שייח' מופיד

חיים מוקדמים וחינוך

אל-מופיד נולד בעוכברא, עיירה קטנה מצפון לבגדאד, ב-11 בדו' אל-קעדה שנת 336 להיג'רה. לדברי שייח' טוסי, עם זאת, הוא נולד ב-338 לאחר ההיג'רה, ובהמשך עבר עם אביו לבגדאד, שם שלטו השיעים הבויהים. הוא למד עם אבן באבאוויה.
שריף אל-מורתאצ'א והשייח' טוסי היו בין תלמידיו. הקריירה שלו הקבילה בד בבד עם זו של התאולוג המועתזילי ומנהיג אסכולת הבאהאשמייה, עבד אל-ג'באר, ולעיתים קרובות אל-מופיד הותקף, וספרייתו האישית ובית הספר בו הוא לימד נהרסו.
הוא נקרא גם אבן מועלים, שמשמעותו "בנו של המורה"; אביו היה מורה. בין מוריו היו התאולוגים השיעים אבו עלי אבן ג'ונייד אל-אסכּאפי, אבו עבד אללה אל-מרזובּאני, אבו עבד אללה אל-בצרי, אבו אל-חסן, עלי אבן עיסא א-רומאני.
בהיותו ידוע באופן עממי כמנהיג השיעים, אל-מופיד נחשב המלומד המפורסם ביותר של התקופה הבויהית וכמשפטן נודע, בעיקר בשל תרומתו בתחום הכלאם. על פי אבן א-נדים, אשר הכיר את  אל-מופיד באופן אישי, הוא היה ראש המותכאלימון בתחום הכלאם, ואל-תווחידי, שאף הוא הכיר באופן אישי את אל-מופיד, תיאר אותו כ "רהוט ומיומן בדיאלקטיקה (ג'דל, جدل)". מיומנותו בפולמוס הייתה כזאת שנאמר עליו שהוא היה  מסוגל לשכנע את מתנגדיו "שבול עץ היה למעשה זהב". הוא למד חדית' מפיו של שייח' א-סאדוק.

כינויו אל-מופיד

נאמר כי קיבל את הכינוי "אל-מופיד" כתוצאה ממחלוקת על ערכם היחסי של שני אירועים, חדית' ע'דיר ח'ם וסיפור המערה. אל-מופיד השתתף בהרצאה שניתנה על ידי עיסא  א-רומאני.  במסגרת ההרצאה, בתשובה לשאלה שהעלה א-רומאני, א-רומאני טען כי  אירוע ע'דיר ח'ם היה מבוסס רק על ריוואיה (מסורת שמועברת בעל פה), בעוד סיפור המערה היה מבוסס על דיראיה (ידע). לאחר ההרצאה, אל-מופיד ביקר את א-רומאני ושאל אותו על טאלחה וזובייר, אשר התמרדו נגד עלי, "האימאם הלגיטימי". א-רומאני השיב לו  כי הם היו חוזרים בתשובה, ואל-מופיד טען כי סיפור החרטה שלהם היה בסך הכל בהתבסס על ריוואיה (מסורת שהועברה בעל פה). או אז, א-רומאני  החליט לשלוח את אל-מופיד לאל-בצרי, עם פתק בו הוא נותן לו את הכינוי "אל-מופיד" ("המדריך"). עם זאת, לדברי אבן שהר-אשובּ, בספרו מעאלים אל-עולמא, הכינוי ניתן לו על ידי מוחמד אל-מהדי, האימאם השיעי השנים עשר.

כתאולוג

כתלמידו של עבד אללה אל-בצרי, התאולוג המותעזילי והמשפטן החנאפי, אל-מופיד אימץ דעות תאולוגיות רבות. מאקדרמוט מאמין] שהתאולוגיה של אל-מופיד קרובה יותר לאסכולה הבגדאדית המותעזילית השינה מאשר לשיטתו הבסרית המאוחרת של עבד אל-ג'באר. המתודולוגיה שלו קרובה יותר לזו של האסכולה הבגדאדית,  ונראה שהוא הולך בדעותיו אחר האסכולה הבגדאדית והמותעזילים לגבי שאלות כגון אחדותו של האלוהים ולגבי צדק. עם זאת, אל-מופיד שונה מהמותעזיליזם בנוגע להשקפתו ותפיסתו את האימאמאה (שלטון האימאמים)  ואת המיקום של חטא חמור בחיי האדם. אל-מופיד  ניסה להגן על תפקידו של ההגיון הוא תיאר זאת במסגרת המושג אל-נזאר וגם נלחם והתווכח על האמת, תוך שהוא שם בצד כשלים לוגיים, תוך שהוא נעזר בטענות והוכחות. כמו כן, אל-מופיד האמין כי המשימה של תאולוג היא ללכת לפי סיבה וטענה. השקפותיו אומצו על ידי התלמידים שלו, עבד אל ג'באר ושריף אל-מורטאזה.

תכונות האלוהים

אל-מופיד הגדיר את אחדות האלוהים בדרך הזו: "אני אומר שאלוהים הוא אחד באלוהות ובנצח. שום דבר אינו דומה לו ולא ניתן להשוות לו דבר. הוא לבדו ראוי להערצה. אין לו אף ישות שהיא משנית לו, בכל מובן או הקשר" לדברי אל-מופיד, כל המאמינים באחדותו של האלוהים, למעט "כמה אקסצנטרים אנתרופומורפיים", מסכימים  עם דבר זה. כמו חכמי המועתזילה, אל-מופיד דחה "את הריאליזם הפשוט של הא'שעריטים לגבי תיאורית הייחוסים". עם זאת, אל-מופיד ועבד אל-ג'באר נותנים הסברים שונים של מה הוא מאפיין, והאם הוא אובייקט ממשי או קיים רק במוחו של התופס.

הנבואה

לדברי אל-מופיד, יש הכרח מוחלט בנביאים, שכן כדי לדעת את אלוהים ואת עקרונות המוסר אדם צריך התגלות, הוא ציין כי "כל שליח (רסול) הוא נביא אבל לא כל נביא (נבי) הוא שליח". למרות שהוא דאג להבחין בין שליח ונביא כפי שהקוראן עושה, הוא לא מאמין שיש הבדל בפונקציות שלהם, דבר שאפשר לו לשים את האימאמים ברמה של הנביאים והשליחים למעט שימוש במונחים של השמות שלהם.

הנהגת האימאמים

אל-מופיד הגדיר את האימאמיה כאלה המאמינים בצורך בשלטון האימאמים, בעיסמא (הגנה),  ובנאס האישי, כלומר, ייעוד אישי. הוא נוטה להחזיק באמונה שהאימאמים עדיפים על כל הנביאים והשליחים, עם היוצא מן הכלל של מוחמד. לדברי אל-מופיד, אימאמים יכולים "לקחת את מקומם של הנביאים באכיפת פסקי דין, פיקוח על  אכיפתם  של חוקי העונשין, שמירה על החוק, חינוך האנושות", פירוש כזה שהופך אימאם לא רק "לראש קהילה מנהלית, שיפוטית וצבאית", אלא גם "סמכות הוראה עבור האנושות". גישה זו לגבי האימאם השיעי מהווה את הבסיס לעקרונות נוספים בשיטת ההוראה של אל-מופיד כגון חסינות האימאם  מפני חטאים וטעויות, את הצורך באימאם בכל הזמנים  ואפילו הדרך שבה האימאם צריך להיות מיועד ולהיבחר.

הביקורת שלו על שייח' אל-סאדוק

מספר פעמים אל-מופיד היה ביקורתי כלפי מורהו, אל-שייח' אל-סאדוק, כאשר תסחיח' אל עיתיקאדת (ערבית: تَصحیحُ الاِعتقاداتِ, ,תיקון האמונה)  היה תיקון של רסאלת אל-אעתיקאד (رسالت  الاِعتقاد, מדריך מעשי לאמונה) לאל-סאדוק. כשהוא לא מגביל את עצמו לנושאים תאולוגיים, אל-מופיד דחה את פנייתו של אל-סאדוק לכיוון אח'בר אל אחאד (מקור מסורת אחד), במיוחד כאשר הצהרה חוקית אמורה להינתן. עם זאת, הוא אינו מתנגד לדעותיו של אל-סאדוק בנוגע להיקפו של הקוראן; הוא רק העביר ביקורת על השקפתו בנוגע לטבעו של הקוראן. בניגוד לאל-סאדוק, אל-מופיד קיבל על עצמו תאולוגיה דתית-ספקולטיבית". בעוד אל-סאדוק התיר מחלוקות "רק בצורת ציטוט וסבר את מילותיו של אלוהים, הנביא, האימאמים", כשהוא מתבסס על העברת המסורת מבית ג ' עפר אל-צאדק, האימאם השישי של השיעים, אל-מופיד האמין כי היו שני סוגים של פולמוס כלומר, "אמת" ו "שווא".

המכתבים החתומים

אל-מופיד קיבל ממוחמד אל-מהדי שני תאוקים (מכתבים חתומים), במהלך היעלמותו העיקרית.

מותו

אל-מופיד נפטר ביום השלישי של הרמדאן, שנת 413 להיג'רה. לדברי הסופר השיעי, שייח' טוסי, "יום מותו משך את הקהל הגדול ביותר, שנראה בהלוויה כלשהי והן חברים והן אויבים, בכו באופן בלתי נשלט". הוא נשאר קבור בביתו שלו למשך שנתיים ולאחר מכן גופתו הועברה למסגד אל-קאד'ימיה ונקברה לצד מורו אבן קולוויה אל-קומי. . קברו נמצא למרגלות שני קבריהם של האימאמים השיעים מוסא אל-כאת'ם ונכדו מוחמד אל-ג'אווד .

בתרבות הפופולרית

היום התשיעי של חודש אזאר שבלוח השנה האיראני, מהווה את יום ההנצחה לשייח' אל-מופיד. הוכח שציור של השייח' אל-מופיד הוא למעשה ציור לא אמיתי.