google/wiki40b huggingface dataset:
תיאטרון שיקגו

תיאטרון שיקגו (באנגלית: Chicago Theatre) ובשמו המקורי "תיאטרון שיקגו של בלבן וכץ (Balaban and Katz Chicago Theatre) הוא תיאטרון המהווה אתר מורשת ואתר היסטורי לאומי. התיאטרון ממוקם בצפון רחוב סטייט (State Street) באזור הלופ (הלולאה) של שיקגו במדינת אילינוי שבארצות הברית.
התיאטרון הוקם בשנת 1921 והיה ספינת הדגל של קבוצת התיאטראות בלבן וכץ שנוהלה על ידי אי. ג'י. בלבן ואחיו ברני בלבן ושותפם סם כץ.
כיום המבנה בבעלות חברת מדיסון סקוור גארדן, והוא משמש להעלאת הצגות, מחזות זמר, מופעי קסם, קומדיות ואירועים ציבוריים, וכן לקונצרטים.
ב-6 ביוני 1979 הוכרז המבנה כאתר היסטורי לאומי וב-28 בינואר 1983 הוכרז המבנה כאתר מורשת של העיר שיקגו.
שלט התיאטרון נחשב לאחד מסמליה של העיר שיקגו.

היסטוריה

התיאטרו נפתח בשנת 1921 ביוזמת אייב ובארני בלבן וסם ומוריס כץ, במטרה להפוך אותו לראשון מבין רשת של בתי קולנוע. לימים הפך התיאטרון לספינת הדגל של הרשת. המבנה הוקם בעלות של 4 מיליון דולר אמריקאי בתכנון חברת האדריכלים קורנליוס רפ וג'ורג' רפ (Cornelius W. Rapp and George L. Rapp) בסגנון נאו בארוק והוא אחת הדוגמאות המוקדמות של סגנון זה המצויים כיום בשיקגו.
בעת פתיחת התיאטרון, ב-26 באוקטובר 1921 היו בו 3,880 מושבים, והתיאטרון כונה בשם "פלא התיאטרון של העולם" ( "Wonder Theatre of the World"). הסרט הראשון שהוצג בקולנוע זה היה "The Sign on the Door" בכיכובה של נורמה טלמדג'. הביקוש לכרטיסים היה כה רב ששוטרים רכובים על סוסים ממשטרת שיקגו נדרשו על מנת לפזר את ההמונים שהתקהלו.
הפאר הרב של התיאטרון והנוחות של הביקור בו הפכו אותו לאולם קולנוע פופולרי (בין היתר היה זה אחד האולמות הראשונים שבהם הותקן מיזוג אוויר.
באולם הוצגו מופעים רבים, קונצרטי ג'אז והוא הפך לאתר ידוענים. רונלד רייגן הודיע על אירוסיו לג'יין ויימן בתיאטרון.
בשנות ה-50 שופץ המבנה והופסקו ההצגות שבו. בשנות ה-70 עקב שינויים סוציו אקונומיים באזור זה של העיר פחתה הצלחת המבנה. המבנה נרכש בשנת 1984 על ידי קבוצת שימור תיאטרוני שיקגו (Chicago Theatre Preservation Group) בעלות של 11.5 מיליון דולרים. ניסיונות להחיות את הפעילות במבנה כשלו והוא נסגר לשיפוצים ב-19 בספטמבר 1985. השיפוצים, בעלות של 9 מיליון דולרים הושלמו בשנת 1986, והתיאטרון נפתח מחדש כאתר הופעות (ובו 3,600 מושבים) ב-10 בספטמבר 1986 בהופעה של פרנק סינטרה.
ב-1 באפריל 2004 נרכש המבנה על ידי TheatreDreams Chicago, LLC בעלות של 3 מיליון דולרים, וב-11 באוקטובר 2007 נרכש על ידי חברת הבידור מדיסון סקוור גארדן (Madison Square Garden Entertainment) מניו יורק.

תיאור המבנה

גובהו של המבנה שבע קומות, והוא ברוחב בלוק עירוני שלם. בחזית המבנה עיטור דמוי שער ניצחון בגובה שש קומות וברוחב 18 מטרים, המזכיר את שער הניצחון בפריז. בשער חלון ויטרז' מעשה ידי טיפאני ושות' כאשר במרכז החלון שלט האצולה של מייסדי התיאטרון - שני סוסים המחזיקים סרטי קולנוע מסוג 35 מ"מ בפיהם.
המבנה מצופה באבן טרה קוטה.
פנים המבנה מעוטר בסגנון הבארוק הצרפתי בהשפעת סגנון האימפריה הצרפתית השנייה. גובה מבואת המבנה חמש קומות, המעוטרת בסגנון הקפלה המלכותית של ארמון ורסאי. גרם המדרגות הראשי של המבנה מעוצבה בהשפעת גרם המדרגות המרכזי של האופרה גרנייה - בית האופרה של פריז. נברשות בדולח מאירות את המבואה ואת אולם המבנה.
רוחב הבמה 18 מטרים ועומקה 9 מטרים. מתחת לבמה בור תזמורת ברוחב 16 מטרים.
השלט בחזית המבנה הפך לאחד מסמלי העיר שיקגו. השלט שופץ בשנת 1994 והוחלף בהעתק הזהה לשלט המואר המקורי. בשנת 2004 הוענק השלט המקורי למוזיאון הסמית'סוניאן.
נעם שריף

ראשית הדרך

שריף נולד ב-1935 ברמת גן וגדל בתל אביב. כבר בנעוריו בלט בכישרונו בתחום ההלחנה והניצוח. הוא למד נגינה בפסנתר ובכינור, ובשירותו הצבאי כאשר הוא היה בתזמורת צה"ל (התקבל לאחר ששוחרר מחטיבת גבעתי אחרי שעבר מבחנים בתזמורת) ניגן שריף בקרן יער בהדרכת הורסט סלומון. את השכלתו המוזיקלית רכש בתל אביב אצל פאול בן-חיים וזאב פריאל במקביל ללימודיו בחוג לפילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו החל לנצח וייסד את התזמורת של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1957 בחר המנצח ליאונרד ברנשטיין את יצירתו של שריף "אקדמות למועד" לחנוך את היכל התרבות בתל אביב בביצוע התזמורת הפילהרמונית הישראלית. שריף המשיך את לימודיו בברלין אצל בוריס בלכר (קומפוזיציה) ובזלצבורג אצל איגור מרקביץ' (ניצוח).

קריירה אקדמית

שריף לימד מאז שנת 1963 קומפוזיציה וניצוח. הוא לימד באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב, באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ב-Musikhochschule בקלן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.
ב-1990 מונה כפרופסור בתחום הקומפוזיציה והניצוח באקדמיה הישראלית למוזיקה על-שם רובין.
בין השנים 1998–2000 כיהן כראש האקדמיה למוזיקה במוסד זה.
ב-2012 מונה לדקאן בית הספר למוזיקה בקריה האקדמית אונו.

פרויקטים מיוחדים ופרסים

ב-1970 יזם קונצרט משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם הצ'רצ'ילים. בראשית שנות השבעים הגיש בטלוויזיה הישראלית את הסדרה "כל המנגינות", בה ניתח מוזיקה של מלחינים ישראלים, בהם מרדכי זעירא, דובי זלצר, דוד זהבי, משה וילנסקי וסשה ארגוב. כמו כן, העביר תוכניות מוזיקה רבות אחרות ברדיו ובטלוויזיה. כחלק ממעורבותו לעשייה תרבותית ייסד וערך פסטיבלים רבים למוזיקה ברחבי ישראל. בין השאר, שימש כיועץ המוזיקלי של פסטיבל ישראל.
שריף יצר את 11:11, סדרת קונצרטים פופולריות המתקיימת בצוותא הנכנסת לשנתה ה-35.
לאורך השנים העביר שריף בקביעות קורסים למנצחים ומלחינים צעירים בארץ ובעולם. גם כשניהל מוזיקלית את התזמורת הסימפונית חיפה, ייסד פרויקט המתקיים אחת לחודש בו מבוצעות יצירותיהם של מלחינים צעירים. שריף זכה בפרס "אקום", וב-2003 זכה בפרס א.מ.ת המוענק על הצטיינות והישגים אקדמאים או מקצועיים בעלי השפעה מרחיקת לכת ותרומה מיוחדת לחברה. בשנת 1991 קיבל שריף את פרס אנגל.
יצירותיו של שריף הודפסו בהוצאות IMI, C.F Peters Edition, ו-Frankfurt.

חיים אישיים

שריף היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה, צפרירה, נפטרה מסרטן לאחר 17 שנות נישואים ולהם שני בנים. מאשתו השנייה, דניאלה, נפרד לאחר שבע שנות נישואים. אשתו השלישית הייתה המלחינה אלה מילך-שריף, שלה היה נשוי עד מותו, ולהם בן משותף. עד מותו התגורר באבן יהודה.
החותמים על חוקת ארצות הברית

החותמים על חוקת ארצות הברית היו 39 צירים, נציגיהן של תריסר מדינות מתוך 13 המדינות שהרכיבו באותה עת את ארצות הברית. המקום: ועידת פילדלפיה בעיר הנושאת את אותו השם בפנסילבניה. המועד: 17 בספטמבר 1787, יומה האחרון של ועידת החוקה. הראשון שחתם היה ג'ורג' וושינגטון, נציג מדינת וירג'יניה, ולאחר תקופה קצרה נשיאה הראשון של ארצות הברית. אחריו, בזה אחר זה, הוסיפו את חתימותיהם על המסמך המפורסם שלושים ושמונה פוליטיקאים בכירים נוספים.
נציגים מ-12 מדינות חתומים על החוקה. רוד איילנד, המדינה הנותרת, סירבה לשלוח נציג לוועידה. שורה של פוליטיקאים בכירים מיאנו להגיע. תומאס ג'פרסון וג'ון אדמס שירתו כדיפלומטים מעבר לים. סמואל אדמס, תומאס פיין ופטריק הנרי מצאו את שיטת הממשל הנוכחית מתקבלת על הדעת ולכן סירבו להגיע למעמד. בנוסף ל-39 הצירים, גם מזכיר הוועידה, ויליאם ג'קסון, חתם על החוקה; לא כנציג של מדינה זו או אחרת, אלא כעד מטעם הממשל שבא להעיד בשבועה על תקינותן של החתימות.
פסיפאה (קבוצת ירחים)

מקור

מעריכים כי קבוצת ירחי פסיפאה נוצרה לאחר שצדק לכד אסטרואיד בקוטר כ-60 ק"מ, שבהמשך התנגש בכוכב ונשבר למספר קטן של חלקים. החלקים הפכו לירחים. מרבית מסת האסטרואיד נותרה בירח פסיפאה, 87% מהמסה בהנחה שסינופה הוא חלק מהקבוצה, או 99% בהנחה שסינופה אינו שייך לקבוצה (ראה המשך). יתר המסה התחלקה בין הירחים האחרים.
ההנחה שיש מקור משותף לירחי קבוצת פסיפאה היא שנויה במחלוקת, שלא כמו בקבוצות קארמה ואננקה. אי ההסכמה נובע מצבע שונה של הירחים, הבדלים באקסצנטריות של המסלולים, ופיזור רחב של הסטיה של מסלוליהם מהמישור המשווני של צדק בהשוואה לקבוצות אחרות.
הסבר אחד להבדלים בין מסלולי הירחים הוא שינוי הדרגתי במסלולים, בעיקר של פסיפאה וסינופה, כתוצאה מהשפעה שונה של הגרביטציה של צדק על המסלולים (השפעה התלויה בסינכרוניזציה בין תנועת הירח והכוכב). אפשרות חלופית היא שסינופה אינו תוצר של אותה התנגשות עם אסטרואיד, ונלכד על ידי צדק בנפרד ממנה.
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-75

זוכים מועמדים

המועמדים הוכרזו ב -11 בדצמבר 2017 על ידי שרון סטון, אלפרה וודארד, קריסטן בל וגארט הדלונד. הזוכים מופיעים בטקסט מודגש.

הטקס

האירוע שודר בשידור חי ב-YouTube. כפעולת תמיכה לתנועת Me Too וTime's Up, כמעט כל הקהל לבש שחור. רבים מנאומי התודה הזכירו במיוחד את הנסיבות הללו, במיוחד נאומה הבולט של אופרה וינפרי.
פאוור סנטר

פאוור סנטר הוא מרכז מסחרי פתוח הנמצא בשולי הערים ולצד צמתים חשובים בדרכים בינעירוניות. הפאוור סנטר מכיל חנויות ענק, הבנויות בתוך מחסנים, לצד חנייה רבה וכן מסעדות מזון מהיר. פאוור סנטר כוללים בדרך כלל חנויות כלי בית וכלי עבודה, ציוד משרדי, אלקטרוניקה בידורית ומכשירי חשמל, ביגוד והנעלה, רשתות מזון (סופרמרקט) ועוד.
בארצות הברית ובקנדה רשתות קמעונאות רבות מפעילות חנויות בצורת פאוור סנטר כמו וולמארט, סירס, הום דיפו, טארגט ו-Kmart.

בישראל

בישראל קיימים מספר מרכזי פאוור סנטר, ביניהם "בילו סנטר" סמוך לרחובות, צומת עד הלום, צומת סילבר (מתחם ה"קוסמוס") באשקלון, מתחם הסטאר סנטר באשדוד, ישפרו סנטר בנס ציונה ובמודיעין-מכבים-רעות, מתחם איקאה בנתניה, "ביג" באר שבע, "חונים קונים" בראשון לציון, יכין סנטר בפתח תקווה ועוד.
מרכזים אלה עומדים בישראל במחלוקת מאז הקמתם. המחלוקות היא על רקע תרבותי, חוקי ודתי. בהקשר התרבותי, יש המתנגדים לתרבות הצריכה ובייחוד לשיוך הבילוי במרכזים אלה לחלק מתרבות הפנאי. בהקשר החוקי, קיימת מחלוקת בנוגע להיתרי הבנייה. המרכזים נבנים לעיתים באזורים חקלאיים מחוץ לעיר בניגוד ליעודם החוקי. לדוגמה, פסק דין בעתירה של משרד התמ"ת הורה על הריסת שורה של מבנים במתחם ירקונים, בהם "חצי חינם".
ההיבט החוקי בא לידי ביטוי גם בנושא הדת בישראל, במאבק על צביון השבת. רבים מהמרכזים הממוקמים מחוץ לעיר החלו לפעול בשבתות ומועדי ישראל והעסיקו עובדים יהודים בשבת בניגוד לחוק שעות עבודה ומנוחה. דוגמה לכך הוא מרכז הקניות בשפיים, שמאז פתיחתו בשנות ה-90 של המאה ה-20 גרר מאבקים מצד מפלגות דתיות שפעלו להפסקת העסקתם של עובדים יהודים בשבתות, וזאת באמצעות פקחים לא יהודיים שהפעילו אמצעי אכיפה נגד החנויות שהעסיקו יהודים בשבתות. בתגובה, קיימו חוגים בציבור החילוני מאבקים נגד הכפייה הדתית. עם זאת, חוגים אחרים בציבור החילוני, בעלי סדר יום חברתי, נטו לתמוך במאבק לסגירת המרכז בשבתות.
לצ'חומי

לֶצ'חוּמי (בגאורגית: ლეჩხუმი) הוא חבל ארץ היסטורי קטן במערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון, רצ'ה ממזרח, אימרתי מדרום וסמגרלו ממערב. החבל משתרע על השטחים לאורך קטע זרימתם האמצעי של הנהרות ריוני וצחניסצקאלי ועל ערוץ נהר הלאג'אנורי.
הלצ'חומים הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית.
בחלוקה המנהלתית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, לצ'חומי צורף אל חבל רצ'ה שממזרחו ואל חלקו הדרומי של שכנו הצפוני סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתחומו של מחוז זה, לצ'חומי משתרעת על נפת צאגרי ועל חלק מן השטחים של נפת אמברולאורי (שרובו רצ'אי). שטחים דרומיים יותר של החבל כלולים בנפת צק'לטובו שבמחוז אימרתי.

היסטוריה

בעת העתיקה ובראשית ימי-הביניים היה לצ'חומי ידוע בשם תאקוורי, ואילו במקורות ביזנטיים נקרא סקימניה. בנוסף לכך, תאקוורי היה גם שמה של הנסיכות המשותפת לרצ'ה וללצ'חומי, נסיכות תאקוורי, שהייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. במאה ה-8 נסיכות תקוורי התפרקה לדוכסיות תקוורה, רצ'ה ואוקריבי (שהיו כולן חלק מממלכת אגריסי); בהמשך, דוכסות תקוורי, שהחלה להיקרא לצ'חומי, השיגה עצמאות. במאה ה-11 לצ'חומי הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת; לצ'חומי הוכפף במשך קיומה של הממלכה לדוכסויות אחרות במערבה - תחילה לדוכסות סוואנתי ולאחר מכן לרצ'ה.
עם התפרקותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15, חבל צ'חומי סופח לממלכת אימרתי שנוסדה אז במערב גאורגיה; לצ'חומי נחשבה לנחלה אישית של מלכי אימרתי. בסוף המאה ה-17 מלך אימרתי, בגרט הרביעי, מסר את החבל לשר הלצ'חומי שלו - קַציַה צ'יכּובאני; בהמשך, דוכס סמגרלו הרחיב את נחלתו של צ'יכובאני על ידי העברת חלקו הצפון-מזרחי של סמגרלו לרשותו; הכוונה של דוכס סמגרלו הייתה לחזק את צ'יכובאני כדי שיהווה יריב למלך אימרתי; במקום זאת, באמצעות רציחת בני משפחת האצולה המגרלית (דדיאני), צ'יכובאני חיזק את המעמד של יורשיו בדוסכות. ב-1704 הוא הצליח להביא להכרזתו של נכדו, בז'אן, לדוכס סמגרלו; בז'אן עבר לסמגרלו ואימץ לעצמו את שם המשפחה של שושלת הדוכסים המגרלית - דדיאני. עם השתלטותה של משפחת צ'יכובאני על דוסכות סמגרלו, לצ'חומי ניתקה סופית מממלכת אימרתי וצורפה לדוכסות זו באופן בלתי-אמצעי. 
מלך אימרתי סולומון השני (1810-1792), שרצה לאחד את כל מערב גאורגיה תחת שלטונו, ניסה להשיב לממלכתו גם את הדוכסות של סמגרלו. שושלת דאדיאני המגרלית, שבאותה תקופה הונהגה על ידי צאצאיו של קַציַה הלצ'חומי, הגיבה בכך שבשנת 1803 חתמה עם האימפריה הרוסית על הסכם, שהפך אותה לבת-חסותו של הצאר. כאשר סולומון השני התמיד במאמציו לספח את דוסכות סמגרלו (ולצ'חומי בתוכה), הרוסים ניצלו את הקרע הפנימי בקרב הגאורגים, העניקו סיוע צבאי למגרלים ובשנת 1810 אף כבשו את ממלכת אימרתי. הדוכסות של סמגרלו המשיכה להתקיים תחת החסות הרוסית עד 1857 וסייעה לאימפריה הרוסית להשתלט על חבלים אחרים במערב גאורגיה. ב-1857, כאשר הדוכסות מיצתה את תפקידה, הרוסים ביטלו אותה והפכו לשליטים הבלתי-אמצעיים של סמגרלו. כך הפך לצ'חומי, יחד עם סמגרלו, לחלק מן האימפריה הרוסית. אחרי תום השליטה הרוסית והסובייטית בגאורגיה ב-1991, לצ'חומי הוא חלק מן הרפובליקה של גאורגיה.
אוגוסטה, נסיכת בוואריה

ביוגרפיה

נולדה ב-21 ביוני 1788 למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ולאוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בעת ששהו בשטרסבורג.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות הציע נפוליאון בונפרטה את בנו המאומץ אז'ן כבעל לנסיכה. מלך בוואריה הסתפק מחד בתו כבר הובטחה לקרל לודוויג פרידריך מבאדן, אולם הוא ידע שללא יורש לקיסר יהפוך אז'ן לקיסר, ובתו לקיסרית ולכן הסכים.
הן אז'ן והן אוגוסטה התנגדו לנישואים אולם לא יכלו לסרב, והחתונה נחגגה ב-17 בינואר 1806 במינכן. לאחר לידתו של נפוליאון השני אז'ן כבר לא היה יורש העצר הקיסרי והמרירות בין בני הזוג גברה.
לאחר תבוסתו של נפוליאון הצליח אז'ן לשמור על מעמדו כמלך איטליה, אולם הרוחות באיטליה קראו להדיחו והוא ואשתו נמלטו לבוואריה שם קיבלו מקלט אצל המלך וחיו עד סוף חייהם במינכן.
אז'ן מת ב-21 בפברואר 1824, והנסיכה אוגוסטה ב-13 במאי 1851.
דירוג המשחק ההוגן של אופ"א

דירוג המשחק ההוגן של אופ"א שימש בשנים 1995-2015 להענקת 3 כרטיסים נוספים להעפלה לליגה האירופית על ידי אופ"א, לקבוצות שהפגינו התנהגות ספורטיבית ונמנעו מהפגנת אלימות או כוחנות. החל מ-2015 הדירוג מעניק מענק כספי למדינות הזוכות.

2015-כיום

ישנם 3 קטגוריות אשר לכל אחת דירוג משלה. משחק הוגן, התנהגות הוגנת של המועדון, והתנהגות הוגנת של הקהל. המדינות מקבלות נקודות עבור כל אחת מהקבוצות אשר משתתפות במשחק רשמי באחד ממפעלי אופ"א ומשחקי הנבחרות, עבור כל אחת מהקטגוריות השונות. התאחדות אחת לא יכולה לזכות ב-2 קטגוריות שונות. הזוכות בכל קטגוריה זוכות למענק כספי.
Bridge over Troubled Water (שיר)

כתיבת השיר

פול סיימון כתב את השיר בקיץ 1969. את ההשראה למילות הפזמון "Like a bridge over troubled water I will lay me down" (בתרגום חופשי: אשתרע כמו גשר על פני מים סוערים) קיבל מהשיר "Mary Don't You Weep" של זמר הגוספל קלוד ג'יטל, ששר "אם תבטחי בי אהיה הגשר שלך מעל מים עמוקים" (במקור: "I'll be your bridge over deep water if you trust in me").
בהתחלה נכתב השיר עם שני בתים (במקום שלושה בגרסה הסופית). בעקבות עצה של חברו לצמד המוזיקלי, ארט גרפונקל, והמפיק המוזיקלי של הצמד, רוי האלי, הוסיף סיימון לשיר בית שלישי. הבית הנוסף נכתב על אשתו הראשונה של סיימון, פגי הרפר, שגילתה אז שערות אפורות ראשונות בשערה. בבית שר הצמד "Sail on silver girl" ("הפליגי, נערת כסף").
סיימון כתב את השיר במיוחד עבור גרפונקל, ובמטרה שזה יהיה שיר לפסנתר, הכלי המוזיקלי בו גרפונקל מנגן. השיר נכתב בזמן שגרפונקל שהה במקסיקו לצילומי הסרט "מלכוד 22" שבו השתתף.
במהלך הקלטת השיר נחשף המתח בין סיימון וגרפונקל, שהוביל בסופו של דבר לפירוק הצמד לאחר סיום הקלטת האלבום. בתחילה ארט גרפונקל לא רצה לשיר את השיר כסולן, כי הרגיש שפול סיימון הוא שצריך לשיר. בראיון מ-1972 למגזין הרולינג סטונס אמר סיימון "הוא הרגיש שאני [סיימון] הוא שהיה צריך לעשות את זה". בראיונות הביע סיימון חרטה שבגרסה הסופית של השיר גרפונקל שר את השיר כסולן, בעוד שהוא הסתפק בקולות רקע.

גרסאות כיסוי

במהלך השנים הוקלטו לשיר גרסאות כיסוי רבות. בשנת 1970 הקליטה חמישיית הג'קסונים גרסת כיסוי שנכללה באלבומה "Third Album". בשנת 1995 הקליטה בוני טיילר גרסת כיסוי לשיר אשר נכללה באלבומה "Free Spirit", כרצועה ה-6.
בשנת 1972 הוציא הצמד המוזיקלי "הפרברים" את האלבום "בשירי סיימון וגרפונקל", שכלל ביצוע בעברית לשיר. מילות השיר תורגמו על ידי אהוד מנור, שתרגם את שם השיר ל"גשר על מי זעף".
בשנת 2010 נכלל השיר באלבום ההופעה "Hope for Haiti Now" שהקליטו אמנים שונים על מנת לסייע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
כוכב משתנה

כוכב משתנה הוא כוכב שבהירותו כפי שהיא נראית מכדור הארץ אינה קבועה ומשתנה עם הזמן. הסיבה לשינוי יכולה להיות שינויים בעוצמת ההארה של הכוכב או חסימה זמנית של אורו בכיוון כדור הארץ. למעשה כל הכוכבים משתנים ברמה זו או אחרת לאורך זמן חייהם, כך שהמונח מתייחס להשתנוּת על פני פרקי זמן קצרים ביחס לאורך חיי הכוכב, בדרך כלל בין דקות למאות שנים.

היסטוריה

על פי התורה האריסטוטלית, היו השמים קבועים ולא משתנים (למעט תנועת כוכבי הלכת והירח). תורה זו נחשבה כנכונה בתרבות האירופית עד למאה ה-16, למרות שסביר שהיו בעבר אירועים של הופעת כוכבים חדשים והיעלמותם (למשל אירועי סופרנובה 1054 וסופרנובה 1181), אך אלו לא תועדו בתרבות האירופית, למרות שזכו לתעוד בתרבויות אחרות.
בשנת 1572 הופיעה סופרנובה 1572, שהוכרזה על ידי טיכו ברהה ככוכב חדש (נובה), ובשנת 1604 אירעה סופרנובה נוספת. בנוסף לכך, בשנת 1596 זוהה הכוכב אומיקרון בלווייתן בטעות כנובה, אך לאחר שנעלם והופיע מספר פעמים באופן מחזורי הוא זוהה ככוכב המשתנה הראשון.
בשנת 1667 תועד הכוכב המשתנה השני - אלגול (אם כי סביר שדבר השתנותו היה ידוע עוד קודם לכן). מאז תועדו בשביל החלב למעלה מ-40,000 כוכבים משתנים ועוד כ-10,000 בגלקסיות אחרות.

כוכבים משתנים מסיבות חיצוניות

השתנות הבהירות מסיבות חיצוניות נובעת בדרך כלל מהסתרה של אור הכוכב על ידי בן זוג עמום יותר - ליקוי מאורות. עם זאת, קיימים כוכבים שבהירותם אינה אחידה או שצורתם אינה כדורית ולכן בהירותם משתנה כאשר הם מסתובבים סביב צירם.

כוכבים משתנים מסיבות פנימיות

השתנות הבהירות מסיבות פנימיות נובעת בדרך כלל משינוי במאפייני הכוכב כמו רדיוס, טמפרטורה, שדה מגנטי ואפילו שינוי מסה בעקבות אינטראקציה עם בן זוג. השינויים יכולים לנבוע ישירות משינוי בקצב ההיתוך הגרעיני בכוכב או ממעבר של הכוכב למצב של חוסר שיווי משקל הידרוסטטי.

משתנים פועמים

כוכבים אלו מתנפחים ומתכווצים לסרוגין, חלקם במחזוריות סדירה וחלקם במחזוריות סדירה למחצה כאשר אורך המחזור משתנה מעט מפעם לפעם סביב אורך מחזור ממוצע. השינויים ברדיוס גורמים לשינויים גם בטמפרטורה ולכן יחד עם הבהירות משתנה גם הספקטרום של האור הנפלט מהכוכב.

משתנים מסוג RV בשור

כוכבים אלו הם על-ענקים צהובים מסוג F או G שמתנפחים ומתכווצים באופן מחזורי ובהירותם יורדת פעמיים בכל מחזור, פעם אחת מעט ופעם שנייה הרבה ביחס לבהירות הממוצעת. כאשר הבהירות יורדת, משתנה גם הסיווג הספקטרלי של הכוכבים ל-K או ל-M, כלומר הסיבה העיקרית לשינוי הבהירות הוא ירידה ניכרת בטמפרטורה של פני הכוכב. זמן המחזור נע בין 30 ל-100 ימים וירידה בבהירות היא סביב 4 דרגות. בחלק מהכוכבים מסוג זה משתנה גם הבהירות הממוצעת במחזוריות איטית יותר של מספר שנים.

משתנים מסוג α בברבור (דנב)

כוכבים אלו הם על-ענקים לבנים או כחולים שמשתנים בכעשירית דרגת בהירות במחזוריות של מספר ימים עד מספר שבועות. לעיתים קיימים במקביל מספר מחזורי שינוי זה על גבי זה כך שההשתנות נראית חסרת סדירות.

ננסים לבנים פועמים

אלו ננסים לבנים שבהירותם משתנה ממספר אלפיות ועד מספר עשיריות של דרגת בהירות במחזוריות של מספר דקות ועד שעות ספורות. השינויים נובעים מגלים סייסמיים בחומר של הננס הלבן. מבצעים סיווג משנה של הננסים על פי הרכב האטמוספירה שלהם.

משתנים דמויי השמש

בהירות השמש משתנה מעט מאוד במחזוריות סביב 5 דקות כתוצאה מגלים סייסמיים המשפיעים על הסעת החום בשכבותיה החיצוניות. שינויים דומים הובחנו בכוכבים נוספים.

משתנים מתפרצים

בכוכבים אלו הבהירות גדלה באופן פתאומי וחד. השינוי נובע מזריקת חומר החוצה או מהתנגשויות של ענני אבק וגז המקיפים את הכוכבים.
מוסטנג (סוס)

היסטוריה

סוסי המוסטנג הובאו לאמריקה במאה ה-16 על ידי הכובשים הספרדים. מוצאם מחצי האי האיברי והם תערובת של סוסים ברברים (מאזורי הברברים בצפון אפריקה), ערביים ואנדלוסיים. סוסי הפרא של היום, מוצאם בסוסים מבויתים אלה, שהביאו עימם הכובשים.
האינדיאנים יושבי הארץ לא ראו סוס מימיהם, עד בוא הספרדים. הם דימו את הרוכבים ליצורים אלוהיים. הספרדים אסרו על האינדיאנים לרכוב על סוסים או לרכוש אותם כדי למנוע מהם להשתמש בהם נגדם, אולם האינדיאנים אימצו במהרה את הסוסים כאמצעי התעבורה העיקרי שלהם, שילבו את הסוסים במיתולוגיה שלהם ופיתחו תרבות של לוחמים רכובים.
עם השנים התערבבו הסוסים הספרדים עם סוסים שברחו, או שוחררו על ידי מתיישבי ארצות הברית, בעיקר בתקופת ההתפשטות הגדולה מערבה של המאה ה-19. מספרם של סוסי הפרא בצפון אמריקה הגיע למיליונים רבים והם ניצודו ונלכדו למטרות מגוונות, עד שב-1959 אסרה על כך חקיקה למען שימור הטבע.
מקור המילה "מוסטנג" במילה הספרדית-מקסיקנית "mestengo", או במקור הספרדי "mesteño", שפירושה בקר מבוית שברח מבעליו והיה לפרא.
גדליה אוריה

גדליה אוריה (נולד ב-1940) הוא מחנך, פעיל עלייה ואסיר ציון לשעבר.

קורות חיים

נולד ב-1940 בכפר במחוז בגמדר שבאתיופיה (אז מחוז אמהרה שבאפריקה המזרחית האיטלקית). בילדותו למד בכפר אזזו אצל המורה גטה ירמיהו ובראשית 1955 נשלח לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה שעם סיומה בנובמבר 1957 חזר לאתיופיה ושימש כמורה ברשת בתי הספר לביתא ישראל בתחילה בווזבה לאחר מכאן באמבובר ולבסוף בטדה. 
באפריל 1977 הופקד על ידי חיים הלחמי מהיאס שהיה האחראי על עליית ביתא ישראל מטעם הסוכנות היהודית והרשויות האתיופיות לאיתור מועמדי עלייה במחוז גונדר במסגרת עסקת יהודים תמורת נשק. בעקבות פעילות זו הוא היה נתון להצקות מצד פקידי הממשל המקומי בגונדר ומצד מפקחי הממשל על פעילות אורט שהייתה אחראית על בתי הספר. בהמשך קיבלה אורט הוראה מישראל לעודד ולעזור ביציאתם של בני הקהילה לסודאן במסגרת מבצע אחים, פעולות אשר גרמו לסילוקה מהמדינה ב-1981 ולרדיפת עובדיה. בתקופה זו ניסה לברוח מהמדינה מספר פעמים עד אשר נתפס בניסיון לברוח, נכלא ועבר עינויים. לאחר מכאן היה נתון במעקב של הממשל האתיופי שבהם נכלא תכופות ועבר עינויים נוספים. 
במרוצות שנות ה-80 נעשו מאמצים של האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה על מנת להוציאו יחד עם משפחתו מאתיופיה. מאמצים אלו צלחו ואוריה הצליח לעזוב את המדינה בתואנה של עבודה בקניה. כאשר הגיע לקניה ב-1984 טס משם ועלה לישראל.
עם עלייתו התיישב בפתח תקווה ופעל למען עליית ביתא ישראל בצורת הסברה שבה בין היתר ערך מסע בצפון אמריקה וכן היה מעורב בקליטת העולים ובהכנות למבצע שלמה בסוכנות היהודית.
מייק המל

ביוגרפיה

המל נולד וגדל בתל אביב, למד באורט רמת גן במגמת כימיה וסיים את לימודיו בשנת 1973. הוא למד תכנות מחשבים במכון צ'אב שבניו ג'רזי. הוא עבד בג'יי פי מורגן צ'ייס בארצות הברית בתפקיד מנתח מערכות ומשנת 1994 בחברת מטריקס עד לשנת 2005.
המל היה חבר מרצ וחבר בפורום החברתי-כלכלי של מרצ. בשנת 2003 הוא נבחר לתפקיד יו"ר סניף תל אביב של האגודה. ב-14 ביוני 2004 נבחר לתפקיד יו"ר אגודת הלהט"ב לאחר התפטרותה של נורה גרינברג, בשל משבר כללי שאיים על סגירת העמותה עקב חובות כספיים גדולים ומשבר מנהיגותי. חודש לאחר תחילת כהונתו פרש ארגון חוש"ן - חינוך ושינוי שהוקם באגודה ובשנת 2005 פרש גם ארגון איגי שהוקם באגודה. הוא תרם והלווה סכומי כסף גדולים לעמותה והציל אותה מפני סגירה. 
בשנת 2006 החל מיזם תיירות גאה של האגודה בשיתוף פעולה עם משרד התיירות, במסגרתו נערך לראשונה בישראל כנס בנושא. הכנס נערך בקמפוס אילת של אוניברסיטת בן-גוריון והוזמנו אליו אנשי תעשיית התיירות בישראל. במרץ 2009 הופצה מפת גאווה של העיר תל אביב ברבבות עותקים בכל מוקדי הבילוי של הקהילה הגאה ברחבי אירופה וזאת במאמץ להגביר את התיירות הגאה לתל אביב. כל אותם מיזמים שהאגודה בראשתו הפיקה ביחד עם המיזמים שהפיקה עיריית תל אביב, בסופו של דבר זיכו את העיר תל אביב בתחרות בינלאומית בתואר העיר הגאה הטובה בעולם לשנת 2011. 
ב-2008 נפתח המרכז העירוני לקהילה הגאה שהקטין את מרכזיותה ותפקידה הראשוני של אגודת הלהט"ב בקהילה הגאה. אף על פי שניראה היה כי האגודה תחל בתהליך של התפרקות, הוא הצליח לשקמה, לאזן את העמותה הן מבחינה תקציבית והן מבחינת תרומה לקהילה הגאה והוביל אותה לשגשוג. 
בעקבות הרצח בבר נוער שהתרחש ב-1 באוגוסט 2009 הוא הקים את המערך הארצי הפסיכו-סוציאלי של הקהילה הגאה ברחבי הארץ, את מרכז ניר כץ נגד להט"בופוביה ושיתופי פעולה פורצי דרך עם מוסדות המדינה. 
בשנת 2010 נערך מצעד הגאווה הראשון בראשון לציון בחסות האגודה ונערך אירוע הגאווה הראשון בבאר שבע על ידי הסניף המקומי של האגודה. ב-9 באוגוסט אותה שנה קיבלה אגודת הלהט"ב את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא מדינת ישראל.
בספטמבר 2011 הודיע על סיום תפקידו כיו"ר האגודה, תפקיד שמילא עד ינואר 2012.

חייו האישיים

המל התגורר בתל אביב והיה אב לשלושה. בצעירותו היה נשוי לאשה. בשנות ה-30 לחייו נפטרה אשתו ממחלת הסרטן. לאחר פטירתה יצא מהארון ובהמשך חי עם בן זוג. באותו זמן החל בפעילותו הציבורית, בתחילה כחבר באגודת הלהט"ב ובהמשך בוועד המנהל וכיו"ר.
בשנותיו האחרונות היה נכה בכסא גלגלים. הוא נפטר ב-14 בנובמבר 2017 מסיבוכים של מחלת הסוכרת.