google/wiki40b huggingface dataset:
מאלאקסה (קטר)

ב-3 באוגוסט 1921, על מגרש בשולי בוקרשט, הקים ניקולאה מאלאקסה בית מלאכה לייצור ותיקון צי רכבות, שם תוקנו קטרים וקרונות רכבת. במקום היה גם בית יציקה ובו יצקו נעלי בלימה לרכבות, מוצר שלפני כן נהגו לייבא מארצות זרות - הרכבת הרומנית שמחה לעבור מייבוא לרכישה בשוק המקומי. על מגרש נוסף במזרח בוקרשט בנה מאלאקסה מהיסוד, בשנים 1923 - 1927, תוך הסתייעות בחוק רומני לעידוד התעשייה. ב-1927 חתם על חוזה עם הרכבת הרומנית, שעל פיו התחייב לייצר עבורה קטרים מתוצרת עצמית - קטרים אלה זכו לשם מאלאקסה.
את מפעליו בנה מאלאקסה בעזרת מקדמה מהרכבת הרומנית והלוואת מבנקים. הוא הזמין מגרמניה 82 מכונות לעיבוד מתכת ושכר 180 עובדים מקצועיים גרמנים עם חוזים לשנה או לחצי שנה, כדי שיפעילו את המכונות וילמדו עובדים רומנים להפעילן. ב-1928 יצא משערי המפעל הקטר הראשון מתוצרת רומניה, קטר מופעל בקיטור. ב-1936 הפיקו מפעלי מאלאקסה ברשיצה את הקטר הראשון עם מנוע דיזל.
קליף פריסי

ביוגרפיה

פריסי נולד בלונדון. הקריירה שלו החלה ב-1982 כשיצא לסיור הופעות בממלכה המאוחדת כסטנדאפיסט. הוא המשיך להופיע כסטנדאפיסט במשך שבע שנים לפני שהוצע לו תפקיד קטן בסרט "Queen of Hearts".
כשגילה עניין בעיסוק במשחק, שינה פריס את ייעודו. אחרי הופעה בסדרה של תפקידים קטנים, לוהק לראשונה בתפקיד בולט בסדרת הטלוויזיה "צ'אנסר". אחר כך קיבל תפקידים גדולים יותר בהם בסדרה "קוואנה QC", "בראמוול" ובסיטקום "A Prince Among Men".
בהמשך נבחן פריסי לתפקיד שהפך לידוע ביותר שלו, מינטי פיטרסון באופרת הסבון "איסטאנדרס". חברו הטוב, סטיב מקפאדן, ששיחק בסדרה המליץ עליו לתפקיד. מאז שהחל להופיע באופרת הסבון ב-2002, הדמות שגילם יצרה חברות קרובה עם גארי הובס (ריקי גרובס), והפך מבעל בית קר לב, למכונאי חסר מזל, ואחר כך מצא אהבה עם דמויות כגון הת'ר טרוט (שריל פרגיסון) ומנדה בסט (ג'וזי לורנס). הופעתו האחרונה בסדרה הייתה ב-21 בספטמבר 2010 אחרי שמונה שנים בתוכנית.
ב-2012 שיחק פריסי בתפקיד אורח באופרת הסבון של ערוץ 4 "הוליאוקס" בתפקיד וולט. עוד כיכב בתפקיד אורח בפרק בסדרת הדרמה "הנוכלים".
מאז 2012 מככב פריסי בסדרת הדרמה של ה-BBC "מיילדת" בתפקיד פרד.
פריסי הופיע בעונה החמישית והאחרונה של הסיטקום הבריטי "לא ממש סיטקום" (Outnumbered) בתפקיד ההורה המודאג אד פול.

חיים אישיים

לפריסי יש ארבעה ילדים. אחד עם בת זוגו, המפיקה טרה וייר, ושלושה מנישואים קודמים.
כנסיית הלחם והדגים

הכנסייה הראשונה

במקום המיוחס להתרחשות הנס נבנתה בשנת 350 לערך כנסייה ביזנטית שהנציחה אותו. הכנסייה הוקמה בסיועו של יוסף הקומס ("יוסף החבר"), יהודי אמיד מטבריה, והסלע שיוחס לפי המסורת למקום עריכת הנס ניצב במרכזה ושימש כמזבח. לכנסייה זו היה מעבר בודד שהסתיים באפסיס, ומיקומה הושפע מהדרך הראשית שעברה מצפון לה, ואשר הייתה סעיף של דרך הים.
אגריה, עולת-רגל נוצרית מתחילת התקופה הביזנטית מתארת את הכנסייה בכתביה:
"ושם ליד הים שדה עשב ובו חציר רב ועצי תמר רבים, ולידם שבעה המעיינות השופעים כל אחד ואחד מים לרוב. בשדה הזה השביע האדון את העם בחמישה ככרות לחם ובשני דגים. ואכן מן האבן שעליה הניח האדון את הלחם נעשה עתה מזבח, ומן האבן נוטלים הבאים שבבים לרפואה, ומועילה היא לרבים. ליד קירות הכנסייה עוברת הדרך הציבורית, ושם היה למתי השליח בית מכס."

הכנסייה השנייה

הכנסייה הורחבה בשנת 480 לערך ביוזמתו של מרטיריוס, אך למעשה הייתה זו כנסייה גדולה בהרבה שחולקה לשלושה מעברים, וכיוונה היה שונה. חלק מהסלע הועבר אל תחילת האפסיס של הכנסייה החדשה, ומשני צדדיו נבנו שני חדרים ששימשו כדיאקוניקון (חדר מלבושים) ופרותזיס.

פסיפס הכנסייה

פסיפס מרשים שאיכותו טובה למדי מעטר את הבסיליקה שגודלה 475 מ"ר. צבעי האבנים שחור, חום, כתום, אדום, צהוב ואפור. צפיפות אבני הפסיפס משתנה –105–107 אבנים לדצמ"ר בין העמודים, 105-100 אבנים לדצמ"ר באולם הערב, 23 אבנים לדצמ"ר בנרטקס. לפני המזבח עוצבו זוג דגים וביניהם סל קלתוס ובו ארבעה ככרות לחם. איור זה הפך לאחד מהסמלים הנפוצים של ארץ הקודש בעולם הנוצרי. שני שטיחים עיקריים מצויים בשני אגפי אולם הערב ובהם מתוארים מוטיבים נילוטיים, עופות מים וצמחי מים, מתקן נילומטר ששימש למדידת גובה מי הנילוס ושני מבנים מבוצרים בכל אחד מפינותיו העליונות של הפסיפס. בין העמודים של האולם מתוארים בעלי חיים וצמחים. הדימויים מבוצעים בדיוק נטוריאליסטי, אולם הם חסרים קנה מידה משותף. כתוצאה מכך גודלם של המבנים ושל בעלי החיים זהה, ללא התייחסות לעומק או לפרספקטיבה. נושאים אלה שואבים השראה מתיאורים של הנילוס ושל חגיגות הנילוס, אשר היו פופולריים בתקופה הרומית בארץ ישראל ובסביבתה, כנושא לרצפות פסיפס. לצד הכנסייה הוקם מנזר, אך הכנסייה נחרבה בידי הסאסאנים בתחילת המאה השביעית.
שלום מושקוביץ'

ביוגרפיה

מושקוביץ' היה בן למשפחה חסידית שעלתה ארצה בשלהי המאה ה-18. הוא חי בצפת, והתפרנס מתיקון שעונים ומציור שלטים וזכה לכינוי "זייגרמאכר" (יידיש: "[ה]שען"). היה נוהג לצייר להנאתו ציורים בסגנון נאיבי על רקע סיפורי התנ"ך. במלחמת השחרור נהרס בית-המלאכה שלו, והאמן יוסל ברגנר, שהתגורר בצפת טרם עבר לת"א, הכיר בכישוריו כצייר ועודדו להתמקד באמנות במקום בשעונים. 
בשנות ה-50 נתגלה שלום מושקוביץ' באקראי על ידי אנשי אמנות מחוגי הבוהמה התל אביבית שביקרו בצפת והפך לפתע, בגיל מבוגר, מאלמוני המצייר לעצמו לאחת מן הדמויות הבולטות באמנות הישראלית. בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב. הוא נודע בכינוי נוסף: "שלום מצפת" או "שולֶם מצפת". ציוריו, בסגנון האמנות הנאיבית, הפכו למבוקשים ונמכרו במחירים גבוהים.
מושקוביץ' שילב בציוריו את הנושאים המוכרים לו היטב: סיפורי המקרא והווי החיים של היישוב הישן בצפת. נודע בסגנונו ה"ליניארי" – שורות של פריטים בציור, המצוירות בפרופורציה מוגדלת ובשורות נפרדות כדי להבליטם.
שלום מושקוביץ' נפטר בשנת 1980, והוא בן 84 שנים במותו.
אלוהים על דוכן הנאשמים

ביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. סם וולאסטון מהגרדיאן מצא שהסרט מכיל "חומר עצמתי ומעורר מחשבה, וכולל הופעות מרשימות של שחקנים טובים - אנטוני שר, רופרט גרייבס ודומיניק קופר".
בויס כתב את היצירה מתוך עמדה של אמון אישי, וג'יימס וולטון מהטלגרף טען כי "בכל זאת, כמה מהדמויות הציגו השקפה שונה של השאלה של אלוהים וסבל, היה ברור שהם מוכנים לחקור את אמונותיהם בעוצמה אמיתית. זו הייתה חתיכת עבודה מורכבת". בסקירה ארוכה של הטיימס, טים טימן שיבח רבות את השחקנים ואמר כי "ההופעות היו חזקות, עד כדי כך שהרגשתי שזוהי זכות לראות את השחקנים, ביניהם אנטוני שר, רופרט גרייבס, סטיבן דילאן וג'ק שפרד". הוא גם שיבח את הבמאי אנדי דה אמוני "מבריק, הסצנה... שבה עורבו האסירים, לצד הסיור בן זמננו בתא הגזים... זו פשוט מלאכת מחשבת".
כנסיית קולוניה גואל

היסטוריה

הכנסייה נבנתה על פי דרישתו של הרוזן אוסבי גואל, פטרונו של גאודי, אשר ביקש להקים אתר תפילה לעובדי מפעלי הטקסטיל שלו בפרבר זה. בניית הכנסייה החלה בשנת 1908 והופסקה בשנת 1915, לאחר שגואל נחל הפסדים כספיים רבים בעסקיו וקטע את מימון הבנייה. בשל ההפסקה הבלתי מתוכננת, הושלמה רק בנייתה של הקריפטה (מרתף הכנסייה) - והחלק הבנוי משמש כיום ככנסייה פעילה. בשנת 2000 החלו אדריכלים מקומיים בשיפוץ האתר, וכך נפגע סגנונו הבלתי-גמור של המבנה. עם זאת, שיפוץ זה הפך את האתר לידידותי יותר לתיירים, וכיום המבקרים יכולים לעמוד על גגו של המבנה - שהיה אמור להיות, על פי התוכניות המקוריות, רצפת הכנסייה. בשנת 2005 הוכרה הכנסייה כאתר מורשת עולמית.

טכניקת העיצוב

על מנת לעצב את הכנסייה, השתמש גאודי בטכניקה ייחודית. הוא תלה שקים ובהם קליעים קטנים על גבי שרשראות, ובהשפעת כוח הכבידה השקים נמשכו מטה ומתחו את השרשראות. הצורה הגאומטרית בה נמתחו השרשראות, בהתאם לעקרון קו השרשרת, היוותה עבור גאודי את המודל לתכנון הצורה והזוויות של קשתות התמיכה של המבנה. על מנת לראות את הקשתות בכיוון הנכון, הציב גאודי מראות מתחת למודל שבנה ובתמונת הראי השיג את מבוקשו. באמצעות טכניקה זו, בה השתמש גם בבניית קומת הקשתות בסגרדה פמיליה, הצליח גאודי לבצע מלאכת עיצוב שכיום מבוצעת רק באמצעות מחשבים וכלים אחרים שלא היו בנמצא בתקופתו. העתק מוקטן של המודל ששימש את גאודי נמצא כיום במוזיאון שבסגרדה פמיליה בברצלונה.
אורמון-דסו

היסטוריה

אורמון-דסוּ מוזכרת לראשונה בשנת 1200 בשם "אורמון" (Ormont), ובשנת 1564 מוזכרת בשם בה-אורמון (Bas-Ormont). בעבר נקראה בגרמנית בשם אורמונד (Ormund) אך שם זה כבר אינו בשימוש.

גאוגרפיה

שטחה של אורמון-דסוּ נמצא על רכס האלפים הברניים מעל העיר אגל באזור אגל שבקנטון וו באמצע עמק גרנד-או (Grande-Eau valley).
שטחה הכולל הוא 64.07 קמ"ר מתוכם 24.93 קמ"ר (38.9%) משמשים לגידולים חקלאיים, 29.07 קמ"ר (45.4%) הם שטחים מיוערים, 2.05 קמ"ר (3.2%) הם שטחים מיושבים, 1.26 קמ"ר (2%) הם שטחי מים (אגמים ונהרות) ו-6.71 קמ"ר (10.5%) הם אדמה לא יצרנית.
המועצה גובלת ביישובים אגל, אולון, לזאן, קורברייה (Corbeyrier), ווילנב (Villeneuve), ובמועצות האזוריות שאטו ד'אה (Château-d'Œx) ואורמון-דסִי (Ormont-Dessus).

דמוגרפיה

מספר התושבים ברשות המקומית אורמו-דסו הוא 1,025 (נכון לדצמבר 2012). בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-9.2% עקב הגירה ופחתה ב-5.5% עקב מאזן לידות ופטירות שלילי, ובסך הכל גדלה האוכלוסייה ב-3.4%.
93% מתושבי אורמו-דסו מדברים צרפתית כשפתם הראשונה, 3.1% דוברי גרמנית ו-1.5% פורטוגזית.
34% מהאוכלוסייה הם ילידי הרשות המקומית אורמו-דסו, 29.9% הם ילידי מקומות אחרים בקנטון וו, 14% הם ילידי מקומות אחרים בשווייץ ו-11.8% נולדו מחוץ לשווייץ.
בשנת 2009 9.1% מהאוכלוסייה היו בין הגילאים 0-9, 12.2% בין הגילאים 10-19, 8.1% בין הגילאים 20-29, 13.8% בין הגילאים 30-39, 13.8% בין הגילאים 40-49, 15.2% בין הגילאים 50-59, 13.4% בין הגילאים 60-69, 7% בין הגילאים 70-79, 5.8% בין הגילאים 80-89, ו-1.6% שעברו את גיל תשעים.
להלן השינויים בגודל האוכלוסייה באורמו-דסו בעשורים האחרונים:
אמדאו השלישי, רוזן סבויה

ביוגרפיה

אמדאו נולד בשנת 1095 בקריניאנו, לאומברטו השני, רוזן סבויה ולגיזלה מבורגונדי, מרקיזת מונטפראט, בתם של גיום הראשון, רוזן בורגונדי וסטפני מויין.
בשנת 1103 מת אביו אומברטו השני, רוזן סבויה, ואמדאו עלה לשלטון במקומו. אמדאו הרחיב את תאריו וכלל בהם את התארים דוכס לומברדיה, דוכס בורגונדיה, דוכס שאבלה, וכומר האימפריה הרומית הקדושה. אמדאו שיקם את מנזר סן מוריס באגאנום, ואף שימש כאב המנזר עד לשנת 1147. אמדאו הרחיב את נחלותיו, ועל אף שהתחתן עם מאו מאלבון, נלחם נגד אחיה גיגה הרביעי, רוזן אלבון שנהרג בקרב מונטמליאן. כמו כן נלחם אמדאו נגד גיסו לואי השישי, מלך צרפת, וניצל רק על ידי התערבותו של פטרוס הנזיר והבטחתו לסייע למסע הצלב השני.
בשנת 1147 ליווה אמדאו את אחיינו לואי השביעי, מלך צרפת ואשתו אלינור מאקוויטניה למסע הצלב השני, שאותו אף עזר לממן, ונלוו אליו אצילים רבים מנחלות בית סבויה. במהלך המסע הוחלט לפנות לעבר אנטיוכיה, אולם אמדאו חלה, וב-30 באוגוסט 1148 מת בניקוסיה, ובנו אומברטו השלישי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
ברבליסוס

ברבליסוס (בלטינית: Barbalissus) הייתה עיר עתיקה בפרובינקיה הרומית והביזנטית יופרטנסיס (Euphratensis). האתר נמצא במקום שבו נמצאים שרידי קלע'ת בליס, המשמר בחלקו את השם העתיק, מדרום למסכנה  האתר של העיר העתיקה אמר, בסוריה, על הדרך מחלב לאתר של העיר העתיקה סורה , במקום שבו הפרת פונה בחדות מזרחה.

היסטוריה

העיר נבנתה בסמוך לשרידי העיר העתיקה אמר שנהרסה ב-1187 לפנה"ס. בתקופה האימפריה הרומית, שימשה העיר כבסיס למעמד פרשים Equites Dalmatae, שמקורו כנראה מאיליריה בבלקן. 
בשנת 253, התקיים במקום קרב ברבליסוס , בין המלך הפרסי סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים שהובסו בקרב. שאפור הראשון המשיך לבזוז ולהרוס לאחר הקרב את כל הערים החשובות בקוילה-סוריה כמו אנטיוכיה, זאוגמה  וסמוסטה .
הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון (527-565) בנה את חומותיה. 
הגרסה הערבית של רשימת הבישופים מוועידת ניקיאה, שהתקיימה ב-325, מציינת את אנטוניוס מברבליסוס. מקור ביוונית מציין בישוף אקווילינוס מברבליסוס (Aquilinus of Barbalissus), שבזמן ועידת אפסוס שהתקיימה ב-431, ייצג את עמדת נסטוריוס  והוביל את ההשקפה בנצרות הנקראת נסטוריאניזם, ומסיבות אלה גורש מהבישופות. המקור מציין גם את Theodoret, המדבר על בישוף מריניאנוס מברבליסוס, שנכפה כנראה על ברבליסוס כמחליף.
במשך הזמן, במועד לא ידוע, עברה כנראה הבישופות של ברבליסוס לידי הכנסייה הסורית אורתודוקסית. הכרוניקה של מיכאל הסורי , פטריארך של הכנסייה הסורית האורתודוקסית שחי במאה ה-12, ציין חמישה שמות של בישופים מבלס או בית בלס.
בכנסייה הקתולית הדיוקסיה של ברבליסוס מצוינת כדיוקסיה שלא קיימת יותר.
נחל אחיה

נחל אחיה הוא נחל אכזב המהווה את יובלו המערבי ביותר של הירקון, אגן הניקוז של הנחל הוא חלקו הדרומי של עמק גלילות, הנחל עובר במנהרה מתחת לרמת אביב ג'ונשפך לירקוןממערב לדרך נמיר.
על פי מפת ה-PEF ניקז הנחל בעבר גם את האזור שמדרום מערב לצומת גלילות (אזור אזורי חן-שכונת ל') אולם כיום האזור מנוקז לחוף תל ברוך.
בשטח אגן הניקוז של הנחל נמצא עמק הנרקיסים ומערות הקבורה השומרוניות של תל ברוך (מערות אפקה).
הנחל קרוי ככול הנראה על שם הנביא אחיה השילוני אך לא ברור מדוע הוחלט דווקא לקרוא לנחל זה על שמו.
בערבית נקרא חלקו התחתון של הנחל ואדי נימר ואילו חלקו העליון בתחום עמק גלילות נקרא ואדי אל מרג' (נחל העמק).

מהלך הנחל

תחילתו של הנחל בחלקו הדרומי של עמק גלילות השוכן במרזבה שבין רכס הכורכר השני (שעליו בנויים פי גלילות ורמת אביב ג') לרכס הכורכר השלישי (שעליו בנויים קריית שאול, הכפר הירוק ורמת השרון).
תעלות הניקוז המנקזות את שדות הכפר הירוק, שדות דרום רמת השרון ופי גלילות מתאחדות צפונית למערות הקבורה השומרוניות של תל ברוך (מערות אפקה) ויוצרות את נחל אחיה הזורם מערבה ואז דרומה עד לרמת אביב ג' בחלק זה נטועים לאורך ערוץ הנחל אקליפטוסים ובשדות שסביבו נמצאים אלפי נרקיסים המהווים את אחד מאתרי הפריחה המרשימים בארץ (עמק הנרקיסים).
כאשר מגיע הנחל לרמת אביב ג' (באזור גן רוגוזין) הוא עובר שער ברזל נעול ונכנס למובל תת-קרקעי מתחת לבתי רמת אביב ג'.
הנחל זורם במובל מתחת לרמת אביב ג', חוצה את רכס הכורכר שעליו בנויה השכונה, ממשיך במקביל לדרך נמיר ומגיח ממנו רק בשפכו לירקון.

חי וצומח

עמק גלילות הוא עמק סגור למחצה, מי הגשמים ומי התהום הגבוהים יוצרים בו בית גידול לח שבו אלפי נרקיסים, סייפני תבואה ונוריות וכן ברכות חורף, המרכזיות שבהם כיום הם ברכת החורף ליד תחנת השאיבה של נווה מגן (ממערב ובצמוד לנתיבי איילון) וברכת החורף של הכפר הירוק.

ארכאולוגיה ושרידי אדם

מדרום לערוץ הנחל נמצאות מערות קבורה שומרוניות (מערות אפקה).

חשיבות אקולוגית

בתי הגידול הלחים אשר אפיינו בעבר את מישור החוף הולכים ונעלמים תחת לחצי הפיתוח, תשעים אחוז מברכות החורף במישור החוף על החי והצומח הייחודי שלהם הוכחדו, באגן הניקוז של הנחל נמצאות כמה מאחרונות ברכות החורף באזור תל אביב וכן אחד מריכוזי הנרקיסים הגדולים בארץ.
מרבית ערוץ הנחל נהרס והוכנס למובל תת-קרקעי, רק אגן עמק גלילות שרד כשטח טבעי למחצה וגם הוא מאוים על ידי תוכניות פיתוח עתידיות של רמת השרון אשר אינם מתייחסות לאופיו הייחודי של בית הגידול.

מסלולי טיול באזור הנחל

ניתן להגיע לנחל מכיוון הכפר הירוק, נוה נאמן ברמת השרון, רמת אביב ג' ופי גלילות, בכל שנה בסוף חודש ינואר מקיים הכפר הירוק את צעדת הנרקיסים שמטרתה להביא למודעות הציבור את ערכי הטבע הייחודיים בעמק גלילות.
המעקב

עונה ראשונה (15 פרקים)

העונה הראשונה עוקבת אחר סוכן ה-FBI לשעבר ראיין הרדי (בייקון) וניסיונותיו ללכוד את הרוצח הסדרתי ג'ו קרול (פיורפוי), בעקבות בריחתו של האחרון מהכלא. הרדי מגלה עד מהרה כי קרול הקיף את עצמו בקבוצה של אנשים בעלי דעות דומות, אותם הוא פגש תוך כדי לימודו ושהיה בכלא והפך אותם לכת של רוצחים קנאים, כולל יד ימינו, אמה היל (כורי). כאשר בנו של קרול, ג'ואי מת'יוס (קאטלט) נחטף על ידי חסידיו של אביו, הסוכנים מייק ווסטון (אשמור), דברה פרקר (פארסי), ושאר צוות ה- FBI מגלים שזה הצעד הראשון הרחב של קרול בתכנון לברוח מהמשמורת, להשפיל את הרדי ולהתאחד עם אשתו לשעבר קלייר מתיוס (זי).

עונה שנייה (15 פרקים)

העונה השנייה מתרכזת בכת חדשה, בהובלת לילי גריי (נילסן) ובניה התאומים מארק ולוק גריי (שניהם שיחקו על ידי סם אנדרווד), כשהם מתחילים להשמיע הצהרות פומביות לפתות את קרול מתוך המסתור בזמן שאר העולם מאמין שהוא מת. ווסטון מגויס מחדש על ידי הסוכן המיוחד מנדז (קרוז) וה-FBI במטרה למצוא את הכת החדשה, ואילו הרדי ואחייניתו מקס הארדי (סטרופ) בתכנונים משלהם לאתר אותם ולמצוא את קרול, אם הוא חי בכלל.

עונה שלישית (15 פרקים)

העונה השלישית עוקבת אחר חייו של הרדי לאחר מעצרו של קרול ומציגה את הרדי במקום טוב יותר. הוא קרוב לאחייניתו ויש לו בת זוג. ווסטון הולך בדרך אחרת ובוחר לצוד את מארק גריי. קרול נמצא בשורת המוות, ממתין להוצאתו להורג, אך ממלא תפקיד חשוב בעונה. ורוצח סדרתי אחר מוכיח שהוא מסוכן ומסוגל באותה מידה להוות איום כמו ג'ו קרול.
המדונה בין הסלעים

קומפוזיציה

הקומפוזיציה מבוססת על קומפוזיציה פירמידאלית (משולשת, בסגנון פירמידה). מריה עומדת בקצה ובבסיס מוצגות שלוש דמויות - המלאך, ישו הקטן ויוחנן.

רקע ומיקום

מיקומו של הציור נראה דמיוני. האירוע מתרחש בסוג של מערה שבה מים (הים נכנס מבין הסלעים). במערה צומח שושן צחור (סמל למריה, בדומה לבשורה למריה - סמל לבתוליותה ולטוהרה של מריה). המערה מדומה למריה עצמה - רחמה של מריה, היא מכילה בתוכה את שלוש הדמויות, הכול בה טהור ונקי, צחור ורגוע.

ספומאטו

הספומאטו הוא מאפיין ידוע של דה וינצ'י. טשטוש של קווי המתאר, ריכוך הדמויות, משחקי אור וצל עדינים, קווים מפותלים. הספומאטו יוצר דמויות לא מציאותיות - אלוהיות.
ויליאם קוקריין

ביוגרפיה

קוקריין נולד למשפחה מהמעמד הבינוני הנמוך בעיירה ראתרגלן בסקוטלנד. בבית הספר הצטיין בלימודים, וכך זכה במלגות ללימודים באוניברסיטת גלאזגו, תחילה ללימודי תואר ראשון, ולאחר מכן למד לתואר שני במתמטיקה בהדרכת ג'ון וישארט. אף על פי שלא השיג תואר דוקטור, התקבל לעבודה בתחנת המחקר החקלאי ברותהאמסטד, בהמלצתו של פרנק ייטס. במהלך שהותו בתחנת המחקר בין השנים 1934 ל-1939 למד אצל רונלד פישר שנתן הרצאות בסטטיסטיקה לחוקרים, ועסק במחקר יישומי, עם דגש על תכנון ניסויים. ב-1939 עבר לארצות הברית, שם עסק בהוראה ומחקר במספר אוניברסיטאות: איובה סטייט, פרינסטון, המכון לסטטיסטיקה של צפון קרוליינה ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-1957 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם התבקש להקים מחלקה חדשה לסטטיסטיקה. הוא נשאר שם עד פרישתו לגמלאות בשנת 1976. קוקריין נפטר ב-1980, מספר חודשים לפני יום הולדתו ה-70.

עבודתו המדעית

במהלך הקריירה שלו שיתף פעולה עם סטטיסטיקאים רבים, וביניהם פרנק ייטס, פרדריק מוסטלר, סם וילקס, וגרטרוד מרי קוקס. קוקריין וקוקס כתבו יחד ספר רב השפעה על תכנון ניסויים. ספר רב השפעה נוסף שכתב קוקריין עוסק בשיטות דגימה. בין היתר, הוא היה מעורב במחקרים אודות ההתנהגות המינית האנושית בצוותא עם אלפרד קינסי, השפעת הקרינה על ניצולי הירושימה, חיפוש החיסון למחלת הפוליו, ניתוחים לטיפול באולקוס. ביחד עם חוקרים נוספים עסק בהשפעת העישון על בריאות הציבור. מחקרים אלה הובילו להכרה כי עישון הוא גורם סיכון משמעותי למחלת סרטן הריאות. אף על פי שלא היה דוקטור, הוא היה מדריך הדוקטורט של יותר מ-40 סטטיסטיקאים, הידוע שבהם הוא דונלד רובין. קוקריין פיתח מספר שיטות סטטיסטיות הנקראות על שמו. הידועה שבהן היא מבחן קוקראן-מאנטל-האנזל.

הכרה ופרסים

קוקריין נבחר לחבר כבוד באגודה המלכותית לסטטיסטיקה, וב-1967 זכה במדליה על שם וילקס. הוא היה נשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית, נשיא האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ונשיא האגודה הבינלאומית לביומטריקה. הוא קיבל תוארי דוקטור כבוד מאוניברסיטת גלאזגו ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
נמאה

נמאה (ביוונית: Νεμέα) היא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח חצי האי פלופונסוס שביוון. בעבר נכללה ביחידה האזורית ארגוליס וכיום ביחידה השלטונית קורינתוס. הכפר ארכאיה נמאה שוכן כיום דרומית ובצמוד לאתר הארכאולוגי, והעיר נמאה שוכנת כ-5 ק"מ מערבית משם.
האתר היה מקום התרחשותו של הסיפור המיתולוגי בו הרג הרקולס את האריה מנמאה וכן נערכו בו המשחקים הנמאיים, חלק מהמשחקים הפאן-הלניים, החל מהמאה ה-6 לפנה"ס. קרב נמאה נערך אף הוא בקרבת מקום.

מיתולוגיה והיסטוריה

על פי המיתולוגיה היוונית, מלכו בנמאה ליקורגוס ואשתו אורידיקה. בנם התינוק אופלטס מת בהכשת נחש כשהאומנת שלו השאירה אותו על מצע פטרוזיליה או סלרי והביאה מים לשבעת המצביאים בדרכם מארגוס לתבאי. המצביאים ערכו תחרויות ספורט לכבודו וכך נוסדו המשחקים הנמאיים. הגאוגרף פאוסניאס מתאר במקום מקדש לזאוס, בסמוך לחורשת ברושים שבה על פי המסורת היה קברו של אופלטס. הוא מדווח על המעיין בסמוך שנקרא אדרסטוס על שם מגלהו ועל רוגם עפר שהוא קברו של ליקורגוס.
בסקירות ארכאולוגית שנערכו במקום מאז 1973, נמצאו 3 עמודים דוריים עומדים על תילם ממקדש זאוס ועוד רבים שנפלו, משלושת הסדרים הקלאסיים. במסגרת עבודות שימור, העמידו כמה מהם בחזרה. כמו כן, התגלו באתר מזבח, בית מרחץ, מקום לינה לצליינים, האצטדיון ובסיס המקדש. בצד האצטדיון נמצאה ושוחזרה מנהרה דרכה נכנסו המתחרים ובקירותיה חרוטות כתובות עתיקות. ממצאים נוספים מוצגים במוזיאון קרוב שהוקם על ידי אוניברסיטת קליפורניה, מבצעת העבודות במקום.
Ext

ext (קיצור מאנגלית של  extended file system - מערכת קבצים מורחבת) היא מערכת הקבצים הראשונה שנוצרה במיוחד עבור ליבת לינוקס. יישמה הכל מאפריל 1992. תוכננה על ידי מפתח התוכנה רמי קרד על מנת להתגבר על מגבלות של מערכת הקבצים MINIX. 
מבנה המערכת וישום המטא-מידע בה, הושפעו ממערכת הקבצים המסורתית של יוניקס - UFS. החל מליבת לינוקס גרסה 0.96c, הייתה הראשונה שהשתמשה בטכנולוגית מערכת קבצים וירטואלית (VFS).
גודל הקבצים במערכת ext מוגבל ל-2 ג"ב.
הוחלפה ב-ext2 וב-xiafs אשר התחרו ביניהן, עד להצלחת מערכת ext2 בשל עמידותה לאורך זמן. יתרונות -ext2, על פני -ext היו בתחום יכולות שינוי ה-inode (מבנה נתונים שמחזיק מידע על הקובץ), והקיטוע.
הייתה הראשונה בסדרת מערכות הקבצים ext, ואחריה באו ext2, ext3, ו-ext4.
כרם ישראל

כרם ישראל היא שכונה בלב תל אביב, בין נווה צדק מדרום לבין מדרחוב נחלת בנימין מצפון, ובין שוק הכרמל וכרם התימנים ממערב לבין רחוב אלנבי ושכונת לב העיר ממזרח.
אריק רות'

חיים וקריירה

רות' נולד בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית לתוך משפחה יהודית. בנם של מיריים, מורה, מנהלת סטודיו, ואשת רדיו ולאון רות', מורה באוניברסיטה ומפיק סרטים. הוא קיבל את תואר שני מבית הספר לקולנוע UCLA ותואר מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
נרטיב אינטראקטיבי

היסטוריה

ניסיונות לפתח נרטיבים אינטראקטיבים ניתן למצוא החל משנות ה-60. הסרט Kinoautomat של הבמאי הצ'כי ראדוז סינסרה (Radúz Činčera), שהוצג בתערוכת אקספו 67' במונטריאול ונחשב לסרט הקולנוע האינטראקטיבי הראשון שנוצר. בסרט זה היו תשע נקודות שבהן הסרט נעצר והיה עולה סדרן לבמה שמספר לקהל על שתי הסצנות הבאות האפשריות. לאחר מכן הקהל היה מצביע לסצנה הרצויה וזו שנבחרה על ידי רוב הקולות הייתה מוקרנת על חשבון השנייה. הסרט נפתח בסצנת הבזק לעתיד שבה הבית של הגיבור נשרף. סצנה זו מהווה גם את סופו של הסרט ללא קשר לבחירות שנעשו על ידי הקהל במהלכו, עקב מטרת הבמאי להציג סאטירה על הדמוקרטיה בסרטו זה. במהלך השנים היו ניסיונות נוספים ליצירת סרטים אינטראקטיביים, אך סוג זה של סרטים מעולם לא התבססו היטב בקהל חובבי סרטי הקולנוע. התוכנה הראשונה שכללה נרטיב אינטראקטיבי וזכתה להצלחה בעולם הייתה Façade, שנוצרה על ידי מייקל מטיאס ואנדרו סרטקן והופצה ב-2006. בישראל נעשה ניסיון בולט בתחום זה בקליפ של יוני בלוך לשירו, "להיות עצוב יותר".

ייחודיותו של הנרטיב האינטראקטיבי

ג'נט מוריי (Murray) מייחסת בספרה Hamlet on the Holodeck מספר מושגים הנוגעים בעונג אותו מסב נרטיב אינטראקטיבי למששתפים בו. המושג הראשון הוא 'השתקעות' והוא מתייחס לחוויה של הצופה שעובר מן העולם המציאותי למרחב וירטואלי מפותח ושלם. בזכות יכולתו של המשתתף להשפיע על המתרחש, אין הוא מזדהה עם פרוטגוניסט כמו בעת קריאת יצירת ספרות קלאסית, אלא חש שהוא עצמו הגיבור ובכך שוקע עוד יותר בעולם החדש שיוצרת היצירה. המושג השני, אליו מתייחסת מוריי הוא סוכנות אותו היא מגדירה בתור האפשרות של המשתתף לעשות בחירות שישפיעו באופן משמעותי על העלילה. תחושה זו לא מתקבלת מצפייה בסרט קולנוע רגיל אך לעומת זאת כן מתקבלת בעקבות צפייה בסרט אינטראקטיבי על ידי הבחירות הנרטיביות אותן מבצע הצופה ועל ידי התוצאות של בחירות אלו.

העתיד של הנרטיב האינטראקטיבי

במרוצת השנים ועם התפתחות הטכנולוגיה, נעשים עוד ועוד ניסיונות לרתום את היכולות הטכנולוגיות לטובת יצירת נרטיב אינטראקטיבי משופר. עם זאת, ישנם חוקרים, כמו ז'ספל ז'ול (Jesper Juul), שטוענים כי ישנה סתירה בסיסית בין המושג נרטיב למושג משחק, שכן הראשון מתייחס תמיד לעבר, ואילו השני - להווה. בנוסף, בתחום זה ישנן עדיין מגבלות טכנולוגיות רבות, כמו הפיתוח של בינה מלאכותית מושלמת, ולכן קשה ליצור נרטיב אינטראקטיב שיבטיח כי כל משתמש אכן יקבל תוצאה שונה.
קרב גואדאלטה

קרב גואדלאטה הוא קרב בו הביס צבאו של טארק בן זיאד המוסלמי את צבאו של רודריק (או רודריגו) מלך הויזיגותים.
הקרב נערך ב-19 ביולי 711 ליד נהר גואדאלטה שבמחוז קדיס שבדרום ספרד. בתבוסה נהרגו מרבית האצילים של חצר המלכות הוויזיגותי ונפתחה הדרך לכיבוש חצי האי האיברי על ידי המוסלמים.