הלל קוק

ביוגרפיה

נולד בקרוק שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). קוק היה אחיינו של הרב קוק, הרב הראשי האשכנזי בארץ ישראל, ומאבות הציונות הדתית. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל 10. למד בבית-ספר דתי בעפולה, בישיבת מרכז הרב בירושלים ומדעי היהדות באוניברסיטה העברית (כתלמיד שלא מן המניין). אביו, הרב דב הכהן קוק (אחיו של הרב קוק) שהיה תלמיד חכם ואיש חסד, כיהן כרב בעפולה וניהל את מכון הארי פישל לדרישת התלמוד; הוא אף פרסם בירורי הלכה בעילום שם. אחיו של הלל קוק הם: רפאל הכהן קוק, סוניה מאירי, ד"ר נחום הכהן קוק, בתיה כלאב, נחמה ליפשיץ, ד"ר הרצל הכהן קוק וצילה הלוי.
בתחילה היה חבר ארגון "ההגנה", אך לאחר שנה, בשנת 1931, הצטרף לאצ"ל יחד עם פורשים נוספים. בשנת 1937 התקבל למפקדת הארגון. היה פעיל בארגונם של תאי האצ"ל בפולין אשר הכשירו צעירים לחינוך ציוני, עלייה לארץ ישראל ואימונים צבאיים. כמו כן היה מבין מארגניה של עליית אף על פי.
באוגוסט 1939 בימי הקונגרס הציוני בז'נבה הסתובב ברחובות והפיץ ציטוטים מדברי וילהלם טל על שחרור לאומי והופיע בפני התקשורת הבינלאומית להפיץ את רעיונותיו.
לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה נסע אל ארצות הברית בראש משלחת של האצ"ל, ובכדי למנוע תקלות שונות החליף את שמו ל"פיטר ברגסון". שם פעל במסגרת ועדים שונים, במה שכונה גם "קבוצת ברגסון" (עם ערי ז'בוטינסקי ואחרים) כדי לעורר דעת קהל למען הקמת צבא עברי ולמען הצלת יהדות אירופה לאחר השואה. בעקבות מסע הסברה גדול שכלל מופע (שנכתב על ידי בן הכט) שהוצג בארצות הברית בפני קהלים גדולים (העיקרי במדיסון סקוור גרדן, בפני כמאה אלף איש), עצומה עם כמיליון חתימות, תפילות ב-6,000 כנסיות למען גורל "אחינו" שבאירופה, ואף משלחת של 400 רבנים לבית הלבן במטרה לפגוש את רוזוולט, במה שנודע כ"מצעד הרבנים" (Rabbis' march) – החליט הקונגרס על שני בתיו ב-9 בנובמבר 1943 להגיש הצעת חוק להקים גוף ממשלתי שיעסוק בפליטים. בעקבות זאת החליט ממשל רוזוולט ב-22 בינואר 1944 להקים את הוועד לענייני פליטים (War Refugee Board) - מועצה לטיפול בפליטי המלחמה, גוף שהציל כ-200 אלף יהודים. בתחילת שנות ה-40 גייס את העיתונאי היהודי-אמריקאי בן הכט על מנת שיגייס כספים לארגון האצ"ל בקרב היהודים בתעשיית הסרטים בהוליווד. כספים שנאספו הודות להעלאת הצגת "הדגל" של בן הכט שימשו למימון אוניית המעפילים בן הכט. הפעילות האקטיביסטית וה"רעשנית" הייתה לצנינים בעיני מנהיגות יהדות אמריקה, שחששה לעורר אנטישמיות, ובעיני הממסד הציוני, שביקש מהשלטונות האמריקניים לפעול כנגד הלל קוק ואנשיו. היה חבר המשלחת הציונית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 במגילת האומות המאוחדות.
ב-1948 עצרוהו השלטונות בישראל בעקבות פרשת "אלטלנה", בהיותו אחד ממארגניה. במאמר שפורסם בעיתון הארץ (8 במרץ 2007) טען פרופ' יחיעם ויץ כי באותה תקופה היה קוק מצוי במחלוקת עם מנחם בגין, באשר לדרך שעל תנועת החרות לנקוט מול מוסדות היישוב העברי עם הקמתה של מדינה עברית עצמאית. הלל קוק עמד בראש הסוברים שעל תנועת החרות לעמוד בראשות ממשלה גולה שתאסור מלחמה על מוסדות היישוב העברי. בגין התנגד למגמה זאת, והוביל להשתלבות במוסדות המדינה שזה עתה קמה.
היה חבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החרות, אך פרש ממנה במעמד סיעת יחיד, עקב חילוקי דעות.
ב-1951 עבר לארצות הברית שם היה איש עסקים, ב-1957 הקים עם שמואל מרלין את המכון לחקר המזרח התיכון בניו יורק. שב לישראל בשנות ה-60.
הלל קוק התגורר בכפר שמריהו. נפטר ב-18 באוגוסט 2001, בן 86, ונקבר בבית הקברות בכפר שמריהו.
היה נשוי לבטי, ולאחר פטירתה נישא לפסלת נילי קוק. בתו היא ד"ר בקי קוק מהמחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שהייתה נשואה לפרופסור גדעון דורון.