דג שמש מגובשש

מראה ותיאור

צורת גופו של דג השמש מזכירה ראש המחובר ישירות לזנב, ללא מרכז הגוף. גופו מסתיים בסנפיר מעוגל ולא בסנפיר-זנב מסורתי, דבר התורם לצורתו הייחודית של הדג. גוף הדג פחוס יחסית, ולכן ממבט קדמי הוא נראה כגוף אליפטי וארוך. סנפירי החזה קטנים ודמויי-מניפה, בעוד שהסנפיר הגבי והסנפיר התחתון מוארכים, ומסיבה זו לעיתים אורכו של הדג שווה לגובהו. אורכו הממוצע של דג השמש הוא 1.8 מטרים ומשקלו הממוצע הוא 1,000 קילוגרמים, אף שנצפו פרטים שהגיעו לאורך 3.3 מטרים (11 רגל), "רוחב" מסנפיר לסנפיר של 4.2 מטרים (14 רגל) ומשקל של 2,300 קילוגרם (5,100 ליברות) . ביחס לממדי גופו, עמוד השדרה של דג השמש הוא הקצר ביותר, ומכיל את מספר החוליות המועט ביותר, מאשר עמוד השדרה של כל דג אחר. לשם המחשה, חוט השדרה של פרט אחד, שאורכו היה 2.1 מטרים, הגיע לאורך של 2.5 סנטימטרים בלבד. אף על פי שאבותיו הקדמונים של דג השמש היו בעלי-עצמות (דגי גרם), השלד שלו בנוי למעשה בעיקר מרקמות סחוס שהן קלות יותר מעצמות רגילות, ומאפשרות לו לגדול לממדים שעבור דגי גרם אחרים אינם משתלמים מבחינת עלות-תועלת. דג השמש נטול שלפוחית אוויר. לעיתים דגי השמש שוחים כשהסנפיר הגבי שלהם מחוץ למים, ולכן ניתן להתבלבל ביניהם לבין כרישים או לווייתני שיניים. 
צבע עורו של דג השמש נע בין חום לכסוף או לבן, עם דוגמאות מנומרות מגוונות. אזור הגב בדרך-כלל כהה יותר משאר הגוף. דג השמש מסוגל לשנות את צבע עורו מבהיר לכהה, בייחוד כאשר הוא נתון בסכנה. יותר מ-40 מיני טפילים עשויים לשהות בעורו ובגופו של דג השמש. דג השמש מתמודד איתם בכמה דרכים: באזורים ממוזגים מיני דגים מסוימים אוכלים את הטפילים החיצוניים שעל עורו, וכאשר הוא מחמם חלק מגופו בשמש בפני הים, גם עופות ימיים עשויים לאכול טפילים עוריים. דגי שמש נצפו כאשר הם קופצים מהמים לגובה 3 מטרים, ככל הנראה כאמצעי נוסף להפטרות מהטפילים.

תפוצה והתנהגות

דג השמש מצוי בימים ממוזגים וטרופיים בכל רחבי כדור הארץ. קיים שוני גנטי רחב בדגי השמש שבין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, אך ההבדלים הגנטיים בין האוכלוסיות שבחצי הכדור הדרומי ובחצי הכדור הצפוני מועטים. דג השמש הוא שוכן אוקיינוסים, ומסוגל לצלול לעומק הקרוב ל-600 מטרים. חוקרים מצאו שדג השמש נשאר בדרך-כלל בטמפרטורה של 10 מעלות ומעלה. שהייה בטמפרטורה נמוכה יותר מ-12 מעלות לאורך זמן עשויה לגרום לדג השמש אי-התמצאות, בלבול ומוות. דג השמש נוטה להתחמם קרוב לפני המים, וחוקרים משערים שהתנהגות זו מהווה מעין "טעינת מצברים" לקראת צלילה למים עמוקים, בהם הטמפרטורה נמוכה יותר. דגי השמש נמצאים בדרך כלל בגפם, אך לעיתים ניתן למצוא אותם בזוגות, או בקבוצות גדולות — כאשר הם מתנקים מטפילים. בדרך-כלל שוחה דג השמש במים פתוחים, אך לעיתים ניתן למצוא אותו באזורי אצות, בהם מצויים דגים שמנקים את עורו מטפילים, למשל הדג גבנית חצי ירח ולעיתים מנקים את גופו גם שחפים כספיים. מכיוון שדג השמש אוכל כמות מזון רבה, נוכחותו באזור מסוים עשויה להצביע על מים שעשירים בחומרים מזינים או במינים הנתונים בסכנה.
תזונתו של דג השמש מבוססת בעיקר על מיני מדוזות שונים, אך הוא אוכל גם מיתרני זנב, מסרקניים, זואופלנקטון, דיונונים, סרטנאים, דגים קטנים, וצמחי כף צפרדע, ואת מזונו הוא מוצא בעומקים שונים באוקיינוס. מכיוון שבאופן כללי תזונתו של דג השמש דלה בחומרים מזינים, עליו לבלות חלק ניכר מזמנו באכילה. בשבייה דג השמש יכול לחיות למעלה מ-10 שנים, תוחלת חייו בטבע לא הוערכה עדיין בוודאות. גודלו ומבנה גופו של דג השמש מרתיעים חלק גדול מהדגים שיכלו להיות טורפים פוטנציאלים, אך פרטים קטנים נטרפים על ידי הטונה כחולת הסנפיר והרעמתן הכחלחל (Coryphaena hippurus). פרטים בוגרים נטרפים על ידי אריות ים, לווייתנים קטלנים וכרישים. מנהגי הרבייה של דג השמש אינם ידועים כמעט, אך זוהו מספר אתרי השרצה פוטנציאלים. נקבת דג השמש יכולה להשריץ למעלה מ-300 מיליון ביצים — יותר מכל בעל חוליות אחר. הביצים משוחררות למים ומופרות חיצונית על ידי זרע הזכר.
אורכם של דגי השמש הקטנים שאך בקעו מהביצה כ-0.25 סנטימטרים, וכדי להגיע לגודלם כפרטים בוגרים הם מכפילים את ממדיהם פעמים רבות מאוד.