google/wiki40b huggingface dataset:
דליה מזור

ביוגרפיה

מזור נולדה וגדלה ברמת גן, בתם של אריה, עובד קואופרטיב דן וחנה מזור, עקרת בית, ילידי פולין שעלו לישראל בצעירותם. אביה כיהן כיו"ר מזכירות "דן חברה לתחבורה ציבורית" במשך כ-20 שנים, ולאחר מכן כיהן כמנכ"ל הקונצרן ההסתדרותי "תיעוש אזורי פיתוח". אמה הייתה עקרת בית. למזור אחות אחת גדולה ממנה, דפנה.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון בבית הספר "אהל שם", התגייסה לצה"ל. בראשית שירותה הצבאי נשלחה לקורס מ"כיות, אך באמצע הקורס, לאחר שניגשה לבחינות ועברה אותן בהצלחה, הועברה לגלי צה"ל, שם שירתה כקריינית וכשדרנית רדיו עד תום שירותה. מזור הגישה בתחנה את כל מגוון התוכניות ששודרו בה באותה עת: מוזיקה קלאסית וקלה, חדשות ותוכניות דוקומנטריות.
בשנים 1970- 1973 למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות וארכאולוגיה.
ב-1970 היא הנחתה לצד מני פאר את פסטיבל שירי הילדים שנערך לראשונה.

קריירה תקשורתית

לקראת סוף שירותה הצבאי בגלי צה"ל, פורסמה על לוח המודעות בתחנה מודעה מטעם הטלוויזיה הישראלית, שהייתה אז בראשית דרכה, וחיפשה מועמדים לקורס הכשרת קרייני טלוויזיה. מזור עברה בהצלחה את הבחינות, ולאחר קורס הכשרה בהדרכתו של אריה אורגד, עלתה לשידור לראשונה בדצמבר 1969, כקריינית הרצף של שידורי הערוץ (תפקיד שכיום אינו קיים עוד). מזור שימשה כקריינית רצף עד שנת 1980, ובמקביל הכינה כתבות למהדורת "מבט לחדשות" במגוון תחומים.
ב-1980 עברה לחטיבת החדשות של הערוץ, והחלה להגיש את מהדורות החדשות השונות. במשך 13 שנים הגישה לסירוגין את "מבט לחדשות", מהדורת החדשות המרכזית, שבעידן הערוץ היחיד זכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד. במקביל המשיכה להכין כתבות עבור המהדורה. מזור הגישה את המהדורה המרכזית עד 1993, אז התקבלה החלטה, לאחר התחלת שידוריו של ערוץ 2, להותיר את חיים יבין כמגיש היחיד של המהדורה.
החל מ-1970 ובמשך כ-20 שנים, הגישה מזור את רוב התוכניות המרכזיות של הערוץ לכבוד יום העצמאות, בדרך כלל ביחד עם דניאל פאר. היא הנחתה פעמיים את תחרות הקדם אירוויזיון: ב-1983 עם דניאל פאר, וב-1985 עם נתן דטנר. כמו כן הנחתה מספר פעמים את טקס הענקת פרסי ישראל.
בין השנים 1990- 2003 הגישה, ובחלק מהשנים גם ערכה, את מהדורת יום שישי של "בוקר טוב ישראל", תוכנית הבוקר של הערוץ הראשון. במקביל הכינה כתבות עבור "יומן" ו"רואים עולם". אחת הכתבות שהכינה ל"רואים עולם" הייתה מהראשונות שחשפו בפני הציבור את תופעת העובדים הזרים בישראל. 
לאחר הפסקה של כ-30 שנים, חזרה מזור בראשית שנות האלפיים לשדר גם ברדיו למשך מספר שנים. היא הגישה את התוכנית "צבע הכסף" ברשת ב', וכן הגישה תוכנית מוזיקה ב-88FM. 
בשנים האחרונות לעבודתה בערוץ הראשון הגישה את "מדד יומי", תוכנית הכלכלה היומית של הערוץ. בנוסף, הגישה מדי מוצאי שבת את מהדורת החדשות המשודרת במסגרת יומן החוץ "רואים עולם". בסוף מאי 2011 פרשה לגמלאות, לאחר 41 שנות עבודה ברשות השידור.
השתתפה בעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים". 
ב-1 בינואר 2012 החלה להנחות את "יום חדש", תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2, ביחד עם יואב לימור. כעבור חצי שנה, ביולי 2012, החליף אותה דרור גלוברמן בהגשת התוכנית.
ב-2013 החלה לשמש פרזנטורית של מרכזי רונית רפאל.

משפחתה

מזור גרושה פעמיים. מנישואיה הראשונים נולדה לה ב-1972 בת, שנפטרה בגיל שנה וחצי מהמחלה הגנטית "דיסאוטונומיה משפחתית". מנישואיה השניים יש לה שני בנים. 
בשנת 2012 הייתה במערכת-יחסים עם איש התקשורת הבכיר והבינלאומי אלכס גלעדי.
מתגוררת כיום בהרצליה.
חוסט

מקור השם

השם מיוחס כנראה לשם הנחל חוסטץ או חוסטיצה, הבא מן המילה הסלבית "חוסטקה" שמשמעותה "מטפחת". יש שמקשרים את שם העיר למרכיב מזון רומני מסורתי – חוסטי.

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בשם חוסת' בשנת 1329. טירתה נבנתה בשנת 1090 על ידי מלך הונגריה, לסלו הקדוש, כדי להגן על העיר מפני הקומנים. היא נהרסה במהלך הפלישה המונגולית להונגריה ב-1241 ונבנתה מחדש בשנת 1318 לערך.
ב-1458 כלא המלך מתיאש את דודו, מיהאי סילאגי בטירה. ב-1514, בהשפעתו של גיירגי דוז'ה ומרד האיכרים שלו בטרנסילבניה, נכבשה הטירה על ידי איכרים. ב-1526 האזור הפך לחלק מטרנסילבניה.
צבאו של פרדיננד הראשון כבש את העיר ב-1546. ב-1594 הרסו הטטרים את העיר, אולם הטירה נשארה בשלמותה. הטירה הושמה במצור מספר פעמים במהלך ההיסטוריה: ב-1644 על ידי הפולנים מצבאו של גיירג' רקוצי הראשון, ב-1657 שוב על ידי הפולנים וב-1661 עד 1662 על ידי העותמאנים ובני בריתם הטטרים. הרוזן פרנץ רדיי, הנסיך השליט בטרנסילבניה באותה עת, מת בטירה בשנת 1667. עצמאותה של טרנסילבניה הוכרזה בטירה בשנת 1703. הטירה הוכתה על ידי ברק ב-1766 ונשרפה, וב-1798 סופה העיפה את המגדל שלה ממקומו. היא לא נבנתה מחדש מאז.
ב-1910 מנתה חוסט 10,292 תושבים, רובם רוסינים. כמו כן היו גם הונגרים וגרמנים. עד חוזה טריאנון העיר הייתה שייכת להונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הועברה לרומניה, ובהמשך לצ'כוסלובקיה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה שוב פלשו אליה ההונגרים.
בינואר 1941 נמנו בחוסט 6,023 יהודים, 28% מאוכלוסייתה. תחת הכיבוש הגרמני ממרץ 1944 הוקם בעיר גטו, אשר יושביו הועסקו בעבודות כפייה. בין ה-24 במאי ל-6 ביוני 1944 שולחו כל יהודי הגטו לאושוויץ. יהודים שהצליחו להימלט ליערות נרצחו ברובם בידי הונגרים ואוקראינים.
באוקטובר 1944 נכבשה העיירה בידי  הצבא הסובייטי ובתושבים הגרמנים וההונגרים בוצע טרנספר.

ישיבה

ב-1861 ייסד הרב משה שיק, הידוע בשם "המהר"ם שיק" את מה שהייתה אז הישיבה הגדולה ביותר במזרח אירופה, בעיירה חוסט. בישיבה היו למעלה מ-800 תלמידים.
עיר לבנה (שיר)

עיר לבנה הוא שירהּ של המשוררת הישראלית נעמי שמר אודות העיר תל אביב.
שמו של השיר בא מתיאורה המקובל של העיר תל אביב כ"עיר לבנה" כבר בראשיתה. אולם בשיר מתוארת הדמיתה של המשוררת לפיה נוצרה העיר מ"קצף גל ועננה", כביכול קלילות, תנועתיות וחלומיות הם מיסודות מהותה. אולם ההדמיה גזה כביכול עם שחר, ותל אביב, אף שהיא עדיין שטופת אור, הופכת לעיר גדולה העוסקת במסחר ובמשא ובמתן. לסיום מתארת המשוררת את רדת הערב על תל אביב, אך העיר עדיין מוארת וסואנת. ולבסוף עם ליל הופכת תל אביב ל"ארמון ענק אפל". 
שמו של השיר ותכניו היו השראה לשמן של חגיגות אשר ציינו שנה להכרזת העיר הלבנה בתל אביב כאתר מורשת עולמית, החלו עם גילויו של לוח ועליו מילות השיר. הלוח קבוע מאז שנת 2005 בגן בשדרות רוטשילד 98.
נעמי שמר כתבה את מילות השיר והלחינה אותם עבור סרט קצר על העיר תל אביב שהופק ב-1958. את השיר מבצע בסרט הזמר לוליק. בהמשך הקליטו את השיר אמנים רבים נוספים, ובהם שלומית אהרון, אריק איינשטיין ושלמה ארצי.
בלקט השירים של נעמי שמר שכותרו "כל השירים" וראה אור ב-1967 נקרא השיר "העיר הלבנה".
אוליבר פון דוהנאני

ביוגרפיה

דוהנאני נולד בטרנצ'ין, צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה), למשפחת פון דוהנאניי עתירת המוזיקאים. הוא למד נגינה בכינור, הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה של פראג, אצל פרופסור ואצלב נוימן ואָלוֹיְס קְלימָה, ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה אצל פרופסור אוטמר זואיטנר. כן השתתף בכיתות אמן של המנצחים פרנקו פרארה, ארוויד יאנסונס ואיגור מרקביץ'.
הופעת הבכורה של דוהנאני הייתה בשנת 1979 עם תזמורת הרדיו של סלובקיה בברטיסלאבה, עליה המשיך לנצח בקביעות עד 1986. עבודתו עם התזמורת כללה הקלטות רבות, לא רק לרדיו סלובקיה אלא גם לחברות ההקלטות נאקסוס, סופראפון, פאנטון, ורגה ואופוס. משנת 1978 הרבה לעבוד עם ההרכב הקאמרי Canticorum Iubilo, עמו יצא גם לסיורי קונצרטים בספרד, בלגיה, שוודיה וברית המועצות.
בשנים 91–1986 כיהן דוהנאני כמנצח ראשי של האופרה הלאומית של סלובקיה, שאת הרפרטואר שלה הרחיב ביצירות הדרמטיות של בורודין, פוצ'יני, בליני, רוסיני, סמטנה וורדי, וכן ניצח על הלהקה בהפקה של פאוסט מאת גונו, שזכתה בפרס בשנת 1990 בפסטיבל אדינבורו. הוא הופיע עם אנסמבל האופרה של התיאטרון הסלובקי הלאומי בספרד, גרמניה, הולנד, הונגריה, רוסיה וסין. עוד הופעות בארצות חוץ, כוללת ביקורים בפסטיבל זלצבורג, האופרה האנגלית הלאומית (שם ניצח על פלסטף של ורדי ועל "מפיסטופלה" של בויטו, "אופרה נורת'" בלידס (כרמן, "הכלה המכורה" של סמטנה, "לה ג'וקונדה" של פונקיילי ו"המלט" של ורדי), תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובתי אופרה בבזל, דיסלדורף, וינה, ציריך ווקספורד. עוד הופיע עם התזמורת הקאמרית האנגלית ועם התזמורת הסימפונית יומיאורי ביפן. המוניטין שלו מבוססים מעל לכל על המוזיקה של שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20, והקלטותיו כוללות מוזיקה מאת ליסט ואנטון רובינשטיין, "אודיסאוס" של מיכאל קוצאב (Michael Kocáb) וביצוע מעוטר שבחים של "ליבושה" מאת סמטנה.
בשנים 96–1993 היה דוהנאני המנצח הראשי של האופרה הלאומית של פראג וניצח על אופרות מאת סמטנה, גונו, פוצ'יני, פרוקופייב ומוצרט. הוא סייר ביפן ב-1995 וב-1997 וניצח על הפקות של דון ג'ובאני ונישואי פיגארו, שזכו להצלחה יוצאת דופן. מאז 1997 הוא עובד בקביעות עם האופרה האנגלית הלאומית בלונדון, שם ניצח בהצלחה רבה על אופרות מאת ורדי ובויטו.
אוליבר פון דוהנאני הצטיין במספר רב של תחרויות באיטליה, צ'כיה, הונגריה ואוסטריה.
מאז שנת 2000 עובד אוליבר פון דוהנאני בשיתוף פעולה אינטנסיבי עם התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה. בנוסף, הוא מנצח אורח קבוע באופרה של לידס, עמה הפיק אופרות מאת ביזה, פונקיילי, תומא וסמטנה ("ההפקה הטובה ביותר", של 1998). הוא הוזמן גם לבתי אופרה חשובים בערי אירופה ובאוסאקה שביפן.
"פאוסט" של גונו בהפקתו זכתה לתהילה לא רק בצ'כוסלובקיה לשעבר אלא גם בהונגריה, ישראל ובריטניה. הפקה זו זכתה לפרס המבקרים בקטגוריית המוזיקה בפסטיבל אדינבורו. באותו זמן עבד גם עם התזמורת הפילהרמונית הסלובקית בברטיסלאבה, בקונצרטים בסלובקיה ובסיורים בשווייץ וברוסיה. כמו כן ערך כמה הקלטות עם אנסמבל קאפלה איסטרופוליטנה וניצח על התזמורת הקאמרית הזאת בקונצרטים בסלובקיה, איטליה, גרמניה, אוסטריה והולנד.
ארמון בורבון

היסטוריה

הארמון נבנה עבור לואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, שהייתה בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ופילגשו המרקיזה דה מונטספן. האדריכל האיטלקי לורנצו ג'ארדיני תכנן את הארמון ופיקח על הבנייה מ-1722 עד מותו ב-1724. האדריכל הצרפתי ז'אק גבריאל החליף אותו, והבנייה הושלמה ב-1728.
הארמון משקיף על נהר הסן, מול גני טווילרי במזרח והשאנז אליזה במערב. בתחילה היה מורכב המבנה מחלק מרכזי ושני בניינים תואמים בצדדים. עצים ניטעו בהדרגה וחלקות פרחים הפרידו בין החלקים. לואי החמישה עשר, מלך צרפת קנה את המקום ב-1756 עבור הממלכה, ואז מכר אותו ללואי ז'וזף; נסיך קונדה, נכדה של הדוכסית, שהרחיב את המבנה ב-1765.

בזמן המהפכה

בזמן המהפכה הצרפתית הולאם ארמון בורבון והבית התחתון נפגש בארמון החל מ-1798. בהמשך, כחלק מתוכניות נפוליאון בונפרטה להפיכת פריז למונומנטלית יותר, נבנה פורטיקו בחזית המבנה הפונה לכיכר הקונקורד. הפורטיקו משקף את חזית כנסיית המדלן הנראית מולו ברחוב רויאל.

בתקופת הרסטורציה

בתקופת הרסטורציה של שושלת בורבון, נסיך קונדה חזר מגלותו וקיבל לרשותו את הארמון. הוא השכיר חלק גדול מן הארמון לבית הנבחרים. הארמון נקנה בשלמותו מיורשו ב-1827, תמורת 5,250,000 פרנקים. אז התאפשר לבית הנבחרים לבצע שיפוץ נרחב שכלל חדרים ומשרדים מתאימים יותר, סידור מחודש של המסדרונות, ומיקום הולם לספרייה.

בשנות ה-40 של המאה ה-19

בית הנבחרים שנבחר ב-1846 פוזר בעקבות מהפכת פברואר 1848. עם הקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה ניתנה זכות בחירה כללית לגברים, ונבחרה האספה המכוננת הלאומית ואחריה, ב-1849, גם אספה מחוקקת.
אל פנינג

ביוגרפיה

פנינג נולדה בקוניירס, ג'ורג'יה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוריה הם הת'ר ג'וי (לבית ארינגטון), שחקנית טניס מקצוענית לשעבר, וסטיבן ג' פנינג, סוכן מכירות. סבה הוא שחקן הפוטבול המקצועני לשעבר ריק ארינגטון. היא אחותה הצעירה של השחקנית דקוטה פנינג.

קריירה

פנינג החלה את הקריירה שלה בגיל שנתיים כשלוהקה לתפקיד דמות התינוקת לוסי בדרמה "קוראים לי סם", כאשר את הדמות הבוגרת והמבוססת יותר שיחקה אחותה דקוטה פנינג. 
זכתה לפרסום והכרה בפעם הראשונה בזכות ההופעה שלה בדרמה "דלת נסתרת" בתפקיד רות', בתם של טד ומריון קול (ג'ף ברידג'ס וקים בסינג'ר).
ב-2006 שיחקה פנינג בדרמה של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל" בעלילה המתרחשת על גבול ארצות הברית-מקסיקו בתור הילדה דבי ג'ונס, בתם של ריצ'רד וסוזן ג'ונס, שמגלמים בראד פיט וקייט בלנשט.
ב-2007 יצא לאקרנים המותחן הפסיכולוגי "התשיעיות" בו היא משחקת לצידו של ראיין ריינולדס, וכן שיחקה בסרט הדרמה "דרך לא שמורה" לצידם של חואקין פיניקס וזוכת האוסקר ג'ניפר קונלי.
פנינג קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה בשנת 2008 בדרמה המשפחתית "פיבי בארץ הפלאות", בה שיחקה ילדה המתגלה כחולה בתסמונת טורט.
באותה שנה השתתפה גם בדרמה המצליחה "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן", בה גילמה את הדמות הצעירה של דייזי.
בשנת 2010 הצליחה פנינג לעורר את תשומת לבם של מבקרי הקולנוע וזכתה מהם להערכה רבה על הופעתה בסרטה של סופיה קופולה "אי שם" בתור קליאו, בתו של שחקן הקולנוע ההוליוודי ג'וני מרקו שמגלם סטיבן דורף.
ב-2011 קיבעה את מעמדה כשחקנית קולנוע עולה כאשר הופיעה בשובר הקופות של ג'יי ג'יי אברהמס וסטיבן ספילברג "סופר 8" בתור הילדה אליס דאיינרד.
בשנת 2014 שיחקה בסרט השובר קופות "מליפיסנט" בתפקיד הנסיכה אורורה.
בשנת 2016 כיכבה בסרט הפסיכולוגי "דוגמניות ושדים" בתור ג'סי, לצידה של ג'נה מאלון, ושיחקה בדרמה הקומית "נשות המאה ה-20", לצד גרטה גרוויג, בילי קרודופ ואנט בנינג. באותה שנה שיחקה בדרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק, זואי סלדנה וסיינה מילר, דיבבה את דמותה של פליסי בסרט האנימציה "לרקוד".
בשנת 2017 שיחקה בסרטה המדובר של סופיה קופולה "הפיתוי".
ויוויאן מרצ'נט

ביוגרפיה

מרצ'נט נולדה בשם אדה תומפסון במנצ'סטר.
לקחה את שם הבמה שלה "ויוויאן" מכוכבת הקולנוע ויוויאן לי.

קריירת משחק

החלה את הקריירה שלה על בימות תיאטרון בשנת 1948 והתפרסמה בפעם הראשונה בקומדיה הרומנטית "אלפי".
על הופעתה בתפקיד לילי קיבלה את פרס באפט"א לשחקנית המבטיחה ביותר ומועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1964 קיבלה מרצ'נט את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
הופיעה לאחר מכן בדרמות "תאונת דרכים" של ג'וזף לוסי בתפקיד רוזלינד אשתו של הפרופסור סטיבן (דירק בוגרד), "החקירה" של סידני לומט בתפקיד מאורין אשתו הבלש סרג'נט ג'ונסון (שון קונרי) ו-"A War of Children".
ב-1972 השתתפה בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" בתור אשתו של מפקד המשטרה אוקספורד והייתה מועמדת לפרס באפט"א על הופעת המשנה שלה בסרט "הביתה".

חיים אישיים

למרצ'נט היה ילד אחד מנישואיה ההרסניים למחזאי והתסריטאי הרולד פינטר שהסתיימו בגירושין מתוקשרים, לאחר שפינטר החל לנהל רומן עם הסופרת אנטוניה פרייזר.
לאחר הגירושין שקעה בדיכאון עמוק ונפלה לאלכוהוליזם ממנו מתה בגיל 53 בשנת 1982.
מזרקת הספינה

מזרקת הספינה (באיטלקית: Fontana della Barcaccia - "פונטנה דלה בארקצ'יה" - או "מזרקת בארקצ'יה - "מזרקת הספינה הישנה") היא מזרקה, מתקופת הבארוק שנמצאת בפיאצה די ספניה לרגלי המדרגות הספרדיות ברומא בירת איטליה.
צורת המזרקה היא כצורת סירה טבועה למחצה.
המזרקה נבנתה על ידי הפסלים פייטרו ברניני ובנו ג'ובאני לורנצו ברניני, במימון האפיפיור אורבנוס השמיני, והושלמה בשנת 1627.
הרעיון של הקמת המזרקה במקום זה נבע לאחר הצפה של נהר הטיבר בשנת 1598 שהביאה לכך שסירה נסחפה בשיטפון והגיעה למקום זה.
המשורר האנגלי ג'ון קיטס התגורר בסמוך למזרקה, שמע את מימיה בהיותו על ערש דווי, וביקש כי יכתבו על קברו את המילים: "Here lies one whose name was writ in water".
בריו חקשור

ביוגרפיה

חקשור נולד בנתניה בשנת 1989 וכשהתבגר למד בישיבת תורה ודעת בניו יורק. לאחר מכן חזר לארץ ושירת תקופה כזמר בלהקת הרבנות הצבאית. הוא החל את דרכו המוזיקלית בשנות ה-2000, כאשר הלחין את השיר "ברשות מורי ורבותי" לזמר החסידי יעקב שוואקי, שאף פתח את המופע הראשון בהיסטורית המוזיקה החסידית באמפי קיסריה, בשנת 2008, עם שיר זה.
בשנת 2010 חידש ניגון חב"ד שהתפרסם בבתי חב"ד בעולם, ואף הוזמן במיוחד לשיר את השיר ב-770 בניו יורק.
בשנת 2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו "שיר ושבחה", שמתוכו התפרסמו הלהיטים "ברחמים" ו"אור הלבנה", שהוכתר בynet כאחד משירי השנה הגדולים לשנת 2010 במוזיקה היהודית.
בקיץ 2012 השתתף בפרויקט שירי שבת של חברת קוקה קולה.
לקראת הימים נוראים של 2013 הוציא אלבום שנקרא אנעים זמירות, בו הוא מחדש שירים שאהב.
שירו "נפלה עטרת ראשנו", התפרסם בהלווית מרן הרב עובדיה יוסף.
בשנת 2014 הוציא את אלבומו השלישי, "בריו 2", בו אירח גם זמרים מחסידות ברסלב.
בשנת 2015 הוציא את השיר "לא נפסיק את השמחה" והכריז על סיום הקריירה במוזיקה היהודית.
בשנת 2019 הוציא את השיר אהבה הראשון שלו "את הנשמה שלי", בעיבודו של יעקב למאי, השיר הגיע תוך כמה ימים למעל 100.000 צפיות אמיתיות ביוטיוב.
מזראטי גראן-טוריסמו

גראן-טוריסמו (2007-)

הרכב נחשף לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2007. הגרסה הסטנדרטית מגיעה עם מנוע בנפח 4.2 ליטר (4,244 סמ"ק) בתצורת V8 בעל הספק של 400 כ"ס ותיבת הילוכים ZF אוטומטית בעלת 6 מהירויות. הפלטפורמה 2+2 נגזר מהמזראטי קוואטרופורטה V.

גראן-טוריסמו S

דגם ה-S כולל מנוע בנפח 4,691 סמ"ק בתצורת V8 בעל הספק מרבי של 434 כ"ס ב-7,000 סל"ד ומומנט מרבי של 50 קג"מ ב-4,750 סל"ד. המכונית מגיעה עם תיבת הילוכים רובוטית חצי אוטומטית בעלת 6 מהירויות. הדגם נחשף לראשונה בתערוכה בז'נבה בשנת 2008.
בשנת 2009 נחשפה הגראן-טוריסמו S האוטומטית המגיעה עם תיבת הילוכים ZF אוטומטית בעלת 6 מהירויות.

גראן-טוריסמו MC

זהו דגם ייצור מוגבל המבוסס על קונספט הגראן-טוריסמו MC. הדגם כלל 6 נקודות של חגורות בטיחות, מכל דלק בנפח 120 ליטר, בלמי דיסק מוגדלים ועוד תוספות. הרכב נחשף בצרפת והוצע למכירה עם תג מחיר של 135,000 אירו.

גראן-טוריסמו MC ספורט ליין

זוהי תוכנית שדרוג המבוססת על הגראן-טוריסמו MC. היא הוצעה בתחילה לדגמי הגראן-טוריסמו S, אך התרחבה לכלל דגמי הגראן-טוריסמו לאחר מכן. גראן-טוריסמו S עם חבילת שדרוג MC ספורט ליין נחשף לראשונה בתערוכת הרכב בבולוניה בשנת 2008.

גראן-טוריסמו MC סטראדל

בספטמבר 2010, מזראטי חשפה שהם הולכים להוציא דגם חדש לגראן-טוריסמו, ה-MC סטראדל (Stradale). הדגם הוא 2 מושבים בלבד, עוצמתי יותר (הספק מרבי של 444 כ"ס), קל יותר ובעל מבנה אווירו-דינמי טוב יותר מאשר הדגמים הקודמים, והכל עם אותה תצרוכת הדלק של הגראן-טוריסמו הבסיסי. השינויים ברכב הוסיפו לו 2 מ"מ נוספים באורך. זהו דגם הגראן-טוריסמו הראשון ששבר את מהירות ה-300 קמ"ש, עם מהירות מרבית של 301 קמ"ש.

גראן-טוריסמו ספורט

הדגם הזה מהווה את המחליף לגראן-טוריסמו S. הוא הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2012. השינויים העיקריים הם מנוע 4.7 ליטר משופר בעל הספק מרבי של 454 כ"ס, ספוילר קדמי בסגנון שונה, פנסים קדמיים חדשים, הגה ומושבים חדשים. 2 תיבות הילוכים יוצעו בדגם הספורט; תיבת הילוכים אוטומטית סטנדרטית בעלת 6 מהירויות ותיבת בעלת 6 מהירויות בעלת אופציית העברת הילוכים ידנית.

גראן-קבריו (2010-)

הגראן-קבריו הוא דגם בעל גג נפתח (קבריולט) של הגראן-טוריסמו S האוטומטית המצויד בגג קנבס. לגראן-קבריו תצורת מושבים 2+2 כמו של הגראן-טוריסמו, דבר ההופך אותה לדגם הקבריולט הראשון של מזראטי בעל 4 מושבים. הדגם נחשף לראשונה בפרנקפורט בשנת 2009, כאשר הייצור שלו התחיל בשנת 2010.
הגראן-קבריו מונעת עם אותו מנוע 4.7 ליטר בתצורת V8 שקיים בגראן-טוריסמו S האוטומטית.

גראן-קבריו ספורט

מזראטי חשפה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2011 גרסה חדשה לגראן-קבריו בעלת ביצועים ושליטה משודרגים. לגרסה הזו מנוע בנפח 4.7 ליטר בתצורת V8 בעלת הספק מרבי של 444 כ"ס ומומנט מרבי של 52 קג"מ. למכונית מוצמדת תיבת הילוכים ZF אוטומטית בעלת 6 מהירויות.
פאול לוי

ד"ר פאול לוי (1891 - 9 ביוני 1970) היה מראשוני הבובנאים בארץ ישראל.

ביוגרפיה

פאול לוי נולד וגדל בעיר אגר (כיום קב  שבצ'כיה) בעל תואר שלישי במשפטים. במלחמת העולם הראשונה שימש כקצין תותחנים.
עם נישואיו עבר לעיר המרחצאות קרלסבאד ושם עבד כמשפטן. את שעותיו הפנויות הקדיש לאהבותיו הגדולות: אמנות ותיאטרון בובות.
בשנת 1935 הקים להקה מקצועית יחד עם אשתו אלזה והזוג אריך ואירנה קינצל. הלהקה הופיעה בגרמנית ובצ'כית.
הוא הקפיד על במה מעוצבת, עם תפאורות אקספרסיביות, שימוש בתאורה ובמוזיקה חיה ומוקלטת. בשנת 1938 נבחרה להקת העץ לייצג את צ'כוסלובקיה יחד עם התזמורת הפילהרמונית של פראג ביריד העולמי בניו יורק. בחודש מרץ הלהקה הייתה ארוזה ומוכנה לצאת לדרך. אלא שאז התגברה האנטישמיות, בקארלסבאד נופצו חלונות של יהודים. פאול לוי ומשפחתו עברו לפראג. הם הצליחו להשיג אשרות מעבר לפלשתינה כאמנים אורחים.
ביום בו פלשו הכוחות הגרמנים לצ'כוסלובקיה, עזבו ד"ר לוי, אשתו, בתו ועוד שלושה מחברי הלהקה לפולין ברכבת של 11 בבוקר, זו הייתה הרכבת האחרונה מפראג ברכבת פטרלו כבר חיילים גרמנים. אחרי מסעות ותלאות, המשפחה הגיעה לטריאסט, שם חיכו לה יותר ממאה בובות ארוזות ומשם עלו לפלשתינה. הם הגיעו לנמל חיפה ב-23 במרץ 1939.
לוי החליט שבארץ החדשה הוא לא יעסוק יותר במשפטים אלא באהבתו הגדולה: המריונטות איתן הופיע ברחבי הארץ בשם "להקת העץ".
מי שדיבב את הבובות היה צעיר צ'כי בשם יוסף פסובסקי – 'פפו', שלימים נודע כיוסף מילוא.
הלהקה הופיעה בהפסקות עד שנת 1950. בשנות הארבעים והחמישים יצר ד"ר לוי עשרות תלבושות ותפאורות עבור הצגות בתיאטרון הקאמרי בהאוהל, בהבימה ועבור האופרה הישראלית.
ד"ר לוי והצלם הידוע הלמר לרסקי צילמו את קטע הבובות בסרט "קללה לברכה" שהפיקה קרן היסוד שם הוא מופיע גם בתפקיד עצמו.
הוא לימד במדרשה למורים לציור. הוא לימד גם בבית הספר לבמה שליד התיאטרון הקאמרי. בין תלמידיו היה הפסל והצייר דני קרוון (לימים, זוכה פרס ישראל). הוא כתב מאמרים שעסקו בפילוסופיה ובאמנות.
במשך השנים נעלמו רוב בובות העץ שלו. מתוך למעלה מ-300 בובות נותרו כ-20 ואלה עברו שיפוץ ושימור במוזאון לאמנות תיאטרון הבובות בחולון והוצגו שם בתערוכה לזכרו בשנת 2012.
מטרונום

מֶטְרוֹנוֹם, המכונה בעברית פַּעֲמָן, הוא מכשיר עזר לנגינת יצירות מוזיקליות, המורה על הקצב והמפעם בו יש לנגן את היצירה, וכך יכול לשמור המנגן על מהירות אחידה של הנגינה.

תיאור

המטרונום הוא למעשה מטוטלת המתנודדת סביב ציר קבוע. הוא מורכב משתי משקולות, אחת כבדה מהשנייה המחוברות ביניהן במוט מתכת. המשקולת הכבדה נמצאת בתחתית המוט, ובדרך כלל מוסתרת מהמשתמש. המשקולת השנייה נמצאת מעל הציר וניתנת להזזה. מרחקה מהציר קובע את הקצב בו יתנודד המטרונום. ככל שהמשקולת נמצאת גבוה יותר (כלומר רחוק יותר מהציר), זמן המחזור ארוך יותר. על המוט שעליו נעה המשקולת, מסומנות שנתות בהתאם לזמני המחזור השונים, כך שהמשתמש יכול להתאימו ליצירה אותה הוא מנגן.
המטרונום הוא מטוטלת מורכבת (מכונה גם מטוטלת פיזיקלית). כמו המטוטלת הפשוטה של גלילאו (מכונה גם מטוטלת מתמטית), זמן המחזור של המטרונום אינו תלוי בזווית הנטייה. בשונה מהמטוטלת הפשוטה, למטרונום שתי משקולות ועל כן זמן המחזור שלו תלוי ביחס והמרחק בין שתיהן.

היסטוריה

למרות שהתאוריה המסבירה את פעולתו של המטרונום הייתה ידועה כבר לניוטון בסוף המאה השבע עשרה, המכשיר עצמו 
הומצא רק כמאה שנים מאוחר יותר על ידי המוזיקאי ההולנדי דיטריך ניקולאוס וינקל (Dietrich Nikolaus Winkel).
בשנת 1784 המציא המלחין הצרפתי ז'אן באטיסט דאבו כרונומטר, שנועד לשמש כמטרונום והקדים בשנים רבות את המטרונום של מלצל.
דאבו ציין בספרות את הקצב הרצוי לכל פרק בסימפוניות לתזמורת גדולה, אופוס 11 שלו, בתפקיד הכינור הראשון.
כיום נפוץ השימוש במטרונום אלקטרוני, שהוא קומפקטי ואמין יותר, אין צורך למתוח אותו, ויש בו פונקציות נוספות, למשל: חיבור לאוזניה, כיוון מקצבים, פעימה מודגשת והצגת המפעם באמצעות אור מהבהב וללא צליל.

שימושו אצל מלחינים

המלחין לודוויג ואן בטהובן שילב בפרק השני של הסימפוניה השמינית שלו פרודיה על המטרונום, ששוכלל אותו זמן בידי חברו, יוהאן נפומוק מלצל. המלחין ג'רג' ליגטי כתב את "פואמה סימפונית ל-100 מטרונומים".
בוריס וולינוב

משימת סויוז 5

בוריס וולינוב טס לחלל לראשונה כמפקד החללית סויוז 5, ב -15 בינואר 1969. עמו בחללית היו הקוסמונאוטים אלכסיי יליסייב ויבגני חרונוב. משימת החללית הייתה להתחבר עם החללית המאוישת סויוז 4, שעליה הקוסמונאוט ולדימיר שאטאלוב. לאחר ששתי החלליות עגנו, יצאו שני קוסמונאוטים מחלליתו של וולינוב לריחוף בחלל, ועברו לחללית סויוז 4, ושבו לכדור הארץ. וולינוב נותר לבדו בחללית וחזר עמה לכדור הארץ ב-18 בינואר 1969. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הטיסות לחלל ששתי חלליות מאוישות עגנו יחדיו בחלל, ובוצעו חילופי צוותים.

כמעט אסון בחלל

לאחר שהפעיל וולינוב את מנועי הבלימה של חלליתו, תא החזרה לכדור הארץ היה צריך להתנתק מתא השירות של החללית, אך עקב תקלה ניתוק זה לא התבצע. החללית של וולינוב החלה בנפילתה אל כדור הארץ כשחרטום החללית מופנה קדימה במקום מגן החום. הטמפרטורה עלתה באופן ניכר, ותא החללית של וולינוב החל להתמלא בעשן כתצאה מאטמי הגומי של הפתח, שהחלו נשרפים. דלת התא, העשויה טיטניום, החלה להתעוות מהחום, ושניות שלפני שהחללית החלה להשרף ולהתפרק, נותק תא השירות ותא הפיקוד של החללית החל לייצב עצמו עם מגן החום כלפי מטה.

נחיתה קשה

עקב הסחרור של החללית, משנפרש המצנח שלה, הוא לא התנפח כראוי, והחללית צנחה במהירות רבה הרבה יותר מהמתוכנן. החללית פגעה בקרקע בעוצמה רבה, ולוולינוב נגרמו פציעות מרובות, ובהם שברים בצלעות, בלסת, ורוב שיניו נשברו. כשהוא פצוע קשה, יצא מחלליתו על מנת לגלות כי נחת בהרי אוראל, בשלג עמוק, עקב תקלה במערכת הניווט של החללית. הטמפרטורה הייתה 38 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, וולינוב הבין כי אם ימתין לחילוץ, סביר שלא ישרוד, לכן יצא למסע מילוט רגלי, ולאחר כעשרה קילומטרים הגיע לבית של אזרח מקומי, שם קיבל מחסה, והוזעקה עזרה.
סיפור הנחיתה הקשה, שכמעט הסתימה באסון לא פורסם עד שנת 1997, אז התראיין וולינוב לראשונה. פרטים מלאים על קורותיו במשימת חלל זו נתן וולינוב בראיון מקיף בשנת 2003, עת ביקר בישראל.

משימת סויוז 21 / סאליוט 5

וולינוב טס לחלל במשימתו השנייה כמפקד החללית סויוז 21. השיגור התקיים בקוסמודרום בייקונור ב - 6 ביולי 1976. החללית שהתה בחלל כשהיא מחוברת לתחנת החלל סאליוט 5, ונחתה בקזחסטן ב - 24.8.1976. עם וולינוב טס לחלל הקוסמונאוט ויטאלי ז'ולובוב.
שני הקוסמונאוטים פעלו בתחנת החלל סאליוט 5, שהייתה למעשה תחנת חלל צבאית מסדרת תחנות החלל הצבאיות של ברית המועצות, שכונתה אלמאז. במסגרת הפעילות שלהם בחלל, ערכו תצפיות על תרגיל צבאי סובייטי גדול, לשם הערכת היכולת לתצפת מהחלל על מטרות קרקעיות צבאיות. נוסף לפעילות הצבאית, בוצעו על ידי הצוות מספר ניסויים מדעיים.
משימת החלל הסתיימה מוקדם מהצפוי, עקב שורה של בעיות טכניות ובהן תקלת חשמל חמורה, התדרדרות במצבו הנפשי של הקוסמונאוט ז'ולובוב, והרעלה של אנשי הצוות עקב חשיפה לחומרים כימיים שונים, חלק מהם אדי דלק רקטי שנשאה תחנת החלל לצורך תמרון.
חופמי צווארון

תיאור

אורכו של עוף בוגר הוא 17–19.5 ס"מ ומוטת כנפיה 35–41 ס"מ. גבו וכנפיו בצבע אפור-חום, בטנו לבנה, חזהו לבן ועל צווארו פס שחור רחב. יש לו ראש חום, מצח לבן, מסגרת שחורה סביב העיניים ומקור כתום בצבע כתום ושחור. הרגליים הן כתומות ושתי האצבעות החיצוניות היחידות הן בעלות קרום קטן, בניגוד למין המעט קטן יותר אך דומה מאוד, חופמי אמריקני, שבו כל שלוש האצבעות הן בעלות קרום קצר, וגם בעל פס צר יותר על החזה; בעבר שני המינים נחשבו למין אחד. חופמי צווארון צעיר הוא בעל צבע עמום יותר מאשר פריטים בוגרים, עם פס חזה לא שלם בצבע אפור-חום, מקור כהה ורגליים בצבע צהוב-אפור.
מין זה נבדל מהמין הקטן יותר, חופמי גדות, בצבע הרגל, בגזרת הראש, ובמחסור בטבעת צהובה סביב העין.

רבייה, תפוצה ומרחב מחיה

אזורי הרבייה של חופמי הצווארון הם מרחבי אדמה פתוחים בחופים ברחבי צפון אירואסיה ובצפון-מזרח קנדה הארקטית. חלק מהחופמים מתרבות ביבשה, ובמערב אירופה גבול תפוצת הקינון הדרומי שלהן הוא צפון צרפת. הן מקננות על הקרקע בשטח פתוח עם צמחייה דלה או ללא צמחייה כלל.
חופמי הצווארון היא עוף נודד החורף באזורי חוף דרומית לאפריקה. בנורווגיה, לאחר טיבוע ומעקב אחר חופמים התגלה כי בוגרים בעונת הרבייה נודדים למערב אפריקה. ציפורים רבות שוכנות בבריטניה הגדולה וצפון צרפת לאורך כל השנה.

תזונה

החופמי מחפש אחר מזון על חופים, אדמות בוציות בעת שפל ושדות, בדרך כלל על ידי הראייה. הוא ניזון מחרקים, סרטנים ותולעים.