google/wiki40b huggingface dataset:
גונדור

גונדור היא ממלכה דמיונית המתוארת בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
גונדור נמצאת בדרום הארץ התיכונה וגובלת במורדור במזרח וברוהאן בצפון. בירת הממלכה הייתה אוסגיליאת ולאחר מכן הייתה זאת העיר מינאס טירית ("העיר הלבנה") שנמצאת בלב מישור פלנור. גונדור היא אחת מממלכות בני האדם החזקות ביותר, ויחד עם בני הלילית הובילה את המאבק בסאורון בשנת 3,434 לעידן השני. איסילדור, מלכה של גונדור, הוא זה שהצליח להביס את סאורון, כאשר כרת את הטבעת מידו באמצעות החרב נארסיל שנשברה.
לאחר מותו של איסילידור מלכו צאצאי אנריון אחיו על גונדור. בשנת 2,050 לעידן השלישי קרא אדון הנאזגול תיגר על המלך גונדור. בפעם הזו המלך החליט להיענות לאתגר ויצא למינאס מורגול בלווית מספר שומרי ראש. עקבותיו לא נודעו מאז. מאחר שהוא לא השאיר יורשים, מונו סוכנים על גונדור להחזיק את הממלכה עד אשר תחודש שושלת המלכים ויוולד יורש ראוי. הסוכנים הצליחו לייצב את מצבה של גונדור, עד אשר סאורון התעורר בשנית בעידן השלישי.
בתקופת העידן השלישי, כאשר פרודו בגינס נשלח להשמיד את הטבעת בהר האבדון שבמורדור, בגונדור שולט הסוכן דנתור בן אקת'ליון. לדנתור שני בנים, בורומיר ופאראמיר. דנתור שלח את בורומיר למועצה בריבנדל על מנת להשיג את הטבעת האחת, שלדעתו תאפשר לגונדור להביס את סאורון ולחדש את תהילת ימי קדם. בהיעדרו של בורומיר, האביר הנערץ על העם והאהוב על אביו, מתמנה פאראמיר למפקד הצבא. במהלך המסע עם אחוות הטבעת, מגלה בורומיר שישנו נצר לשושלת המלכים של נומנור והוא אראגורן בן אראתורן, סייר מבני הדונאדין שבצפון.
אחרי מלחמת הטבעת והשמדתה הסופית בהר האבדון, מוכתר ארגורן למלכה הרשמי של גונדור, יחד עם מלכתו: עלמת העלפים ארוון (בתו של אלרונד). בעזרתו של גימלי בן גלואין, המגייס את אשפי הבנייה של הגמדים, ארגורן מצליח לשקם את העיר הלבנה ואת מבצרי וערי גונדור ברחבי הממלכה.

היסטוריה

כאשר טבע האי נומנור ברחו תשע ספינות של ה"נאמנים" לארץ התיכונה בפיקודם של אלנדיל ובניו איסילדור ואנריון. אלנדיל לקח לו ממלכה בצפון, ולבניו נתן את ממלכת גונדור. גונדור הוקמה בשנת 3,320 לעידן השני. בהתחלה עיר בירתה הייתה אוסגיליאת. לקראת סוף העידן השני, מעט לאחר שהקימו את הממלכות, סאורון, שליט מורדור, פתח במתקפה נגד גונדור, מלחמה שבסופה הובס סאורון. בשנת 420 לעידן השלישי המלך השביעי שיקם המלך אוסטוהר את מינס טירית, ומאז הפכה האחרונה לבירת הממלכה. בימיו החלו לתקוף בני המזרח את גונדור. גונדור ניצחה את בני המזרח עם בנו של אוסטוהר - טרוסטר, שלקח לעצמו את השם רומנדקיל "המנצח במזרח". אולם לאחר זמן הוא מת בקרבות עם צבאות נודדים חדשים שהגיעו מהמזרח. בנו טורמבר נקם את נקמתו וכבש עוד שטחים במזרח.
ורה צ'סלבסקה

ביוגרפיה

צ'סלבסקה נולדה בפראג והחלה את הקריירה שלה בהחלקה אמנותית. במהרה עברה להתחרות בהתעמלות מכשירים וב-1958 זכתה להישג בינלאומי ראשון כשזכתה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית באליפות העולם. באולימפיאדת רומא, ב-1960, זכתה שוב במדליית כסף כחלק מהקבוצה הצ'כוסלובקית. באליפות העולם של 1962 זכתה במדליית זהב בתרגיל הקרקע ובמדליית כסף בקרב-רב כשמקדימה אותה המתעמלת הסובייטית המפורסמת לאריסה לטינינה.
באולימפיאדת טוקיו, ב-1964, זכתה כבר בשלוש מדליות זהב. בקרב-רב, בקורה ובסוס הקפיצות. ב-1966 זכתה הקבוצה הצ'כוסלובקית, יחד עם צ'סלבסקה, להישג גדול כשניצחה בתחרות הקבוצתית באליפות העולם את הנבחרת הסובייטית שהייתה באותן שנים בעלת ההגמוניה הברורה בהתעמלות הנשים.
בתחילת אוגוסט 1968 חתמה צ'סלבסקה על מנשר 2000 המילים, שכתב הסופר לודביק ואצוליק, כנגד ההתערבות הסובייטית בענייניה הפנימיים של צ'כוסלובקיה. החתימה על המנשר, שהייתה עוד ביטוי ל"אביב של פראג" וחתמו עליו 40,000 איש, העמידה את צ'סלבסקה מחדש באור הזרקורים כיוון שהיא הייתה דמות ידועה ופופולרית בארצה. בזמן הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, שהתרחשה ב-20 באוגוסט, שהתה צ'סלבסקה במחנה אימון והוברחה לכפר קטן בהרים מחשש שהיא תיאסר. לא היה באפשרותה להתאמן כראוי באותו מקום והיא הגיעה למקסיקו זמן קצר בלבד לפני תחילת המשחקים האולימפיים שנערכו באוקטובר.
באולימפיאדת מקסיקו הייתה צ'סלבסקה בשיאה. היא זכתה בארבע מדליות זהב אישיות בקרב-רב, בתרגיל הקרקע, במקבילים מדורגים ובסוס הקפיצות ובשתי מדליות כסף, בקורה ובתחרות הקבוצתית. היא זכתה לאהדת הקהל המקסיקני כשביצעה את תרגיל הקרקע שלה לצלילי שיר מקסיקני. ניצחונותיה האישיים של צ'סלבסקה על המתעמלות הסובייטיות סימלו בעיני רבים את ניצחון האומה הצ'כוסלובקית על ברית המועצות הגדולה. צ'סלבסקה שתמכה, כאמור, באופן גלוי באלכסנדר דובצ'ק, מנהיגה המודח של צ'כוסלובקיה, הרכינה את ראשה במחאה, בעת נגינת ההמנון הסובייטי בשעה שזכתה במדליית זהב במשותף עם המתעמלת הסובייטית פטריק. מיד בתום המשחקים האולימפיים, עדיין במקסיקו, לעיני אלפי צופים מריעים, נישאה צ'סלבסקה לאתלט בן ארצה יוזף אודלודזיל.
לאחר שובה לארצה נמנע ממנה להמשיך ולהופיע בתחרויות מחוץ לצ'כוסלובקיה והיא הפכה לאישיות בלתי רצויה על ידי השלטון הקומוניסטי המחודש. לאחר "מהפכת הקטיפה" ב-1989, קיבלה צ'סלבסקה מינוי כיועצת לענייני בריאות, זכויות האדם, חינוך גופני וספורט של נשיא צ'כוסלובקיה החדש - ואצלב האוול. היא גם שימשה כחברה וכנשיאת הוועד האולימפי הצ'כי. אירועים קשים במשפחתה הביאו לכניסתה לדיכאון בעקבותיו קיבלה ב-1998 טיפול פסיכיאטרי. מאז, פרשה מתפקידיה הציבוריים והתגוררה בפראג.
ב-2015 אובחן כי חלתה בסרטן הלבלב וב-30 באוגוסט 2016 נפטרה צ'סלבסקה כתוצאה ממחלתה.
קור ד'אלן

היסטוריה

העם האינדיאני שכונה קור ד'אלן נקרא בשפתו שיטסו'אומוש (Schitsu'umsh), כינוי שמשמעותו "האנשים שהתגלו" או "האנשים שנמצאו כאן".
האזור נחקר באופן נרחב על ידי דייוויד טומפסון מ"חברת צפון-מערב" (North West Company) החל מ-1807. כתוצאה מהסכסוך הטריטוריאלי שהתנהל במחצית הראשונה של המאה ה-19 בין ארצות הברית לבין בריטניה על השטחים בצפון-מערב יבשת צפון אמריקה, התחוללה "המחלוקת על גבול אורגון". לבריטים היו קשרי סחר בשטחים שהשתרעו מקנדה והם החלו לייסד יישובים בשטחים של קולומביה הבריטית של היום ובפורט אסטוריה שעל שפך נהר קולומביה.
הסכם אורגון שנחתם בין שתי המדינות ב-1846 שם קץ לסכסוך על השטחים שהיו בשליטת שתיהן ושמהווים את שטחה של איידהו של ימינו כאשר בריטניה ויתרה על כל זכויותיה על השטחים שמדרום לקו רוחב 49 צפון לטובתה של ארצות הברית. כאשר הורה הגנרל ויליאם שרמן על בניית מבצר על שפת האגם בשנות השבעים של המאה ה-19, הוא כינה אותו בשם פורט קור ד'אלן, על שם העיר שצמחה סביבו. שם המבצר שונה לימים לפורט שרמן לכבודו של הגנרל. כיום שוכן על האתר בו ניצב המבצר הקולג' של צפון איידהו. האגם נקרא גם הוא קור ד'אלן.
לאחר שנתגלו באזור מרבצי כסף הגיעו כורים ומתיישבים. זה היה אזור כריית הכסף השני בגודלו בארצות הברית ופעילות הכרייה בו גרמה הן להפקת רווחים גדולה והן לזיהום ולנזק סביבתי. בשנות התשעים של המאה ה-19 התרחשו שתי התקוממויות משמעותיות של כורים, כאשר העובדים נאבקו כנגד הסיכונים הגבוהים שבעבודתם ולהעלאת שכרם הנמוך. ב-1892 התגלתה פעילותו של שובר השביתות והסוכן מטעם המעסיקים, צ'ארלי סירינגו, שהיה לעיתים בוקר ולעיתים סוכן של חברת פינקרטון. כתוצאה מכך פרצה שביתה שהתפתחה למלחמת יריות בין הכורים לבין החברה.
לימים התוודה הארי אורצ'רד, שהיה אחד הבעלים במכרה הכסף "הרקולס" שבהרי קור ד'אלן הסמוכים, על החלק האלים שהוא לקח בו חלק ב"מלחמות העובדים של קולורדו". מאוחר יותר הוא גם התוודה על פיצוצה של מגרסה שהייתה שווה רבע מיליון דולר והייתה שייכת לחברת הכרייה של בנקר היל במהלך התקוממות כורים נוספת ב-1899. מאוחר יותר הוא שב לאיידהו וביצע את הרצח של מושל המדינה לשעבר, פרנק סטונברג, ב-1905.
אלכסנדר טישמה

חייו

טישמה נולד לאב סרבי ולאם ממוצא יהודי-הונגרי בעיירה הורגוש שבחבל הבאצ'קה, סמוך לגבול הסרבי-הונגרי (אז - בתחומי ממלכת יוגוסלביה). רכש את השכלתו היסודית והתיכונית בנובי סאד, בסביבה רב-תרבותית ורב-לשונית. למד צרפתית וספרות בבודפשט ולבסוף הוסמך בלימודים גרמניים באוניברסיטת בלגרד. בסוף מלחמת העולם השנייה היה פעיל במחתרת האנטי-נאצית בנובי סאד.
לאחר מלחמת העולם השנייה החל לעבוד בנובי סאד כעיתונאי. מאוחר יותר עבד כעורך במטיקה סרפסקה, מוסד לחקר השפה והתרבות הסרבית, וכמרצה, נוסף על פעילותו הספרותית. יצירתו כוללת כ-15 ספרים, בהם רומנים, קבצים של סיפורים קצרים, ספרי שירה ומסות. כן עסק בתרגום מגרמנית ומהונגרית. כמה מסיפוריו עובדו לטלוויזיה ולקולנוע.
יצירתו תורגמה למספר רב של שפות, וזכתה להכרה נרחבת. בין הפרסים הספרותיים שקיבל: פרס נין (על "השימוש באדם", 1977), פרס אנדריץ', ופרס אוסטריה לספרות אירופית (1996). היה חבר האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות והאקדמיה לאמנויות בברלין.
ספריו של טישמה הם לרוב בעלי אופי קודר ופסימי, אך מתאפיינים בהומניזם וחמלה. מבקרים משייכים לעיתים את יצירתו לאסכולה ספרותית מרכז אירופית, שעמה נמנים גם דנילו קיש, צ'סלב מילוש וברונו שולץ. 
מספריו תורגמו לעברית (בתרגומה של דינה קטן בן-ציון) "השימוש באדם" ו"ספר על בלאם".
טישמה נמנע מפעילות פוליטית, אך הביע תמיכה בתנועות דמוקרטיות ביוגוסלביה ומאוחר יותר בסרביה, ועזב את מולדתו לצרפת ב-1993 במחאה על מדיניות ממשלו של סלובודן מילושביץ'. טישמה שב לנובי סאד, העיר שבה גדל ושמהווה ציר מרכזי ביצירתו, בשנת 2000, שלוש שנים לפני מותו.
יורם טורבוביץ'

תחילת דרכו

הוריו של טורבוביץ' עלו לארץ ישראל מגרמניה בטרם מלחמת העולם השנייה. טורבוביץ' גדל בתל אביב. כאשר היה בן 11 נפטר אביו, שהיה שמאי רכב, ואמו פרנסה את המשפחה. טורבוביץ' השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר עירוני א' והתגייס לצה"ל, שם שירת ביחידת המודיעין 8200. הוא השתחרר ב-1982 בדרגת סרן.

השכלה, עיסוקיו כעורך דין וכמרצה

טורבוביץ' למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בהצטיינות. שימש עורך ראשי של כתב העת המשפטי "משפטים". את התמחותו עשה אצל המשנה לנשיא בית המשפט העליון, השופטת מרים בן פורת. התמחה גם אצל עורך הדין ד"ר אמנון גולדנברג, במשרד עורכי הדין ש. הורביץ ושות' שבתל אביב. טורבוביץ' זכה למלגת לימודים מטעם תוכנית פולברייט באוניברסיטת הרווארד שבמסצ'וסטס, שם השלים דוקטורט במשפטים. הוא עבד במשרד עורכי הדין הניו יורקי המוביל Sullivan & Cromwell, המתמחה במיזוגים ורכישות. 
בעת לימודי המשפטים שלו זכה טורבוביץ' בפרסים אקדמיים שונים. הוא שימש מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.

קריירה ציבורית ועסקית

ב-1990 שב טורבוביץ' לישראל, ושימש יועץ המשפטי של משרד התעשייה והמסחר (1990–1993). בשנים 1992–1996 היה הממונה על ההגבלים העסקיים, תפקיד שבו החל ב-1991 כמחליף זמני. הוא הרחיב את סמכויותיה ומשאביה של היחידה להגבלים עסקיים, שהפכה לרשות עצמאית ב-1994. כהונתו בתפקיד קנתה לו שבחים רבים, והוא הפך מוכר בציבור הישראלי. ב-1996, לאחר שסיים את תפקידו זה, היה מועמד לתפקיד מנכ"ל בזק, שעליה הכריז כמונופול, אך מינוי זה נפסל בשל דרישה לתקופת צינון וחשש לניגוד עניינים.  
ב-1998 גייס אותו אודי רקנאטי לתפקיד המשנה למנכ"ל של חברת דיסקונט השקעות, וב-1999 מונה למנכ"ל החברה ונשיאהּ. ב-2001 עזב טורבוביץ' את התפקיד. זו הייתה תקופה רעה עבור דסק"ש, שצברה הפסדים כספיים, אך טורבוביץ' לא איבד את הערכתו הרבה של אודי רקנאטי. לאחר עזיבתו את דסק"ש שימש חבר בכמה דירקטוריונים, יעץ לחברות ואנשי עסקים, שימש בורר וייצג לקוחות עסקיים מול הממונה על ההגבלים העסקיים כעורך דין פרטי. ב-2003 ייצג את משפחת רקנאטי בעסקת מכירת גרעין השליטה של איי די בי חברה לאחזקות. ב-2003 הציג שר המשפטים יוסף לפיד את טורבוביץ' כמועמד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, אך מועמדותו נדחתה על ידי ועדת הבחירות בשל היעדר ניסיון מספק כעורך דין פעיל. 
בתחילת 2006 מונה טורבוביץ' לראש לשכתו של אהוד אולמרט, שהיה ממלא מקום ראש הממשלה ונבחר לראשות הממשלה באפריל אותה שנה. במסגרת תפקידו זה טיפל בעניינים מדיניים רמי מעלה. ב-2008 עזב את התפקיד, זמן קצר לאחר שאולמרט הודיע כי לא יתמודד על כהונה נוספת. טורבוביץ' שב לעיסוקיו במגזר הפרטי, ובין היתר שימש כיועץ של לב לבייב שהתמודד מול נושיו. ב-2009 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת הבנייה אזורים, זאת בהמלצתו של אלי יונס, מנכ"ל בנק מזרחי טפחות, שהיה הנושה העיקרי של אזורים. ב-2010 מינה אותו יצחק תשובה ליו"ר דירקטוריון דלק אנרגיה, תפקיד שאותו הוא ממלא במקביל. כמו כן, שירת טורבוביץ' כבורר ב-2010 ב-ICSID, ממסד בינלאומי לבוררות בין משקיעים ומדינות אשר הוקם על ידי הבנק העולמי.
לאחר הבחירות לכנסת ה-22, בשנת 2019, עלה שמו כאחראי על המשא ומתן הקואליציוני מטעם מפלגת כחול לבן.

חייו האישיים

טורבוביץ' נשוי ואב לארבע בנות. מתגורר בתל אביב.
מידע רוצה להיות חופשי

"מידע רוצה להיות חופשי" הוא ביטוי המשמש את התומכים בהפיכת המידע בעולם בכלל ובאינטרנט בפרט לחופשי, חינמי ונטול הגבלות.

מקור

את הביטוי "מידע רוצה להיות חופשי" (Information wants to be free) טבע סטיוארט בראנד בכינוס ההאקרים הראשון ב-1984: 
מידע רוצה להיות חופשי. מידע גם רוצה להיות יקר... המתח הזה לא צפוי להסתיים
 נחשבים לדו-משמעיים. בשל כך, הסיסמה הזאת יכולה לשמש בטיעוניהם את אלו התומכים במידע חופשי ופתוח כמו גם את אלו התומכים במידע מנוכס.

משמעות המילה Free

למילה האנגלית "Free" המשמשת מרכיב מרכזי במשפט "Information wants to be free", כמה פירושים בעברית. הבולט בהם הוא חופשי ולכן רבים רואים במשפט זה ביטוי להפיכת המידע לנטול זכויות קניין ויוצרים, סוגיה בעייתית שקשה להאמין כי תמומש עולמית מסיבות כלכליות ומסיבות פוליטיות. פירוש אחר הוא ללא רסן, ויש בו כדי לרמוז על הרצון להפוך את המידע לחופשי מתכתיבים. הפירוש השלישי הוא חינם, ואכן אנשים רבים, בעיקר בעידן Web 2.0, מבקשים להפוך את המידע לחינמי או לכל הפחות להפחית את מחירי התכנים.

שימושים בשפה

במשך השנים שימש הביטוי ססמה עבור כל התומכים בהנגשת חופש המידע ובהחזרת האינטרנט למצבו הטבעי, כפי שהיה נהוג בשנות השישים והשבעים, שבהם העתיקו מפתחי הרשת את הרעיונות האוטופיים של שיתוף מהקומונות ההיפיות לתוך המרחב הממוחשב שזה עתה נולד, פיתחו יישומים שונים, קובצי עזרה ותוכן מבלי לדרוש כסף בעבורם.

את הססמה אימץ ענף בתנועת הסייברפאנק, שחבריו מצדדים בהשקפות פוליטיות אנרכיסטיות. הם שינו אותה לססמה זו:
.Information Should Be Free
בלך מחשבה זה, חלק נרחב מההאקרים, הקראקרים ואפילו הפריקינגים לוחמים בשם החירות נגד גופים "המחזיקים במידע כשבוי ומבקשים כסף עבור שחרורו", לדבריהם. תוכניתנים שונים מפתחים תוכנות בחינם וקודים פתוחים בססמה הזאת.

בכינוס RSA (כינוס למצפיני מידע ולמאבטחי מידע) ב-2008 השתמשו בביטוי המקורי של ברנד בשיבוש קל: 
Information wants to be free, and code wants to be wrong
מערות אפקה

מערות אפקה הן ריכוז של מערות קבורה שומרוניות עתיקות, שנחצבו בסלע הכורכר בצמוד ממערב לנתיבי איילון, צפונית לשכונת רמת אביב ג', ודרומית-מזרחית לאתר פי גלילות. אתר המערות התגלה ב-1951 בעת עבודות הקמת מסילת החוף, ונחקר על ידי הארכאולוג יעקב קפלן. המקום נחקר שוב במסגרת חפירות הצלה ב-1989 עם סלילת נתיבי איילון. במקום יש גם ריכוז מרשים של גאופיטים, בין היתר אירוס הארגמן, כלנית מצויה, סתוונית היורה, עירית גדולה, צבעונים, חרציות ואחרים. האתר נמצא על גבולן של תל אביב ורמת השרון, והוא מאויים על ידי תוכניות בנייה מזה שנים רבות].

הממצאים

במקום שכן אתר קבורה שומרוני ששימש את ח'ירבת על עורה, אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית והביזנטית השוכן בסמוך לכפר הירוק, כ-200 מטרים מזרח לנתיבי איילון. בית הקברות היה פעיל החל במאה ה-2, אך בעיקר מהמאה ה-4 ועד תחילת המאה ה-6. השימוש במקום פסק עם כישלון מרד השומרונים בשנת 529. יש הסבורים כי המקום שימש לקבורת נוצרים.
בחפירה הראשונות התגלו שבע מערות. בכל אחת מהן מוליכות מדרגות אל חצר שלאורך קירותיה נחצבו ספסלי ישיבה. מהחצר מוביל פתח אל אולם הקבורה העשוי מכוכים שבהם הונחו ארונות הקבורה. בקברים נמצאו ממצאים רבים הכוללים כלים שונים ומטבעות מהמאה ה-4 ומהמאה ה-5. עוד נמצאו במקום אבנים ששימשו לחסימת פתחי הגישה אל הקברים וקמע מארד שעליו פסוקים בכתב שומרוני. 
החפירות שנערכו ב-1989 חשפו שמונה מערות נוספות ובהן נרות, סירים וכלים נוספים, טבעות, ריכוז של מאה מטבעות וממצאים רבים נוספים. ממצא ייחודי הוא מטבע מקיסריה הרומית מהמאה ה-3 אשר שימש כתליון. במקום תעלות שנועדו לגלילת האבנים שחסמו את פתחי הכניסה לקברים.   
עוד התגלה במקום בור ובו עצמות בהמות וחמורים, ונראה שזהו שריד לנוהג קדום לקבור בהמות בית בסמוך לבית קברות לבני אדם.
אלפרד מולינה

ביוגרפיה

אלפרדו מולינה נולד בפדינגטון שבמרכז לונדון במשפחה ממעמד הביניים, לג'ובנה ולאסטבן. גדל בשכונת נוטינג היל.
החל ללמוד משחק ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה".

קריירת משחק

השתתפותו הראשונה הייתה ב-1978 בסיטקום הבריטי "לוזרים". בכורה קולנועית ערך ב-1981 בסרטו של סטיבן ספילברג "שודדי התיבה האבודה", לסרט לוהק לתפקיד קטן בתור סאטיפו מדריכו של אינדיאנה ג'ונס (האריסון פורד).
פרץ ב-1985 בשני תפקידים ראשיים
בדרמה "מכתב לברז'נייב" ובפנטזיה הקומית של ריצ'רד דונר "ליידי נץ" בדמותו של סזר.
לקראת סוף העשור עבד בדרמה הביוגרפית העצמאית של סטיבן פרירס "זקוף ת'אוזן".
הועמד בשנת 1989 (לפרס באפט"א) על תפקידו בסדרת הדרמה "רואה חשבון".
שיחק בתחילת שנות ה-90 בשני עיבודים קולנועיים לספרים, "לא בלי בתי" שם גילם את הדוקטור האיראני-אמריקאי ו"אפריל הקסום" בתור מלרש ווילינקס.
שיחק במערבון ההימורים "מווריק" המבוסס על סדרת טלוויזיה.
ב-1995 גילם את ד"ר סטפאן ארדן בסרט האימה האירוטי "מין מסוכן", כמו כן גם שיחק בתפקיד קטן של איש עסקים מושחת במערבון השחור לבן "איש מת" של ג'ים ג'רמוש. 
מולינה עבד עם הבמאי פול תומאס אנדרסון בשני סרטים "לילות בוגי" בו שיחק את שחקן הפורנו ראהד ג'קסון וב"מנגוליה" בתור סולומון סולומון.
כיכב בתפקיד ראשי בתור הרוזן דה-רנו בסרטו של לאסה הלסטרום "שוקולד", שנתיים לאחר מכן קיבל את התפקיד הביוגרפי של הצייר המקסיקני הכריזמטי דייגו ריברה בסרט "פרידה" המבוסס על חייה של אשתו הציירת פרידה קאלו (סלמה הייק), התפקיד הקנה למולינה מועמדות לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2003 הופיע בתפקיד ד"ר מליק הפסיכיאטר של הרוצח הפסיכופת מלקולם ריברס במותחן האימה "זהות" ובפרק בסרטו המוזיקלי של ג'ים ג'מרוש "קפה וסיגריות".
בשנת 2004 גילם מולינה את תפקיד הנבל דוקטור אוטו אוקטביוס אויבו של ספיידרמן (טובי מגוויר) בסרט שהיה לאחד משלושת שוברי הקופות הגדולים ביותר באותה שנה "ספיידרמן 2", השני בטרילוגיית הסרטים של סם ריימי.
הופיע בדמותו הספרותית של הבישוף מנואל ארינגרוסה בשובר הקופות מספר 2 של 2006 בבימויו של רון הווארד "צופן דה וינצ'י".
תפקידו בתור סופר הילדים ריצ'רד סוסקינד בסרטו של לאסה הלסטרום "התרמית" זכה להערכה רבה בשנת 2007, באותה שנה גם הצטלם לעיבוד הקולנועי לספרו של עמוס עוז "הבוגד הקטן" וגילם קצין בריטי לקראת סיום תקופת המנדט
מולינה הועמד בפעם השנייה לפרס האקדמיה הבריטית ב-2009 על הופעתו בתור ג'ק מלור אביה השמרן של ג'ני (קארי מאליגן) בדרמת ההתבגרות הבריטית "לחנך את ג'ני".
שיחק בסרט "הפנתר הוורוד 2" הריימיק השני לסדרת הילדים.
ב-2010 השתתף בשני שוברי קופות קיציים "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" בתור השייח עומר ו"שוליית המכשף" בתור מקסים הורבאת' יריבו של בלתזאר בלייק (ניקולס קייג').
מלבד קריירה קולנועית מולינה התפרסם גם בתור שחקן תיאטרון מוכשר והועמד לשלושה פרסי טוני על הופעותיו במחזות "אומנות", "RED" ובמחזמר "כנר על הגג".
בשנת 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה הלב הרגיל, ששודר בערוץ HBO. בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי" לצד ג'רארד באטלר וגרטשן מול. באותה שנה החל לשחק בסדרת האתנולוגיה "אויבות", שנוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידן של ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון.

חיים אישיים

מולינה נישא בשנת 1986 לשחקנית ג'יל גאסקואין  המבוגרת ממנו ב-20 שנה בטאוור האמלטס, לונדון.
למולינה בת אחת רייצ'ל ממערכת יחסים קודמת ושני בנים חורגים מנישואיה הראשונים של אשתו.
מולינה קיבל אזרחות אמריקאית, מתגורר בלוס אנג'לס ודובר ספרדית ואיטלקית שוטפת.
לאונור דה טולדו

ביוגרפיה

לאונור נולדה בשנת 1522 באלבה דה טורמס, לפדרו אלוורז דה טולדו, מרקיז וילאפרנקה ולמריה אוסוריו, בתם של לואיס פימנטל אי פאצ'קו וחואנה אוסוריו אי בזאן. אביה, אשר כיהן כמשנה למלך מטעם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בממלכת נאפולי, היה בנו של פדריקה אלוורז דה טולדו, דוכס אלבה השני, ואחיו של פרננדו אלוורז דה טולדו, דוכס אלבה השלישי. ב-29 במרץ 1539 התחתנה לאונור עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 11 ילדים.
במהלך הנישואים שלה, למרות אי הפופולריות הראשונית שלה בתור ספרדית, היא זכתה להשפעה רבה בפירנצה. היא עודדה את האמנויות, והייתה פטרון לרבים מן האמנים הבולטים של התקופה. כאשה אדוקה, היא עודדה את המסדר הישועי להתיישב בפירנצה, והיא גם הקימה כנסיות חדשות רבות בעיר. לאונור התעניינה גם בחקלאות ובעסקים, והיו לה שטחים גדולים של אדמה טוסקנית שהיא ניהלה ביעילות, ואשר סייעו לה להרחיב ולהגדיל את הרווחיות של אחוזות בית מדיצ'י הענקיות (המוצרים שלה נשלחו עד ספרד), ובאמצעות תחומי העניין שלה, חלק ניכר מהאיכרים תמכו בה. היא גם תמכה ללא היסוס בבעלה ובמדיניותו, עד כדי כך שהתייעץ איתה. כה גדול היה אמונו בה, שהוא מינה אותה לעוצרת הדוכסות בהיעדרויות התכופות שלו.
ב-17 בדצמבר 1562 מתה לאונור, כתוצאה ממגפת מלריה אשר גרמה גם למותם של ילדיה ג'ובאני וגארציה.
דייוויד גריק

דייוויד גָרִיק (באנגלית: David Garrick‏; 19 בפברואר 1717 - 20 בינואר 1779) היה שחקן, מחזאי, מפיק תיאטרון ומנהל תיאטרון אנגלי. נולד למשפחה הוגנוטית שהיגרה מצרפת, והיה חבר ותלמיד של סמואל ג'ונסון.

חייו

דייוויד גריק נולד בהרפורד, אנגליה, והתחנך, כמו סמואל ג'ונסון, בליצ'פילד. לאחר מכן, ג'ונסון לימד אותו ספרות קלאסית, ובשנת 1737 נסע ללונדון כדי לחפש את מזלו. בלונדון הוא התחיל לעבוד עם אחיו בעסקי יין, ובנוסף החל להופיע במופעי תיאטרון. בשנת 1741, הוא הופיע במופע תיאטרון של שייקספיר, בתפקיד ריצ'רד השלישי. הוא הפך למנהל תיאטרון דרורי ליין, ונהנה מקריירה של שלושים שנים בצמרת העץ, והיה לאחת מהדמויות בעלות ההשפעה והפופולריות הגדולה ביותר בהיסטוריה של התיאטרון הבריטי. גריק רצה לגלם את עצמו בתור דמות אמיתית בתיאטרון.
גריק נשא לאישה את אווה מריה ויגל, אשר נפטרה בשנת 1763. דייוויד גריק מת בלונדון, אנגליה, ונקבר בכנסיית וסטמינסטר, לרגלי אנדרטת שייקספיר.
משה אריה במברגר

קורות חייו

נולד בי"ז בניסן תקצ"ח בוויזנברון (גר') שבגרמניה, בנו של הרב יצחק דב (זליגמן בֶּר) במברגר, רבה של וירצבורג.
בשנת תרכ"ה (1865), לאחר פטירת הרב גבריאל הירש ליפמן (גר'), נתמנה לכהן כרב במקומו כרבה של באד קיסינגן.
בשנת 1867 נישא לשרה אטלינגר בתו של רבי יעקב אטלינגר (עטלינגר). בשנת תרל"א נפטרה אשתו.
בהמשך נישא לאסתר (בת משה גולדשמידט).
נפטר בכ"ה בתשרי תר"ס בבאד קיסינגן ונקבר בבית הקברות היהודי שם. 
נכדו הוא הרב בן ציון במברגר משגיח ישיבת פוניבז'. נכדו אחר הוא הרב ד"ר שמחה במברגר. נינו היה הרב יהושע ישעיה נויבירט.
ציפורה דולפין

ציפורה (ציפי) דולפין (נולדה ב-1945 בארגנטינה בשם פליסה רוזנברג) היא רופאה ומנהלת רפואית ישראלית, ילידת ארגנטינה, שבנתה וניהלה את מחלקת תינוקות וטיפול נמרץ פגים (פגיה) של בית חולים מאיר במשך 25 שנה. נמנית עם קבוצת אבות הנאונאטולוגיה וכיהנה כיושבת ראש האיגוד הנאונאטולוגי בשנים 2002–2004.
היא כיהנה כפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב

ביוגרפיה

נולדה בארגנטינה ב-1945 להורים פליטי פולין (1938) במושבה ריביירה של פיק"א והברון הירש.
בגיל 6 החלה ללמוד בבית ספר ביאליק בבואנוס איירס. סיימה תיכון והחלה ללמוד רפואה בו זמנית. עלתה לישראל בשנת 1965 והתקבלה לשנת הלימודים השלישית באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סיום הלימודים נישאה, והחלה התמחות ברפואת ילדים בבית חולים פוריה בטבריה. לאחר שנתיים עברה לבית חולים קפלן ברחובות ושם סיימה את ההתמחות. התמקדה ברפואת פגים (נאונאטולוגיה). בשנים 1979–1982 התמחתה ברפואת פגים בבתי החולים האוניברסיטאיים Sick Children ו Women's College בטורונטו, קנדה, שם התמקדה בביצוע איבחונים של מחלות המוח בפגים בעזרת מכשיר האולטראסאונד המוחי, נושא שבארץ היה עדיין בחיתוליו. באותה עת כתבה והשתתפה בכתיבת מספר מאמרים פורצי דרך בנושא זה.
ב-1988 ייסדה דולפין את הפגיה בבית חולים מאיר בכפר סבא ומונתה למנהלת מחלקת תינוקות וטיפול נמרץ פגים בבית חולים זה. עם השנים הצליחה להתרים עשרות מיליוני שקלים, שאיפשרו לבנות משכן חדש מודרני ביותר למחלקת טיפול נמרץ פגים ותינוקות ולהביא למחלקה את מיטב הציוד המודרני לטיפול והצלת חיי פגים. התמקדה רבות בפיתוח כח האדם הרפואי והסיעודי, דאגה לכך שרופאי ואחיות המחלקה ייצאו לכנסים והשתלמויות בישראל ומחוצה לה במימון קרן המחלקה.
ייסדה את עמותת הפגיה שהוקמה על ידי הורי פגים שטופלו בפגיה, עמותה שצברה כח ותקציבים ועד היום מגבה את קידום והתפתחות המחלקה.
ב-2012 פרשה לגמלאות.
דולפין הובילה את החלק המדעי בקורס הראשון מטעם משרד הבריאות המסמיך אחיות כמומחיות בטיפול בפגים עם סמכויות רפואיות חלקיות -Nurse Practitioner - . פריצת דרך מקומית אל מקצוע הקיים כבר שנים רבות בעולם. ב-2016 הוסמכו לראשונה 22 אחיות ל-Nurse Practitioner.

אקדמיה

פירסמה עשרות מאמרים בעיתונות רפואית מובילה ברפואת ילדים ונאונאטולוגיה.
נאפפליו

היסטוריה

האזור היה מיושב כבר בעת העתיקה, אולם לא נותרו שרידים לתקופה זו. המקום מוזכר כנראה בכתובת הקדשה מצרית לזכר אמנחותפ השלישי.

התקופות הביזנטית, הוונציאנית והעות'מאנית

החלק העתיק של העיר, הקרוי אקרונאופְֹליה (Ακροναυπλία), הוקף חומות עוד לפני התקופה הקלאסית, ובהמשך נוספו ביצורים על ידי הביזנטים, הפרנקים, הוונציאנים, והעות'מאנים. העיר נכבשה בשנת 1212 והפכה לחלק מנסיכות אכאיה. היא נמכרה בשנת 1388 לוונציאנים, והם כינו אותה "Napoli di Romania" - נאפולי של האימפריה הביזנטית.
בשנת 1540 נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, והפכה למרכז אזורי. העות'מאנים החליפו את שמה ל- "Mora Yenişehri" - העיר החדשה של מוריאה (הפלופונסוס).
בשנת 1685 נכבשה שוב על ידי הוונציאנים, אשר חיזקו אותה ובנו את מצודת פלמידי על גבעה החולשת על העיר. זהו המבנה הגדול ביותר שנבנה על ידי הוונציאנים מחוץ לגבולות איטליה.
בשנת 1715 נכבשה העיר מחדש על ידי העות'מאנים.

מלחמת העצמאות של יוון

במלחמת העצמאות היוונית הייתה נאפפליו מבצר מרכזי של העות'מאנים, והיוונים צרו עליה כשנה, וכבשו אותה בנובמבר 1821. יואניס קפודיסטריאס, שהיה למושלה הראשון של יוון המודרנית, הגיע אל נאפפליו ב-7 בינואר 1828, והייתה זו הפעם הראשונה בה דרכה רגלו על אדמת יבשת יוון. בשנת 1829 הכריז קפודיסטריאס על העיר כבירת יוון. ב-9 באוקטובר 1831 נרצח קפודיסטריאס בכנסייה בעיר, ובשנת 1834, לאחר כינונה של ממלכת יוון, העביר המלך אותון את הבירה לאתונה.