google/wiki40b huggingface dataset:
טהימפהו

היסטוריה

לפני 1960, טהימפהו הורכבה מקבוצת כפרים קטנים מפוזרים לעורך העמק, אשר חלקם מהווים כיום מחוזות של העיר. ב-1885 התרחש באזור, במה שהיום הוא מגרש הספורט צ'אנגלימית'נג של טהימפהו, קרב בו הבהוטנים ניצחו. הניצחון המוחץ סלל את הדרך לאוג'ין וונגצ'וק, מלכהּ הראשון של בהוטן, לשלוט בכל המדינה בפועל. מאז המגרש הוא בעל חשיבות גדולה לעיר; תחרויות כדורגל, קריקט וקליעה למטרה מתקיימות בו. האצטדיון המודרני שנמצא שם כיום הוקם ב-1974. תחת שושלת וונגצ'וק נהנתה המדינה משלום והתקדמות תחת שליטים רפורמיסטים מוצלחים. המלך השלישי בשושלת, ג'יגמה דורג'י וונגצ'וק, שינה את השיטה הפאודלית הישנה על ידי ביטול העבדות, חילוק האדמות מחדש ושינוי המיסוי. הוא גם הציג הרבה רפורמות מנהליות, חוקתיות ומשפטיות. הרפורמות המשיכו וב-1952 הבירה הועברה מהבירה העתיקה פונקה אל טהימפהו. המלך הרביעי, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, התחיל פיתוח במדינה עם תמריץ שהתבטא באופן כלכלי ובאופנים אחרים מהודו. ב-1961, טהימפהו הפכה רשמית לבירת בהוטן.
עם הצטרפות בהוטן לאו"ם ב-1971 ולמס' ארגונים בינלאומיים אחרים, התחילה נוכחות של משלחות דיפלומטיות בעיר, מה שגרם לגידול מהיר של טהימפהו כמטרופולין.
ב-2005 המלך החליט להוריש את השלטון לבנו, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק. ההכתרה התקיימה בטהימפהו באצטדיון הלאומי המצוחצח, וחפף ליובל המאה לתחילת שושלת וונגצ'וק.

כלכלה

העיר גָדלה במהירות בעקבות הגירה המונית של כפריים אליה. ההגירה גרמה לבנייה מחודשת של מרכז העיר, ולהקמת פרברים בה. נורזין לאם, לאחרונה שודרג לרחוב ראשי בעיר, ובו יש חנויות, מסעדות, דוכנים קמעונאיים, ומבנים ציבוריים. בשאר העיר ישנם בלוקי דירות, בתים פרטיים קטנים וחנויות פרטיות. כל בנייני העיר נדרשים להבנות בסגנון מסורתי, עם ציורים ומוטיבים בודהיסטים. רוב תעשיית העיר ממוקמת דרומית לגשר הראשי. בשנים האחרונות, עולה מספר השירותים המסחריים והמשרדיים בטהימפהו. העיר נמצאת כיום בבנייה מתמדת.

תחבורה

בשונה מרוב ערי הבירה בעולם, אין נמל תעופה המשרת את טהימפהו. אם כי, העיר משתמשת בנמל התעופה פארו במרחק 54 קילומטרים מהעיר.

אקלים

החודש החם ביותר בטהימפהו הוא יוני, והחודש הקר ביותר הוא ינואר.
הוריקן וילמה

התפתחות הסופה

הסופה נוצרה ב-15 באוקטובר במזרח הים הקריבי, מדרום-מערב לג'מייקה. ב-17 באוקטובר היא הוגדרה כסופה טרופית, ב-18 באוקטובר הוגדרה כהוריקן וב-19 באוקטובר היא הוגדרה כהוריקן מקטגוריה 5, עם רוחות במהירות של 295 קמ"ש. באותו יום נמדד בעין הסופה הלחץ האטמוספירי הנמוך ביותר שנמדד להוריקן באוקיינוס האטלנטי - 882 מיליבר. ב-20 באוקטובר הסופה נחלשה והוגדרה בקטגוריה 4, עם רוחות במהירות של 250 קמ"ש.
ב-21 באוקטובר הסופה הגיעה לחצי-האי יוקטן במקסיקו, וב-23 באוקטובר הגיעה למפרץ מקסיקו כסופה בקטגוריה 2. בבוקר ה-24 באוקטובר הסופה הגיעה לפלורידה כסופה בקטגוריה 3, עם רוחות במהירות של 200 קמ"ש. במהלך היום היא נחלשה, והוגדרה בקטגוריה 2. כשש שעות אחרי שפגעה בפלורידה היא חזרה לאוקיינוס האטלנטי, והוגדרה בקטגוריה 3 מצפון לאיי הבהאמה. ב-25 באוקטובר היא נחלשה, מדרום לנובה סקוטיה שבקנדה.
במקסיקו הסופה גרמה לנזק רב באזור קנקון, להצפות ולהרס תשתיות. בקובה נגרמו הצפות רבות, בעיקר באזור עיר הבירה הוואנה. בדרום פלורידה נגרמו הצפות באיי הקיז, מיליוני בתים נותקו מאספקת חשמל ונזק משמעותי נגרם באזור פורט לודרדייל. בהאיטי הסופה גרמה למפולות בוץ.
אנסטסיה היל

ביוגרפיה

היל נולדה בלונדון. היא למדה בבית הספר למשחק "Drama Centre London" וב-1995 זכתה בפרס איאן צ'ארלסון במקום השני (למקום הראשון הגיע טובי סטיבנס ולמקום השלישי הגיע ג'וד לאו). היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אוליבייה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-2011 הייתה מועמדת לפרס על הופעתה במחזה "אלוף הבונים" שהוצג בתיאטרון אלמיידה, וב-2013 על המחזה "The Effect" בתיאטרון הלאומי קוטסלו.
בטלוויזיה שיחקה היל בפרק "The Sweetest Thing" בסדרה "קוואנה QC" משנת 1995, בסדרה "משפט ועונש" (1997), גילמה את קרול לומברד בסרט "RKO 281" (מ-2000), השתתפה במיני-סדרה "משפחת קאזאלט" (2001), ובסרט "Three Act Tragedy", בסדרה "פוארו" לפי ספר של אגאתה כריסטי (2012). ב-2012 הייתה היל מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במיני-סדרה "הפחד".
בקולנוע הופיעה בסרטים "התהום" (2001), "The Abandoned" (מ-2006) וב"שלגייה והצייד" (2012).
סמל ניו זילנד

הסמל הקודם לשנת 1956

קודם לשנת 1956 היה הסמל שונה מהסמל הנוכחי. שלט האצולה היה זהה, אולם התומכים, הציצה והבסיס היו שונים.
בציצת הסמל היה חצי אריה המחזיק בידו את היוניון ג'ק. על הקלף בתחתית שלט האצולה הופיע מוטו המדינה: "קדימה" (באנגלית Onward) על גבי קלף ולרוב מבלי ענפי השרך.
גם התומכים של הסמל היו שונים - משמאל עמדה אישה אדומת שער המביטה קדימה, וכך גם דמות הלוחם - בניגוד לדמויות המביטות כלפי הסמל כפי שהן כיום. 
משערים כי הדמות ששימשה בסיס לציור האישה שבסמל הייתה אשת החברה מוולינגטון - אליס ספראג. לא ידוע מי היה הדמות ששימשה בסיס לדמות הלוחם.
הגר פיינר

הגר שמואלפלד פיינר (נולדה ב-15 באוקטובר 1984) היא מתאגרפת ישראלית מקצוענית ואלופת העולם באגרוף מקצועני למשקל תרנגול. נכון ליולי 2012, עומד מאזנה של פיינר על 24 ניצחונות (7 מהם בנוקאאוט), 7 הפסדים ו-3 תוצאות תיקו.

ביוגרפיה

פיינר נולדה בתל אביב. היא החלה את הקריירה שלה באמנויות לחימה בגיל 13 בענף הקרטה. לאחר שנים של התמקצעות בתחום, שבמסגרתן הפכה לאלופת הארץ, עברה הסבה לאגרוף מקצועני. 
ב-10 באוקטובר 2009 זכתה פיינר בתואר אלופת העולם באגרוף מקצועני באיגוד WIBF, איגוד אגרוף הנשים העולמי, למשקל תרנגול. היא זכתה בתואר זה בקרב שנערך בגרמניה מול המתאגרפת מאוקראינה אוקסנה רומנובה, לאחר שניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השישי.
לקרב זה קדמו מספר ניסיונות לזכות בתואר אלופת העולם בקטגוריות משקל שונות, שאחד הבולטים שבהם נערך בגרמניה ב-30 בנובמבר 2007 מול המתאגרפת הגרמניה הוותיקה רגינה הלמיך, בקרב הפרישה של הלמיך. 
ב-29 באפריל 2010 שמרה פיינר על תוארה לאחר שניצחה בנוקאאוט את יריבתה מארמניה אגנס בוסה, דקה לסיום הסיבוב החמישי בקרב שנערך בהיכל נוקיה בתל אביב. 
ב-30 באוקטובר 2010 שמרה פיינר על תוארה בפעם השנייה לאחר שניצחה את יריבתה מגרמניה ג'וליה סהין בהחלטת שופטים בתום עשרה סיבובים בני שתי דקות, בקרב שנערך באונטריו, קנדה. פיינר ציינה שמדובר היה באחד הקרבות הקשים ביותר בקריירה שלה.
ב-22 בינואר 2011 שמרה פיינר על תוארה בפעם השלישית לאחר שניצחה את יריבתה מצרפת נאדגה ז'יקורה בהחלטת שופטים בתום עשרה סיבובים בני שתי דקות.
ב-14 ביולי 2012 שמרה פיינר על תוארה בפעם הרביעית, כאשר ניצחה בנוקאאוט לכבד בסיבוב השלישי את המתאגרפת האוסטרית בטינה גרנסי בקרב שהתקיים במינכן שבגרמניה.
פיינר מדריכה אמנויות לחימה לילדים, נוער ובוגרים. יש לה מכון בתל אביב ומכון בכפר שמריהו.
אלי בן דוד

ביוגרפיה

בשנת 2001 סיים בן דוד לימודי משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב. בין השנים 2001–2004 שיחק בתיאטרון החאן בירושלים במגוון הצגות ובהן: "נדלן", "חיל פרשים אנו", "מילה של אהבה", "מלחמה על הבית", "בגידה". בין השנים 2001–2008 כתב והעלה מופע בידור בשם "עמי ואלי", יחד עם הקומיקאי ושותפו ללימודים בניסן נתיב עמי אנידג'ר, שהופיע על במות הבידור ובשנת 2004 בפינה קבועה בתוכנית "ערב אדיר" של אדיר מילר בערוץ 2. במסגרת תוכניתו של אדיר מילר, גילם בן דוד את מגלה הכישרונות והאמרגן שרגא אבנרי, ופועל זר בשם טופאי. כמו כן, הגיש פינה קבועה בתוכניתו של אלי יצפאן בכבלים. בשנת 2001 יצאו הסרטים "בוצ'אצ'י" ו"פורים" ובשנת 2002 יצא הסרט "דיפלומטים" - שלושתם בהשתתפותו. בשנת 2008 הופיע בתפקיד ראשי יחד עם עמי אנידג'ר ומלי לוי בהצגה "פרימיירה" שהועלתה במסגרת פסטיבל התיאטרון הקצר של צוותא. בשנת 2010 יצר וכיכב כ"שוקו" בסדרה הקומית "החיים על פי שוקו" ששודרה בערוץ הספורט.
החל משנת 2011 פועל כיוצר, עורך, הכותב הראשי והמנחה, בדמותו של "שוקו", בתוכנית הבידור והסאטירה "בובה של לילה" המשודרת בערוץ הספורט. באותה שנה קיבל כמה תפקידי אורח בסדרה עם סגולה של שלישיית מה קשור. לאחר מכן יצר וערך גם את הסאטירה הפוליטית "בובה של מדינה" שנבנתה על אותו פורמט. החל מ-2015 בן דוד הוא גם היוצר, העורך, הבמאי ואחד הכותבים של תוכנית ספורט סאטירית נוספת, "אנחנו במפה", בערוץ HOT3.
נשוי לאלינור ומתגורר בתל אביב.
חיים ירון

חייו

נולד בגרמניה, התגייס לפלמ"ח ב-1947 והצטרף להכשרת כפר מנחם. במלחמת העצמאות שירת בגדוד החמישי של חטיבת הראל, השתתף בליווי שיירות לירושלים, במבצע מכבי ובמבצע נחשון. נפצע בניסיון כיבוש הראדר. בזמן ההפוגה הראשונה עבר קורס מפקדי כיתות. לאחר מכן לחם במבצע יואב ונפצע שוב.
ב-1950 עבר לשרת בחיל האוויר, שירת כמכונאי וכקצין טכני, ב-1953 היה ממקימי טייסת הסילון הראשונה, ב-1955 עבר לשרת כקצין טכני בטייסת מטוסי אוראגן. ב-1962 מונה לקצין ההנדסה של בית הספר לטיסה וב-1964 מונה למפקד טייסת תחזוקה בבסיס חצור, שירת בתפקיד זה בתקופת מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לראש מצ"ד 3, ענף במטה החיל אשר היה אחראי בין השאר על ייצור חלקי חילוף למטוסי חיל האוויר, ב-1969 יצא במשלחת לארצות הברית לקליטת ראשוני מטוסי המקדונל דאגלס F-4 פנטום בחיל האוויר.
ב-1970 מונה לסגן ראש מחלקת הציוד של חיל האוויר ובאפריל 1971 מונה לראש המחלקה, שירת בתפקיד זה עד 1 בספטמבר 1974, כולל בתקופת מלחמת יום הכיפורים, במלחמה פעלה המחלקה באופן אינטנסיבי להשבה לכשירות של מטוסי החיל הפגועים, פיתוח אמצעי התגוננות נגד טילי נ"מ וקליטת מטוסי הפנטום שהגיעו ברכבת האווירית מארצות הברית. 
לאחר שחרורו הוגש נגדו כתב אישום באשמה של קבלת שוחד בתקופת היותו ראש ענף וראש מחלקת ציוד, על מנת לקדם את עסקי חברת התכוף ("כארמור" של היום), הוא זוכה במשפט בעוד נותן השוחד, התעשיין יוסף מהרשק, הורשע. 
ב-1975 דרס למוות ילדה, הוא הועמד לדין והורשע בגרימת מוות, הוא ערער לבית המשפט המחוזי בו זוכה מכל אשמה
לאחר שחרורו כיהן כיו"ר חברת ציקלון מכרמיאל, ב-1983 קיבל את פרס התעשייה. ב-1987 הקים חברת ייעוץ פרטית. 
ירון בוגר לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות של הטכניון, מחזור ל"ד, 1962. הוא חבר הקורטוריון הטכניון וחבר בוועד המנהל של אגודת דורשי הטכניון בישראל.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–רוסיה

היסטוריה

ברית המועצות והאיחוד האמירויות הערביות קיימו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-8 בדצמבר 1971. בשנת 1986 נפתחו השגרירויות בשתי המדינות. בדצמבר 1991, הכירה איחוד האמירויות הערביות בפדרציה הרוסית כמדינה היורשת של ברית המועצות. מאז 2002, הקונסוליה הכללית של הפדרציה הרוסית פועלת בדובאי.
יחסי שתי המדינות מתאפיינים ברמה גבוהה של דיאלוג פוליטי, סחר וחילופי דברים. בחודש מרץ 2009, שר החוץ של רוסיה ביקר רשמית את סגן הנשיא וראש הממשלה של איחוד האמירויות הערביות ושליט דובאי מוחמד אל מקטום.
יורש העצר של אבו דאבי, מוחמד אל נהיאן, ביקר ברוסיה בספטמבר 2006, יוני 2009, אוקטובר 2012, ספטמבר 2013, אוקטובר ואוגוסט ב-2014, אוקטובר 2015, מרץ 2016. ואפריל 2017. בפגישות אלו הצהיר מוחמד ששתי המדינות עשויות לפתח יחסים שכוללים שותפות אסרטגית.
שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב, ביקר באמירויות הערביות בפברואר 2017, נובמבר 2011, פברואר 2016, ובפברואר 2017.
ב-25 עד 26 במאי 2016, שר המדינה לענייני חוץ של איחוד האמירויות הערביות, היה במוסקבה על מנת להשתתף בפגישת השרים הרביעית של רוסיה שבה התקיים מפגש שיתוף הפעולה של מדינות ערב במפרץ.

יחסים כלכליים

מחזור הסחר של רוסיה עם איחוד האמירויות הערביות הסתכם בשנת 2016 בסך 1.2438 מיליארד דולר אמריקאי שרובו כלל את היצוא הרוסי שהסתכם בסך 971.1 מיליון דולר. במחצית הראשונה של שנת 2017, היקף הסחר הסתכם ב-738 מיליון דולר, גידול של 3.8% מ-2016.
רוסיה מייצאת בעיקר מתכות יקרות, אבנים, שמן, חיטה, מחסניות לנשק ספורט וציד, סגסוגת פלדה, טלוויזיות צבעוניות, אלומיניום, נייר קראפט וקרטון בגלילים. איחוד האמיריות הערביות מייצאת בעיקר תה, מוצרי פלסטיק, שקדים, מכשירי סינון לטיהור נוזלים, ציוד חימום, מנועי תחנות כוח, חלקי חילוף למכונות, מוצרי מתכת ברזל, ציוד תרסיס וריסוס לחקלאות, כלי זכוכית, מכונות ומכשירים מכניים ועוד.
סימונה קואדרלה

מדליית ארד מאליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 זכתה קואדרלה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:53.86 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית (15:31.82 דקות ) ומיריה בלמונטה מספרד  (15:50.89 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.50 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.82 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 2:02.00 דקות.

אלופת האוניברסיאדה

חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי בסוף אוגוסט היא זכתה בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:20.54 דקות ובמשחה של-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:57.90 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.49 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקופנהגן, דנמרק בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:16.53 דקות, אחרי שרה קילר מגרמניה (8:10.65 דקות) ובוגלרקה קפש מהונגריה (8:11.13 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.34 דקות.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה קואדרלה ב-3 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:03.35 דקות, לפני אינה קשלי מהונגריה (4:03.57 דקות) והולי היבוט מבריטניה (4:05.01 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 8:16.45 דקות, לפני אינה קשלי (8:22.01 דקות) ואנה יגורובה מרוסיה  (8:24.71 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש נוסף של 15:51.61 דקות, לפני שרה קילר (15:57.85 דקות) ואינה קשלי (16:03.22 דקות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קואדרלה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא איטליה חדש של 15:40.89 דקות, לפני שרה קילר מגרמניה שקבעה שיא לאומי חדש של 15:48.83 דקות וואנג ג'יאנג'יאה מסין (15:51.00 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 8:14.99 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:13.58 דקות) ולפני אריארנה טיטמוס מאוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 8:15.70 דקות.
הארי פוטר והמסע האסור

הארי פוטר והמסע האסור (באנגלית: Harry Potter and the Forbidden Journey) הוא מתקן אפל באזור עולם הקסמים של הארי פוטר של פארק השעשועים איי ההרפתקאות הממוקם באתר הנופש אולפני יוניברסל באורלנדו במדינת פלורידה שבארצות הברית.
בניית המתקן החלה בשנת 2007 והוא נפתח לקהל ב-18 ביוני 2010. המתקן הוא המתקן המרכזי ב"עולם הקסמים של הארי פוטר" ומיועד להמחיש למבקרים בו אירועים וסצנות מסדרת ספרי הארי פוטר מאת הסופרת ג'יי קיי רולינג, והוא מבוסס על מראה האתרים כפי שהופיע בסדרת הסרטים המבוססת על הספרים.

תיאור המתקן

המבקרים יכנסו אל טירת הוגוורטס בה יראו חדרים שונים אשר הופיעו בסדרת הסרטים, ובהם גלריית הדיוקנאות, חדרו של מנהל בית הספר, כיתת לימוד של ההגנה מפני אמנויות האופל, והחדר המשותף של גריפינדור. בהמשך המבקרים יתבקשו להגיע לחדר הרצאה, אולם בדרכם יפגשו את הארי פוטר, רון ויזלי והרמיוני גריינג'ר אשר יקראו להם לבוא עימם, בניגוד לעצת מצנפת המיון.
בשלב זה המבקרים יתיישבו ב"ספסלי הקסם" אשר יאפשרו להם לעוף ברחבי הטירה, לראות את הערבה המפליקה, לברוח מדרקון ולהשתתף במשחק קווידיץ'. 
בסיום המסע יגיעו המבקרים לחדרו של ארגוס פילץ' שהינו בעצם חנות בו יכולים המבקרים לרכוש חפצים שהוחרמו לכאורה על ידי פילץ'.
אמפארו אוטרו

קורות חיים

אמפארו נולדה בקובה בשנת 1896 והגרה עם משפחתה לפריז. שם נישאה ליעקב פאפו, יהודי ממוצא בולגרי. בשנת 1933 יעקב נפטר, והיא נותרה אלמנה עם בנם שארל אנרי, שנולד שנה קודם לכן.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

עם הכיבוש הגרמני של צרפת, הצטרפה אמפארו לצרפתים רבים שברחו דרומה לאזור שלא נכבש על ידי הגרמנים. היא התיישבה בכפר סארן (Siran) שבדרום צרפת שם חיה משפחתה של אחותה, והתפרנסה מייצור כובעים. למרות הקושי האישי שלה, אמפרו בקשה לסייע לאחרים במצוקה. היא הייתה פעילה בסיוע לפליטים אחרים, יזמה אירועים לילדים שאבותיהם היו שבויי מלחמה, וגם לקחה ילדים לביתה; שניים מהם היו האחיינית והאחיין של בעלה, ז'קלין (נולדה ב- 1935) וחיים (נולד ב-1923).
אמפארו קלטה גם ילדה יהודיה בשם ליליאן פרנג'י (Liliane Frangi), שמשפחתה נמלטה מפריז באפריל 1942. סבתה של ליליאן סירבה לעזוב את ביתה; היא נשארה מאחור ונעצרה 3 חודשים לאחר מכן, במהלך המצוד של יהודי פריז. יחד עם רבים היא גורשה לאושוויץ, שם מצאה את מותה. משפחת פרנג'י ברחה תחילה לאזור מרסיי, אבל כשהגרמנים השתלטו על ממשלת וישי בנובמבר 1942, נמלטו בני המשפחה לאזור האיטלקי, שהיה בטוח יחסית. באוקטובר 1943, כאשר גם חלק זה של צרפת נכבש על ידי גרמניה, ברחה המשפחה להרים, אך לפני כן הם שלחו את בתם בת ה-13 ליליאן לכפר סיראן שם הוסתרה על ידי אמפארו פאפו. למען ביטחונה של ליליאן היא מעולם לא הלכה לבית הספר, במקום זאת פאפו בקשה מהכומר המקומי לתת לה שיעורים הפרטיים. היא קבלה גם שעורי מתמטיקה מחבר בתנועת ההתנגדות שהיה מורה במקצועו.

לאחר המלחמה

אמפארו נפטרה ב-19 בנובמבר 1987.

הכרה והנצחה

ב-2011 שמעה ליליאן על קיומו של ארגון יד ושם והחליטה להגיש את הבקשה לכבד את אמפארו כחסידת אומות עולם. ניתן לאמפארו התואר הרשמי של חסידת אומות עולם בטקס שנערך ביד ושם ב- 14 ביולי 2011. זכרונה הונצח על ידי הוספתה לקיר הכבוד שביד ושם.
מוריס קאהן

ביוגרפיה

קאהן נולד בעיר באנוני שבדרום אפריקה למשפחה יהודית של מהגרים מהאימפריה הרוסית. למשפחה היו חנות אופניים וחנות תכשיטים. קאהן היה פעיל בתנועת נוער ציונית ועלה לישראל בשנת 1956 עם אשתו ז'קלין ושני בניו. בישראל למד ראיית חשבון.
בתחילת דרכו בישראל עסק בענף החקלאות והקים מספר מיזמי תעשייה. ניסה להקים ללא הצלחה יתרה מפעל לכפפות עור. אחר כך ניסה לפתח פטנט נגד גניבת מכוניות וגידול בקר בעמק החולה שלא עלו יפה, וגם מיזם לייצור אופניים שניהל נכשל.
בשנת 1967 ניגש למכרז משרד התקשורת להפקת מדריכי טלפון מסווגים, ושנה אחר כך, החל לפרסם מדריכי טלפון מסווגים, להם קרא “דפי זהב”. ב-1980 חבר לבועז דותן, שהקים את יחידת המחשב בדואר ישראל. דותן יחד עם אבינועם נאור החלו במחשוב תהליכי המדריכים המסווגים של דפי זהב. ב-1982 הקימו קאהן, דותן ונאור את חברת עורק אינפורמיישן שהייתה חברה שמכרה תוכנות מחשב לפיתוח והפקה של מדריכי זהב בעולם והייתה הבסיס לחברת אמדוקס, ש-50% ממנה נרכשו על ידי סאות'ווסטרן בל ב-1985. מאוחר יותר החלה אמדוקס בפיתוח תוכנות לגבייה ולניהול השירות עבור חברות טלפון. את עסקיו ניהל קאהן תחת קבוצת עורק שהייתה הבעלים של 50% הנותרים מאמדוקס עד הנפקתה של אמדוקס ב-1998.
קאהן, אשר ידוע כחובב הים, הקים את חברת "coral world", חברה בינלאומית אשר מחזיקה ומנהלת מצפים תת-ימיים ברחבי העולם. בשנת 1975 חנך קאהן את המצפה הימי הראשון באילת. חברת המצפה התת-ימי (coral world international) הוקמה בשנת 1974 על ידי מוריס קהאן ובבעלותה כיום מצפים תת-ימיים באילת, בפרת', אוסטרליה, מאווי (הוואי) ופלמה דה מיורקה.
קאהן השקיע במגוון חברות במרוצת השנים, בהן חברת הכבלים ערוצי זהב, חברת התקשורת הבינלאומית קווי זהב, נטוויז'ן, מקסימדיה, אלפא קארד (שנמכרה לבנק לאומי), מד-1, נטקום ו-AIG ישראל. עם האחים שמואל וצבי מיתר הקים את חברת Aurum.
בשנת 1998, כאשר הונפקה אמדוקס בבורסה בארצות הברית, מימש קאהן את מניותיו בכמיליארד דולר. בשנת 2004 מכר לקרן מרקסטון את אחזקותיו בחברת דפי זהב תמורת כחצי מיליארד שקל.
קאהן הוא המייסד של ארגון LEAD לפיתוח וקידום מנהיגות צעירה בישראל. הוא תורם בולט לעמותת צלול, אשר הוקמה על ידי בנו, בנג'מין קאהן. בשנת 2008 הוענק לו פרס הגלובוס הירוק לתרומה לאיכות הסביבה בישראל. בנו השני, דייוויד, הוא ד"ר לפסיכולוגיה.
בשנת 2010 ניצב קאהן במקום ה-937 ברשימת עשירי תבל של ירחון פורבס, עם הון מוערך של כמיליארד דולר. מתגורר בבית ינאי. ב-2016 דורג במקום ה-30 ברשימת עשירי ישראל עם הון שהוערך על ידי פורבס ב-5 מיליארד ש"ח.
החל מ-2012 תרם קאהן כ-100 מיליון ש"ח לעמותת SpaceIL לטובת פרויקט הגשושית הישראלית לירח בראשית, מתוך עלות כוללת של כ-320 מיליון ש"ח. החל מ-2016 הוא אף שימש כיושב ראש העמותה וב-2017 הפך לנשיא העמותה. בשנת 2019, לאחר שהגשושית התרסקה על הירח, הכריז קאהן על תחילת הפרויקט "בראשית 2", שמטרתו להשלים את משימתה של הגשושית.
ביוני 2017 הוענק לו תואר עמית כבוד של המרכז הבינתחומי הרצליה על פעילותו למען החברה הישראלית, על תרומתו לפיתוחה של מדינת ישראל למעצמה מובילה בתחומי ההייטק ועל תרומתו המתמשכת בתחומי החינוך, איכות הסביבה והרפואה.
בשנת 2018 הוענק לו פרס בוני ציון על מפעל חיים ואות התעשיין בבית הנשיא.
בשנת 2019 נבחר, יחד עם כפיר דמרי, להדליק משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, כאות הערכה על תרומתו למיזם "בראשית".
בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-71 בעת הדלקת המשואה התחייב לממן משמעותית את פרויקט "בראשית 2" שפיתוחו יסתיים דבריו בעוד כשנתיים.
דיאנה אגרון

ביוגרפיה

אגרון נולדה בסוואנה שבג'ורג'יה, ארצות הברית, למשפחה יהודית שומרת מצוות. אביה רונלד ס. אגרון הוא מנהל בענף המלונאות וממשפחה יהודית. אימה מארי (לבית בארנס) התגיירה עם נישואיה לאביה של דיאנה. סביה מצד אביה היגרו ממזרח אירופה, ושם משפחתם המקורי ברוסית היה "אגרונסקי". אגרון גדלה גם בסן פרנסיסקו ובסן אנטוניו. לה אח צעיר בשם ג'ייסון. היא למדה עברית בבית ספר עברי ואף חגגה בת מצווה. כשהייתה בת 15, אביה חלה בטרשת נפוצה, מה שהוביל לכך שהוריה נפרדו.

בטלוויזיה

אגרון הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "Shark"‏, "קרוב לבית", "דרייק וג'וש", "CSI: ניו יורק" ו"מספ7ים", ובמספר פרקים בסדרה "ורוניקה מארס". היא הופיעה בעונה השנייה של הסדרה "גיבורים" בתור דבי מרשל, המעודדת הראשית בקבוצת המעודדות של "תיכון ורד". 
החל ממאי 2009 כיכבה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה של רשת פוקס "Glee" בתפקיד קווין פבריי, המעודדת המרושעת. החל מהעונה הרביעית הופיעה בסדרה כשחקנית אורחת, עד סיומה בשנת 2015. אגרון הופיעה עם שחקני הסדרה בשני מסעי הופעות בצפון אמריקה והממלכה המאוחדת ב-2010 וב-2011. למסע ההופעות השני יצא גם סרט, "Glee live - 3D movie concert", בו אגרון משחקת את עצמה\קווין פבריי.

בקולנוע

אגרון השתתפה בסרטים רבים. ביניהם "TKO", "ארוחת ערב עם רפאל", "הרומנטיקנים", "הציידים" ו"Skid Marks". בנוסף, השתתפה בסרט הקצר "A Fuchsia Elephant", אותו גם ביימה וכתבה. ב-2010 היא שיחקה את נטלי בסרט "בורלסק" לצד כריסטינה אגילרה, שר וסטנלי טוצ'י. ב-2011 היא הופיעה לצד אלכס פטיפר בסרט המתח המדע-בדיוני "אני מספר ארבע". שמועות אומרות כי השניים גם יצאו לתקופה מסוימת. ב-2013 השתתפה אגרון בסרט "החבר'ה הרעים".

מיזמים אחרים

אגרון דגמנה לצד שחקנים מ"אחת שיודעת" ו"Glee" בקמפיין קיץ 2010 של "אושיין פסיפיק", וכן הופיעה בשערי מגזינים מפורסמים רבים, בהם Vogue, Elle, Flaunt, Glamour, Nylon GQ, קוסמופוליטן והרולינג סטון. 
אגרון נכנסה לרשימת "הנשים היפות ביותר" של מגזין "פיפל", ונבחרה למקום ה8 ברשימת האנשים היפים ביותר של אלן דג'נרס. אגרון הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך מספר פעמים, וזכתה בו בשנת 2010. 
ב-2010 ביימה את הקליפ לשיר "Body" של להקתה של חברתה הטובה תאו, "Thao with the Get Down Stay Down". ב-2013 השתתפה בקליפ "Just Another Girl" של הקילרס, וב-2014 השתתפה בקליפ "I'm Not The Only One" של סם סמית' . בנוסף, הקימה אגרון אתר אינטרנט בשם "You, Me & Charlie" בו היא חושפת אמנים חדשים.

חיים אישיים

בתחילת 2009 התגוררה אגרון בדירה משותפת יחד עם ליאה מישל אשר שיחקה לצידה בסדרה "Glee".
ב-15 באוקטובר 2016 נישאה לווינסטון מרשל, חבר בלהקת ממפורד אנד סאנז.
אגרון היא צמחונית ותומכת בארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים". אגרון גם תומכת בזכויות להט"ב, וכן בארגון "טרוור פרוג'קט" למניעת התאבדויות בקרב נוער להט"ב.
סמי תורג'מן

ביוגרפיה

תורג'מן נולד במרקש שבמרוקו ועלה עם משפחתו ארצה, כשהיה בן חצי שנה. הוא גדל והתחנך באשקלון והתגורר בה עד שנת 2004.
בשנת 1982 התגייס תורג'מן לצה"ל ועשה את מרבית שירותו הצבאי בתפקידי פיקוד בחיל השריון. בשריון עבר בתחילה הכשרה כלוחם ולאחר מכן את קורס מפקדי הטנקים, בהמשך שימש כמפקד טנק בחטיבה 14. לאחר מכן סיים את קורס הקצינים בהצלחה ושימש כמפקד מחלקת טנקים בעוצבת עקבות הברזל וכמ"פ בגדוד 46. בשנת 1992 מונה למפקד גדוד 52 של חטיבה 401. בשנת 1994 מונה לקצין אג"ם של עוצבת הפלדה. ב-1996 מונה למפקד עוצבת מרכבות האש והדריך במקביל בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. בשנים 1997–1999 שימש כראש מחלקת אימונים במפקדת חילות השדה.
בין השנים 1999 - 2001 כיהן כמפקד חטיבה 500 ולאחר מכן כמפקד חטיבה 460. בשנת 2003 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת המילואים נתיב האש של פיקוד הצפון. במקביל שימש בשנים 2004–2005 כקצין שריון ראשי. לאחר מכן שימש כראש חטיבת המבצעים במטכ"ל ובין אוקטובר 2007 - יוני 2009 שימש כמפקד עוצבת געש.
בספטמבר 2009 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד זרוע היבשה. באפריל 2013 מונה למפקד פיקוד הדרום ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2015. במהלך כהונתו פיקד על הפעילות הקרקעית במבצע צוק איתן.

השכלה וחיים פרטיים

תורג'מן בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
תורג'מן נשוי ואב לחמישה ילדים.
בוסטון קונסלטינג גרופ

היסטוריה

הפירמה הוקמה על ידי ברוס הנדרסון כיחידה של איש אחד כחלק מ-Boston Safe Deposit and Trust Company. הנדרסון, בוגר בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, הועסק בעברו על ידי חברת הייעוץ ארתור ד. ליטל. ב-1973 ביל ביין, אז יועץ בכיר ב-BCG, עזב את החברה עם יועצים נוספים והקים את ביין ושות'. שנתיים מאוחר יותר הנדרסון יצא בתוכנית אופציות לעובדים (ESOP), כך שיוכלו לקנות ולהפריד את BCG מחברת בוסטון ולהפוך אותה לעצמאית. הרכישה הושלמה ב-1979.
ב-1998 הפירמה הקימה את "המכון לאסטרטגיה", והעשירה את החשיבה האסטרטגית בקבוצה באמצעות יישום תובנות ממגוון דיסציפלינות אקדמאיות לאתגרים אסטרטגיים שניצבים בפני עסקים והחברה בכלל.
ב-2017 דורגה BCG במקום השמיני הכללי והראשון מבין החברות הקטנות ברשימת פורצ'ן של "100 המקומות הטובים לעבוד בהם".

פעילות בישראל

חברת BCG השיקה את פעילותה בישראל בשנת 2010, בהובלת שותפים מהחברה בארצות הברית.
BCG תל אביב מייעצת לתאגידים הגדולים בישראל בכל ענפי המשק, כולל מוצרי צריכה, אנרגיה, שירותים פיננסיים, שירותי בריאות, ייצור, תחבורה, תשתיות, טכנולוגיה וטלקום.] כמקובל ב-BCG העולמית, BCG תל אביב לוקחת חלק בפרויקטים חברתיים, כמו למשל שותפות ארוכת השנים שלה עם מכון חרוב שמטרתו מניעת התעללות והזנחת ילדים בישראל.

מטריצת הצמיחה של BCG

BCG יצרה והטמיעה בשנות השבעים את מטריצת צמיחה-נתח שוק. טבלה פשוטה שעוזרת לתאגידים גדולים להחליט כיצד להקצות הון ליחידותיו השונות. התאגיד יגדיר את היחידות העסקיות שלו כ"כוכבות", "פרות חולבות", "סימני שאלה" ו"כלבלבים". את ההון התאגיד יקצה בהתאם לקטגוריות אלו תוך שהוא מעביר הון מ"פרות חולבות" ל"כוכבות" ו"סימני שאלה" שיש להן שיעורי צמיחה גבוהים יותר ולכן פוטנציאל גבוה יותר.