google/wiki40b huggingface dataset:
לי צ'יילד

ביוגרפיה

ג'ים גרנט נולד בקובנטרי, אנגליה בשנת 1954. למד משפטים אך הזניח את לימודיו מכיוון שלא חפץ להיות עורך דין. בהמשך עבד בחברת הפקות הטלוויזיה "גרנדה", כתב תסריטים, קדימונים וקטעי פרסומת. בשנת 1995, לאחר שמונה עשרה שנות עבודה, פוטר עקב צמצומים והחל לעסוק בכתיבה. בשנת 1998 עבר לארצות הברית ומאז הוא מתגורר בפרברי ניו יורק. ספרו הראשון, כסף קטלני, יצא לאור בשנת 1997. עד כה פרסם עשרים ואחד ספרים, אשר עשרים מהם הופיעו בתרגום עברי.
גרנט הוא סופר של בלש אחד – גיבור כל ספריו הוא ג'ק ריצ'ר, רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר לשעבר במשטרה צבאית. הוא בעל ראייה חדה וזיכרון מעורר השתאות לפרטים הקטנים. קו מנחה של כל הספרים היא הקלעותו של ריצ'ר באופן אקראי למעשה פשע במהלך נדודיו בארצות הברית, ופתרון של מעשה הפשע. בדרך כלל נוקט ריצ'ר במהלכים מפתיעים ולא שגרתיים שמסייעים לו להתגבר על קשיים בדרך לפתרון.
סגנונו של גרנט הוא מותחן מהיר ורציף. סדרת אירועים שמתגלגלת במהירות בתוך זמן קצר, בדרך כלל במדינה בארצות הברית שמתחלפת מספר לספר. הכתיבה רוויה בתאורים גאוגרפיים, ובתיאורים מפורטים של כלי נשק ויכולות לחימה. הגיבור של גרנט פועל בנחרצות ונחישות ופוגע באויבים שלו, שהם כמו תמיד פושעים נאלחים, באופן מהיר וקטלני.

סרטים

הספר הצלף עובד גם לסרט פעולה משנת 2012. את הסרט ביים כריסטופר מקווירי ומככב בו טום קרוז כג'ק ריצ'ר.
הספר אל תחזור עובד גם לסרט פעולה משנת 2016 וגם בו מככב טום קרוז כג'ק ריצ'ר.
דב קליין

ביוגרפיה

נולד וגדל בפתח תקווה לאב מהנדס ואם פסיכולוגית, הבכור מבין 3 אחים. לא שירת בצה"ל עקב סדרה של ניתוחים שעבר לפני הגיוס. 
למד רפואה באוניברסיטת פירנצה באיטליה בין השנים 1982–1988. במהלך לימודי הרפואה הכיר את צ'ינסיה, ולקראת סוף לימודיהם הם התחתנו. לאחר סיום הלימודים עברו להתגורר בישראל.
בין השנים 1989–1996 התמחה בבית החולים תל השומר, במחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות.
בשנת 1996 פתח את הקליניקה הפרטית "מרפאת דב קליין" וב-2006 מונה למנהל המרפאה האסתטית במרכז רפואי אסף הרופא.]
בשנת 1995 זכה בפרס קפלן לכירורגיה פלסטית עבור מחקרו בפיתוח מודל לחקר הצלקות על עכברים שנערך באוניברסיטת תל אביב.

המרחב הציבורי

ד"ר קליין התפרסם בתחום הכירורגיה הפלסטית האלקטיבית.] את המרכז הרפואי שלו פקדו ידוענים רבים, בהם מיכל אמדורסקי, נטלי דדון ואסתי ממו ואורית פוקס.
בשנת 2011 עלתה לאוויר תוכנית הטלוויזיה "חלומות מפלסטיק" אשר מבוססת על ד"ר קליין והמרכז הרפואי שלו. התוכנית עוקבת אחרי מטופלים לכל אורך תהליך הניתוח.  שודרו ארבע עונות של התוכנית.
ד"ר קליין הוא הבעלים המשותף ביחד עם חברת המכוניות יגואר של ספא "spa on the beach" בחוף סרדיניה באיטליה.
חברה מתחרה לניתוחים פלסטיים, "פרופורציה פי.אם.סי בע"מ", רכשה מחברת גוגל את הזכות לכך שבכל חיפוש אחר "ד"ר קליין" או "ד"ר דב קליין" במנוע החיפוש "גוגל", תוצג תחילה מודעה של "פרופורציה". ד"ר קליין תבע את "פרופורציה" ואת חברת גוגל ודרש לאסור שימוש זה בשמו. תביעתו נענתה בבית משפט השלום, אך פסק דין בוטל בבית המשפט המחוזי. על פסק דין זה הגיש ד"ר קליין בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, אך לאחר דיון חזר בו מבקשתו.

חיים פרטיים

נשוי ואב לשניים, מתגורר בצפון תל אביב.
אנדרטת הצי וצי הסוחר

מבנה

האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה. האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.
בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל. האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה. בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.
על האנדרטה מופיעה הכתובת:
לזכרם של הנפשות חזקות והאמיצות של אנשי צי ארצות הברית, צי הסוחר של ארצות הברית ובנתיבות פעילות אחרת עלי ים ברחבי תבל נתנו את נפשם ועדיין עושים זאת בפעילות גבורה - אנדרטה זו מוקדשת להם בידי אומה אסירת תודה
דרור ארד-אילון

ביוגרפיה

בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי המחשב (1987), תואר ראשון במשפטים (1991) ותואר שני בפילוסופיה בתחום הפרשנות המשפטית (1993), כולם באוניברסיטה העברית בירושלים.
התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים ובפרקליטות המדינה. לאחר מכן היה במשך חמש שנים שכיר במשרדו של עו"ד אמנון זכרוני, ומאז 1999 הוא בעליו של משרד עורכי דין קטן. במקביל, הוא מרצה לאתיקה ותורת המשפט, ובין היתר לימד בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
פעיל בלשכת עורכי-הדין מאז 1999, ויו"ר ועדת האתיקה הארצית של הלשכה מאז 2003.
בשנים 2005 ו-2009 היה בין המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.
משרדו חבר במרכז השופט חיים כהן המספק שירותי עריכת-דין פרו בונו לאוכלוסיות חלשות ובמקרים של הפרת זכויות אדם.
שימש כעורך דינם של נאשמים במשפטים פליליים רבים ובהם פרשת יוסף זהר, פרשת יוסף רייש, משפטו של נחום מנבר, משפטו של יצחק מרדכי, פרשת יגאל תומרקין (פסק הדין הראשון בו בוטל כתב אישום בשל הגנה מן הצדק).
ערך עם פרופ' יורם רבין ועו"ד יניב ואקי את ספר דייוויד וינר, על משפט פלילי ואתיקה שיצא בשנת 2009 בהוצאת לשכת עורכי הדין, לזכרו של ד"ר דייוויד וינר.
ארד-אילון מרבה להתבטא בסוגיות שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר הוא בעל טור ב-ynet.
ארד-אילון נשוי לעו"ד לבנת קלינה ואב לחמישה, אחיו של איש יחסי הציבור איל ארד ואחיה למחצה של הג'ודוקא יעל ארד. אביו, אריה ארד, היה עיתונאי בעיתון "דבר", בגלי צה"ל ובקול ישראל. אמו ד"ר עפרה אילון היא פסיכולוגית והייתה מרצה בכירה באוניברסיטת חיפה.
חעפרע

שלטונו

מלבד שמו והפירמידה שלו, המידע על תקופת שלטונו של חעפרע מועט. קיים ויכוח לגבי תקופת שלטונו, אולם מספר חוקרים גורסים כי מדובר בשנים 2558–2532 לפנה"ס.
מנתון מאריך את תקופת שלטונו ל66 שנים, וברשימת המלכים מטורינו המידע חסר. כיום מעריכים כי שלטונו נמשך 26 או 27 שנים. ההערכה נובעת בעקיפין מצוואתו של הנסיך נכורע שנחרטה על קיר המסטבה בקברו של הנסיך. התאריך הכתוב בצוואה מתייחס למפקד (ספירת צאן ובקר לצורכי חישוב מס) ה12 ללא ציון שם השליט, וההשערה היא כי מדובר בתקופתו של ח'ופו, אביו של הנסיך ששלט 23 שנים רשימת המלכים מטורינו. מאחר שלגבי חעפרע ידוע גם ציון של "הפעם ה13" של המפקד מכיתוב על אבן חיפוי במסטבה G 7650, ניתן בשילוב ההנחה שהמפקד נערך מדי שנתיים בתקופה זו, להסיק כי שלטונו של חעפרע הגיע ל24 שנים לפחות.

מקדש העמק

מקדש העמק של חעפרע היה ממוקם קרוב יותר לנילוס ביחס לפירמידה, וממוקם ממש ליד מקדש הספינקס. נמצאו במקום כתובות מן הכניסה המזכירות את האלות חתחור ובסתת, כמו גם אבנים עם שאריות מכתובות עם שם הורוס של חעפרע ("וסר-יב"). מרייט חשף שם פסלים של חעפרע ב-1860, חלקם היו ערופי ראש ונמצאו בבאר שנחפרה ברצפה, ואחרים נמצאו שלמים.

מקדש המוות

מקדש המוות היה ממוקם סמוך לפירמידה. באזור המקדש נמצאו שברים של ראשי אלה עם שמו של חעפרע וכמה כלים עשויים אבן.
מקדש המוות, ששוחזר בחלקו, נבנה מאבני גרניט אדום. שני ספינקסים הוצבו משני צידי הדלתות שנפתחו אל אולם גדול בצורת T. שישה עשר עמודי עצומים תמכו בתקרה בגובה של 4.5 מטרים, ומשני הצדדים נתן הקיר מרחב לדמותו של המלך.

הספינקס ומקדש הספינקס

התאוריה הרווחת טוענת כי גם הספינקס נבנה לכבודו של חעפרע, אם כי לא ברור אם בדמותו או בדמות ח'ופו. הספינקס קרוב לפירמידה של חעפרע ויש דמיון מסוים בין תווי הפנים שלו לאלו הנמצאים בפסליו של חעפרע, ולפיכך ייתכן שנחצב על תקן שומר לפרמידה של חעפרע, וכסמל לכוחו המלכותי. בתקופת הממלכה החדשה כבר זכה הספינקס למעמד של אל.

דמותו במסורות מאוחרות

הרודוטוס היה ההיסטוריון הראשון שתיאר את חעפרע (תחת השם “Khêphren”), 2000 שנה לאחר תקופתו, וצייר דמות של עריץ אכזר וכופר. כך עשה גם דיודורוס כ-400 שנים לאחר מכן. הכפירה מיוחסת אצלם לחעפרע כמי ששמר על מקדשי מצרים סגורים אחרי שאביו ח'ופו ציווה על סגירתם בתקופת שלטונו. ח'ופו עצמו זכה גם הוא אצל היוונים לדמות של עריץ בעל שגעון גדולה, והם טענו כי המצרים סבלו תחתיו ותחת בנו חעפרע לתקופה שנמשכה סך הכל 106 שנים. ההיסטוריון המצרי מנתון קרא לחעפרע "סופיס השני", אך לא סיפק פרטים לגביו מלבד הטענה כי שלט 66 שנים.
בניגוד לדמויותיהם של ח'ופו וחעפרע, יורשם מנכאורע קיבל אצל אצל היוונים דמות של מי שנעצב והתאכזב מאכזריותם של קודמיו, והביא שלום וחמלה למצרים.
כיום אגיפטולוגים מתייחסים לסיפוריהם של הרודוטוס ודיודורוס כסוג של השמצה שמקורה בפילוסופיה של תקופת אותם היסטוריונים. נראה שקברי ענק כגון הפרמידות של גיזה זכו לשאט נפש מצד היוונים ואולי גם מצד כהני בממלכה החדשה, בעיקר לאור זיכרון מבני הענק השאפתניים שיזם המלך הכופר אחנאתון. סביר להניח שהתחושה השלילית לגבי מבנים אלו השליכה גם על חעפרע ועל הפרמידה המאיימת שלו. אולי גם השפיעה העובדה שבמהלך שלטונו של חעפרע הורשה המלך לבדו ליצור פסלי ענק מאבן איכותית ולהציגם בפומבי. בתקופתם של ההיסטוריונים כנראה לא יכלו היוונים וכהני מקדשי המוות להסביר את מבני הענק והפסלים של חעפרע, אלא כתוצריה של אישיות בעלת שגעון גדולה. לא מן הנמנע שגם העסיסיות של סיפורי שערוריות הובילה את הכותבים היוונים לבלוע בשקיקה את הסיפורים על רשעתו של חעפרע, לנהות אחריהם ולהעדיפם על פני כל פן חיובי ומשעמם של שלטונו.
קצב (מוזיקה)

קֶצֶב (בלועזית ריתמוס) הוא מושג המתאר כל סוג של חזרה, במרווחי זמן קבועים או משתנים, ומהווה מושג יסודי במוזיקה ובריקוד. המושג מתייחס למכלול המקיף את כל יחסי הזמן במוזיקה, ומורכב ממִשְׁקָל, מִקְצָב ומִמִפְעָם. מושג הקצב נוגע במתמטיקה, בפילוסופיה ובפסיכולוגיה.
רוברטו קולאוטי

ביוגרפיה

עד גיל 15 שיחק קולאוטי במגרשים מאולתרים בעירו קורדובה. מגלי כשרונות איתרו אותו ושכנעו אותו לעבור לשחק במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, בה זכה מספר פעמים בתואר "מלך השערים". בגיל 19 קיבל הצעה, שלא התממשה לבסוף, מקבוצת לוגאנו. מאחר שבוקה לא קלטה אותו חזרה, הוא הושאל לבאנפילד, קבוצה קטנה שנלחמה כנגד הירידה. בעזרתו של קולאוטי, שכבש 10 שערים, דורגה באנפילד במקום השלישי.
בעקבות הצלחתו חזר קולאוטי לבוקה אך סדרת פציעות מנעה ממנו לשחק כראוי ולכן, בהמלצת המאמן רוני לוי, הושאל למכבי חיפה שחיפשה מחליף לאיגביני יעקובו. קולאוטי לא הצליח לכבוש שערים במשחקים הראשונים והחמיץ מספר רב של הזדמנויות. לאחר שהשתלב סיים את עונת 2004/2005 עם 19 שערים כמלך השערים של ליגת העל, בנוסף לתשעה בישולים, וזכה עם הקבוצה באליפות.
בעקבות העונה המוצלחת שילמה מכבי חיפה לבוקה 600 אלף דולר עבור כרטיס השחקן שלו, ובעונת 2005/2006 כבש 13 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת. 
בליגה כבש שבעה שערים בעונת 2006/2007.
באוגוסט 2007 עבר קולאוטי לבורוסיה מנשנגלדבך מהליגה השנייה בגרמניה תמורת 1.5 מיליון אירו, ובתום עונתו הראשונה במועדון עלה עם הקבוצה לבונדסליגה. בעונת 2008/2009 כבש שער אחד ב-24 הופעות בבונדסליגה, ובעונת 2009/2010 ערך 23 הופעות וכבש חמישה שערים.
באפריל 2010 חתם קולואטי על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב, במדיה ערך 75 הופעות בליגה וכבש 19 שערים, ובעונת 2012/2013 זכה עמה באליפות.
ביוני 2013 עבר קולואטי לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, ובעונת 2013/2014 כבש 15 שערי ליגה. ב-28 ביוני 2014 חתם קולואטי לעונה אחת בא.א.ק. לרנקה. ב-24 באוגוסט 2014 כבש קולאוטי צמד שערים בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2-5 על אפולון לימסול, ובסך הכל כבש בעונה זו שמונה שערי ליגה. בתום העונה פרש קולאוטי ממשחק פעיל.

מעמדו בישראל

בנובמבר 2005 התחתן קולאוטי עם הישראלית עלוית שטראוס (אחותו של השוער שגיא שטראוס) ולהם שלוש בנות.
באוגוסט 2006 קיבל תעודת מעבר ישראלית (ולא אזרחות, עקב כך שמשפחתו של קולאוטי נוצרית), ואישור מאופ"א לשחק במדיה של נבחרת ישראל לקראת מוקדמות יורו 2008. כבר במשחקו הראשון בנבחרת, בספטמבר אותה שנה, כבש קלואוטי את שער הניצחון נגד אסטוניה. בעקבות החלטת פיפ"א במאי 2007 שקבעה כי הוא לא יוכל להשתתף עוד בנבחרת עד אשר יקבל אזרחות מלאה, ב-25 ביוני 2007, קיבל אזרחות ישראלית, יחד עם טוטו תמוז.
בת שבע שבח

בת שבע שבח (נולדה ב-24 באפריל 1938) היא ציירת, פסלת וצלמת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה ב-24 באפריל 1938 בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין, לליאון וברוניה שיטנברג. ניצולת השואה מברגן-בלזן.
ב-1945 עלתה לישראל עם דודתה פרניה מצילתה. התחנכה בפתח תקווה במוסד עלייה של תנועת המזרחי, ובירושלים.
נישאה לאליאב שבח ולהם שלושה ילדים ונכדים. חיה כיום עם חיים מודריק.
בשנות ה-60 למדה בארצות הברית בסמינר למורים "הרצליה".
בשנות ה-70 למדה צילום בסטודיו 18 בתל אביב.
בשנות ה-80 למדה ציור אצל ברוריה הסנר בגבעתיים, במכון אבני ביפו, ומוריו: נפתלי גולומב, והלני שמאי וכן פיסול ואובניים בבית שניידרמן אצל רחל פסח, וגדעון קריא.
לימדה עבודות יד ויצירה בחוגים שונים.

יצירה

שבח מצלמת בעיקר נופי טבע בישראל ובחו"ל ומציירת בסגנון פיגורטיבי נופים אורבניים. מרבית יצירותיה מתאפיינות בתיעוד של מסע אל מציאת סמליו ותמונותיו ושל הטבע הסובב אותה, כשהיא מתעכבת במיוחד על צדדיו היפים של העולם. היא מעמיקה ומחפשת מתווים וקווים אסתטיים, תוחמת צורות וצבעים בוהקים, נוטלת השתקפויות מרהיבות הקיימות במקום, כאלו שלא תמיד אנו נוטים לראותן ולזהותן כפוטנציאל ליצירה אמנותית חדשה. שבח מצטיינת בשימוש בדיאלוג האישי שלה עם הסובב אותה, בכל מקום ובכל שעה של חייה, ועם הפיכת הקיים והנמצא למהות יצירתית ואמנותית חדשה ומוערכת. חברה בארגון הציירים והפסלים - גבעתיים.
מנהלת תוכנית החלל

מנהלת תוכנית החלל - אתגר (בראשי תיבות: מת"א) היא יחידה במינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) האחראית לפיתוח וייצור לוויינים ומשגרי הלוויינים עבור משרד הביטחון. בנוסף, אחראית לדאוג לשמירה ופיתוח תשתית תעשייתית בתחום החלל בישראל.
במנהלת פועלים כ-20 עובדים.

היסטוריה

מיד לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנות ה-70, ישראל נסוגה מסיני ונדרשה שלא לחוג מעל סיני. בהיעדר היכולת לבצע גיחות צילום, נוצר צורך בהקמת תעשיית חלל ושימוש בלוויניים לצורך תצפית.
ב-1981 אישר מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל דאז, להתחיל לעסוק בתחום החלל ובהתאם הוקמה מנהלת במפא"ת כדי לתת מענה לצורך צבאי-מבצעי בלווייני איסוף מודיעין בראשות ד"ר חיים אשד בהמשך ביוזמת שר המדע פרופ' יובל נאמן, בשנת 1983, הוקמה הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה) כגוף ממלכתי הרשמי הפועל לקידום תעשיית חלל האזרחית. 
ב-1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון עבור צה"ל - אופק בהובלת ד"ר משה בר-לב.
במהלך השנים קידמה מנהלת תוכנית החלל פיתוח תשתיות לאומיות, יכולות מחקר מובילות ואת הידע והיכולות בתעשיות הישראליות תוך קשר עם סל"ה.
משרד הביטחון מכיר בלוויינים כנכס אסטרטגי לאומי המספק עוצמה מודיעינית בתא שטח רחב, גם בזמן שגרה ומול מדינות שלום, ללא הפרת ריבונות או סיכון חיי אדם.
משרד הביטחון מנהל תוכנית רב שנתית לפיתוח ויצור לוויינים, ומוערך שמשקיע כ-80 מיליון דולר בשנה על פרויקטי חלל, אלו מנוהלים ומפוקחים על ידי המנהלת.
למת"א שיתוף פעולה עם מוסדות אקדמאיים. בין היתר מכון אשר לחקר החלל (פרויקט סמסון), אונ' בן-גוריון (ננו-לוויינים, רכיבים אופטים ופילטרים), ובפרויקטים בין לאומיים כמו "אולטרא-סאט".
אגרומשוב

אגרומשוב הוא אירוע חקלאות ותערוכה בינלאומית שנתית לחקלאות,
אגרומשוב החלה כתערוכה ניידת שנדדה בישראל  התערוכה הראשונה התקיימה  ביולי 1991 בקיבוץ גלאון החל משנת 1998  התערוכה מתקיימת בכל שנה  בגני התערוכה בתל אביב. מוצגים בה תוצרת חקלאית, כלים חקלאיים ועוד.
התערוכה, המאורגנת על ידי חברת משוב גרופ, הוקמה ביוזמת חיים אלוש והיא מציגה בכל שנה טכנולוגיות המסייעות לפתור את משבר המזון העולמי, המחסור העולמי ההולך וגובר במים, וכדומה. קהל היעד של התערוכה מורכב מאנשי מקצוע (מהנדסים וחוקרים), משקיעים בתחום, חקלאים וכדומה. בסך הכל, מבקרים בה עשרות אלפי אנשים מדי שנה  .

תולדות התערוכה

תערוכת החקלאות השנתית "אגרומשוב" התקיימה לראשונה ביולי 1991 בקיבוץ גלאון שבדרום, התערוכה הראשונה התקיימה בשטחים חקלאים ובתוך חממות שנבנו במיוחד לצורכי התערוכה.
הנהלת התערוכה יזמה את התערוכה כתערוכה חקלאית נודדת מתוך כוונה לקיים אותה בכל שנה ביישוב חקלאי אחר. בשנת 1992 התקיימה התערוכה בקיבוץ תל יצחק שבשרון.
בשנת 1993 נדדה התערוכה לקיבוץ געש והתקיימה שם במשך 5 שנים מ-1993 ועד 1997.
בשלב זה החליטה הנהלת התערוכה להפוך את התערוכה לתערוכה בינלאומית, במטרה  לשפר את התנאים למבקרים והמציגים בתערוכה ואף לדאוג לחדרי מלון עבור האורחים  מחו"ל. לשם כך הועברה התערוכה החקלאית  לאקספו בתל אביב.
תערוכת "אגרומשוב" היא תערוכת החקלאות הבינלאומית היחידה המתקיימת בכל שנה בגני התערוכה בתל אביב מאז 1998. בתערוכה מוצגים  פתרונות טכנולוגיים המאפשרים להגדיל את התפוקה והיבולים, "אגרומשוב" נותנת דגש גם להיבטים של שיווק התוצרת החקלאית ובכל שנה זני פירות וירקות חדשים.
בשנת 2011 הוקם לראשונה ביתן של הרשות הפלסטינית בתערוכה שם הציגו כלים חקלאים, ירקות ושמן זית תוצרת החקלאים מהרשות, שר החקלאות של הרשות הפלסטינית היה אורח הכבוד של התערוכה ואף נאם במושב הפתיחה.
מאז 1998 מתקיימת התערוכה בכל שנה בגני התערוכה במבנים ממוזגים וגם בשטחי חוץ. בתערוכה מציגות חברות מהארץ ומרחבי תבל כגון: נטפים, נען מוצרי השקיה, סינג'נטה, מונסנטו, פלורהולנד ותנובה.

פראש אגרומשוב

בשנים האחרונות  התחזק נושא שיווק התוצרת החקלאית  בתערוכה. מקומם של הקניינים של התוצרת החקלאית, השפים בין המבקרים והמציגים בתערוכה הולך וגדל משנה לשנה. התמוטטותה של חברת אגרקסקו והחלשותם של השווקים הסיטונאים הביא לכך שיותר ויותר חקלאים מגיעים לתערוכה כדי לפגוש קניינים ולסגור עסקאות.

טקס נבחרי השנה בחקלאות

טקס "נבחרי השנה בחקלאות",  שבו ניתנים אותות הוקרה לחקלאים, למדריכים ולחוקרים חקלאיים מתקיים בכל שנה במסגרת תערוכת החקלאות "אגרומשוב" במעמד שר החקלאות, יו"ר הלובי החקלאי, יו"ר מרכז המועצות האזוריות ומזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל.

כנסים בתערוכה

בכל שנה מתקיימים במקביל לתערוכה כנסים בילאומיים העוסקים בבעיות העולמיות כגון משבר המזון העולמי, כמו כן מתקיימים במסגרת התערוכה כנסים מקצועיים לחקלאים מישראל כגון: כנס רפתנים, כנס עובדי הפלחה ועוד.
השנה יתקיים כנס ארצי למגדלי הפילפל
ייעוץ פילוסופי

היסטוריית הייעוץ הפילוסופי

]תחום זה איננו חדש, עדויות על קיומם של יועצים פילוסופים ניתן למצוא משחר ההיסטוריה.] אפלטון יעץ לדיוניסיוס השני מסירקוז, דקארט יעץ למלכה כריסטינה משוודיה, וג'ון לוק היה יועץ במשק ביתו של הרוזן הראשון משפטסבורי.פילוסופים נוספים יעצו לבתי מלוכה, לפוליטיקאים, לאנשי כמורה ולאחרים אשר ביקשו את שירותיהם.
משנות השמונים של המאה העשרים התפתחו גישות שונות של 'פילוסופיה יישומית' המכוונות לשימוש פרקטי בפילוסופיה אשר סותרות את התדמית המתודית שלה (שהיא רחוקה מהמציאות היום יומית, לכאורה).
תחילת הייעוץ הפילוסופי בן זמננו מיוחסת לפילוסוף הגרמני-הולנדי גרד ב. אשנבאך  אשר הגה את רעיון הפילוסוף כ"מוסד" פרטי, כאדם העובד בצורה עצמאית מחוץ למגדל השן של האוניברסיטה.] אשנבאך החל לקבל ב-1981 אנשים להתייעצויות פרטיות על בעיות החיים.  
אף כי יש פסיכיאטרים ופסיכולוגים הנעזרים בפילוסופיה בטיפול שהם נותנים לאנשים, מטרת השיטה של אשנבך היא ליצור "מרחב פנוי", שבו אנשים נעזרים בפילוסופיה כדי לפתח את מחשבותיהם על נושאים הנוגעים לחייהם.  
ב-1982 ייסד אשנבך את החברה הגרמנית לייעוץ פילוסופי, ופרסם את הספרים הראשונים שלו על הנושא ב-1984 וב-1985.  
בהשראתו, הקימו מספר פילוסופים הולנדיים ובהם א. הוכנדייק, קבוצת עבודה אשר פיתחה את רעיונותיו של אשנבאך והפיצה את תחום הייעוץ הפילוסופי ברחבי העולם. 
יש לציין שייעוץ פילוסופי בכלל, וגישה כמו זו הנזכרת בפרט, אינם רפואיים במטרתם או במהותם. כמו כן, גישות כאלה בדרך כלל אינן מכילות ידע מדעי רלוונטי, הנמצא אצל אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש שאומנו בו. יש שטוענים כי ייעוץ פילוסופי אינו אלא קבלת ידע פילוסופי שעשוי לסייע בהתמודדות עם תהיות פילוסופיות, ומצבי חיים מאתגרים קמעה, אך וודאי אינו מהווה טיפול בבעיות קיימות וזו אף פעם לא מטרתו. מאידך, יש שטוענים כי הייעוץ יכול לסייע גם בבעיות יומיומיות וקטנות. 
למרות שאינטראקציה כזו שונה בעליל מזו הפסיכולוגית, או רפואית ומטרותיה שונות בתכלית, יש שמצאו בו דמיון לפגישה עם איש דת או הילר.]
כיום ישנם מוסדות שונים בעולם ואף בישראל, אשר מתיימרים לפתח עוד יותר, את היישום הפילוסופי לפיתוח יכולת ההתמודדות הכללית.
בישראל פועלים מספר יועצים פילוסופיים. הראשונה בארץ הייתה דר' שלומית שוסטר אשר ב-1989 פתחה את המכון הפילוסופי הראשון לייעוץ ולהתמודדות עם קשיים, מכון "סופון". לאחריה רן להב ובעקבותיהם יועצים נוספים.

מי נותן ייעוץ פילוסופי?

ככלל, ייעוץ פילוסופי ניתן על ידי פילוסופים (ישנן הגדרות שונות למונח פילוסוף). יצוין כי ההסמכה לפילוסופיה (קבלת ידע פילוסופי עדכני, אשר יוכל אחר כך לשמש לייעוץ) בדרך-כלל נעשית באקדמיה, במסגרת חוגים לפילוסופיה. ייתכן שייעוץ פילוסופי בנושא ספציפי מאוד יינתן על ידי אדם שלא שאין לו רקע אקדמי, אך יש לו ידע שנרכש במסגרת לא אקדמית בנושא הפילוסופי בו הוא עוסק; דוגמה לכך היא אנשי דת מסוימים, הנותנים, לפחות במידת-מה, ייעוץ פילוסופי. עם זאת, ההבדל בין איש דת מייעץ לבין פילוסוף מייעץ הוא שדת היא, לעיתים, מניפסט ספציפי של הפוטנציאל הפילוסופי האנושי, והפילוסופיה, כתחום, היא נרחבת יותר מדת ספציפית, ולא מוגבלת לאידאולוגיה, וככלל, גם לא לדוגמה.
בישראל מקובל כי יועצים פילוסופיים יהיו בעלי תואר שני, לפחות, בפילוסופיה. 
ישנה מחלוקת עולמת גדולה בשאלת הענקת "רישיון" או הכרה ממסדית, ליועצים פילוסופיים. התומכים בכך רואים בהענקת רישיון לייעוץ דרך להכרה בתוך המימסד הרפואי והביטוחי ואילו המתנגדים טוענים כי בכך תחסם הדרך לחשיבה חופשית ומקורית שהיא בסיס הפילוסופיה עצמה.
הפקר בית דין הפקר

בהלכה, הפקר בית דין - הפקר הוא כלל המופיע בתלמוד בהתבסס על המשנה והמקרא, ולפיו בית דין יכול להפקיר רכוש מבעליו ללא הצדקה משפטית-פורמלית, לפי ראות עיניו.
לכלל זה תוצאות מרחיקות לכת, שכן על פיו ניתן פורמלית לעקור דברים להם תוקף מהתורה, באמצעות שינוי המצב הממוני שעליו חל דין התורה. לדוגמה: לפי אחת השיטות, הפקעת קידושין על ידי בית דין נעשית באמצעות הפקרת הכסף עמו קידש הבעל את האשה, וכך מתברר שהקידושין כלל לא חלו, כיוון שהאשה התקדשה בכסף שלא היה שייך לאיש המקדש. כמו כן חז"ל יכולים מתוקף דין זה לשנות את דיני הירושה הרגילים של התורה.
ישנו דיון הלכתי בשאלה האם בית דין יכול להעביר חפץ מאדם אחד לאחר, או שבכוחו רק להוציא חפץ להפקר. דיון נוסף עוסק בשאלה האם מעשה קנין שתוקן על ידי חכמים ותקפו רק מדרבנן, יהווה קנין גם לגבי דינים מדאורייתא מכח הפקר בית דין, כך שאפשר יהיה למשל לקדש בו אשה.
השיטה מקובצת מסביר, כי כוח בית הדין להפקיר דבר מסוים, עדיין אינו מקנה אותה להם, אלא בית הדין רק מפקיר את החפץ מבעליו הראשונים, ונותן רשות לשני לקנות את החפץ.
הר"ן הסביר על פי כלל זה את האפשרות של דיינים שאינם סמוכים לדון חלק מדיני ממונות.
כלל זה אף אפשר להצדיק את התקנת תקנות הקהל בקהילות היהודיות מבחינה הלכתית. הצדקה זו נעשתה באמצעות מספר היקשים. ראשית, ל"בית דין" יכולת להחליט דברים שלא מתוקף דין קבוע - הפקרת רכוש מהווה רק דוגמה לכך. שנית, בית דין הוא דוגמה למוסד המוסכם על הקהילה ומכאן ניתן לומר שנבחרי הקהילה אף הם עונים על קריטריון זה ועל כן יכולים להוסיף דין על הכתוב בתורה. זאת, כל עוד אינם עוברים על איסורים מפורשים שכתובים בתורה (מלבד התנאות על דיני ממון, אשר מותרות).
מוריס דז'אן

מוריס ארנסט נפוליאון דז'אן (בצרפתית - Maurice-Ernest-Napoléon Dejean; ‏30 בספטמבר 1899 - 14 בינואר 1982) היה דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, הידוע בשל פרשת ריגול וסחיטה שדבקה בשמו.
דז'אן התחיל קריירה בשירות החוץ הצרפתי לאחר שסיים לימודי תואר שני בפילוסופיה. בתחילה שירת כנספח עיתונות בשגרירות בברלין, בין השנים 1930 ל-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לפריז ומונה למזכירו האישי של ראש הממשלה אדואר דאלאדיה ולאחר מכן של מחליפו בתפקיד, פול ריינו. הוא שימש בתפקיד זה עד לתבוסת צרפת במערכה על צרפת ביוני 1940. לאחר מכן שהה זמן מה במרוקו ולבסוף הצטרף, בתחילת שנת 1941, אל אנשי הגנרל שארל דה גול בלונדון, ושימש שם כראש הסגל הדיפלומטי של צרפת החופשית. בספטמבר 1941 מונה על ידי דה גול לחבר ב"וועד הלאומי" מעין ממשלת צללים שהקים דה גול. בממשלה זו שימש שר החוץ. 
באוקטובר 1942 פרש מתפקידו והוחלף ברנה פלוון, כפי הנראה עקב סכסוך עם דה גול, שהעדיף על פניו בתפקיד זה את רנה מאסילי שהתקיימו מגעים להבאתו מצרפת הכבושה. בין 1943 ל-1944 שימש כראש הנציגות הדיפלומטית של אנשי צרפת החופשית בלונדון.
לאחר המלחמה העדיף דז'אן לקדם קריירה בשירות החוץ. בתחילה שימש שגריר בפראג בין השנים 1945 ל-1949. בשנת 1952 הועלה שמו במשפט פראג כדיפלומט שעמו קיימו הנאשמים קשרי ריגול לטובת המערב. צרפת הכחישה מכל וכל טענה זו. בתקופת שירותו בפראג עמד גם בראש משלחת צרפת אל האו"ם, בין אוקטובר לדצמבר 1946, וכן היה הנציג הצרפתי למשטר הכיבוש הבינלאומי בחבל הרוהר בין מאי 1949 לפברואר 1950. לאחר מכן נשלח אל המזרח הרחוק ושם שירת בתפקידים דיפלומטיים ומנהליים שונים ביפן ובמושבות צרפת, בין 1950 ל-1953.
בשנת 1955 נשלח לשמש שגריר צרפת בברית המועצות, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1964. על מילוי תפקידיו הדיפלומטיים צורף כקצין ללגיון הכבוד. בשנת 1964 הוחזר לפריז באופן פתאומי. הסתבר כי איש הק.ג.ב. בשם יורי קורוטקוב, שערק למערב, דיווח כי דז'אן היה קורבן לסחיטה לאחר שקיים יחסי מין עם נשים שונות שהיו סוכנות ק.ג.ב. והופגשו עמו למטרה זו. יש המספרים כי כששב לפריז קיבל אותו דה גול בשאלה הבוטה - "?Alors Dejean, on couche" ("ובכן, דז'אן, זיינת?"). 
בשנת 1982 מת בפריז.
מות המשוררת

תקציר העלילה

הסרט, המצולם בשחור-לבן, מתרחש על שני צירים שלבסוף נפגשים. הציר הראשון עוקב אחר יומה של לני שדה (דודינה), חוקרת בעל שם עולמי, אשר משלימה שורה של מטלות ומפגשים – היא הולכת למספרה, אוספת חלוק שהזמינה מחנות, פוגשת מו"ל בבית קפה ומשאירה בידיו יצירות שלה. במקביל, יסמין נאסר (סרייה) נחקרת בתחנת המשטרה. החוקר אינו נראה על המסך, יסמין היא עם פניה לצופה, ורק קולו של החוקר לוחץ עליה במתח גובר. יסמין היא אחות במוסד סיעודי, ובמהלך החקירה מתגולל סיפורה: היא יצאה מביתה לכאורה ללכת לעבודה במשמרת לילה, אך בעצם פקדה בר על חוף הים. שם היא פגשה את לני, בסצנת פיק-אפ מתוחה, והשתיים חולקות את הייאוש שלהן; לני על חרטה שיש לה לגבי מישהי שהיא לא מוכנה לדבר עליה, ונאסר שמרגישה שבויה בתפקידי רעיה ואם שאינם מטרותיה אלא הציפיות החברתיות שלא הצליחה להימלט מהן. המפגש בין הנשים מסתיים במותה של לני, שבדיעבד סידרה במהלך היום את ענייניה, ואז הפקידה עצמה לגלי הים. נאסר קופצת למים לנסות להצילה. אך החוקר לא מוכן לקבל שנאסר – שלא עומדת באמות המוסר שלו כאם שהשאירה בעל וילד בבית לפגוש נשים, וכערבייה – אינה אחראית למותה של האקדמאית המכובדת. הוא מצליף בה בשאלותיו ואיומיו, עד שנאסר נשברת, ולוקחת אחריות על המוות.
בסרט שזורים שירים פרי עטה של מישורי, וגם שתי דמויות הנשים בסרט הן משוררות, שמעולם לא פרסמו את יצירותיהן.

ביקורת

בארץ, הסרט זכה לביקורות מעורבות, שהתמקדו בעיקר על המבנה העלילתי והצילום הבלתי קונבנציונליים של הסרט. ארז דבורה, ב-ynet, שיבח את התעוזה ורמת הדרמה של הסרט, ביקר במקצת את קצב התפתחות העלילה לקראת סוף הסרט, אך התרשם מן המשחק של שתי השחקניות הראשיות ובמיוחד יכולת האלתור של סרייה. מבקר הקולנוע אורי קליין, לעומת זאת, כתב שיש בסרט משהו מאולץ, ושהוא מקרטע בחלקים. לתחושתו חלק מהסצנות נקטעו באופן לא מספק. אך גם הוא שיבח את ההופעות של השחקניות.
במגזין הקולנוע The Hollywood Reporter, דברה יאנג שיבחה את הסרט, וקראה לו "דוגמה מופלאה כיצד ניתן לייצר סרט בלתי נשכח בתקציב דל". היא במיוחד ציינה לחיוב את הטיפול בנרטיב של דמותה של סרייה, וכן את המשחק והשיר שלה.