google/wiki40b huggingface dataset:
שרית

עלילה

"שרית" היא מלודרמה המספרת את סיפורה של השחקנית שרית (דליה פרידלנד), המחליטה לפרוש מן הבמה. בן זוגה גבי (אריאל פורמן) נוטש אותה לאחר שנודע לו שהיא בהיריון ממנו. שרית מגלה כי הוא בוגד בה ובסערת רגשותיה יורה למוות בו ובמאהבתו. היא נשפטת למאסר עולם. בנה אבי, נמסר לאחזקת עוזרת הבית שלה, תמי (ירדנה ארזי), המבטיחה לעשות הכל למען גידולו ולבוא לבקר את שרית בבית הכלא. תמי מרבה להופיע בערבים במועדוני ריקודים בהם היא רוקדת במגוון סגנונות. בסרט מופיעים קטעים ממושכים המתמקדים בשחקנית ירדנה ארזי רוקדת ריקודי בטן ערביים וריקודים הודיים ברגליים יחפות. 
מאחר שתמי לא מצליחה לגדל אותו, היא מוסרת אותו לאימוץ. לאחר שחרורה מגיעה שרית לבית משפחת דניאלי המאמצת ומתקבלת לעבודה כעוזרת בית. היא מנסה לדבר אל לבו של אבי המבוגר (בגילומו של יגאל בשן), על מנת שישפר התנהגותו, אך הוא טופל עליה אשמת גניבה. שרית מגורשת בבושת פנים. היא מתקבלת באהבה רבה על ידי בתיה (חיה קציר), חברתו של אבי. בתיה בהיריון והדבר נשמר בסוד מפני אמו המאמצת של אבי (אלישבע מיכאלי). אבי איננו יודע שהוא ילד מאומץ ואמו האמיתית, שרית, עושה הכל למען החיבור הנכון, לדעתה, בין שני האוהבים. אבי מכחיש שיש בינו ובין בתיה קשר כלשהו, וגורם זו הפעם השנייה, לשרית, לחוש שקרנית. בבואו להציע נישואין לבתיה, שרית מסלקת אותו משם בהשפלה זהה לזו שלה, כאשר גורשה מביתו בגלל שקריו. אך נימוקיה חזקים ומשכנעים את בתיה ללכת בדרכה ולא בדרכו הנחפזת. היא דורשת ממנו למצוא עבודה, לפרנס את משפחתו החדשה ואת בנו שנולד. היא פוקדת עליו לא לנתק את הקשר עם אמו המאמצת. אבי מוצא עבודה ומחליט להתחתן בלי לקבל את ברכת אמו, מה שיגרום לנישולו מצוואתה. החתונה מתקיימת בניגוד להמלצותיה של שרית. אמו של אבי מגיעה לחתונה כדי לחשוף בפניו שהיא אינה אימו האמיתית, אך שרית באה לקראתה ופותחת בפניה את השער, היא מספרת לה שהיא אימו הביולוגית ומנסה למנוע ממנה לחשוף שהיא אינה אמו האמיתית של אבי, 
פן הדבר יגרום לו הרס נפשי. כאן מתגלה גדולתה של שרית, כאמא המסוגלת להקריב את אהבתה למען אושרו של בנה, הסרט מסתיים כששרית עוזבת לאחר שהבטיחה לאימו של אבי שלאחר הפיוס ביניהם הם לא יראו אותה יותר.
בסרט משולבים שירים של יגאל בשן, בהם "החיים היפים", "כוכבים לא משקרים" ו"עוד מעט". נאוה ברוכין הקליטה לפסקול הסרט את השיר "איך שנים עברו".

הצלחה והכנסות

הסרט זכה להצלחה קופתית ניכרת עם 330,000 כרטיסים שנמכרו בבתי-הקולנוע אך לא התקבל באהדה על ידי המבקרים, מסווג לעיתים קרובות כסרט בורקס, אך אינו בו את האלמנטים המקובלים, בדומה לסרטי בורקס, כמו: "חגיגה בסנוקר" ו-"צ'רלי וחצי".
י

ייצוג האות י'

בקוד ASCII מיוצגת האות י' בערך E9, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D9.
בקוד מורס מיוצגת האות י' באמצעות הרצף: .. (נקודה נקודה). 
לאות יוד יש שני ייצוגים שונים בכתב ברייל:
 האות י' כחלק מהחיריק המלא.
 האות י' בהקשרים אחרים.
באלפבית צלילי מיוצגת האות י' באמצעות המילה "יונה".
באיתות בדגלי סמפור י' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה צפונה (כלפי מעלה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
סוזרניות

סוּזֵרֵנִיּוּת היא מושג במדע המדינה המתאר את היחסים בין ישויות מדיניות, אשר אחת מהן כפופה לרעותה. המדינה הכפופה מעניקה למדינה המכפיפה סמכויות נרחבות בניהול יחסי החוץ שלה, ועניינים חשובים נוספים, אך משמרת בידה מידה של אוטונומיה. הישות הדומיננטית ביחסים סוזרניים נקראת סוזרן, ביטוי היכול להתייחס למדינה, או לעומד בראשה. במשטר הפאודליזם התייחס הביטוי "סוזרן" לתיאור האדון הפיאודלי, המכפיף למרותו את הוסאלים המונח נטבע במקור לתיאור היחסים בין האימפריה העות'מאנית ובין ישויות עצמאיות למחצה שקיימו עמה יחסים סוזרניים. במונחים של המשפט הבינלאומי כיום, בו שולט מושג הריבונות (סוברניות), שהיא מטבעה אחידה, קשה לתאר יחסים סוזרניים, בהם יש ויתור כפוי של המדינה הכפופה על חלק מריבונותה.
אידיאליזם

אידיאליזם הוא שם כולל לזרמים בפילוסופיה הסבורים כי מציאות היא בראש ובראשונה אידאה, כלומר משהו מופשט ולא פיזי, ורק בעקבות האידאה (אם בכלל) אפשר לדבר גם על עצמים פיזיים כדברים הקיימים במציאות.  האידיאליזם מנוגד לתפיסה המניחה כי העצמים הפיזיים הם המציאות, ואילו המחשבה המופשטת איננה אלא צעד חיצוני, מאוחר למצוי הפיזי, המתבונן עליו מבחוץ, באופן רפלקטיבי ומנותק ממנו עצמו.  בניגוד לכך,  על פי התפיסה האידיאליסטית, למחשבה, או ליתר דיוק לתבונה, תפקיד מרכזי בעיצוב המציאות עצמה – המחשבה והיקום מקיימים או יוצרים זה את זה. גישה זו מנוגדת למטריאליזם ושונה מהדואליזם. 
לדוגמה, עמנואל קאנט טען כי התבונה היא שמאלצת אותנו לקלוט את המציאות כבעלת תכונות של זמן ומקום וקשרים של סיבתיות, ואילו הגל טען כי להיסטוריה האנושית יש כיוון רציונלי כלשהו, בדיוק כמו למחקרים מדעיים.  חשובה ההבחנה בין אידיאליזם סובייקטיבי, המייחס את המציאות לסובייקט אנושי, מישהו החושב מחשבה וזו יוצרת אצלו מציאות, לבין אידיאליזם אובייקטיבי, כמו זה של הגל למשל, המנתק את האידאה מסובייקט אנושי ספציפי כלשהו החושב את המחשבה, ומאמין בקיומה העצמאי, האובייקטיבי, של המחשבה כשלעצמה. 
חשיבה אידיאליסטית יכולה לכלול גם אמונה שדברים מופשטים או חומריים כוללים גם תכונות שאינן תלויות במציאות החומרית. חלק מהפילוסופים ייחסו למספרים תכונה כזאת; אפלטון גרס כי לכל החפצים יש תכונות כאלה וכינה "אידאות". שיטה זו נקראת גם אידיאליזם אפלטוני. 
את הזרם הזה אפשר לחלק לשתי תקופות: האידיאליזם הטרום קאנטיאני שמייצגו העיקרי הוא ג'ורג' ברקלי והאידיאליזם הטרנסצדנטלי המאוחר יותר, שמייצגיו הבולטים הם הגל, פיכטה ושלינג.
ראי המכשפה (סדרת טלוויזיה)

העלילה

המלכה שים (ג'אנג הי-ג'ון ) אינה יכולה ללדת, היא מבקשת את עזרתה של השמאנית הונג-ג'ו (יום ג'ונג-אה) כדי ללדת ילד שלימים יהיה הנסיך. השמאנית הונג-ג'ו אומרת למלכה שים להטעות שמאנית צעירה יותר בארמון ששמה הא-ראן (ג'ונג אין סון),
בעלת יכולות מיוחדות המאפשרת לה לשכב עם המלך ולהיכנס להריון. הונג-ג'ו משתמשת בכישוף שחור כדי להעביר את העובר לרחמה של המלכה שים ומתכננת להרוג את הא-ראן. אך הא-ראן מגלה את התוכנית של הונג-ג'ו ושל המלכה שים ומקללת את העובר של המלכה שים בזמן שגססה.
המלכה שים לאחר מכן יולדת תאומים, נסיך הכתר סון-הווא (יו הו-היון) והנסיכה יון-הי (קים סה-רון), אך נאלצה לנטוש את הנסיכה בשל הקללה ולהרגה.
בעזרתו של השאמאן צ'וי היון-סו (לי סונג-ג'ה),
אך המלך, שידע על תוכנית המלכה והונג-ג'ו מצווה על צ'וי היון-סו להציל ולגדל את יון-הי ולמצוא דרך להתיר את הקללה. יון-הי גדלה לבחורה צעירה ויפה, אבל היא נאלצת להישאר מבודדת, הרחק מכולם ביער, ולגור בבית מוקף קמעות. פונג-יון (קוואק סי-ג'ה),בנו של היון -סו, היה מאוהב בה מאז שהוא היה צעיר. יום אחד, צעיר משכיל בשם הו ג'ון (יון שי-יון), בנה של שפחה, נפגש עם יון-הי במקריות. המפגש בין יון-הי והו-ג'ון קושר את גורלם והם יוצאים למסע יחד כדי לבטל את הקללה.
שלמה בן ארצי

שלמה בן ארצי (Shlomo Benartzi) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מחקריו עוסקים בתחום הכלכלה ההתנהגותית.

אודות

סיים תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1989. בשנת 1994 סיים דוקטורט מבית הספר לניהול עסקים באוניברסיטת קורנל בניו יורק. בין השנים 1994 ל-1996 שימש כמרצה באוניברסיטת דרום קליפורניה, בין השנים 1996 ל-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנת 2002 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 2007 קיבל דרגה של פרופסור מן המניין.
בן ארצי הוא מהמייסדים של פורום הכלכלה ההתנהגותית (Behavioral Finance Forum), קבוצה של חוקרים ואקדמאים מובילים בתחום מרחבי העולם. 
בן ארצי שימש כחבר בוועד המנהלים של חברות וארגונים שונים, בהם: Alaska State Pension,‏ Fuller and Thaler Asset Management, ‏Guggenheim Partners,‏ Morningstar and the U.S. Department of Labor.
משמר הקרמלין

היסטוריה

עם ההחלטה להעביר את בירת רוסיה מפטרוגרד למוסקבה בראשית 1918 ולמקם את מבני השלטון מחדש בקרמלין, הופקדה האחריות לשמור על מבני הממשלה וראשי השלטון בידי גדוד רובאי לטביה האדום (Latviešu strēlnieki).
בספטמבר 1918 הועבר גדוד הרובאים להילחם בכוחות הלבנים במלחמת האזרחים, ותלמידי בית הספר הגבוה לפיקוד צבאי של מוסקבה הופקדו על משמר מבני הקרמלין. לצורך כך הועברו כיתות בית הספר ומגורי התלמידים לתוך הקרמלין.
באוקטובר 1935 הועבר בית הספר מהקרמלין, וגדוד מיוחד הוקם ב-8 באפריל 1936 להחליף את התלמידים בשמירה על המבנים. ב-28 בינואר 1936 הועבר הפיקוד על המשמר ממשרד ההגנה של ברית המועצות למשרד לענייני פנים (הNKVD). ב-8 במאי 1936 שונה שם המשמר מ"פלוגה למטרה המיוחדת" ל"רגימנט למטרה מיוחדת".
בראשית הלוחמה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית בשנת 1941 הוגברה השמירה על מבני השלטון והצבא בקרמלין, אולם יחידות צלפים של המשמר נשלחו בין השנים 1942 -1943 להילחם בחזית, והרגו למעלה מ-1,200 חיילים גרמנים. מבין לוחמי הגדוד נפלו בלוחמה 97 לוחמים. ב-23 בפברואר 1944 הועטר הגדוד בעיטור הדגל האדום. 
בשנת 1952 אורגן הגדוד מחדש היה חלק של הק.ג.ב. ב-8 במאי 1967 נכח הגדוד בטקס החנוכה של קבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר.
בשנת 1993 שולב הגדוד בשירות האבטחה הפדרלי של רוסיה. ב-7 במאי 2006 שונה סמל הגדוד והוענקו לגדוד מדים רשמיים חדשים הדומים למדי המשמר הקיסרי אשר היה אחראי לשמירה על הצאר עד שנת 1914.
הטרגדיה של נחלת הכלל

הטרגדיה של נחלת הכלל (באנגלית: Tragedy of the commons) או "הטרגדיה של המרעה המשותף" היא סוג של מלכודת חברתית, בעלת זיקה כלכלית בדרך כלל, העוסקת בקונפליקט הנוצר בין הפרטים ובין טובת הכלל בעת ניצול משאבים על ידי אותם פרטים. התאוריה טוענת כי גישה חופשית וביקוש בלתי מוגבל למשאב יביאו בהכרח לכיליונו של המשאב בדרך של ניצול יתר. המונח נוצר על ידי הכלכלן הבריטי ויליאם פוסטר לויד בחיבור משנת 1833, "Two Lectures on the Checks to Population", שהדגים את הנושא בעזרת כר המרעה הציבורי שהיה נהוג, כביכול, בכפרים באנגליה מימי הביניים. התאוריה הורחבה וזכתה לפרסום מחודש על ידי גארט הרדין ב-1968 במאמר בעיתון "Science" שנשא את השם "The tragedy of the commons" ועסק בעיקר בבעיית הגידול באוכלוסיית כדור הארץ. עם זאת, כבר בימי קדם הדגימו תוקידידס ואריסטו היבטים של תאוריה זו.
לתופעות המתוארות ב"טרגדיה של נחלת הכלל" יש נגיעה בניתוח התנהגויות בתחומים: כלכלה, פסיכולוגיה אבולוציונית, תורת המשחקים, פוליטיקה, גאוגרפיה, מיסוי וסוציולוגיה. יש אף הרואים בהתנהגות המתוארת בה כדוגמה ל-"emergent behaviour" כש"הטרגדיה" היא תוצאת פעולות גומלין בין פרטים במערכת מורכבת.

ביקורות והתייחסות חוזרת

ברבות השנים המאמר צוטט באופן נרחב והוכנס לאנתולוגיות על אקולוגיה, סביבתנות, שירותים רפואיים, כלכלה, לימודי אוכלוסין, משפטים, מדע המדינה, פילוסופיה, אתיקה, גאוגרפיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה. המאמר אף הצית פולמוס בנושאים של חשיבות ידע רב תחומי בעידן של תחומי התמחות הולכים וצרים, שכן הצדדים השונים בוויכוח מתייחסים אל המאמר גם כדוגמה חיובית ליישום מוצלח מאוד של חשיבה רב-תחומית וגם כדוגמה שלילית ליישום סלקטיבי ומטעה שלה מצידו של הרדין.
הרדין עצמו פרסם טור אישי ב-Science לציון 30 שנה לפרסום המקורי, ובו הוא מספר שהמאמר עבר ששה שכתובים מלאים והמסקנות שלו השתנו בכל שכתוב, ולכן הוא מציין שהפסקה הקצרה שבסוף המאמר איננה מסקנה מדעית אלא הצעתו האישית לפתרון. הרדין מציין שמירב הביקורת שהופנתה אליו הייתה לגבי אותו פתרון ההפרטה שרבים טענו כי הוא קפיטליסטי מדי ונדון לכישלון. הרדין מתנצל ומתקן שהצעתו היא כללית יותר ויש לקרוא אותה כ'נחלת כלל מנוהלת', ולכן הפתרון המעשי בניסוח חדש הוא: "ההתייחסות 'נחלת כלל מנוהלת' יכולה לתאר סוציאליזם או הפרטה ליזם חופשי. כל אחד מאלו יכול להצליח או להיכשל - 'השטן הוא בפרטים'. אבל במצב של נחלת כלל בלתי מנוהלת אפשר לשכוח מהשטן: שימוש יתר במשאבים מפחית את יכולת ההמשכיות, והחורבן הופך לבלתי נמנע".
במאמר זה הרדין נועץ גם ביקורת במבקרים אותו על פי מודל מספרי חד-תחומי כזה או אחר ומבקש ממדעני התחומים השונים לחזור למילים ולהסברים כי טיעוניו מתייחסים לאתיקה ולנושאים פחות מדידים. הוא סוגר את המאמר בעצה לעוסקים בעבודה רב-תחומית לבל יקלו ראש בקושי של יישום עקרונות, בכמות ההזדמנויות לטעות בדרך, או בעוצמה והקלות שבה יקומו לעבודתם מבקרים.
פונקציה קעורה

במתמטיקה, פונקציה קעורה בקטע מסוים היא פונקציה אשר עבור כל שתי נקודות באותו הקטע, הישר המחבר בין שתי הנקודות נמצא מתחת לגרף הפונקציה.
אף על פי שעל פי ההגדרה הלשונית של המילים "קמור" ו"קעור", העקום המתקבל הוא קמור מלמעלה, בהגדרה המתמטית העקום נבחן מלמטה ולכן הוא מכונה פונקציה קעורה.

פונקציות ליניאריות

פונקציה ליניארית נחשבת קעורה וקמורה בעת ובעונה אחת, בגלל אי־השוויון החלש ( ו־). פיתוח של הגדרת הקמירות או הקעירות, כאשר הפונקציה המדוברת היא ליניארית, מוביל לשוויון ממש בין שני האגפים.
מנדריל

מאפיינים גופניים

המנדריל מזוהה על ידי פרוותו אשר צבעה צבע-זית והפנים והישבן הצבעוניים של הזכרים, המנדריל הוא היונק הצבעוני ביותר בעולם. הצבע מתחזק עם הבגרות המינית. הנקבות בעלות צבעים כהים יותר. הצבע מודגש יותר כשהקוף מעורר מינית וככל הנראה מהווה דוגמה לברירה זוויגית. צבע הישבן כנראה משמש לחיזוק הנראות בצמחייה הסבוכה של יער הגשם ועוזר לתזוזה של קבוצת קופים. הצבעים משמשים גם לסימון מעמדו של קוף בהיררכיה החברתית: נמצא כי זכרים שליטים נצבעים באדום זוהר יותר מחבריהם החלשים וכי אין כמעט עימותים בין זכרים שיש הבדלי גוון ביניהם
משקל הזכרים הוא כ-30 ק"ג ויכול להגיע גם ל-50 ק"ג, בעוד הנקבות מגיעות לחצי ממשקל זה. המנדריל יכול להגיע לתוחלת חיים של 31 שנים בשבי. הזכרים מגיעים לאורך של קרוב למטר, בעוד הנקבות קטנות יותר (כ-60 ס"מ). הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3.5 שנים.
המנדריל מצוי ביערות הגשם של דרום ניגריה, דרום קמרון, גבון, גינאה המשוונית והרפובליקה של קונגו. התפוצה מוגבלת על ידי נהר סנאגה בצפון והנהרות אוגווה ואינווידו במזרח. על פי מחקרים עדכניים אוכלוסיית המנדרילים מצפון ומדרום לנהר אוגווה מהווים תת-מין נפרד.
תקופת ההיריון של המנדריל נמשכת 6-7 חודשים, ונולדים צאצאים בין ינואר לאפריל. למרות זאת, המנדריל מזדווג כל השנה בתקופת הייחום, המתרחש פעם ב-33 ימים.
צאצאי מנדריל נולדים עם עיניים פקוחות ופרווה. יש להם פרווה שחורה ועור ורוד במשך החודשיים הראשונים. הם נאחזים בבטן אמם מיד וכבר יכולים לתמוך במשקל של עצמם. האמהות יוצרות קשרים עם ילדיהן. עם הבנות הקשר נמשך אל תוך הבגרות, ועם הבנים הקשר נמשך עד שהבן מגיע לבגרות מינית. הקשרים כוללים פליית כינים מהפרווה.

התנהגות בטבע

מנדרילים הם יצורים חברתיים שחיים בקבוצות גדולות, שכוללות בעיקר נקבות וצעירים ומונהגות על ידי זכר שליט. רוב הזכרים הבוגרים הם מתבודדים. קשה להעריך במדויק את גודלה של קבוצת מנדרילים ביער, אולם צילום קבוצה שחוצה פער בין שתי חלקות יער או חוצה כביש היא דרך אמינה לחשב את גודל הקבוצה. הקבוצה הגדולה ביותר שזוהתה בדרך זו הכילה 1,300 פריטים, בפארק הלאומי לופה בגבון - ההתקבצות הגדולה ביותר של קופים לא אנושיים שתועדה אי פעם.
המנדריל הוא אוכל כול הניזון בעיקר מצמחים, חרקים, וחיות קטנות. את מזונו הוא משיג על ידי חיפוש מזון באדמה. אף על פי שהמנדריל בדרך-כלל לא צד חיות גדולות, קבוצת מנדרילים נצפתה צדה ואוכלת צביון. קבוצה גדולה של מנדרילים יכולה לגרום לנזק משמעותי ליבול בתוך זמן קצר מאוד, ובמקומות שבהם הם נפוצים הם נחשבים למזיקים. טורפו הטבעי הראשי הוא הנמר.
מנדרילים ניצודים לצורכי מזון בכל אזור תפוצתם, אם ברובה ואם בכלובים וברשת. בקמרון, הרס בתי גידול לחקלאות גם כן נחשב כאיום על קיומם.
עטרת שלמה

עטרת שלמה היא רשת מוסדות תורה חרדית ליטאית, הכוללת ישיבה גדולה, כוללי אברכים, ישיבות לצעירים תלמודי תורה וגני ילדים, ובה כארבעים מוסדות בישראל (נכון ל-2016).
ראש רשת המוסדות הוא הרב שלום בער סורוצקין. נשיאה היה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן ולאחר פטירתו הרב חיים קניבסקי.

כוללים

תחילתה של הרשת בשנת תשנ"ה (1995) שנתיים לאחר תחילת האכלוס החרדי בבית שמש, אז פתח סורוצקין כולל לאברכים צעירים במקום, בשם "עטרת שלמה", על שם הרב שלמה זלמן אוירבך שנפטר באותה שנה. עם השנים נפתחו עוד סניפים בעיר. בשנת תשס"ד נבנה בניין מרכזי ובו רוכזו כל הכוללים בעיר. באותה שנה נפתח גם כולל בביתר עילית ובהמשך נפתחו כוללים של הרשת גם בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, אלעד, פתח תקווה, צפת, רכסים, ירוחם, נתיבות, בית מאיר, אשדוד, חיפה, טלז סטון, יסודות, טבריה, בית חלקיה ואופקים. בשנת 2012 התרחבו המוסדות לפעילות גם במגזר החסידי, והוקם כולל כלל חסידי בירושלים, ובהמשך גם בבני ברק, אשדוד, בית שמש ומודיעין עילית.
ברשת הכוללים לומדים למעלה מאלפיים וחמש מאות אברכים.
מלבד המלגה החודשית הניתנת לאברכי הכוללים, הרשת מסייעת לאברכים הלומדים בה בחלוקת ביגוד והלבשה לאברכים ובני משפחותיהם, ובהשתתפות כספית עבור מצרכי מזון לפני חגים. במסגרת זאת מחלקת הרשת אלפי חבילות מצות שהיא אופה במאפיית מצות שבבעלותה.
בערב פסח תשע"א (2011) הושמעה ביקורת על כך שחולקו על ידי הכולל סלי מזון לקמחא דפסחא בשיתוף פעולה עם כולל חב"ד. הרב סורוצקין השיב שקיבל את הסכמתו של הרב שטיינמן ודחה את הטענה כי מקור המימון הוא מהקרן לידידות.

ישיבות

בשנת תשנ"ח (1998) נפתחה ישיבה קטנה בבית שמש, בשם "אור אליעזר" על שם הרב אליעזר לאטץ. עם השנים נפתחו ישיבות קטנות נוספות, בירושלים ("עטרת שלמה אריה"), בני ברק ("עטרת יוסף"), מודיעין עילית ("עטרת יוסף שלום"), נתיבות ("תורת ישראל") וביתר עילית ("עטרת שלמה").
בשנת תשע"ד (2014) נפתחה ישיבה גדולה בראשון לציון, בקמפוס בו שכן בעבר כפר הנוער "שדה חמד". בראשות הישיבה עומדים הרב חיים פיינשטיין והרב חיים מרדכי אוזבנד. המשגיח הוא הרב יוסף דייוויס.
בתשרי תשע"ז התקיימה חנוכת הבית לבניין הישיבה בשילוב הכנסת שבעה ספרי תורה, בהשתתפות הרב שטיינמן והרב חיים קנייבסקי.

תלמודי תורה

בשנת תשס"ד (2004) נפתח תלמוד תורה של הרשת בבית שמש. בהמשך נפתחו תלמודי תורה גם במודיעין עילית ובבני ברק.

גיוס כספים

הרב סורוצקין שוהה זמן רב בחו"ל כדי לגייס כספים לרשת. בפברואר 2019 יצאה הרשת בקמפיין מימון המונים-מצ'ינג נרחב במטרה לגייס 35 מיליון שקלים תוך 35 שעות. סיסמת הקמפיין הייתה "להציל את עולם התורה", ודבריו של הרב חיים קנייבסקי נשיא הרשת "כי בנפשי הדבר". בסופו של דבר הושגו כ-46 מיליון שקלים.
טיגריס ג'אווה

תיאור

תת-המין היה קטן ביחס לשאר המין שבאסיה, אך גדול ביחס לתת-המין השני שבאי, הטיגריס הבאלניזי. זכרי תת-המין שקלו בין 100 ל-140 ק"ג וכשאורך גופם נע מ-200 עד 240 ס"מ. הנקבות הקטנות יותר מן הזכרים, שקלו כ-75 עד 115 ק"ג. הפרווה מפוספסת בפסים ארוכים לאורך הגוף, שהיו מעט יותר גדולים מאשר של הטיגריס סומטרה. החוטם היה ארוך וצר, כיפת הגולגולת צרה באופן משמעותי, והשן החותכת הגדולה (Carnassials) ארוכה באופן יחסי. גודלו הקטן יחסית של הטיגריס נובע מכלל ברגמן, הקובע כי גודלם של יונקים ינבע ישירות מהאקלים השורר באזור גידולם, כך שבאזור חם יחסית תינתן עדיפות בברירה הטבעית לפרטים בעלי ממדי גוף קטנים יותר. עם זאת עקבותיהם גדולות יותר מאשר של הטיגריס בנגלי.

הכחדה

בתחילת המאה ה-20 אוכלוסיית האי ג'אווה מנתה כ-28 מיליון בני אדם, וכמות גידולי האורז לא עמדה בכמות הדרישות של האוכלוסייה הגדלה בקצב מהיר. בגלל כך, הוחל בבירוא יערות טבעיים בקצב מזורז. יערות אלו, ואוכלוסיית החי שבהם, היו בית גידול עבור הטיגריס. בשנת 1938 יערות כיסו 23% משטח האי, ובשנת 1975 רק 8% מהאי היה מיוער.
בנוסף, אוכלוסיית אייל טימור, שהיה טרפו העיקרי של הטיגריס, סבלה ממספר מחלות שצימצמה את מספרם, כך שגם היצע הטרף עבור הטיגריס היה נמוך במיוחד. 
הדיווח המאומת האחרון על תת-המין הוא משנת 1979, כשכבר בשנת 1971 נורתה האם האחרונה שנצפתה, ומאז לא נראו עוד גורים של תת-המין.
במשך השנים נעשו עשרות דיווחים בלתי מאומתים על הטיגריס, אך עד כה לא נמצא אישוש לטענות אלו.
דגל קנזס

היסטוריה

הדגל עוצב לראשונה בשנת 1925 ואומץ רשמית על ידי בית המחוקקים של קנזס בשנת 1927. בשנת 1961 נוסף שם המדינה לדגל.
הדגל הונף לראשונה בפורט ריילי על ידי מושל המדינה בן פולין בשנת 1927.
מרכז ז'ראר בכר

בניית המרכז

מאז ייסוד בית העם הועלו רעיונות לבניית בית עבורו. התרומות החלו להיאסף בשנות ה-40, אך המבנה הנוכחי ברחוב בצלאל 11 נכנס לפעולה רק בשנות ה-60. בשנות ה-40 נרכש המגרש ברחוב בצלאל על ידי הקרן הקיימת. המבנה המקורי תוכנן על ידי האדריכל א. הופמן, והבנייה החלה טרם קום המדינה, אך נפסקה בשל המלחמה והמצור על ירושלים. המבנה עמד שומם וריק שנים רבות. בשנת 1950 התפרסם שהכנסת תעבור למבנה עד לבניית משכן הקבע, אך היא נותרה בבניין פרומין.
בשנת 1955 הועבר בית העם לידי עיריית ירושלים, שהזמינה את האדריכל דוד רזניק להשלים את המבנה ולהתאימו לפונקציות החדשות. ב-1961 הושלמה בנייתו. בית העם הוכשר כדי לקיים בו את משפט אייכמן בשנה זו.
בנייתו הושלמה בחיפזון לצורך זה. חנה ארנדט כתבה בספרה על המשפט: "אכן, אולם לא רע לנהל בתוכו את משפט הראווה שבן-גוריון ראה בעיני רוחו כשהורה לחטוף את אייכמן".
בתחילת שנות ה-80 שופץ המבנה על ידי הקרן לירושלים באמצעות תרומת מיליונר צרפתי, ובתכנונו של האדריכל דוד רזניק, ומאז נקרא הבניין על שם בנו של התורם, ז'ראר בכר.
דייל קרנגי

ביוגרפיה

דייל קרנגי נולד למשפחה ענייה בעיר מריוויל במדינת מיזורי. הוא למד במכללה ממשלתית למורים בוורנסבורג (Warrensburg). לאחר סיום לימודיו עבד כסוכן מכירות. הוא החל להרצות בנושא דיבור לפני קהל לפני אנשי מכירות בארגון ימק"א המקומי. קרנגי חקר את תולדותיהם של אנשים עשירים ומשפיעים וכתב ספר על הנשיא אברהם לינקולן. 
קרנגי כתב ספרי הדרכה שהודפסו בעשרות מיליוני עותקים ותורגמו לעשרות שפות. הוא הקים את הארגון "דייל קרנגי ושותפיו", שמרכזו בניו יורק. הארגון מרכז את כל ההכשרות בשיטת קרנגי המועברות בעולם. 
קרנגי מת ב-1955 ממחלת הודג'קין. לאחר מותו ירשה אשתו דורותי את הזכויות לספריו. סניף של ארגונו קיים גם בישראל, ובראשו עומד גלעד ניומן.

ביקורת

על ספריו של קרנגי הועברה ביקורת, בין היתר בספר "אנטי קרנגי" מאת אברט שוסטרום. הטענה העיקרית שהועלתה הייתה שקרנגי מציע טכניקות שמלמדות איך לגרום לאנשים אחרים לפעול על ידי עשיית ואמירת דברים שהצד השני יאהב. הדברים נראים כניסיון למניפולציה על אחרים. חלק אחר מהמבקרים טענו שאל לאדם לדכא את טבעו, אלא עליו לפתחו גם אם הוא מזיק ליחסיו עם אחרים.
פטאייבסי

היסטוריה

כנסיית העץ העתיקה בפטאייבסי (Petäjäveden vanha kirkko) נבנתה בין השנים 1763 ל-1765, וב-1821 נוסף לה מגדל הפעמונים בצידה המערבי. ב-1879 נבנתה כנסייה חדשה בסמוך לכנסיית העץ, ומאז לא נעשה בה שימוש למעט במגדל הפעמונים ובבית הקברות. בשנות העשרים של המאה ה-20 נערכו בכנסיית העץ עבודות שיפוץ. הכנסייה הוכרזה בשנת 1994 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו, המחשיב אותה כמבנה לותרני ייצוגי במסורת הסקנדינבית, המשלב רנסאנס עם אלמנטים גותים עתיקים יותר. בהווה הכנסייה היא בעיקר אתר תיירותי, אם כי בחודשי הקיץ מתקיימות בה תפילות.

המבנה

הכנסייה ממוקמת על חצי אי קטן במקום מפגשם של שני אגמים, והמתפללים נהגו להגיע אליה בסירה בחודשי הקיץ או בהליכה על הקרח במשך החורף. קומת הקרקע של הכנסייה היא בצורת צלב יווני שכל זרועותיו שוות בגודלן. אורכן של הזרועות 17 מטר ורוחבן 7 מטר, ונראה שהכנסייה הושפעה מכנסייה דומה שנבנתה ב-1656 בסטוקהולם. מגדל הפעמונים מחובר לצידה המערבי של הכנסייה בפרוזדור צר, וחדר המלבושים מחובר באותו אופן לצידה המזרחי. לכנסייה גג מחודד המזכיר סגנון גותי. מעל למפגש זרועות הכנסייה ממוקמת כיפה מתומנת ומעליה תורן הנושא צלב. פנים המבנה נשמר כפי שהיה עד שהכנסייה יצאה משימוש. מסביב לכנסייה בית קברות התחום על ידי חומה.
מוזיאון וילט הולטהאוסן

היסטוריה

המבנה נבנה עבור יעקב הופ, ראש עיריית אמסטרדם, בין השנים 1685–1867. ראשי עיר נוספים של אמסטרדם התגוררו בבניין זה מאוחר יותר. המבנה נבנה בסגנון הבארוק הצרפתי. בשנת 1895 הורישה לואיזה וילט הולטהאוסן את המבנה לעיריית אמסטרדם במטרה שיהפוך למוזיאון. המוזיאון מציג כלי בית ואמנות מאוספיהם של אברהם ולואיזה וילט הולטהאוסן. לואיזה וילט הולטהאוסן ירשה את המבנה בשנת 1858 מאביה, ג'ררד הולטהאוסן, אשר רכש את המבנה בשנת 1855.
בשנת 1996 שופץ המוזיאון.
יחסי אלג'יריה–מלזיה

סקירה כללית

השגרירות האלג'ירית במלזיה נפתחה ב-1993 עם נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז שביקר במלזיה פעמיים ב-2003. באותה שנה, נחתמו בין המדינות מספר הסכמים, הכוללים הסכם סחר דו-צדדי, טכנולוגיות מידע ותקשורת וכן שיתוף פעולה בין העיתונאות האלג'ירית לבין סוכנות הידיעות הלאומית המלזית.
ג'בל מוסא

הר געש

ג'בל מוסא הוא ככל הנראה בתולית שנבנה כתוצאה מפריצת מגמה כלפי מעלה, ממקום בו ישנה המסה חלקית של קרום כדור הארץ. ייתכן וג'בל מוסא הוא אף הר געש של ממש. בספרו של צבי ענבר 'דרום סיני- מרחב שלמה', בהוצאת משרד הביטחון, ניתן תיאור גאולוגי של המקום (עמוד 26 שורה 5): "פסגת הר משה עצמה אינה אלה מילוי הלוע של הר געש קדום, וניתן בנקל לראות באזור את כיוון הזרימה האנכי של הלבה, אשר עלתה וזרמה בעבר דרך לוע זה. הסלעים הוולקניים התגבשו על פני השטח. סלעים כהים אלה דומים לבזלת והם מופיעים בכל חלקי דרום סיני".