אישטוואן ארקין

השנים המוקדמות

אישטוואן ארקין נולד בשנת 1912 במשפחה יהודית יחסית מבוססת. אביו היה רוקח בשם הוגו ארקין (שם משפחתו הקודם היה אסטרייכר - Österreicher) ואמו - מרגיט ארקין, בת לבית פֶּטֶה (Pető). אחרי לימודי תיכון בגימנסיה פיאריסטית, למד כימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה בבודפשט. אחר כך, בשנים 1932–1934 למד רוקחות. בשנת 1937 פקד את חוג כתב העת "Szép Szó" ואחר כך חי ארקין מספר שנים בחו"ל, בין השאר בפריז ובלונדון, שבהן התפרנס מעבודות מזדמנות. בשובו להונגריה בשנת 1940 סיים תואר גם בהנדסה כימית.

בימי מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 גויס לשרות העבודה (עבודות כפיה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי ונשלח ארקין לחזית המזרחית. הוא שובץ ביחידה לעבודות כפייה באזור
הדון. נפל בשבי הסובייטי והוחזק כשלוש שנים במחנה עבודה לשבויי מלחמה בקרבת מוסקבה. באותה תקופה כתב את המחזה "וורנוז'".
בשנת 1946 שוחרר ושב להונגריה.

פעילותו בתחום התיאטרון והספרות

סיפורו הראשון, "Tengertánc" ("ריקוד הים"), הופיע בשנת 1937 בבטאון החוג "Szép Szó", ואחר כך הוצא לאור ב-1941. אחרי שחרורו מן השבי הסובייטי, בשנת 1947, פרסם את הרומן "Lágerek népe" ("אנשי המחנות"), שכונה על ידו "סוציוגרפיה של מחנה שבויי המלחמה" ובו סיפר על השבי במחנה הסובייטים. באותה תקופה התחיל לכתוב גם רומן, שלא יצא לאור.

שנות השלטון הסטליניסטי והדיכוי אחרי המרד משנת 1956

ב-1949 התמנה ארקֵין לדרמטורג של "תיאטרון הנוער" וב-1952 באותו תפקיד ב"תיאטרון הצבא העממי". החל משנת 1954 עבד כמגיה בהוצאה לאור לספרות יפה.
ב-1952 פרסם את הסיפור "Lila tinta" ("דיו סגול") שעורר ביקורת חריפה מצד אחד האידאולוגים של המפלגה, יוז'ף רוואי.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 נאסר עליו לפרסם מסיבות פוליטיות. עם המרד ההונגרי בשנת 1956, ניסה יחד עם סופרים אחרים כמו טיבור דרי, ג'ולה אייש, לסלו בנימין וזולטן זלק למצוא מקלט בשגרירות פולין בבודשפט, אך בקשתם נדחתה.
הסופר עורר על עצמו את זעם המפלגה גם כשכתב על תחנת הרדיו הממלכתית "שיקרנו יום, שיקרנו לילה, שיקרנו בכל אורך גל". אחרי דיכוי המרד חתם יחד עם עוד חמשה עמיתים ביקורת עצמית שנועדה לפייס את השלטונות. למרות זאת, נאסר עליו לפרסם עד שנת 1960. בשנים האלה הורשה לעבוד לפרנסתו כמהנדס בבית חורשת לתרופות (בימינו בית חרושת Egis).

חידוש פעילותו כפרוזאיקן

כתביו בפרוזה ובתיאטרון, הטבועים בהומור גרוטסקי, מציגים גיבורים שלא ניתן לתארם ממש כטובים ואף לא כרשעים גמורים. אצל ארקין מה שנראית טרגדיה הופך לעיתים לקומדיה והגיבורים מגיבים תכופות לאירועים באופן שנראה מוזר. הסופר משאיר את הסיפורים עם סוף פתוח ונותן מקום לפרשנות הקורא לגבי האירועים וההשקפות המתוארים.
בשנת 1963 הוציא לאור את סיפורו Macskajáték ("משחק חתולים") (בהמשך כתב על יסודו מחזה ותסריט לסרט).
מאוחר יותר זכה לפופולריות הודות לספורים קצרים וקצרצים שכתב, למשל "סיפורים בן רגע" (1967). האחרונים, הנושאים צביון פילוסופי וגרוטסקי והשואבים את נושאיהם מחיי היום-יום, היוו חידוש בספרות ההונגרית ואף העולמית. ארקין שיכלל את הסיפורים לאורך השנים והוסיף יצירות חדשות לקובץ הראשון, כך שיכלול 400 סיפורים.
יצירות חשובות אחרות היו הרומן Házastársak ("בני זוג") (1951,1956) וקובץ הנובלות Jeruzsálem
hercegnője (נסיכת ירושלים) (1966).
אחרי 1971 החל ארקין לכתוב את הספר Időrendben "בסדר העיתים" ("דיוקנאות, תמונות תקופה" 1973).

התיאטרון

ארקין בלט גם כנציג של תיאטרון האבסורד בהונגריה. בשנת 1964 כתב את הטרגדיה האבסורדית "Tóték" (משפחת טוט) שהוצגה לראשונה בשנת 1967 וזכתה להצלחה רבה. מחזה זה הביא לארקין פרסום עולמי. בשנת 1969 עובד מחזה זה לסרט אמנותי של ידי הבמאי זולטאן פאברי תחת השם "Isten hozta, őrnagy úr!" ("ברוך הבא, מייג'ור!"). לתיאטרון ולקולנוע עובדו גם יצירות אחרות, כמו "משחק חתולים".
יצירות תיאטרון חשובות אחרות היו הדרמה Vérrokonok ("קרובים בדם") והקומדיה הטרגית "משחקי חתולים".
בשנת 1979 לקה במחלה קשה, אך כתב עד ליום מותו. הוא נפטר מאי ספיקת לב. אלמנתו ז'וז'ה הקדישה את עצמה לטיפוח מורשתו.
אישטוואן ארקין הובא לקבורה בבית הקברות פרקשרטי.
ארקין היה נשוי שלוש פעמים. בשנים 1937–1941 היה נשוי לפלורה גנצי (Gönczi), בשנים 1947–1959 לאנגלה נאג', מחברת ספרי בישול, והחל משנת 1965 עם ז'וז'ה רדנוטי, היסטוריונית של הספרות ודרמטורגית בתיאטרון ויג, אותה הכיר בשנת 1950.
מנישואיו לאנגלה נאג' נולדו לו בת - אנגלה ארקֵין (ילידת 1949), עורכת טלוויזיה, ובן, אנטל ארקֵין (יליד 1954), סוציולוג.