google/wiki40b huggingface dataset:
לאונור, נסיכת אסטוריאס

ביוגרפיה

לאונור נולדה ב-31 באוקטובר 2005 במדריד בניתוח קיסרי. המשפחה המלכותית הודיעה על הלידה לתקשורת באמצעות הודעת SMS. התינוקת הוטבלה בארמון סרסואלה ב-14 בינואר 2006 על ידי הארכיבישוף של מדריד, אנטוניו רוקו ורלה . כמו אביה, הוטבלה באמצעות מים שיובאו מנהר הירדן במיוחד לכבוד האירוע. השם שניתן לה, לאונור, ניתן בפעם הראשונה לנסיכה יורשת עצר בספרד. כמו כן, נוספה לשמה התוספת "דה טודוס לוס סנטוס" (שפירושה "של כל הקדושים"), כנהוג בקרב שושלת בית בורבון. סנדקיה של לאונור הם סביה מצד אביה, המלך חואן קרלוס הראשון והמלכה סופיה. הוכרז כי תאי גזע מחבל הטבור שלה יישלחו למרכז פרטי באריזונה, דבר שיצר התנגדות ומחלוקת בספרד.
על פי חוקת ספרד משנת 1978, לאונור היא יורשת העצר לכתר הספרדי, והיא קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס ביום שבו אביה פליפה הוכתר למלך ספרד. כל זאת בתנאי שלא ייוולדו לה אחים זכרים, שכן סעיף 57 לחוקת ספרד קובע כי בנים זכרים קודמים לאחיותיהם בסדר הירושה. כך, למשל, אביה פליפה הוא המלך מכוח סעיף זה, למרות שנולד לאחר שתי אחיותיו, אלנה, דוכסית לוגו וכריסטינה דה בורבון אי גרסיה. סעיף זה עורר ויכוח ער בציבור הספרדי, והועלתה דרישה לשנות אותו כך שלא יפלה בין בנים לבנות בסדר ההורשה.
Sympathy for the Devil

Sympathy for the Devil (בתרגום חופשי: "סימפתיה לשטן", או "אהדה לשטן") הוא שיר שבוצע על ידי להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז. השיר נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס יצא לאור ב-6 בדצמבר 1968, בתוך האלבום Beggars Banquet. מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום 32 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים".
הלהקה הקליטה גרסת רמיקס של השיר, אשר יצאה כסינגל ב-2003.

השיר

השיר מסופר מנקודת מבטו של לוציפר, מבוצע על ידי הסולן של הלהקה מיק ג'אגר. בתחילה עבדו חברי הלהקה על השיר תחת השם "The Devil Is My Name", בטרם נבחר השם הנוכחי.
בראיון לרולינג סטון אמר ג'אגר: "אני חושב שזה נלקח מרעיון ישן של בודלר, אני חושב, אבל אולי אני טועה.לפעמים כשאני מסתכל על הספרים של בודלר אני פשוט לא רואה את זה. אבל זה היה רעיון שקיבלתי מספרות צרפתית" (1995). היה זה רעיונו של ריצ'רדס להפוך את השיר לסגנון סמבה.
בשיר מציג עצמו השטן ומבקש מהשומעים חמלה ואהדה. השטן מתאר כיצד ליווה את האנושות משחר הבריאה וכי היה אחראי לטרגדיות שונות בהיסטוריה האנושית, בהן רצח ניקולאי השני, קיסר רוסיה, רצח קנדי, מתקפת הבליצקריג במלחמת העולם השנייה ועוד.
לאחר שיצא יצאו לשיר מספר גרסאות, בהן של גאנז נ' רוזס (שהוקלטה לפסקול הסרט ראיון עם הערפד) ושל אוזי אוסבורן.
פפירוס לונדון הרפואי

הפפירוס הרפואי מלונדון הוא פפירוס רפואי מצרי עתיק הכתוב בכתב היראטי. הפפירוס נשמר במוזיאון הבריטי בלונדון. הפפירוס הוא שילוב של מתכונים ועצות רפואיות מעשיות ולחשים מאגים. על פי סגנון הכתיבה מתוארך הפפירוס לסוף השושלת ה-18 במחצית המאה ה-14 לפנה"ס, כנראה תקופתו של תות ענח' אמון, והוא מתעד כנראה טקסטים קדומים. הפפירוס ידוע גם בשם BM EA 10059.
הפפירוס, שמקורו לא ידוע, נמסר כתרומה לידי המכון המלכותי של בריטניה הגדולה, ולאחר מכן בשנת 1860 הגיע לידי המוזיאון הבריטי. הפפירוס פורסם לראשונה בשנת 1912 בלייפציג, גרמניה על ידי ולטר ורסינסקי (Walter Wreszinski). הפפירוס הוא אחד מן הפפירוסים הרפואיים המצריים ששימשו לתיעוד שיטות ריפוי שהיו נקוטות במצרים העתיקה.
הפפירוס הוא באורך 2.10 מטר, ו-17 ס"מ רוחב. מצבו הפיזי גרוע. הפפירוס מקוטע, תחילתו וסופו חסרים. הוא כולל 19 עמודים ונכתב משני צידיו. הפפירוס כולל 61 מתכונים, מתוכם 25 מתכונים המתמקדים במרשמים רפואיים. יתרת המתכונים מוגדרים כלחשים. עיקרם של המרשמים עוסק בתלונות הקשורות בבעיות עור, גירויי עיניים ועיוורון, דימומים בעיקר בדרכים למניעת הפלה באמצעות כישוף ולחשים, גידולים וטיפול בכוויות. חלק מהלחשים משמשים בעת מתן תרופה מסוימת, אחרים צריכים להיאמר כדי להרחיק רוחות רעות היכולות להשפיע על המטופל והמטפל. חלק מהלחשים נכתבו בשפות שמיות צפון-מערביות וחלק בשפות מינואיות.
חלק מהחוקרים מעריכים כי שישה מרשמים העוסקים בטיפול בכוויות, מאשרות את המצאות נשורת געשית במצרים הקשורה להתפרצות הר הגעש בסנטוריני בתקופת הברונזה במאות ה-17–16 לפנה"ס לערך, ארבעה מרשמים מתארים את הטיפול בהשפעת האפר על העור, מרשם אחד מתאר את הטיפול במים שזוהמו על ידי אפר, ומרשם אחד מתאר את ההשפעה של גשם חומצי בעקבות הפיזור של אפר באטמוספירה.
קולנוע אורה (חיפה)

קולנוע אורה הוא מבנה קולנוע ברחוב הרצל בשכונת הדר הכרמל בחיפה, שהיה פעיל בשנים 1935–1940, ומשנת 1947 עד שנות ה-90.

היסטוריה

קולנוע אורה הוקם על ידי מועצת פועלי חיפה בשיתוף שבתי לוי ושותפים נוספים על אדמה של הקרן הקיימת. הקרקע הוקצתה באוקטובר 1933, והתוכנית נדונה בוועדה לבנין ערים בינואר 1934. הקולנוע נחנך במספר אירועים במחצית השנייה של דצמבר 1935. האולם של הקולנוע כלל 700 מקומות ישיבה ועוד מעל 400 מקומות ביציע. המבנה תוכנן על ידי אוסקר קאופמן ואויגן שטולצר. הבנייה נעשתה כולה על טהרת העבודה העברית. בדצמבר 1940 מחו גורמים דתיים בחיפה על חילול שבת בקולנוע. בנובמבר 1941 נפגע בשריפה גדולה. בסוף נובמבר 1947, שש שנים אחרי הדליקה, נפתח הקולנוע מחדש לאחר ששופץ. מבנה הקולנוע היה מפואר מאוד בפנים ומרשים בחוץ והיה אחד מסמלי העיר חיפה.
בנוסף להקרנת סרטים, שימש האולם לכינוסים של ההסתדרות, בהם שביתות וחגיגות 1 במאי. בנוסף התקיימו בקולנוע אירועים שונים, בהם חידון התנ"ך של מחוז חיפה, בשנת 1958.
בשנת 1986 הוחל בהקרנת סרטים באולם בלילות שבת. הקולנוע נסגר בשנת 1990 וניצב נטוש במשך זמן רב. בשנת 2002 נמכר המבנה ואושרה הסבתו למרכז מסחרי.
חוסה אמיליו פצ'קו

חייו

פצ'קו נולד במקסיקו סיטי. הוא החל לכתוב לעיתונים ומגזינים עוד בהיותו תלמיד בבית הספר והמשיך בכך בעת לימודיו באוניברסיטה. אביו שהיה עורך-דין ונוטריון יעץ לבנו ללמוד משפטים כדי שיוכל באחד הימים לתפוס את מקומו במשרד עורכי הדין ולא יהיה תלוי בשכרו כסופר, אך פצ'קו, שחשש מכך שיגיע למצב בו יאלץ אותו עיסוקו לדכא את השכבות החלשות, עבר ללמוד פילולוגיה. כבר בגיל 19, בעת שהיה סטודנט, החל פצ'קו את עבודתו הבלתי נלאית כמבקר, עורך, בעל טור ומוציא לאור של כתבי עת מקסיקנים לתרבות ולספרות, בהם: 'Estaciones', 'Diálogos', 'Plural' ו- 'Vuelta', כמו גם מוספים לספרות ולתרבות בעיתונים 'Proceso', '¡Siempre!', 'El Heraldo de México' ו-'Excelsior'.
פצ'קו לימד ספרות באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM), מהאוניברסיטאות המובילות בדרום אמריקה, וכן באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטת אסקס בבריטניה. חתן פרס לורקה לשירה (2005) ופרס סרוונטס לשנת 2009.
עבודתו הייתה בארבעה תחומים: שירה, מסות, תרגום ופרוזה כשהתחום הבולט ביותר הוא השירה. ביצירתו בולט הניסיון לקשר בין העולם הממשי לבין העולם האידיאלי. יש המוצאים קווי דמיון בין יצירתו של פצ'קו ויצירתו של המשורר הארגנטינאי רוברטו ז'וארוס , במיוחד בשירה המדויקת, בעצמאות מכל קבוצה ותנועה ספרותית ובסלידה מתעשיית הספרות. פצ'קו פרסם, בין השאר, את הספרים: "הרוח הרחוקה" (1963), "הפסקת האש" (1966), "תלך ולא תשוב" (1969), "מחוץ לתמונה" (1976), "אל תשאל אותי איך עובר הזמן" (1977) ו"מאז" (1980).
נפטר בינואר 2014 כתוצאה מדום לב.
ספר טוביה

סֵפֶר טוֹבְיָה (ביוונית: Τωβίθ או Τωβίτ, טובית) הוא חיבור יהודי מתקופת בית שני, שהשתמר במסורות נוצריות ונכלל במסגרת הספרים החיצוניים.

מבוא

במחקר המודרני אין ודאות לגבי טיבו המקורי של הספר. הוא השתמר בשני נוסחים, ששניהם כתובים ביוונית. במגילות מדבר יהודה נמצאו כמה קטעים של הספר בעברית ובארמית. נראה שנכתב במקורו בעברית (בנוסח שאבד), ולאחר מכן תורגם לארמית וליוונית. אין ודאות גם לגבי מועד חיבורו של הספר. הוא מתוארך על ידי החוקרים בין המאה ה-4 לפנה"ס לבין המאה ה-2 לפנה"ס.

תוכן

הספר עוסק בגמילות חסדים, והוא רצוף במעשי נסים ובתפילות של גיבוריו.
הספר מגולל את קורותיהם של אב בשם טובי, ושל בנו - טוביה, בני גלות ישראל החיים באשור. טובי האב, שיצא מעירו לגמול חסד עם המתים ולקבור אותם, נאלץ לישון מחוץ לחומות, והתעוור בגלל צואת ציפורים חמה שנפלה על פניו. לאחר זמן מה, נשלח בנו טוביה להשיב פיקדון שהיה לאב בידיו של אדם בעיר אקבטנה שבארץ מדי. במסעו הארוך הוא מגיע לעיר בשם "רגא", שם הוא פוגש קרובת משפחה, בשם שרה,  ונושא אותה לאישה. על אף שכל הגברים שנשאו את שרה מתו בליל-הכלולות, ניצל טוביה בזכות תפילתם המשותפת. עם חזרתו מן המסע, הוא אף מצליח לרפא את אביו מן העיוורון. הספר מסתיים בחזון נבואי של האב על חורבנה של נינוה ועל בניין ירושלים.
בספר (פרק א, 21) מוזכר אחיקר בן חננאל שהיה מנהל החשבונות של הממלכה. ביב שבמצרים נמצא ספר משלי אחיקר.
בסוף הסיפור (פרק יג, 18-13) טובי האב שר מזמור לירושלים, תיאור זה מרחיב את ישעיהו נד 12-11, ותואם למזמור בספר החיצוני ברוך בן נריה ה (כהנא א' עמ' שסא'), מגילת ירושלים החדשה (בארמית) א (קטע 1 ו-14), מגילת קומראן מזמור אהבה לירושלים (88Q4), ולחזון יוחנן כא 22-10; כא' 21-11. פרט מעניין שטובי מציין שאין נבואות הנביאים על ירושלים מכוונים על בית המקדש השני, אלא על מקדש אחר (כנראה שלישי) באחרית הימים. אמירה זו רווחות במגילות קומראן נוספות: מגילת המקדש כט 7 – ל 5; פשר 4Q174 האסכטולוגי, יובלים א 17, 27. אמנם גם חז"ל ציינו זאת במדרשיהם, אך זאת כבר לאחר חורבן בית שני.

ראוי לציין שספר זה הוא, כנראה, הראשון בספרות היהודית  שמציג את "העקרון של הלל", שנודע באמרה "מה ששנוא עליך, לחברך- אל תעשה". בספר טוביה כתוב: 
בני! שים לבך לכל מעשיך. ואשר תשנא לנפשך- לא תעשה לאחרים.
Casi Nada

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קרול ג'י, דניאל אקוואריה, אנדי קליי, גבריאל רודריגז, גוסטבו אלברטו והקטור ריוורה. ב-2 במאי 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי עבור השיר את מעמד הפלטינה הלטינית על סך מכירות של כ-60,000 עותקים.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר פורסם לראשונה ב-18 במרץ 2016, וצבר כ-94 מיליון צפיות.
מתן רודיטי

ביוגרפיה

רודיטי שחיין בני הרצליה ומתאמן בהדרכתם של טלי פישר וברק מרדלר בהרצליה ועל ידי חנן גלעד מאמן שחייני מים פתוחים במכון וינגייט.

2017

באליפות ישראל במים פתוחים שנערכה באילת במרץ 2017 זכה רודיטי במדליית כסף בתחרות ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:17.25 שעות, אחרי שי טולדנו (1:50:15.65 שעות) ולפני שחר רסמן (1:50:19.00 שעות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה ביולי אותה שנה הוא סיים במקום 25 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:13.2 דקות.

2018

באליפות ישראל במים פתוחים שנערכה באילת במרץ 2018 זכה רודיטי במדליית זהב בתחרות ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:51:35 שעות, לפני שחר רסמן (1:51:42 שעות) ויובל ספרא (1:51:44 שעות).
באליפות אירופה שנערכה בלוך לומונד סקוטלנד באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49.28.2 שעות, כ-2.5 שניות ממדליית ארד, הישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי במשחה זה.
פרכת

סוגי פרכת

לפרכת ארבעה סיווגים עיקריים הנבדלים זה מזה בחומרתם ובסוג ההורשה. פרכת מסוג I ומסוג IV היא אוטוזומית דומיננטית ופרכת מסוג II ומסוג III היא אוטוזומית רצסיבית. כאשר המופעים הרצסיבים (סוג II וסוג III) הם החמורים יותר, עד כדי מוות בימים או בשבועות הראשונים לחיים (חולי פרכת מסוג II).
קולגן מסוג I הוא מרכיב עיקרי של רקמת חיבור, הוא מהווה כשלושים אחוזים ממשקל הגוף. הוא נמצא בעצמות, בקופסיות של איברים, בעור, בגידים, בחיתולית, בקרומי המוח, בלובן העין ובקרנית. הקוד הגנטי של קולגן מסוג I משובש בחולי פרכת, ומביא לפגיעה באיכות ובכמות של סיבי הקולגן. סיבי הקולגן נוצרים בכמות קטנה מדי והרכבם אינו תקין.
פרכת מסוג I נחשבת למחלה בדרגת חומרה קלה. המחלה עשויה להתבטא בלא יותר מצבע כחול של לובן העין, הנגרם מליקוי ברקמת החיבור המאפשר לראות דרכה כלי דם, ומכאבים עקב גמישות יתר של מפרקים. במהלך חייהם של החולים אפשר שיסבלו משבר בודד או עד למעלה מ-60 שברים.
פרכת מסוג II המכונה גם פרכת קטלנית של היילוד (neonatal lethal type) נחשבת למופע החמור ביותר של המחלה. לחולים לובן עין כחול ושברים מולדים המונעים מגפי הגוף להתפתח למלוא אורכם. שברים בגולגולת יכולים לגרום לדימום תוך-מוחי קטלני ושברים בצלעות יכולים לפגוע בהתפתחות הריאות, בצורה קטלנית גם כן.
פרכת מסוג III היא מופע חמור נוסף של המחלה, אך לא קטלני כפרכת מסוג II. לחולים גוונים משתנים של לובן העין והם סובלים מקומה נמוכה ומעיוותים של עמוד השדרה ושל הידיים. במהלך חייהם, סובלים החולים משברים מרובים וחוזרים.
פרכת מסוג IV היא מופע עם דרגת חומרה בינונית. צבע לובן העין של החולים רגיל, וקומתם נורמלית או נמוכה. חולים אלו סובלים בדרך כלל מעצמות הנשברות בקלות בזמן הילדות.
אבחנה של פרכת היא בדרך כלל קלינית. כאשר קיים ספק באבחנה, אפשר לזהות את המחלה על ידי בדיקה של הגנים הקשורים לייצור קולגן מסוג I או על ידי בדיקה של מולקולות פרוקולגן מסוג I (אבן הבניה של קולגן מסוג I).

טיפול

למחלה לא קיימות תרופות זמינות ואין כרגע טיפול מרפא, אך לחולים ניתן טיפול תומך הכולל ביספוספנטים המשפר את דחיסות העצמות ומקטין את היארעות השברים. עוד משמשים לטיפול התומך הורמון גדילה המסייע לבעלי קומה נמוכה, שתל שבלולי ללקויי שמיעה, וטיפולים אורתופדים ופארארפואיים לתיקון עיוותים בעצמות ולשיפור תפקודם של החולים.
עיקר ההתערבות לשיפור חיי החולים הוא באמצעות: פיזיותרפיה, ניתוח אורתופדי, התרופה "denosumab" (פוגעת בהבשלה של אוסטאוקלסטים) ותרופות נוספות במחקר המגרות פעולה של אוסטאובלסטים.
מכיוון שעד כה לא נמצא מרפא מוחלט עבור חולי פרכת ובהינתן ההתקדמות החדשה בטכנולוגיית מיקוד גנטי, טיפול גנטי ותאי מייצג אופציה אטרקטיבית לטיפול בפרכת.
תיקון בפגם ה-DNA משמש כתרופה עבור פרכת דומיננטית, השתקת האלל המוטנטי עשויה לייצג אופציה מעניינת לטיפול בפרכת דומיננטית. הדיכוי הספציפי של האלל המוטנטי, יחד עם יכולת ההחלמה הנובעת מכך, יהפוך פנוטיפ חמור המאופיין בפגמים מבניים בקולגן לפרכת קלה, שנגרמים על ידי פגם כמותי.
טיפול באמצעות תאי גזע – השתלת תאי גזע נורמליים עם פוטנציאל התמיינות לתאים אוסאובלסטים בחולים. השתלת תאי גזע לחולים בפרכת יכולה למנוע את התבטאות המחלה אפילו בנוכחות של אוסטאובלסטים מוטנטים רבים.
ישראל אהרוני (זואולוג)

ביוגרפיה

אהרוני נולד בשנת 1882 בעיירה וידזה שבפלך וילנה שבמערב האימפריה הרוסית (ליטא). אביו, הרב אברהם יוסף אהרונוביץ, ראש הישיבה המקומית ומחבר הספר "נדחי ישראל", נפטר בטרם היוולדו, ובגיל שנתיים התייתם גם מאמו. בהיותו יתום מהוריו התחנך בבית סבתו הרבנית מלכה, אלמנת הרב דוד'ל גרודינו, רבה של שירווינט ואחר-כך של ווידז (נכד נוסף שלו היה הזמר הרמן ידלובקר ). למד ב"חדר" ובישיבת טֶלְז, עד שבגיל 13 ברח לעיר פראג. שם סיים את לימודיו בגימנסיה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת פראג זואולוגיה ופילולוגיה שמית (בייחוד ערבית). עוד בהיותו בגימנסיה ייסד ביחד עם אגון קיש עיתון ציוני, ובעת שלמד באוניברסיטה לימד עברית באגודת הסטודנטים הציונית "בר כוכבא" ובאגודה הציונית "יודישר פולקספֶרֶיין" (Jüdischer Volksverein).
בשנת 1901 עלה לארץ ישראל, ולימד בבית הספר ברחובות וב"בצלאל" בירושלים. היה מראשוני הזואולוגים העבריים. יחד עם יחזקאל חנקין, איש השומר, היה יוצא למסעות ציד שעזרו לו במחקריו. אהרוני גילה מינים של בעלי חיים חדשים למדע. הוא היה עד למינים רבים שכיום כבר נעלמו מנוף ארצנו עקב ציד מוגבר והתרחבות האוכלוסייה. הוא שהביא את האוגר הזהוב לעולם המערבי, ושאול אדלר הפך אוגר זה לחיית מעבדה פופולרית. אהרוני השתתף גם בציד הפרטים האחרונים של הדוב החום הסורי בהר החרמון ב-1917. את מסעותיו והרפתקאותיו הרבים, בארץ ובסביבתה, תיאר וסיכם בספרו: "זכרונות זואולוג עברי".
היה נשוי ליהודית בת שלמה גולדין, ואב לשניים: ד"ר בת-שבע אהרוני, אף היא זואולוגית, ששימשה כעוזרתו והמשיכה את עבודתו; ופרופ' יוסף אהרוני (Aharoni Joseph), פיזיקאי בחו"ל, שלאחר צאתו לגמלאות ושובו לישראל הקדיש את מרצו לשפה העברית ולתיקון הכתיב העברי.
אהרוני נפטר בירושלים ב-9 באוקטובר 1946, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בתקופת ירושלים המחולקת נהרס קברו, ולאחר מלחמת ששת הימים לוקטו עצמותיו בידי החברה קדישא ונקברו מחדש בקבר אחים.
על שמו של אהרוני קרויים רחובות בערים ירושלים ורחובות.
בתו, בת-שבע אהרוני, כתבה ספר על תולדות חייו של אביה, שנותר בכתב יד.
בספר "תמול שלשום" לש"י עגנון ישנו מפחלץ חיות הנקרא 'ארזף'. אהרוני טען כל חייו כי עגנון ביסס את דמותו של ארזף עליו, על פי ראשי התיבות: 'אהרוני - ראש זואולוגֵי פלשתינה'. עגנון לא הכחיש במפורש את הטענה על ההשראה לדמות, אך כן הכחיש את טענת ראשי התיבות במילים: "ואתה חושד אותי שקראתי לארץ ישראל פלשתינה?".
קרן וינשל מרגל

ביוגרפיה

בשנת 2003 סיימה וינשל בהצטיינות תארים ראשונים במשפטים ובמדע המדינה. בתום לימודיה התמחתה בכנסת ועבדה עד 2007 כיועצת משפטית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, תוך כדי לימודים לתואר שני במדע המדינה, אותם סיימה בשנת 2007 כראשונה במחזור. בשנת 2012 סיימה דוקטורט במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית ובשנים 2009–2010 התארחה כחוקרת עמיתה בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2010 הקימה וינשל את מחלקת המחקר של הרשות השופטת, הממוקמת בבית המשפט העליון, במטרה לספק מידע וידע שיסייעו בניהול מערכת המשפט ובקידום מערכת הצדק והמשפט בישראל. וינשל ניהלה את המחלקה עד שנת 2014 וביוזמתה צורפה ישראל כמדינה משקיפה בוועידה האירופאית ליעילות הצדק של מועצת אירופה בשנת 2014 עזבה וינשל את הרשות השופטת למינוי כמרצה בכירה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, כאשר דילגה על דרגת "מרצה".
בשנת 2018 יצרה וינשל, יחד עם פרופ' לי אפשטיין ואנדי וורמס, מאגר נתונים משפטי ביג דאטה ראשון בישראל, הכולל מידע מקיף על כל החלטות בית המשפט העליון מ-2010. המאגר נגיש לציבור באינטרנט''.

וינשל זכתה בפרסים ומלגות רבים על מחקריה, בהם פרס גורני לחוקר מצטיין במשפט ציבורי, פרס חשין לחוקרת צעירה, פרס רקטור האוניברסיטה העברית, מענק מחקר של הקרן הלאומית למדע ועוד. בין השנים 2010 ל-2017 וינשל פרסמה ספר בנושא קבלת החלטות של שופטי בית המשפט העליון בישראל וחמישה עשר מחקרים בכתבי עת מובילים בארץ ובעולם.

תחומי מחקר

וינשל מתמחה במחקר אמפירי של מוסדות משפטיים ודיווחה במספר ראיונות כי בחרה בתחום כי הוא משלב "מחקר אקדמי עם אפשרות להשפיע באופן פרקטי על העולם". מחקריה של וינשל הביאו להחלטות מדיניות משמעותיות במערכת המשפט בישראל, למשל העלאת תקני שופטים בשנת 2014, נוהל חדש לטיפול בדיוני בתי המשפט בשנת 2014 ושינוי הטיפול ברישום תובענה ייצוגית. מחקריה של וינשל מצוטטים עשרות פעמים על ידי בית המשפט העליון וכן בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר.
אייס (אתר אינטרנט)

היסטוריה

באוקטובר 1999 נוסד אייס על ידי יובל סיגלר כגרסה המקוונת של עיתון הפקס "נמר של נייר" שאותו הוציא לאור והיה לאתר הראשון בישראל שעוסק בתחום השיווק והפרסום. עם הקמתו האתר הציע את תכניו וגישה למספר שירותים בו, בתשלום למנויים בלבד. זאת, למעט האפשרות לפרסום מודעות בלוחות הדרושים ומחפשי העבודה, ובאינדקס החברות שהיו חינמיים לכל. בינואר 2001 מכרה חברת אייס לחברת קו מנחה מחצית ממניות חברת דינטרנט, שעסקה בהפצת העיתון המשפטי "פקסדין", והפעילה אתר בעל אותו שם.
במרץ 2002 האתר החליף את מראהו בעיצוב חדש ושינה את מודל ההכנסות שלו בכך שנפתח לציבור הרחב והחל להציע את תכניו שהופיעו ב"חדר החדשות המרכזי" בשם "אייס ניוז" באופן חינמי. במקביל, הושקו קטגוריית "מינויים" המכילה מאגר בנושא מינויי מנהלים בחברות הגדולות בישראל ופינת "אייס פלוס" שאליה מוזגו אינדקס החברות (שנותר חינמי), לוח דרושים (שהפרסום בו נעשה כרוך בתשלום), מנוע חיפוש לאיתור קמפיינים שעלו לאוויר לאורך השנים וכן פירוט בנושא אירועים מהתחום.
בפברואר 2006 בית משפט השלום בתל אביב פסק כי על חברת אייס לפצות צלם שיצירתו הועתקה ממנו בלא רשותו.
בנובמבר 2009 מכר סיגלר את האתר לקבוצת קו מנחה. לאחר הרכישה אייס התמזג עם אתר שיווק והפרסום של ביזפורטל שהושק באוגוסט 2006 בשיתוף יפעת בקרת פרסום. לאחר המיזוג הועלתה לראשונה מערכת טוקבקים באתר.
בסוף מאי 2010 אייס החלו לארח את הבלוג "Velvet Underground" מאת דבורית שרגל.
ביוני 2010 אייס חשפה כי היא עמדה מאחורי הקמפיין השיווקי "שונאים פרסומות? צפרו!" שעלה לרגל השקת אתר אייס המחודש.
ביולי 2013 מוזג בלוג הטכנולוגיה "140" באתר אייס והחל לפעול בו כערוץ הדיגיטל.
באפריל 2015 האתר הושק בעיצוב חדש שבמסגרתו הושק גם ערוץ התוכן החדש "אייס ספיישל" המכיל בתוכו ארבעה מדורים: "אייסופ"ש", "under 40", "סטטוס בזוגיות" ו"על חשבון אייס". בנוסף, הושקה גם תוכנית הווידאו השבועית "מצעד הפרסומות" בהנחייתו של ליאור נאור. ביולי 2016 תוכנית זו עברה לאתר המתחרה וואלה ברנז'ה ומשודרת בשיתופה של חברת יפעת בקרת פרסום כאשר ליאור ממשיך לשמש כמנחה שלה.
במרץ 2018 הושק האתר בעיצוב חדש. במסגרת העיצוב מחדש שונה לראשונה מאז הקמתו לוגו האתר, האתר החדש מחולק לשלושה חלקים: כותרת ראשית, רצועת ימנית ובה חדשות, טורי דעה וכתבות וידאו ורצועה שמאלית ובה נתוני רייטינג וכלים נוספים. במסגרת העיצוב מחדש, הושק אתר חדש למובייל.

140

אתר 140 היה בלוג אשר עסק בסיקור תחומי האינטרנט, מדיה וטכנולוגיה. הבלוג הוקם באוגוסט 2009 על ידי העיתונאית מעיין כהן, בשותפות שווה עם אתר האינטרנט נענע10, וקיבל את שמו בהשראת מגבלת התווים של אתר המיקרו-בלוגינג "טוויטר".
בינואר 2010 רכשה "קו מנחה" את חלקה של נענע10 באתר תמורת כ-145 אלף שקל והחלה לאחסן את האתר בשרתיה. באוגוסט 2010 קו מנחה רכשה את חלקה של מעיין כהן באתר והגיעה לבעלות מלאה. לאחר השלמת עסקה זו, כהן פרשה מניהול הבלוג. בספטמבר 2012 האתר והלוגו שינו את הצבע החום איתו הם מזוהים, לטורקיז. ביולי 2013 הבלוג נסגר ושולב במדור הדיגיטל של אתר "אייס".
תיאטרון ניל סיימון

תיאטרון ניל סיימון (באנגלית: Neil Simon Theatre) הוא תיאטרון במנהטן, ניו יורק, ברחוב 52 מערב (בין ברודוויי והשדרה השמינית). התיאטרון נוסד ב-1927 ועד 1983 נקרא תיאטרון אלווין (Alvin Theater). ב-1983 נקרא על שם המחזאי ניל סיימון.

תולדות התיאטרון

התיאטרון תוכנן על ידי האדריכל הרברט ג'יי קראפ (Herbert J. Krapp) עבור איל ההון אלכסנדר פינקוס ונקרא על שם המפיקים 
אלכס אהרונס ו-וינטון פרידלי (ALex Aarons and VINton Freedley). התיאטרון, שהכיל באופן מקורי 1362 מקומות, נחנך ב-22 בנובמבר 1927 עם בכורת המחזמר פנים מצחיקות פרי עטם של ג'ורג' ואיירה גרשווין, בכיכובם של אדל ופרד אסטר. ב-1930 הופיעה בו לראשונה על במות ברודוויי אתל מרמן במחזמר "Girl Crazy" של האחים גרשווין (עוד הופיעו במחזמר ג'ינג'ר רוג'רס ששרה את Embraceable You ובתזמורת ניגנו בני גודמן, גלן מילר, וג'ן קרופה) וב-1934 שבה וכיכבה במחזמר "Anything Goes" שחיברו קול פורטר, גאי בולטון ופי. ג'י וודהאוס. ב-1935 נערכה במקום בכורת האופרה פורגי ובס, שלא הייתה הצלחה. עקב השפל הגדול נאלצו אהרונס ופרידלי לוותר על המקום והוא הפך למשך תקופה מסוימת לאולפן רדיו של CBS.
התיאטרון אירח את הופעות הבכורה בברודוויי של לוסיל בול (1960, Wildcat) ולייזה מינלי (1965, Flora the Red Menace). ב-1962 הועלתה הפארסה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" שזכתה בפרס טוני למחזמר. ב-1977 הועלה המחזמר אנני, שרץ שש עונות רצופות וקבע שיא הצעות לתקופתו עם מעל 2,000 הצגות.
ב-1983 נרכש התיאטרון על ידי ארגון נדרלנדר (Nederlander Organization) וב-29 ביוני נקרא על שמו של ניל סיימון ונפתח מחדש עם בכורת מחזהו יומן חוף ברייטון (שזיכה את מת'יו ברודריק בפרס טוני). ב-1984 הועלה במקום מחזה ההמשך ב"טרילוגיית יוג'ין", טירונות.
ב-1985 הוכרז המבנה כציון דרך (New York City landmark). 
ב-2002 הועלה בתיאטרון המחזה "Hairspray", שהועלה 2,642 פעמים, עד 2009‏, וקבע בכך שיא לאורך זמן ריצה של מחזה בברודוויי.
מרלי

שמורות טבע

אחת משמורות הטבע המרכזיות במרלי היא קְרִיקְמוּר ובה ניתן לצעוד או לרכוב על אופניים. השמורה עטוית עצים ושיחים והיא אזור מחייתם של בעלי חיים רבים וביניהם עטלף אירופאי קטן ממין פיפיסטרלה, עטלף ממין אוזנן חום, ציפורים רבות וביניהן הלילית המצויה ועוד יונקים רבים ובכללם שועלים וסנאים.
שמורת טבע נוספת במרלי היא 'מזדרון החווה של מרלי' והיא משתרעת לאורכו של נהר סְטוּר. בשמורה אדמת מרעה ויער. ניתן לחצות את אדמת המרעה בשבילים שנקצרו לצורך מעבר וכן בין העצים.
תקופת הדגירה של הציפורים בשמורות, באופן רשמי, היא מתחילת חודש מרץ ועד לתום חודש יולי. בתקופה זו חל איסור על המבקרים להסתובב עם כלביהם כשהם חופשיים על מנת שלא לפגוע בציפורים המקננות.

ספורט

למרלי קבוצת כדורגל לא מקצוענית בשם מועדון ספורט מרלי קובהם.
אמיל קנבל

אמיל (מילק) קנבל (1936 - 4 בדצמבר 2013) היה צלם ובמאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. משנת 2005 לימד בבצלאל.

אודות

קנבל נולד בעיירה נובי סונץ' בפולין. בנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1950 עלה ארצה עם הוריו והמשפחה התיישבה בתל אביב. הוא נשלח לקיבוץ ולמד תחילה בעין שמר ואחר כך במשמר העמק. בצבא שירת ביחידת ההסרטה של צה"ל. בסוף שנות ה-50 נמנה עם צוות צלמי יומני גבע.
קנבל היה בוגר תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1974 החל ללמד במחלקה לקולנוע בבית צבי. בין השנים 1989 ל-1996 לימד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שבירושלים. בשנת 1994 החל ללמד כפרופסור עמית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 מונה לעמוד בראש המחלקה לקולנוע וטלוויזיה, תפקיד שבו החזיק עד לשנת 2001. בשנת 2005 החל ללמד גם בבצלאל. שימש כפרופסור עמית באוניברסיטת ניו יורק, בית הספר Tisch לאמנות, וכמרצה אורח ב-SUNY, ניו יורק.
אלמנתו היא ד"ר אירית דובלון-קנבל, היסטוריונית. הזוג התגורר בתל אביב, ולהם שני ילדים.
ביקור חולים

ביקור חולים היא מצווה הנכללת בגמילות חסדים ועניינה לבקר אצל החולה, להשתתף בצערו, לעודד אותו מורלית ולראות אם יש צורך שהוא נזקק לו.
מקורות למצווה זו בתנ"ך הם התגלותו של אלוהים לאברהם לאחר שמל את עצמו כשהיה בתקופת החלמה, וביקורו של הנביא ישעיהו אצל המלך חזקיהו כאשר חלה (מלכים ב', פרק כ' א').
חז"ל מפרשים את הפסוק על אברהם אבינו: "כִּי יְדַעְתִּיו לְמַעַן אֲשֶׁר יְצַוֶּה אֶת בָּנָיו וְאֶת בֵּיתוֹ אַחֲרָיו וְשָׁמְרוּ דֶּרֶךְ ה' לַעֲשׂוֹת צְדָקָה (ספר בראשית פרק י"ח י"ט) - זו ביקור חולים (מדרש רבה, בראשית, פרשה מט פסקה ד). 
ואת הפסוק "את הדרך ילכו בה" (שמות יח, כ), הם דורשים ילכו - זה ביקור חולים (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא ל/ב). הם גם הפליגו בחשיבות מצווה זו, ואמרו שכל המבקר את החולה נוטל אחד משישים מחוליו, ישנו דגש מיוחד בביקור על "בן גילו" דווקא, שכנראה במקרה כזה יש לחולה ניחומים יתרים. בדיון בכלל זה שואלים: אם כך, יבואו שישים איש וירפאהו, ועונים שכל מבקר נוטל אחד משישים ממה שנשאר.
עוד נקבע שמצווה זו היא מהדברים שאין להם שיעור מבחינת כמותה, ואפשר לקיימה פעמים רבות ביום, אפילו אצל אותו חולה (תלמוד בבלי, מסכת נדרים דף לט/ב). היא גם נקבעה כדברים שהאדם אוכל פירותיהם בעולם הזה, והקרן קיימת לו לעולם הבא. בתלמוד ישנם כמה וכמה סיפורים על חכמי ישראל שביקרו חולים ואף עזרו לריפוים.
בספר "סדר היום" הושם דגש על חשיבות החיזוק הנפשי, השבת נפשו של החולה, ניחומו והקלת חוליו מעליו. ואילו בספר חכמת אדם נכתב שעיקר המצווה הוא להתפלל על החולה ולבקש עליו רחמים. כמו כן נכתב, כי יש לסייג חולים שאין לבקר אצלם, כמו אלו שמתביישים במחלתם, או כאלה שהביקור הוא לטורח להם. במקרה כזה, הולכים לביתם, אך לא נכנסים לחדרם, שואלים לשלומם ובודקים אם ניתן לסייע. עוד עולה מספר זה, כי מינו בקהילה היהודית (ברלין) אדם שהיה ממונה על ביקור חולים, הנקרא "גבאי ביקור חולים".
מושית ציפורין

ביוגרפיה

מושית ציפורין נולדה ברמת גן. בגיל 20 ובזמן השירות הצבאי זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי.
אהרון קסטרו, מייסד חברת האופנה קסטרו מודל אירח אותה בחנותו הראשונה.
מושית ציפורין למדה פסיכולוגיה, ספרות ואמנות. כמו כן הציגה את יצירותיה במספר תערוכות.

חיים אישיים

בזמן תחרות מיס יוניברס שהתקיימה במיאמי פלורידה הכירה את שמוליק סגל, וכשחזרה לישראל נישאו השניים וחזרו להתגורר במיאמי. לאחר מספר שנים עלו לישראל ועברו להתגורר בנתניה. ציפורין היא אם לשני בנים ושתי בנות.