הנושא הם גם מחווה לשיר Hero של הלהקה הגרמנית Neu!. שם השיר V-2 Schneider, הוא מחווה לחבר להקת קרפטוורק פלוריאן שניידר, וזאת בעקבות הכללת שמו של בואי בלהיטה של הלהקה Trans-Europe Express מאותה שנה.
עטיפת האלבום צולמה בהשראת עבודתו של הצייר הגרמני מייסד תנועת "הגשר", אריק הקל. עטיפה דומה נוצרה באותה שנה גם לאלבומו של איגי פופ The Idiot, אותו הפיק בואי בברלין.
על אף שהאלבום כולל מספר קטעים בעלי אווירה קודרת ואפלה, נחשב האלבום ליצירה בעלת אמירה חיובית, זאת הודות לשיר הפתיחה של האלבום Joe the Lion, והשיר החותם את האלבום, The Secret Life of Arabia.
עם יציאתו לווה האלבום במסע יחסי ציבור ייחודי, שכותרתו הייתה: "There’s Old Wave. There’s New Wave. And there's David Bowie..." ("יש גל ישן. יש גל חדש. ויש דייוויד בואי..."). האלבום זכה לביקורות משבחות, והגיע למקום השלישי במצעדי המכירות בבריטניה בו נשאר במשך 26 שבועות. בארצות הברית זכה האלבום להצלחה מועטה יחסית והגיע למקום ה-35 בלבד.
שירי האלבום הופיעו במסע ההופעות שקיים בואי באותו זמן, ונכללו באלבום Stage שהוקלט בארצות הברית בשנה לאחר מכן. בשנת 1996 הקליט המלחין האמריקאי פיליפ גלאס עיבוד משלו למספר קטעים מהאלבום, בביצוע תזמורתי. היצירה הוקלטה לאלבום Heroes" Symphony". שיר הנושא של האלבום זכה לגרסאות כיסוי רבות. בואי עצמו שר את השיר במופע המחווה וההתרמה לכבאי העיר ניו יורק בשנת 2001.