google/wiki40b huggingface dataset:
דיאנקס

ביוגרפיה

מלך פרס חשיארש הראשון פלש ליוון, ו-300 חיילים ספרטנים תחת פיקודו של המלך לאונידס הראשון נשלחו אל תרמופילאי לעכב אותו. טרם הקרב אחד החיילים התלונן בפני לאונידס שהפרסים כה רבים עד ש"כשיורים הברברים את חיציהם, מאפילים הם על השמש בהמון החצים, כה גדול המונם." דיאנקס ששמע את השיחה השיב שהחייל: "מודיע רק טובות, שאם המדים יסתירו את השמש, יהיה להם הקרב בצל ולא בחום השמש." הרודוטוס טוען גם שדיאנקס היה החייל האמיץ ביותר שלחם בקרב, ומציין גם שהוא נודע באמרותיו השנונות. 
פלוטארכוס מזכיר סיפור דומה אם כי אחרת. לפי פלוטארכוס, לאונידס עצמו היה זה שאמר את המשפט המפורסם: "האם לא יהיה זה נחמד אם יהיה לנו צל כשנלחם בהם?"

בתרבות

משפטו ההרואי של דיאנקס מפורסם עד ימינו. בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש", דיאנקס הוא אחת הדמויות המרכזיות. וכך גם בספר "הספרטאי" של קרולין דל סנידקר. בסרט 300 הספרטנים המשפט נאמר בידי המלך לאונידס עצמו בתגובה לאיום מצד הגנרל הפרסי הידרנס, ולא בעקבות תלונה של חייל יווני. בקומיקס הגרפי של פרנק מילר הוא אינו נזכר, ובסרט "300" המשפט נאמר בידי דמות בדיונית בשם סטליוס. 
בעיר המודרנית ספרטה השוכנת בסמוך לספרטה ההיסטורית קיים רחוב הקרוי על שמו, בסמוך לקבר לאונידס.
גמד (טולקין)

תיאור

הגמדים נוצרו על ידי הוולא אאולה או מאהאל בלשון הגמדים. הגמדים מתחלקים לשבע משפחות, שמוצאה של כל אחת מהן הוא מאחד משבעת אבות הגמדים שנוצרו על ידי אאולה (הוא יצר גם שש אמות גמדים). השושלת המפורסמת ביותר (והיחידה שידועים עליה פרטים כלשהם) היא בית דורין שידועים גם בכינוי "ארוכי הזקן". לגמדים ישנה שפה מיוחדת וסודית, הנקראת בפיהם ק'וזדול (Khuzdul). מטבעם הגמדים הם למדנים ושקדנים. אוהבים אבנים יקרות ומתכות יקרות, תכונה זו הועצמה כאשר סאורון נתן לגמדים את טבעות הכוח, אחת לכל בית, כשהאחרונה שבהם נלקחה מת'רור, סביו של תורין צנת-אלון המוזכר בספר "ההוביט". בין הגמדים והאלפים שוררת מריבה בת שנים רבות, שהחלה כאשר סירבו האלפים להביא סילמריל לגמדים.

ממלכות הגמדים

משכנותיהם המרכזיים של הגמדים מאז העידן הראשון של הארץ התיכונה היו הממלכות מוריה או קהזד-דום בלשון הגמדים אשר התקיימה גם בעידן השני ובחלק מהעידן השלישי, נוגרוד ובלגוסט בהרים הכחולים אשר חרבו במהלך קרבות עם העלפים בעידן הראשון ונהרסו כליל בסוף העידן הראשון לאחר שקיעת בלריאנד, גבעות הברזל שנוסדה קצת אחרי חורבן המוריה, וארבור מקורם של עם דורין.

תיאור

הגמדים בארץ התיכונה נראים כיצורים מזוקנים ונמוכים אך יותר גבוהים מהוביטים הם בדרך כלל חובשים מצנפות וברדסים בכל מיני צבעים ומצוידים בשריון פלדה. הם אינם זקוקים להרבה שינה ויכולים להיות ערים שעות מרובות.
כריסטוף אלברכט

ביוגרפיה

כריסטוף אלברכט נולד בזלצוודל. הוא למד נגינה בעוגב אצל גונתר ראמין. מ-1943 עד 1948 שירת כנגן עוגב בכנסיית סנטה מריה בזלצוודל. ב-1953 התמנה לאחראי על המוזיקה בקתדרלת נאומבורג ולמרצה בבית  הספר למוזיקה כנסייתית בהאלה. ב-1960 היה למנהל בית הספר למוזיקה כנסייתית בדרזדן. בין השנים 1976 ל-1992 היה נגן עוגב ומנצח מקהלה בכנסיית סנטה מריה בברלין.  
הוא יצא למסעות רבים כנגן עוגב, בהם הופיע בקונצרטים ורסיטלים ברחבי אירופה ובארצות הברית. הוא חיבר ספרים אחדים בנושאי ליטורגיה ותורת המזמורים. כמו כן כתב בהרחבה על מוזיקת קודש מן המאה ה-16 עד המאה ה-18, והייתה לו חלק חשוב בפרסום יצירות נשכחות רבות מאותה תקופה. כריסטוף אלברכט מת בברלין ב-2016.
בילבורד

מצעדים

בילבורד מחלקת את מצעדיה לפי ז'אנרים ומקום. המפורסמים מבין המצעדים הם המצעדים הכלליים (all-genre) הכוללים את ההוט 100 והבילבורד 200, וכן גם מצעדים עונתיים, כגון מצעד שירי הקיץ הפופולריים. בנוסף, יש לבילבורד מצעדים בינלאומיים, ומצעדים לז'אנרים הבאים: מוזיקת פופ, רוק, קאנטרי, R&B  והיפ-הופ, דאנס ומוזיקה אלקטרונית, ג'אז, מוזיקה לטינית, ומוזיקה נוצרית וגוספל. במצעדי האלבומים מוצגים ז'אנרים הכוללים מוזיקה קלאסית, קומדיה, אינדי ואלבומים לילדים. ב-2004 נוספה רשימת רינגטונים לטלפונים סלולריים, וב-2010 החל בילבורד למדוד פופולריות של אמנים גם באתרי מדיה חברתית ברשימת ה-Social 50 שמודדת לייקים, חברויות, שיתופים והאזנה לשירים בפייסבוק, מייספייס יוטיוב ואחרים.

המצעדים המובילים

ב-1958 פורסם מצעד הסינגלים הרשמי, הוט-100, המתבסס על מכירות סינגלים ושידורי רדיו של השבוע האחרון בארצות הברית. מצעד האלבומים של המגזין נקרא בילבורד 200 ומציג את 200 האלבומים הנמכרים ביותר בשבוע האחרון. מצעד זה מתבסס על מכירות כלליות בארצות הברית.
בית משיח ברוכוף

היסטוריה

הבית נבנה בשנת 1908 על ידי סוחר גרמני בשם ווילהלם דויסברג ונקנה על ידי משיח ברוכוף עסקן יהודי בוכרי שגם תרם להקמת בית היתומים הספרדי שנבנה בתקופה זו בקרבת מקום.
בשנת 1947 נרכש הבית על ידי בנק ברקליס שסניפו בירושלים שכן בבניין עיריית ירושלים ההיסטורי באזור שהחל לאבד את כוחו העסקי. בשלהי אותה שנה, עם פרוץ קרבות מלחמת העצמאות שרבים מהם ניטשו באזור מבנה הבנק הישן, הואץ תהליך השיפוץ והבנק עבר לפעול מבית ברוכוף. בשנת 1971 מוזג בנק ברקליס עם בנק מרכנתיל ומאז שוכן במקום סניף של בנק זה.

המבנה

הבית המפואר נבנה בסגנון אקלקטי עם ארקדה של שלוש קשתות בחזיתו. את הקשתות תומכים עמודים עם כותרות קורינתיות בראשיהם. בכניסה לחצר הבית ניצב שער כניסה עם אריות אבן שעמדו בראש שני משקופיו. בשנת 2016 נגנב אחד מהאריות. בסורג שניצב בראש השער מצוינת שנת בניית המבנה - 1908.
נאוה זיגלמן-דניאלי

נאוה זיגלמן-דניאלי (Nava Siegelmann-Danieli) היא רופאה פנימית ואונקולוגית, מנהלת תחום האונקולוגיה בקופת חולים מכבי (משנת 2006), עוסקת בטיפול ומחקר במחלת הסרטן, ובפרט בסרטן השד.

ביוגרפיה

זיגלמן, ילידת 1961, ילידת חיפה, למדה בבית הספר היסודי "כרמל" בחיפה, וסיימה את בית הספר התיכון לבנות, עירוני ו' בחיפה.
לאחר שרות צבאי, בשנת 1981 התקבלה ללימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1987 סיימה את לימודי הרפואה, ולאחר שנת סטאז' בבית החולים שערי צדק (1988-1989), התמחתה ברפואה פנימית, בית החולים שערי צדק במחלקתו של פרופ' א. אברהם.
בשנת 1993 יצאה זיגלמן לארצות הברית להתמחות באונקולוגיה בבית החולים האונקולוגי בפילדלפיה Fox Chase Cancer Center  במחלקתו של Dr. Robert Ozols
במקביל עסקה זיגלמן במחקר בתחום גנטיקה של אוכלוסיות ("Population Genetics") בהדרכתם של Dr. Ken H. Buetow ושל מנהל תחום גנטיקה של אוכלוסיות Dr. Paul Engstrum
בשנת 1996 סיימה זיגלמן את ההתמחות באונקולוגיה
בחזרתה לישראל, עבדה זיגלמן בבית החולים רמב"ם, בבית חולים אסף הרופא, ובהמשך חזרה לעבוד בארצות הברית, פנסילבניה ב"Geisinger Medical Center" 
משנת 2006 מכהנת זיגלמן כראש תחום האונקולוגיה במכבי שירותי בריאות
בנוסף מסייעת זיגלמן כרופאה אונקולוגית גם לקופת חולים מאוחדת.
בשנת 2013 עמדה זיגלמן בראש היוזמים שבחרה לחבר בין מטפלים (קרובי משפחה חברים ומטפלים מקצועיים) ומטופלים. באוקטובר 2015 נערך הכנס השני.

מחקר

מרבים הפרסומים המדעיים של זיגלמן הם בתחום גידולי השד (מחקרים גנטים, קשר עם טיפולי פריון, חקר אוכלוסייה של נשים מעל גיל 70 כדי לבחון השפעה של מחלות רקע ומאפייני גידול על החלמה, בחינת קשר עם שימוש במירנה (התקן תוך רחמי הורמונלי) והתפתחות גידולי השד בנשים בנות 40 עד 50).
זיגלמן עוסקת במחקרי אוכלוסיות רחבים, חלקם מסוג "Data mining" כגון פרויקט שבוצע יחד עם IBM על חולים עם גידולי מעי גס גרורתיים שמטרתם לזהות מאפיינים במטופלים, במחלות ותרופות רקע, וברצף הטיפולים לגידולים הממאירים לקבלת תוצרי טיפול מיטביים וכן לבחינת "Real world data". לעומת מחקרים קליניים שהם באוכלוסיות מאד מוגדרות.
בנוסף זיגלמן שותפה לעבודות על הערכות כלכליות בתחום הבריאות בישראל.
זיגלמן הרצתה וריכזה כנסים ארציים בתחום האונקולוגיה
בשנת 2010 פרסמה יחד עם "Olsen Megan" וחוה זיגלמן את המאמר: "Dynamic Computational Model Suggests That Cellular Citizenship Is Fundamental for Selective Tumor Apoptosis" אשר תיאר תפקיד של דיאלוג בין תאי להרג תאים חולים על ידי תאים בריאים סמוכים, סמוך אחרי הופעת העבודות הראשונות של אימונותרפיה שהוכיחו המודל

משפחתה

סבה של זיגלמן היה הד"ר מרדכי מקס לבנשטין.
אחותה של זיגלמן היא הפרופ' חוה זיגלמן, מדענית מחשב ישראלית-אמריקנית המתמחה במדעי המוח.
חואן דה מריאנה

חואן דה מריאנה (ספרדית: Juan de Mariana;‏ כנראה 16 בפברואר 1536–1624) היה סופר ומלומד ישועי קשור לאסכולת סלמנקה בכלכלה הידוע בזכות טענתו על הזכות להרוג עריצים, השקפותיו בנושאי כלכלה וספרו על ההיסטוריה של ספרד. נחשב גם לאחד מאבותיה הקדומים של התפישה הכלכלית של האסכולה האוסטרית.

חייו

חואן מריאנה נולד בטאלָברה דה לה רֵיינה, סמוך לטולדו בספרד. לא ידוע הרבה על מוצאו או קורות חייו לפני הצטרפותו למסדר הישועי ב-1 בינואר 1554, אם כי היה כנראה בנו הבלתי חוקי של קאנון כנסייה. אחרי סיום לימודיו במסדר בשנת 1561 נקרא לרומא, שם לימד תאולוגיה במשך ארבע שנים. אחרי תקופה קצרה בסיציליה עבר ללמד תאולוגיה בפריז עד שנת 1574 ואז חלה ושב לספרד, שם שהה בטולדו והקדיש עצמו לכתיבה. 
פרי עמלו הראשון היה ה"היסטוריה של ספרד" (Historiæ de rebus Hispaniæ) משנת 1592, ספר שהמשיך לצאת בהוצאות מחודשות עוד מאתיים שנה אחרי מותו. משמעותי אף יותר היה "על המלך וחינוכו של המלך" (De rege et regis institutione) משנת 1599. ספר זה, במתכונת שהייתה מקובלת באותה תקופה של ספרים האמורים לשמש "מראה למלך" והדרכה בפעולתו, ביטא דעות קיצוניות באותה תקופה על זכותם של נציגי העם להדיח כל מלך הפועל באופן רודני. הספר הוקדש לפליפה השלישי, מלך ספרד ובאותה עת לא עורר כל התנגדות בספרד. בצרפת, לעומת זאת, מחו הישועים כנגד ההסכמה שהובעה בספר לרצח אנרי השלישי, מלך צרפת. המחאה שהוגשה לראש המסדר בספרד הייתה ככל הנראה הגורם לתיקונו במהדורה משנת 1605 שלא הוכנה על ידי מריאנה. הסערה לא שככה ובשנת 1610 הוחרם הספר ונשרף בצו הפרלמנט בצרפת. 
ספר חשוב נוסף של מריאנה היה "מסה על השתנות הכסף" משנת 1605 בספר זה התנגד מריאנה לפיחות בערך המטבע והואשם בשל כך בבגידה במלך, מה שהיה ככל הנראה תירוץ לכולאו. מריאנה, שהיה אז בן שבעים ושלוש, נדון למאסר עולם במנזר פרנציסקני. הוא שוחרר מן המאסר רק זמן קצר לפני מותו, חמש עשרה שנים אחרי כן.
דוד בית אריה

דוד בית אריה (במקור: דוד אינטריליגטור; ז' באדר תרס"ג, 6 במרץ 1903 – י"ז בתמוז תשמ"ט, 20 ביולי 1989) היה פעיל ציוני, מיוזמי וממקימי "כפר הנוער הדתי" ותנועת הקיבוץ הדתי, ממייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובאנגליה, ציר בקונגרסים ציונים, חבר הנהלת הסוכנות וראש מחלקת הנוער והחלוץ שלה בסקציה האמריקאית, בניו יורק. בין תפקידיו הרבים שימש כחבר הוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".

ביוגרפיה

בית אריה נולד בשם דוד אינטריליגטור ב-1903 בקובנה שבליטא הרוסית (כיום ברפובליקה הליטאית השנייה), כבנם הרביעי מתוך תשעה של משפחת אינטריליגטור. למד ב"חדר", בגימנסיה הריאלית העברית, בישיבת סלובודקה, וב-1922 יצא ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה של בון שבגרמניה וסיים את הפקולטה לחקלאות ב-1926. בזמן לימודיו עבר הכשרה חקלאית בחוות ההכשרה רודגס. היה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובמשך כשנתיים ניהל את רודגס. בעת שהותו בגרמניה ארגן יחד עם ישעיהו ליבוביץ (לימים פרופ' ליבוביץ) תנועת צעירי מזרחי. 
ב-13 בנובמבר 1929 עלה לארץ ישראל עם הגרעין הראשון והיה ממקימי קבוצת רודגס ליד פתח תקווה.
הגה את רעיון הקמתו של "כפר הנוער הדתי" (שימש מנהל ההכשרה לנוער דתי בחוות רודגס ב-1928 וניהל את חוות ההכשרה בגרינגסהוף/Geringshof ב-1933).
בחנוכה 1935 נישא לרות לבית קלכהיים (גם היא מהגרעין הראשון), מירוסלב, שבגליציה, וביחד יצאו לשליחות לאירופה לארגון ההכשרות והכנתן לעלייה לארץ ישראל. ב-1936 עם שובם ארצה נולד בנם הבכור מיכה. אחריו נולדו הבנות – עפרה (1938) ואילה (1942).
נמנה עם מקימי תנועת הקיבוץ הדתי. שימש כמזכ"ל התנועה, והיה פעיל במיוחד בהקמתם של הקיבוצים בעמק בית שאן ובגוש עציון, ובייסוד כפר הנוער הדתי, ליד כפר חסידים. 
בנובמבר 1938, אחרי ליל הבדולח, יצא ל"שליחות הצלה" של נוער חלוצי שהועבר מגרמניה, אוסטריה ואיטליה לאנגליה והיה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים באנגליה.
ב-1940 עבר עם הגרעין המרכזי של קיבוץ רודגס והיה ממקימי קבוצת יבנה - אם הקבוצות הדתיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946, יצא למחנות העקורים בגרמניה. ב-1947, בתקופת שליחותו, הביא את שני בני אחותו ששרדו מהשואה לאחר רצח הוריהם ואימצם אל משפחתו.
בקונגרס הציוני העולמי ה-23 (הראשון לאחר הקמת המדינה) שהתכנס בירושלים ב-1951, נבחר להנהלת הסוכנות ולראש המחלקה לנוער והחלוץ בסקציה האמריקאית, בניו יורק. 
ב-1952, עם היבחרו להנהלת הסוכנות היהודית, יצאה המשפחה לשליחות של שנתיים בארצות הברית. בשנים  1956–1968 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית. מ-1969 עמד בראש הוועדה לעליית הנוער הדתי.
בית אריה היה חבר בוועד הפועל של הפועל המזרחי, בוועד הפועל הציוני, בוועד המנהל של בית הספר החלקאי "מקוה ישראל", בהנהלה של כפר הנוער "ימין אורד", ובקבוצת יבנה עד סוף ימיו. 
בית אריה נפטר בי"ז בתמוז תשמ"ט (20 ביולי 1989) בקבוצת יבנה.
ציונה תג'ר

ביוגרפיה

ציונה תג'ר נולדה ב-1900 ביפו, בתם הבכורה של שמואל טאג'יר ואשתו סולטנה, בתו של ישעיה בכר שמואל. הוריה עלו בילדותם מבולגריה, ונמנו לימים עם מייסדי שכונת אחוזת בית, שהפכה לעיר תל אביב. בילדותה למדה בבית הספר לבנות בנווה צדק. לאחר מכן למדה בבית הספר אליאנס ובסמינר לוינסקי למורים.
תג'ר למדה אמנות בבצלאל והמשיכה את לימודיה בפריז. בשנת 1929 חזרה ארצה. ציירה נופים ואנשים בארץ, ובפרט בתל אביב. היא ציירה את דיוקנותיהם של אברהם שלונסקי, אורי צבי גרינברג וחנה רובינא.
תג'ר נישאה למרדכי (מישל) כ"ץ, אותו הכירה בביתם של בת שבע ויצחק כץ (אחיו של מרדכי) בתל אביב, ששימש אז כמקום מפגש לאמנים ועיתונאים. בשנת 1934 נולד לשניים בנם היחיד אברהם.
בשנת 1937 זכתה בפרס דיזנגוף. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהיותה בת 42 ואם לילד, התנדבה לשירות בחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. בשנת 1944 השתחררה מן הצבא, שבה לתל אביב והציגה בתערוכה מקיפה בבית "הבימה" את רשמיה מתקופת שירותה.
ב-1948 ייצגה את ישראל בביאנלה של ונציה.
תג'ר השתייכה לקבוצת האמנים של "אסכולת ארץ ישראל", שעמה נמנו ישראל פלדי, ראובן רובין ונחום גוטמן. נושאי הציור של אמני הקבוצה היו ארץ ישראל, נופיה ואנשיה. הדגש היה על הצבעים העזים והאור הבוהק של הארץ. אמני הקבוצה האמינו כי דמותם של ערביי ארץ ישראל היא הקרובה ביותר לדמות תושבי הארץ העברים מתקופת התנ"ך, והרבו לצייר נופים ודמויות מהווי הכפר הערבי.
בשנת 1951 רכשה תג'ר בצפת כנסייה, שנבנתה במאה ה-19 בשכונה הנוצרית בעיר, וננטשה במלחמת העצמאות. מאוחר יותר הגיעו לעיר אמנים נוספים, ובשנת 1952 הקימה ביחד עם קבוצת ציירים את קריית האמנים צפת. כמה מציוריה תלויים בקירות בית הכנסת "אבוהב" בעיר העתיקה בצפת.
בשנות השישים יצרה ציונה תג'ר יצירות ציור על גבי זכוכית, בעיקר על נושאים תנ"כיים. נכתבו עליה שני שירים – "בתערוכת ציונה תג'ר", מאת יהודה קרני (1932), ו"ציונה תג'ר מציירת" מאת נתן זך.
בשנת 1977 זכתה ציונה תג'ר בתואר "יקיר תל אביב".
היא נפטרה בא' בתמוז תשמ"ח, ונקברה בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
על שמה רחוב ביפו. כמו כן, מופיע ציורה "נוף ליפתא" משנת 1926 על גבי בול בסדרת "אמנות ישראלית" שהנפיק דואר ישראל בשנת 1982.
בנה של תג'ר הוא חבר הכנסת ושר החקלאות לשעבר אברהם כ"ץ-עוז.
Did It Again

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר צולם בספטמבר 2009. את הקליפ ביימה סופי מולר, שעבדה בעבר עם שאקירה בקליפ, של "Hips Don't Lie". שאקירה הביאה אזכורים לציוריו של הצייר הבריטי לורנס אלמה-טדמה, שפירט סצנות של נשים בחדרי אמבטיה טורקיים. לאחר ששאקירה הוכנסה לצורת ריקודים איסלנדית עכשווית על ידי החברה, היא ומולר גייסו את הכוריאוגרפית האיסלנדית קתרין הול, שתעשה את הכוריגאורפיה ואת סדרות הריקודים בווידאו קליפ. 
כששאלו מהי ההשראה אשר עומדת מאחורי הקליפ של השיר, שאקירה אמרה שהיא ומולר "הביאו את כל היצירות האלה - נשים מרוקאיות מסובבות ומפנות את ראשן, ואת השירה מהציורים של אלמה - טדמה, וגם את הריקוד האיסלנדי העכשווי מכיוון שאנחנו מערבבים את כל החלקים האלה יחד עבור הווידאו".
קרב טגינאה

קרב טגינאה (Taginae), המכונה גם הקרב של בוסטה גלורום (Busta Gallorum), היה קרב שנערך ביוני או יולי 552. בקרב זה הכניע צבא האימפריה הביזנטית בראשות המצביא נרסס (Narses) את הצבא האוסטרוגותי, שכלל את הגותים שהיו באיטליה בראשות המלך טוטילה, וכך נסללה הדרך לכיבוש איטליה כולה על ידי האימפריה הביזנטית.
מאז תחילת 549 תכנן שליט האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון לשלוח את עיקר צבאו לאיטליה על מנת להביא לידי סיום את מלחמתו הממושכת נגד הצבא האוסטרוגותי  שהחלה בשנת 535. בשנים 550 ו-551 נאסף צבא משלוח גדול בסלונה (Salona) באדריאטיקה. הצבא כלל יחידות ביזנטיות ויחידות זרות של לומברדים, הרולים ובולגרים.
בשנת 551 נבחר נרסס להנהיג את צבא המשלוח. הוא הוביל את צבאו לאורך חוף הים האדריאטי, התרחק מנמל אנקונה ונחת ברוונה שם החל את מסעו בויה פלמיניה (Via Flaminia) לכיוון רומא.
נאמנים (סרט)

שיווק

הקדימון הרשמי הופץ בנובמבר 2015.
אנדריאה דוידוביץ'

ביוגרפיה

נולדה במדינת ורמונט, בארצות הברית.

2013

בשנת 2013 החלה להתחרות ביחד עם יבגני קרסנופולסקי. הם מתאמנים ב'בית הקרח' בניו ג'רזי בהדרכתו של גנאדי קרסיניצקי, שהיה בעברו פעמיים אלוף העולם לנוער. הכוריאוגרפית שלהם היא גלית חייט, שאף היא ייצגה את ישראל במספר אולימפיאדות
בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימו הצמד בתרגיל הזוגות במקום העשירי, בתרגיל הקצר הם קיבלו 40.83 נקודות ודורגו במקום 15 ובתרגיל החופשי הם קיבלו 93.03 נקודות ובסך הכל 133.86 נקודות. בכך הם קבעו את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014), ארבעת הזוגות הראשונים מהמדינות שלא זכו בכרטיס באליפות העולם.

2014

בפברואר 2014 התחרו קרסנופולסקי ודוידוביץ' באולימפיאדת סוצ'י (2014). הם סיימו את התחרות במקום ה-15 לאחר שהשיגו 94.35 נקודות בתרגיל החופשי, ובסך הכול השיגו בניקוד מצטבר של 147.73 נקודות. בכך היו לזוג הישראלי הראשון בישראל שמגיע לשלב הגמר בתחרות לזוגות ספורטיביים בהחלקה אמנותית.
זמן מה לאחר האולימפיאדה הזוג נפרד, אנדריאה המשיכה להחליק עבור ארצות הברית.
סרקואידוזיס

פתולוגיה

מבחינה פתולוגית, היווצרות של גרנולומה היא הסממן העיקרי במחלה. מחקרים שנעשו על סרקואידוזיס הדגימו כי הדלקת הראשונית מתחילה בתגובה לזרם של תאי T לימפוציטים מסוג T helper. בנוסף לכך, יש הצטברות של מקרופאגים פעילים. שחרור הציטוקינים בתגובה להצגת אנטיגנים לתא T מביא ליצירת גרנולומות. לגרנולומות מבנה אופייני והן יכולות להיעלם עם הזמן או ליצור מחלה כרונית על ידי יצירת רקמה צלקתית. ההבנה כי תאי T מסוג T helper מעורבים במחלה הגיעה גם מתצפיות שהראו שאנשים החסרים תאים אלו (למשל, במחלה מתקדמת של HIV) כמעט ולא מפתחים סרקואידוזיס, וכאשר הם מקבלים טיפול תרופתי הסרקואידוזיס עלולה להתפרץ כתוצאה מהשיפור הנגרם במערכת החיסון שלהם. 
הגרנולומות בצורתן הכרונית מקושרות בהפרשה של אינטרלוקין 8- IL-8 וכן בהפרשת יתר של TNF.

דיאגנוזה

אבחנה של מחלת הסרקואידוזיס דורשת הן מאפיינים קליניים והן מאפיינים פתולוגיים- כלומר, נוכחות של גרנולומות בביופסיה, תלונות קליניות ספציפיות למחלה ומעורבות של איברים כאמור לעיל, וכן הדגמה של עליה בלימפוציטים בשטיפות של הסימפונות של דרכי הנשימה. אולם, יש לציין כי אין אבחנה מלאה ב-100%.

מהלך המחלה ופרוגנוזה

הסרקואידוזיס ייעלם עצמונית, כלומר ללא טיפול, אצל 50% מן החולים תוך כשנתיים. אצל 25% מן החולים תופיע לייפת (פיברוזיס), אך המחלה תעצר לאחר שנתיים. אצל יתר החולים המחלה תהיה כרונית. 
באופן כללי, קשה לדעת מה תהיה הפרוגנוזה של המטופל בתחילת המחלה וקיימות למחלה צורות שונות. צורה אחת של המחלה נקראת תסמונת לופגרן ומאופיינת בפריחה מסוג אריתמה נודוסום, אדנופתיה הילארית בריאות, ואובאיטיס בעיניים. תסמונת זו מקושרת בפרוגנוזה טובה יחסית- מרביתם הגדול של החולים מחלימים בתוך שנתיים.

טיפול

הטיפול העיקרי במחלה הוא מתן סטרואידים. המינון משתנה בהתאם למחלה וחריפותה, כאשר ניתן לעיתים לתת מתוטרקסט כדרך להוריד את מינון הסטרואידים. טיפול במחלה ריאתית כרונית יכול להיעשות על ידי מתן אינפליקיסימאב שהוכיח שיפור משמעותי אצל חולים אלו במספר מחקרים שנעשו לאחרונה.
רם סולומון

רם סולומון (11 באוקטובר 1917 - תל אביב י' בטבת תשס"ד, 4 בינואר 2004) היה משפטן ישראלי, מנהל משרד המשטרה השני (1949–1952) ונציב בתי הסוהר השני (1951–1952).
זבד דקל מפוספס

תיאור

גודל הזבד הוא בגודל של חתול בית ואורכו הממוצע 41-5 ס"מ כשמשקלו 1-3 ק"ג. הוא בעל גוף מוארך עם רגליים קטנות ופרוותו בצבע שמנת או צהבהבה כהה עם פסים כהים וקצה הזנב שחור. כפי ששמו מציין הוא בעל פסים: 4-5 פסים גדולים על הגב ו2 בתחילת הזנב. הראש מוארך ובעל אף מחודד ועל המצח 2 פסים גדולים המשתרעים עד העורף. הלסת כהה ובעלת שיניים חדות ובין העיניים ישנם 2 פסים דקים, אחד מלמעלה ואחד מלמטה.
כמו רוב הגחניים הוא חי ביערות ונמצא בעיקר קרקע היער. הוא יוצא לצוד בלילה וניזון מחסרי חוליות, צפרדעים וזוחלים קטנים.
ז'אן דה לה קראיובה

קורות חיים

ז'אן דומיטרקה נולד בבוקרשט, רומניה, לאב צועני ולאם יהודיה ויש לו שתי אחיות ואח. כשהיה בן 12 נפרדו הוריו והילדים נשארו עם אימו. באותו זמן התגלה גם כישרונו המוזיקלי. ז'אן למד מחברים לנגן על גיטרה, ומגיל 16 התחיל להופיע על במה, בעיקר במסעדה "גמברינוס", במרכז בוקרשט.
בשנת 1993 הוא הוציא את התקליט הראשון תחת חברת Electrecord.
ז'אן דומיטרקה הופיע בכמה סרטים רומנים, כשבאחד מהם, ב"הבנות של אדון פרופסור" (2014), הוא מגלם את עצמו.
רבים מהצוענים הרומנים אינם מצהירים על היותם צוענים - לקראת מפקד אוכלוסין ברומניה, באוקטובר 2011 נפתח מסע הסברה לשכנוע הצוענים להצהיר על היותם צוענים והיתרונות שיש להם בכך. בכרזה הקוראת להם להצהיר על כך מופיעה תמונתו של ז'אן דה לה קראיובה ושורה מאחד משיריו.
לז'אן יש שני ילדים, הבן, אלכסנדר, בנה של רוקסנה, איתה היה לו קשר קצר בנעוריו והבת, סברינה, שנולדה לרעייתו, פאולה.
בית השגריר הצרפתי

היסטוריה

את הבית תכנן האדריכל יצחק רפפורט עבור מוחמד עבד אל-רחים, אחד מנכבדי יפו שהיה ידוע גם כ"אבו חסן". הבנייה החלה בשנת 1935 בעלות של 50,000 לירות שטרלינג ונמשכה בתקופת המאורעות. הבית נבנה בסגנון הבינלאומי אגב שילוב מוטיבים של ארט-דקו ומזרחיים, והשתרע על פני 800 מ"ר. מתחת למבנה הוקם חניון לשלוש מכוניות וסביבו נשתלה גינה ובה בריכת נוי. הבעלים, שהיה ממנהיגי היישוב הערבי ביפו, עזב עם משפחתו את הארץ בפרוץ מלחמת השחרור וגלה לביירות, בעוד הוא משאיר בידי ידידו, אדריכל רפפורט, ייפוי כח בלתי חוזר על כל רכושו בארץ ישראל. בשנת 1949 מכר רפפורט בשמו ועבורו את הבניין (במקביל למימוש נכסים אחרים שלו) לממשלת צרפת כדי ומאז משמש המבנה כמשכנו הרשמי של שגריר צרפת בישראל. בשנת 1954 פגש רפופורט את עבדול רחים בנמל נאפולי ומסר לידיו שתי מזוודות מלאות במלוא התמורה שקיבל עבור הרכוש שנמכר.
רגע של תמימות

עלילה

הסרט הוא אוטוביוגרפי באופן חלקי, ומטשטש באופן היברידי את הגבולות בין שיחזור המציאות לפנטסיה. בסרט מוחסן הבמאי מנסה לשחזר חוויה שעבר בגיל שבע עשרה בה הייתה מעורבת בת דודתו ושוטר צעיר, כעשרים שנים לאחר המקרה, עם אותו השוטר ושחקנים צערים.

ביקורת

למרות שהקרנת הסרט נאסרה באיראן, מחוצה לה המבקרים היו חיוביות מאוד כלפי הסרט. מייק ד'אנג'לו קרא לסרט "אוטוביוגרפיה היברידית מסחררת, דוקומנטרית, מיתולוגית...אמיצה... עדות ליכולתנו לאהוב". והוסיף כי הסרט "נגמר עם אחד מהפריימים הקפואים הגדולים מאז 400 המלקות, אולי הגדול ביותר אי פעם".
בוזודויפאלו

בוזודויפאלו (Bözödújfalu) היה כפר ברומניה אשר הוצף באופן יזום בשנת 1989. 
טרם מלחמת העולם השנייה, שימש הכפר כמרכז של שומרי השבת, תנועה דתית של נוצרים אשר שמרו את חוקי ההלכה היהודית. בשנת 1867 רבע מתוך 700 תושבי הכפר היו שייכים לתנועה. בסוף המאה ה-19 התגיירו חלקם על ידי רבנים אורתודוקסים מבודפשט. לאחר הגיור התפצלה הקהילה שומרת ההלכה בכפר לשתי קבוצות, הראשונה יהודית, שנקראה "קהילת גרים, קהל ישורון, בוזודויפאלו", והשנייה של שומרי שבת שלא גוירו כהלכה.
במהלך מלחמת העולם השנייה רבים מחברי הקהילה נרצחו על ידי הנאצים ובשנת 1944 נשלחו רובם לגטו בעיירה טרגו מורש. 
בשנת 1989 בתקופת השלטון של ניקולאה צ'אושסקו הוצף הכפר באופן יזום למטרות בניית הסכר שיועד למנוע שיטפונות באזור. ההצפה הייתה חלק מתוכנית רחבה יותר של הצפות כפרים, אולם התוכנית בוטלה לאחר נפילת שלטון צ'אושסקו כחודש לאחר הצפת בוזודויפאלו.
כיום נותרו באזור רק שני בתים מהכפר וכן שאריות של בית הקברות היהודי.
אולג ריבצ'יוק

קריירת מועדונים

ריבצ'יוק נולד במולדובה וכשהיה בן 4 היגר עם משפחתו לפורטוגל.
ריבצ'יוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלננסש ובגיל 18 הצטרף לזו של פורטו. בעונת 2016/2017 הגיע איתה לרבע גמר ליגת האלופות לנוער.
בעונת 2017/2018 ריבצ'יוק הצטרף לקבוצת המילואים המשחקת בליגה השנייה בפורטוגל. בעונה זו ריבצ'יוק שיחק 15 משחקים וכבש 4 שערים.
ב-12 ביולי 2019, ריבצ'יוק חתם בפאסוס די פריירה.

קריירה בינלאומית

לזכותו של ריבצ'יוק שתי הופעות במדי נבחרת הנוער של מולדובה.
ב-27 במרץ 2018 ריבצ'יוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 לחוף השנהב.
קופיף מערבי

מאפיינים

בני המין הם שוכני עצים ליליים, וניתן למוצאם בברוניי, אינדונזיה ומלזיה. המין אוכל בעיקר חרקים - חיפושיות, צרצרים, תיקנים, עשים, גמלי שלמה, נמלים, מקלונים וציקדות. הוא ניזון גם מבעלי חוליות קטנים - ציפורים, עטלפים, צפרדעים ונחשים, לעיתים אפילו ארסיים. הוא מסוגל לאכול עד ל-10% ממשקל השומן בגופו ביום. 
הם בעלי חוש שמיעה וריח מצוינים. משקלם נע בין 85–165 גרם, ואורכם 8–16 ס"מ. האיבר הכבד ביותר בגופם הוא העין, שקוטרה מגיע ל-1.6 ס"מ. זנבותיהם ארוכים ביותר, ואורכם נע בין 13.5-17.5 ס"מ, והם קירחים למעט ציצת שער בקצה. שערם משיי וקטיפתי, וצבעו נע בין חום אפרפר לחום כהה. אוזניהם הרגישות הן דמויות-עטלף וקירחות כמעט לחלוטין. מבנה הרגליים האחוריות שלהם מאפשר להם קפיצות מרשימות - עד 2 מטר למרחק ועד מטר וחצי לגובה.
הקופיף המערבי הוא מונוגמי. תהליך החיזור מתחיל בקריאה גבוהת-צליל שמשמיעה הנקבה בעת שהיא מוכנה להזדווג. לאחר שמגיע זכר מתאים, מתחיל מחול חיזור הכולל מרדף זה אחר זה והשמעת קולות רכים. ההזדווגות מתבצעת בדממה מוחלטת.
ההריון נמשך חצי שנה (תקופה ארוכה באופן חריג עבור יצור כה קטן), ומסתיים בלידת ולד יחיד, פקוח-עיניים, בעל פרווה ועצמאי, שמשקלו כרבע ממשקל אמו. בעת הציד, האם משאירה את הצאצא בתוך צמחייה עבותה, ומתקשרת איתו בצעקות ובקולות גבוהי-צליל. הצאצא מסוגל לצוד בגיל 42 יום, ואז מתחילה גם גמילתו מחלב אמו. למרות הקשר ההדוק בין ההורים, לא תועדה עזרה של האב בגידול הצאצאים, וכל עומס הטיפול מוטל על האם. הצאצאים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה, ובגיל זה הזכרים עוזבים את משפחת הוריהם. הנקבות נשארות בה מעט יותר, אך שניהם נוטים להישאר בקשר עם הוריהם.
קופיפים אלו הם טריטוריאליים, ולכל משפחה יש טריטוריה של 10–20 דונמים. בכל יום הם ישנים באתר אחר בטריטוריה שלהם - לרוב בישיבה זקופה. כאשר יורד הלילה הם מתעוררים ויוצאים לציד.
שמיעתם הרגישה של קופיפים אלו מאפשרת להם לצוד בהסתמך על השמיעה בלבד, ואכן פעמים רבות הם עוצמים את עיניהם מיד לפני תקיפת הטרף - כנראה כדי להגן על העיניים הענקיות. הם קופצים על טרפם, תופסים אותו ומכים אותו מספר פעמים בראשו על מנת להורגו, ואז מסתלקים למקום מוגן, בו יאכלו אותו - ראשו ראשון. כאשר הם מבחינים בטורף, הם עוצמים את עיניהם הענקיות ומחכים, עד שהטורף מגיע אליהם. אז הם פוקחים את עיניהם וחושפים את שיניהם, במטרה להפחידו.