google/wiki40b huggingface dataset:
כלכלת דרום סודאן

משאבים טבעיים

דרום סודאן מייצאת עץ טיק לשוק העולמי שבא ממחוזות אקווטוריה המערבית ואקווטוריה התיכונה.
אחד המשאבים הטבעיים החשובים במדינה הוא הנילוס הלבן שחוצה אותה לאורכה. בנוסף, האזור עשיר במחצבים ומשאבים טבעיים כמו נפט, עפרת ברזל, נחושת, כרום, אבץ, טונגסטן, מיקה, כסף, זהב, יהלומים, אבן גיר ואנרגיה הידרואלקטרית. כלכלת המדינה, כמו מדינות מתפתחות אחרות, תלויה רבות בחקלאות. התוצרת החקלאית המתקבלת כוללת כותנה, אגוז אדמה, דורה, דוחן, חיטה, גומי ערבי, קנה סוכר, מניהוט מצוי, מנגו, פפאיה, בננה, בטטה ושומשום.

נפט

לפני הכרזת העצמאות, דרום סודאן הפיקה 85% מהנפט הסודאני. לפי הסכם השלום בין הדרום לצפון חלוקת הרווחים תעשה במידה שווה, מפני שדרום סודאן תלויה בצינורות הנפט, בתי הזיקוק והנמל בפורט סודאן שנמצאים בסודאן ומייצאים את הנפט דרך הים האדום לעולם. רווחי הנפט מהווים 98% מהתקציב השנתי של דרום סודאן. לפי שר האוצר הדרום סודאני, רווחים אלו נאמדים בכ-8 מיליארד דולר.
בשנים האחרונות, החל סיוע כספי חיצוני משמעותי ממשלות וחברות בינלאומיות לתקציב המדינה תמורת זכויות לחיפוש נפט. נפט ומחצבים מינרליים אחרים נמצאים במדינה במיוחד באזור העיר בנטיו, בעוד שמחוזות ג'ונגליי, ואראפ ומדינת האיחוד משמשים כעתודות. בשנים 2005–2011, בהם הוגדרה דרום סודאן כחבל ארץ דרומי בסודאן, חילקה הממשלה הסודאנית את המדינה לאזורי חיפוש נפט. בחלקות 1,2 ו-4 ניתנו זכויות חיפוש ל-Greater Nile Petroleum Operating Company ששייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין המחזיקה 40% בחברה, Petronas המלזית שמחזיקה 30% בחברה, Oil and Natural Gas Corporation ההודית שמחזיקה 25% מהחברה ו-Sudapet הסודאנית שמחזיקה 5% מהחברה. עקב הימצאותה של סודאן ברשימת מדינות המממנות טרור והתעקשותה של חרטום על שיתוף רווחי הנפט בכל משא ומתן שמנהלת דרום סודאן, חברות נפט אמריקאיות אינן יכולות לעשות עסקים עם דרום סודאן שהיא מדינה ללא מוצא לים. כמו כן, אין הימצאות של חברות אמריקאיות בכל סקטור הנפט בדרום סודאן.
בחלקות 3 ו-7, הנמצאות במדינת הנילוס העליון, ניתנו זכויות חיפוש לחברת Petrodar השייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין מחזיקה ב-41% מהחברה, חברת Petronas מחזיקה ב-40%, חברת Sudapet מחזיקה ב-8%, חברת Sinopec ב-6% ו-5% על ידי חברת Al Thani.
אזור חיפוש נוסף, המכונה באופן רשמי על ידי הממשלה הסודאנית Block B, שייך בזיכיון לחברת Total S.A הצרפתית מאז שנות השמונים של המאה העשרים.

חקלאות

דרום סודאן עשירה בקרקעות חקלאיות פוריות ואחת המדינות הגדולות בעולם מבחינת אוכלוסייה חקלאית. אולם, מאז 1999, כשסודאן החלה לייצא נפט, התוצרת החקלאית במדינה הולכת ומדלדלת. לפי הבנק העולמי, שיעור הגידול השנתי הממוצע של החקלאות במדינה משנת 2000 ועד 2008, עומד רק על 3.6% בהשוואה לגידול של 10.8% בכל שנה בעשור שקדם לו. ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ביצע סקר מקיף של אדמות המדינה ומצא שרק 4.5% מאדמות המדינה מעובדות.
דרום סודאן מסתמכת על מזון מיובא ממדינות שכנות כמו אוגנדה, קניה וסודאן. עקב עלויות השינוע ואינפלציה, מחירי המזון יקרים בדרום סודאן. התוצרת החקלאית המדלדלת והתלות במזון מיובא הם הגורמים למחסור חמור במזון במדינה. לפי תוכנית המזון של האו"ם, קיימים 2.7 מיליון תושבים הזקוקים לסיוע בשנת 2012.
אברהם מנלה

אברהם מרדכי מנלה (נולד בג' בניסן תשל"ו, 3 באפריל 1976) הוא מנכ"ל חברה קדישא תל אביב יפו והמחוז.

ביוגרפיה

אברהם מנלה נולד בשנת 1976 בירושלים, גדל בגבעת שאול ולמד בישיבת נזר ישראל. לאחר מכן למד בישיבת שפת אמת. בגיל 20 התחתן ועבר לגור עם רעייתו בשכנות להוריה בתל אביב. שם למד בבית מדרש לאברכים לתורה ולהוראה מיסודם של חסידי גור, ובמקביל השתלב בהנהלת המוסד. בין אברהם מנלה ליעקב ליצמן יש קשרים קרובים של תלמיד־מורה והוא נחשב המועמד המוביל להחלפתו.

קריירה

בשנים 1997–2001 שימש מנהל המוסדות "בית מדרש להוראה" ו"מרכז קהילתי בית יהושע" בתל אביב. בשנת 2000 הוסמך כטוען רבני ועבד במקצוע זה עד שנת 2005. באפריל 2006 מונה למנכ"ל בפועל של חברה קדישא תל אביב יפו והמחוז, לאחר ששימש יועץ ההנהלה וממלא מקום המנכ"ל במסגרת תהליכי הבראה שעבר הארגון לאחר שנקלע לקשיים. במסגרת תפקידו, אחראי מנלה על תפעולם ופיתוחם של ששת בתי העלמין שבאחריות החברה: בית העלמין הפעיל "ירקון" ובתי העלמין שהוכרזו סגורים לקבורה קריית שאול, נחלת יצחק, טרומפלדור וכן בתי העלמין בחולון וביפו. מנלה מופקד על תקציב שנתי של כ-100 מיליון ש"ח ועל מצבת כח אדם של כמאה עובדים ישירים ועוד כמאה עובדי קבלן.
במקביל לתפקידו כמנכ"ל חברה קדישא, שימש מנלה בין השנים 2007 ל-2016 כיו"ר הדירקטוריון (ומאז 2002 חבר דירקטוריון) של חברת עזרה ובצרון – חברת הבת של עיריית תל אביב יפו העוסקת בבנייה, בשיפוץ ובאחזקת מבנים. ועומדת מאחורי פרויקטים מרכזיים בעיר שעלותם מוערכת בעשרות מיליוני ש"ח, כגון שיקום מתחם התחנה ושיפוץ בניין העירייה.
מאז 2012 משמש מנלה כדירקטור חיצוני, יו"ר ועדת ביקורת, יו"ר ועדת תגמול וחבר ועדת מאזן בחברת האחזקות ישראלום נכסים בע"מ.
בשנת 2013 מונה מנלה ליו"ר עמותת פורום חברות הקדישא הגדולות בישראל, שהוקמה ב-2010. העמותה מאגדת את חברות הקדישא הגדולות האחראיות לכשני שלישים משירותי הקבורה בישראל. במסגרת פעילותו לשיפור שירותי הקבורה הניתנים בישראל, חנך הפורום ב-2014 בשיתוף המשרד לשירותי דת ואוניברסיטת אריאל את מכללת "מורשת בנימין" ללימודי מקצועות הקבורה.
בשנת 2013 מונה לחבר ועד הפועל במגן דוד אדום, ובנוסף ליו"ר "ועדת ארגון ומינהל" במגן דוד אדום.
בשנת 2015 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת אחוזות החוף העוסקת בניהול ובתפעול החניונים העירוניים בתל אביב.
בשנת 2016 מונה לחבר דירקטוריון תשתיות נפט ואנרגיה.
בשנת 2017 נבחר ליו"ר ועד הפועל של מגן דוד אדום.
בשנת 2019 מונה לחבר דירקטוריון חברת החשמל לישראל.
בשנת 2019 מונה בפעם הרביעית לחבר ועדת סל התרופות, לאחר ששימש חבר בוועדה בשנים 2012, 2013 וב 2017.
מנלה הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו (2012) ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב (2014). הוא הוסמך לטוען רבני (2000) ולרב מטעם הרבנות הראשית לישראל. בוגר קורסים להכשרת דירקטורים בתאגידים עירוניים, ממשלתיים וציבוריים מאוניברסיטת תל אביב. בוגר קורס ניהול בכיר באוניברסיטת הרווארד מטעם תוכנית "מעוז" שמכשירה ומרשתת מנהיגים ערכיים, מקצועיים וממלכתיים בעלי תפקידים בכירים (2015).

חיים אישיים

מתגורר בתל אביב-יפו, נשוי ואב לשלושה.
סימור ואן דן ברג

נעוריו ומשפחתו

סימור ואן דן-ברג נקרא על שם סבו, שמעון בן צדוק שהתפרנס ממסחר בחמאה בכפר הולנדי סמוך לגבול עם גרמניה. בסוף שנות השישים של המאה ה-19 הומצאה המרגרינה, תחליף זול וזמין לחמאה. משפחת ואן דן-ברג זיהתה את הפוטנציאל העסקי של המצאת המרגרינה, ובשנת 1874 ייסדה את בית החרושת הראשון בהולנד למרגרינה. אביו של סימור, הנרי ייסד וניהל את סניף "חברת ואן דן-ברג" בלונדון, שם השתקע והקים את משפחתו. ב-1927 "חברת ואן דר ברג" התמזגה עם חברת "יורגנס" והפכה לחברת "Margarine Unie". לאחר 3 שנות פעילות, התמזגה "MargarineUnie" עם חברת "Lever Brothers" וביחד הן הפכו לתשלובת התעשייתית הידועה "יוניליוור".

שירותו הצבאי

סימור ואן דר ברג היה קפטן (סרן) בחיל הפרשים הבריטי של לונדון. הוא התגייס לצבא האימפריה, ולחם בשורות הגנרל אלנבי במדבר סיני. הגנרל אלנבי אימץ את התוכנית לפיה יש להשתלט תחילה על באר שבע ואחר כך למוטט את המערך הטורקי שנשען על ציר עזה - באר שבע. סימור ואן דן ברג, הוצב באזור הקרבות של עזה-באר שבע, הוא נהרג בקרב על מוצב 720, צפונית מערבית לבאר שבע. ככל הנראה מותו אירע בעת קרב של הכוחות הבריטים ברכס אל באגר, ממערב לעיר באר שבע ערב כיבושה . 24 חיילים נפלו באותו היום ביניהם הסמל הוותיק מהיואומנרי של מידלסקס-בולן.

מקום קבורתו

סימור ואן דן ברג נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי בבאר שבע, בו טמונים 1,240 חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה שנהרגו באזור בעת כיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1917. הוא קבור לצד חיילי יחידת היומנרי, בשורה הראשונה מימין. על קברו חקוקות באנגלית המילים ״כה רחוק מהבית, אך כה קרוב לאלה האוהבים אותו״. סימור הוא החייל היהודי היחיד הידוע, הקבור בבית הקברות הצבאי הבריטי. מבין 1240 מצבות, בולטת מצבתו בהיותה היחידה עליה חקוק מגן דוד.
ארידופיזיר

ארידופיזיר היה מלך גוּתי ששלט במאה ה-23 לפנה"ס.
המלך האכדי נרם-סין ניסה להשתלט על מקדש אנליל בניפור. תושבי ניפור קראו לגוּתים לעזור להם במלחמתם נגד נרם-סין. ארידופיזיר היה כנראה המנהיג של הגוּתים, הם פלשו לדרום מסופוטמיה, הביסו את נרם-סין והשתלטו על ניפור.
ארידופיזיר לא נכנס לרשימת המלכים השומרית, אבל בניפור נמצאה כתובת בשפה האכדית שבה הוא קורא לעצמו "מלך גותים, מלך ארבעה קצוות התבל". הוא שלט בין 2230-2202 לפנה"ס.
גורדון מור

גורדון ארל מור (באנגלית: Gordon Earle Moore; נולד ב-3 בינואר 1929) הוא יושב-ראש בדימוס ומייסד חברת אינטל יחד עם רוברט נויס. במאמר שפורסם ב-19 באפריל 1965 במגזין Electronics Magazine העלה תזה המכונה כיום חוק מור.

ביוגרפיה

מור נולד בפסקדרו קליפורניה. בוגר במדעים (B.Sc) בכימיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1950) ודוקטור בכימיה ובפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) (1954). לפני לימודיו בברקלי, הוא עשה את שנתו הראשונה והשנייה באוניברסיטת סן חוזה, שם פגש את אשתו לעתיד, בטי.
ביולי 1968 יסד מור את חברת אינטל יחד עם רוברט נויס. הוא כיהן בתפקיד סגן נשיא החברה עד 1975 עת מונה לנשיא ולמנכ"ל. באפריל 1979, מונה לתפקיד יושב-ראש הדירקטוריון. מור נשאר בתפקיד המנכ"ל עד 1987. מ-1997 מחזיק בתואר יושב-ראש אמריטוס (בדימוס) של אינטל.
ב-2001 תרמו מור ואשתו 600 מיליון דולר לCaltech, הסכום הגבוה ביותר שנתרם למוסד להשכלה גבוהה עד אז. לדברי מור מטרת התרומה הייתה לשמירת Caltech בחזית הקדמית של המחקר והטכנולוגיה. מור היה יושב-ראש חבר הנאמנים של Caltech מ-1994 עד 2000, וממשיך גם היום כחבר בחבר הנאמנים. ב-2002 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. ב-2003, נבחר להיות חבר באגודה האמריקאית לקידום המדע.
הספרייה במרכז המדע המתמטי של אוניברסיטת קיימברידג' נקראת על שמו ושם אשתו בטי, כמו כן גם מבנה מעבדות מור (הוקדש ב-1996) בCaltech.
יחד עם אשתו הקים מור את קרן בטי וגורדון מור.
ב-6 בדצמבר 2007 תרמו גורדון מור ואשתו 200 מיליון דולר ל-Caltech ולאוניברסיטת קליפורניה לפיתוח הטלסקופ האופטי הגדול ביותר בעולם. לטלסקופ יהיו 30 מטר של מראות לאורכו, פי שלושה לערך מהשיא הנוכחי.
מור הוא זוכה מדליית פרקין לשנת 2004.
מור הוא זוכה פרס דן דוד בחקר העתיד בקטגוריית "מחשבים וטלקומוניקציה" לשנת 2010.
צלמת

צלמת (בגעז: ጸለምት, גם צלמתי) הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה בין הרי סימן (שבאזור סימן) בדרום לנהר התכזה בצפון.
בצלמת יישבה קהילה יהודית מימי קדם. בתחילת המאה ה-14 סופח האזור לאימפריה האתיופית ובשלהי אותה המאה התקוממו יהודי האזור יחד עם אלו שבסמין בראשותו של הנזיר קוזמוס כנגד השלטון האתיופי. המרד עצמו לא צלח ודוכא בידי האתיופים. עם השליטה האתיופית החלה גם פעילות מיסיונרית בקרב יהודי האזור ואלו באמצע המאה ה-15 התקוממו שוב, הפעם עם יחד עם הנוצרים המקומיים ובראשם מושל המחוז היהודי.
במאה ה-16 ועד לנפילת ממלכת הגדעונים היהודית, היה האזור לחלק מאותה ממלכה. באותה המאה מזכיר הרב אברהם בן אליעזר הלוי בכתביו את המחוז:
(...) ופלאס"ה מלכות קשה של יהודים גיבורי כוח נוסעים וחונים באוהלי שער לרעות מקניהם כי אנשי מקנה והם והארץ רחבת ידיים לפניהם והיא על הרים גבוהים ואין מי שיכול לעלות למלחמה ומשם יורדים לארץ אחרת נקראת סלימ"ת ובלשון הקדש נקראת שלם והיא מלכות אחרת והיא גם כן תחת מלכות פלאס"ה והיא זבת חלב ודבש.
— 
בשלהי המאה ה-16 ותחילת ה-17 מרדו תושבי האזור בקיסר אתיופיה מספר פעמים תוך שהם מקבלים גיבוי מהמלך היהודי גדעון שישב בסמין. בתקופת הזמן הרע היגרו אל האזור יהודים שנמלטו מן הרעב שבמחזותיהם. בתחילת המאה ה-20 היה האזור לחלק ממחוז סמין ולאחר מכאן שולב יחד עם שאר סמין לתוך מחוז בגמדר.
כיום שטח המחוז מחולק בין שלוש נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפות צלמת ואדי ארקאי שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת צלמת שבמחוז המחוז הצפון-מערבי שבמדינת תיגראי.
נחמן בטיטו

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו בשנת 1845 (ה'תר"ו). כשהיה נער עלה לארץ ישראל עם הוריו, והשתכן בירושלים, שם למד תחילה בתלמוד תורה הספרדי בעיר, ומשם המשיך ללימודים בישיבת תפארת ירושלים.
בהיותו כבן 22, נישא לזינבול. מאוחר יותר נישא ליוכבד וידה רוסו, ויחד נולדו לזוג ארבעה ילדים.
עם פטירת רבו, הרב דוד בן שמעון, נבחר הרב בטיטו בשנת 1880 (ה'תר"מ) לשמש כאחד ממנהיגי ועד העדה המערבית בירושלים. לאחר פטירת הרב אלעזר בן טובו בשנת 1886 (ה'תרמ"ו), מונה לשמש כאחד משבעה טובי העיר של העדה המערבית, לצד הרב משה מלכא.
לאחר פטירת הרב יששכר אצראף בשנת 1892, נבחר הרב בטיטו לשמש כמנהיג העדה המערבית לצד הרב משה מלכא. בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) פרצה מחלוקת בעדה, והיא נחלקה לשתי סיעות, כשבאחת התומכים הכתירו לראש העדה את הרב משה מלכא, ובשנייה את הרב בטיטו. המחלוקת הוכרעה לבסוף על ידי הרב יעקב שאול אלישר, כשמינה את הרב מלכא לראש העדה המערבית הרשמי. לאחר פטירת הרב מלכא בשנת 1900 (ה'תר”ס), הצטרפה סיעתו להנהגה תחת ידיו של הרב בטיטו.
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) שימש כציר ירושלים מטעם העדה המערבית בכנסייה הראשונה של תושבי ארץ ישראל שהתאספה בזכרון יעקב. 
בעקבות מחלוקת על תפקיד הראשון לציון, במה שכונה "ריב הרבנים הגדול", מונה בידי הממשלה בשנת 1909 לתפקיד זה (לאחר פיטורו של הרב אליהו משה פאניז'יל מתפקידו), וכיהן בו עד לשנת 1911.
בפעילותו הציבורית בירושלים שימש גם כחבר ואב בית דין בעיר. כן פעל לייסד מחדש את תלמוד התורה של העדה המערבית בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הורע מצבם של תושבי ירושלים. הצרות שפקדו את האזור ערערו את מצבו הבריאותי שהלך והתדרדר מיום ליום, עד שלבסוף הלך לעולמו לאחר מחלה ב-25 באוגוסט 1915 (ט"ו באלול ה'תרע"ה).
על מצבתו נכתב: "ציון במר תבכה וירושלים תתן קולה על האי שופרא דבלי ארעא. דרופקתא דאוריתא. צדיק וענו מדוכא ביסורים עומד בפרץ ירושלים. ראש רבני בני מערבא וראשון לציון, הרב הגאון המפורסם כמוהר"ר נחמן בטיטו זצ"ל".
תחרות המועמדים

תחרות המועמדים הוא טורניר שחמט שמאורגן על ידי פיד"ה מאז 1950, לצורך קביעת המתחרה מול מחזיק התואר אלוף העולם באליפות העולם בשחמט (הוא הזוכה בתחרות המועמדים), שהזוכה בה מוכתר לאלוף העולם בשחמט.
בתחילה, התחרות התקיימה פעם בשלוש שנים, אולם מאז הפיצול של תואר אליפות העולם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, הטורניר אינו מתקיים בתזמון קבוע אלא שנה לפני אליפות העולם.

מבנה התחרות

מספר המתמודדים בטורניר אינו קבוע והוא נע בין 8 ל-15 משתתפים. רוב המתמודדים מגיעים לטורניר בעקבות תוצאות בטורנירים בינלאומיים, אולם חלק מהמועמדים מקבלים כרטיס חופשי.
הסבב הראשון של תחרויות כניסה לתחרות המועמדים החל ב-1948. עד שנת 1965 הטורניר אורגן בשיטת ליגה (כל שחמטאי שיחק מול יתר המתחרים). משנת 1965 הטורניר שוחק בשיטת נוק-אאוט (המפסיד מודח) ושוחק במשך חודשים. בשנת 1996, האלוף המכהן, אנטולי קרפוב, נכנס לטורניר המועמדים בחצי הגמר, כך שהזוכה בטורניר הוכתר לאלוף העולם.
פיד"ה הפסיקו את תחרות המועמדים בשנת 1996 (בתקופת הפילוג) ובמקומו התקיים טורניר נוק-אאוט עם מעל 100 שחמטאים. הפורמט שבו השתמשו הפך לאחר האיחוד בשנת 2005 לגביע העולם בשחמט.
באליפות העולם הקלאסית התקיימו תחרויות מועמדים כאשר באליפות העולם בשחמט 1998, הזוכה בתחרות המועמדים (אלכסיי שירוב) לא התמודד מול האלוף המכהן בעקבות מחלוקת.
משנת 2013 מעפילים לטורניר 8 שחמטאים לפי החלוקה הבאה: המפסיד באליפות העולם הקודמת, 2-3 המדורגים הראשונים בגביע העולם בשחמט, 2-3 המדורגים הראשונים בסבב הגרנד פרי, 2-3 המדורגים הראשונים בממוצע השנה שלפני התחרות ומועמד אחד שמקבל כרטיס חופשי מהמארגנים.
בשנת 2018 זכה בתחרות המועמדים פביאנו קרואנה האמריקאי. תחרות המועמדים 2020 תיערך ביקטרינבורג שברוסיה.
קרב כריות

קרב כריות, או מלחמת כריות, הוא משחק שעוסקים בו בעיקר ילדים שבמהלכו הם "תוקפים" אחד את השני בכריות. משחק זה עשוי להוות דרך לפורקן מיידי של מתח נפשי וכעס. מאחר שכריות עשויות מחומר רך ומשקלן אינו רב, פעילות זו מסתיימת רק לעיתים נדירות בפציעות כלשהן. עם זאת חבטת כרית עלולה לגרום לילד לאבד את שיווי משקלו, במיוחד על משטח רך כמו מיטה. בעבר כריות נטו להיקרע במהלך קרב כריות, והנוצות שמילאו אותן התפזרו לכל עבר. כיום הכריות לרוב אינן ממולאות פוך טבעי אלא מילוי סינתטי העשוי מקשה אחת שאינו מתפזר עם קריעת הכרית.
קרב כריות הוא אחת הפעילויות הנפוצות במסגרת מסיבת פיג'מות.
הסרט "בית החיות" (1978) בכיכובו של ג'ון בלושי מציג מלחמת כריות באחוות הבנות.
בשנת 2004, סטודנטים מאוניברסיטת ווריק קבעו שיא עולם של מלחמת הכריות הגדולה ביותר, בה השתתפו 1,308 משתתפים בפיקוחם של נציגי ספר השיאים של גינס.
קרבות כריות נהפכים לחלק בולט בתופעת כנופיות הבזק כשקמים מועדוני קרב כריות בערים ברחבי העולם. כחלק מתופעה זו, התקיימו ב־7 במרץ 2005, ב־15 ביוני 2006 וב־18 בספטמבר 2008 קרבות כריות רבי משתתפים בכיכר רבין, תל אביב.
פיקוד הסייבר של ארצות הברית

מטרות

על פי מחלקת ההגנה של ארצות הברית, USCYBERCOM "מתכנן, מתאם, משלב, מסנכרן ומבצע פעילויות כדי: ליישם את הפעולות וההגנות המפורטות על ידי משרד ההגנה ברשתות המידע וכן, להתכונן, ואם וכאשר יונחו, לערוך פעילות צבאית מלאה במרחב הקיברנטי במטרה לאפשר פעולות בכל התחומים, להבטיח את חופש הפעולה של ארצות הברית ובני בריתה במרחב הקיברנטי ולמנוע את החופש הזה מידי האויבים."
מושל פיג'י

מושל פיג'י (באנגלית: Governor of Fiji) היה תוארו של נושא המשרה שכיהן כמושל המושבה הבריטית פיג'י בין השנים 1874–1970. לאחר מכן במשך 13 שנה שימש בעל אצולה בריטי כראש המושבה כאשר בפועל מי שניהל את המושבה היה תושב מקומי. ב-1987 קיבלה פיג'י עצמאות מלאה.
בין השנים 1877–1952 שימש מושל פיג'י כמושל העליון של מזרח הפסיפי.
ציונות סינתטית

הציונות הסינתטית (סינתטי פירושו משולב, כלומר, במקרה זה שילוב בין הציונות המדינית לציונות המעשית) היא זרם בציונות, שהתגבש בעקבות ביטול תוכנית אוגנדה והתגברות חילוקי הדעות בין תומכי הציונות המעשית לבין תומכי הציונות המדינית. הגישה החדשה לציונות ביקשה לאחד את הפעולה המדינית עם עבודה מעשית בארץ ישראל. בייסוד הזרם מונח הרעיון שאין להפריד בין הפעילות המעשית לפעילות המדינית. יש ליצור עובדות בשטח, להגשים את עקרונות הציונות המעשית לעלות לארץ ישראל וליישבה ולעבדה. עם זאת יש להמשיך בפעילות הדיפלומטית. שתי הפעולות קשורות זו בזו ותלויות זו בזו. העובדות הנוצרות בארץ ישראל יגדילו את הסיכוי להשגת הישגים דיפלומטיים ואילו ההישגים הדיפלומטיים יקלו על פיתוח פעולות התיישבות. 
המושג ציונות סינתטית קיבל ביטוי לראשונה בוועידה השלישית של ציוני רוסיה ב-1899. מטרתה של הוועידה הייתה להתוות דרכים חדשות לתנועה הציונית בהתאם לנסיבות הזמן - בפעילותה בארץ ישראל ובגולה. בוועידה דובר על כך שתורת הצ'רטר שבה דגל הרצל, שהתוותה את השגת המטרה הסופית של הציונות על ידי מבצע דיפלומטי בלבד – אינה עולה בקנה אחד עם הרצוי והדגישו את חשיבותו המכרעת של תכנון ההתיישבות בארץ ישראל שמטרתה היא להכשיר את הקרקע לקליטת עלייה המונית. בוויכוחים בוועידה הדגישו שאין הם רוצים לשנות את תוכנית בזל מיסודה, אך בהסכמת המעצמות הם רואים לא את התחלת הדרך אלא את סופה.
בהחלטותיה קבעה הוועידה שפיתוח מלא של עמדות התנועה הציונית בארץ ישראל וכן הכשרה שיטתית של הארץ (עלייה, רכישת קרקעות וכדומה) מהווים בהתאם לסעיף א' של תוכנית בזל יסוד בתפיסה הציונות המדינית ושצפייה באפס מעשה בשטח זה עלולה להשפיע לרעה על יציבותה ויעילותה של התנועה הציונית ואשר ללא השגת תוצאות ממשיות יהיה המאבק הדיפלומטי לחינם.
צירוף המלים "ציונות סינתטית" נשמע בועידת הלסינגפורס בדצמבר 1906, אולם חיים ויצמן טען כי טבע את הביטוי בנאומו בקונגרס הציוני השמיני, שנערך באוגוסט 1907 בהאג. הוא טען שבאמצעות הביטוי הזה גייס אל המחנה שלו את "המעשיים" ובסופו של דבר אילץ את דוד וולפסון להתפטר מתפקידו כנשיא ההסתדרות הציונית. ויצמן השמיע בקונגרס את התביעה להעביר את מרכז הכובד של פעולת ההסתדרות הציונית לארץ ישראל. הוא טען שאומנם יש לשאוף להשגת הצ'רטר אבל שאיפה זו תצליח אך ורק בשילוב המאמצים בארץ - גם אם הממשלות יתנו את הצ'רטר המבוקש, לא יהיה אלא רק פיסת נייר בלא עבודה מעשית בארץ ישראל. באותו קונגרס פירש ויצמן את המונח ציונות סינתטית כמזיגה של הציונות המעשית והמדינית. ויצמן היה כימאי שעסק בסינתיזה באופן מדעי, וכי השימוש במטאפורות אלה היה טבעי לדידו. כתוצאה מהחלטות אלו הוקם ב-1908 המשרד הציוני הארצישראלי שתפקידו היה לפתח את ההתיישבות בארץ ישראל על ידי רכישת קרקעות ויישובן.
אנשי הציונות הסינתטית, ויצמן ומרטין בובר, יצאו גם מקרב הפרקציה הדמוקרטית, אלו התנגדו לחיזוק השפעתם של הדתיים וראו בחילוניות את מהות התנועה. בנוסף זעמו על מנהיגותו המוחלטת של הרצל בתנועה, כמו כן התנגדו לפנייתו לעשירי עולם ותמכו דווקא בהדגשת פעילות חינוך ותרבות, שילוב ערכי התיישבות עם ערכי תרבות ובעד חיזוק הדמוקרטיה בתנועה ופנייה של המפלגה להמונים.
בן קיסר

ביוגרפיה

קיסר החל את פעילותו בקהילת היוטיוב בשנת 2016. הסרטון הראשון שהפיק היה פרודיה לשיר "מסיבה בחיפה".
קיסר התפרסם בזכות סדרת הסרטונים שלו: "כל הלכלוך בחוץ", שבהם נהג "לרדת" בקומדיה על זמרים ישראלים כמו סטטיק ובן אל תבורי ואיב אנד ליר.
בשנת 2017 קיסר התחיל לקיים שיתופי פעולה עם יוטיוברים רבים כמו ליגל רז, הרדאר, עמית רחום, יוני טובים ואף עם הזמר רון נשר בסרטונים רבים בערוצו.
באוקטובר 2017 השתתף בטקס חלוקת כפתורי הכסף המוענקים יוטיוברים שצברו 100,000 רשומים בערוץ.
בכתבת חדשות ב"הרדאר", נטען כי סטטיק ובן אל תבורי "גנבו" לבן קיסר את כספו מהפרודיות שהפיק וכתב, שמהם הרוויח כמעט 20,000 שקלים, בכך שהתמלוגים מההכנסות של השיר לזמרים היו גבוהים מדי.
קיסר נוהג לשתף פעולה עם היוטיוברים הרדאר ועמית רחום, איתם מפיק סרטוני פרודיה וקומדיה. אחד הסרטונים הגיע ל-5 מיליון צפיות.
בנוסף, קיסר שיתף פעולה עם הראפר רון נשר על מנת לקדם את שירו "משפט משיר", ובנוסף הוציא ביחד עם רון נשר ועידו ונה שיר בשם "רומן עם תימני".
ב- 26 בפברואר 2018 פתח ערוץ בשם "BFF" עם עמית רחום ונדב מהערוץ The Radar. בערוץ הועלו במשך מספר חודשים ולוגים יומיים בווילה שבה הם גרים.

משפחתו

קיסר גדל בקריית אונו. הוא בנו של הגיטריסט יהודה קיסר.
רד בול רינג

רד בול רינג הוא מסלול מרוצים הנמצא בעיירה שפילברג, שטיריה, אוסטריה. המסלול נחנך ב-1969 בשם אוסטרייכרינג. ב-1996 שינה המסלול את שמו ל-A1 ומאז שנת 2003 נמצא בבעלות חברת רד בול שנתנה למסלול את שמו הנוכחי. מאז שנת 2014 מארח המסלול את גרנד פרי אוסטריה כחלק מאליפות הפורמולה 1.

1969–1995: אוסטרייכרינג

המסלול נבנה ב-1969 כתחליף למסלול המרוצים שהתקיים בבסיס חיל האוויר הסמוך לעיירה זלטווג. המסלול שנבנה היה מהיר מאד, בעל פניות חדות והבדלי גובה שהגיעו עד ל-65 מטרים. המסלול נחשב למסלול מסוכן מבחינה בטיחותית והיה בנוי עם מעט אמצעי הגנה. בשנת 1975 נהרג במסלול הנהג האמריקאי מארק דונהו לאחר תאונה שהתרחשה באחת הפניות החדות במסלול. בעקבות התאונה שונה מבנה המסלול מספר פעמים, והפנייה שהייתה המהירה ביותר במסלול הפכה להיות האיטית ביותר. 
אזור הזינוק במסלול נחשב לצר במיוחד - רוחבו עמד על 9.1 מטרים בלבד, בהשוואה ל-18 עד 24 מטרים במסלולים אחרים. הצפיפות הגדולה על המסלול הובילה למספר רב של אירועים במהלך השנים. בגרנד פרי האוסטרי של עונת 1985 הופסק המרוץ לאחר סיבוב מחדש בעקבות תאונה שהתרחשה לאחר הזינוק בה התנגשו מישל אלבורטו, האלוף המכהן, הנהג האוסטרי גרהרד ברגר ונהג נוסף. שנתיים לאחר מכן הופסק הגרנד פרי פעמיים והוזנק מחדש לאחר שתי תאונות גדולות שהתרחשו במהלך הזינוקים השונים.
ביולי 1993 נהרג במסלול רוכב האופנוע הנס פטר-קלמפר לאחר שהתהפך באחת הפניות במהלך מרוץ בסבב אליפות הסופרבייק העולמית. באוקטובר שנה לאחר מכן נהרג באותה פנייה הנס ווסטינגר שהתחרה באליפות אוסטריה למכוניות טורינג. בעקבות מותו של ווסטינגר התקבלה החלטה לסגור את המסלול ולבנותו מחדש.

1995–2003: A1

במהלך השנים 1995 ו-1996 נבנה המסלול מחדש, תוך מתן דגש לנושא הבטיחות. המסלול החדש תוכנן על ידי הרמן טילקה. הוא קוצר מ-5.942 קילומטר ל-4.326 קילומטר. חלק ניכר מעלות בניית המסלול החדש מומנה על ידי חברת התקשורת האוסטרית A1 טלקום, דבר שהקנה למסלול את החדש את השם A1. בין השנים 1997 ל-2003 אירח המסלול שבעה מרוצי גרנד פרי במסגרת הפורמולה 1 ומרוצים בסבב אליפות הטורינג הגרמנית. תמיכתה של אוסטריה בחוקים המטילים הגבלות על צריכת טבק הובילה את מנהל הפורמולה 1, ברני אקלסטון, לבטל את הגרנד פרי האוסטרי ולהוציא אותו מסבב התחרויות בעונת 2004.

2011–הווה: רד בול רינג

בעקבות ביטול סבב הפורמולה 1 נמכר המסלול לדיטריך מאטשיץ, הבעלים של חברת רד בול, שתכנן להרחיב את המסלול לכיוון מערב ולבנות מחדש חלקים מהמסלול המקורי. תוכנית השיפוץ המקורית כללה גם הקמה של בית ספר לנהיגת מרוץ, מלון, מוזיאון רכב ומקום אכסון לאוסף המטוסים של מאטשיץ. היקף התוכנית עמד על 485 מיליון אירו. כחלק מתוכנית השיפוץ נהרסו מבני הטיפולים ויציעי הצופים והפכו את המסלול לבלתי שמיש. לאחר ההריסה הצליחו פעילים מקומיים לעצור את העבודות בטענות לפגיעה באיכות הסביבה ויצירת מפגעי רעש וזיהום. בעקבות זאת נעצרו העבודות למספר שנים. במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות לשוב ולבנות את המסלול, ניסיונות בהם היו מעורבות חברות דוגמת פולקסווגן, KTM והממשלה המקומית, אך הניסיונות לא צלחו. בשנת 2008 חידשה רד בול את העבודות בתקציב של 70 מיליון אירו, מתוך כוונה לחדש את אליפות גרמניה בטורינג כבר בעונת 2009. נדרשו שנתיים נוספות עד שהושלמה העבודה על המסלול ובשנת 2011 חודשו המרוצים. ביולי 2013 חתמה רד בול על חוזה מחודש עם הנהלת הפורמולה 1 והגרנד פרי האוסטרי חזר לסבב החל מעונת 2014.
בשנת 2016 חתמה רד בול על חוזה על הנהלת ה-Motogp על צירוף המסלול כחלק מסבב המרוצים של עונת 2016.
טרמינייטור

תקציר העלילה

העלילה אשר מתחילה בשנת 1999, עוקבת אחר שרה קונור ובנה ג'ון אשר מנסים כעת להתחיל חיים חדשים. אף על פי שהם מאמינים בתחילה כי הם הצליחו לשנות את העתיד ולמנוע מיום הדין מלהתרחש אי פעם, במהרה הם מגלים כי כעת הם נרדפים שוב על ידי מכונות מן העתיד. בדומה לסרטי הקולנוע, גם הפעם הם מגלים כי אחד הרובוטים הוא בן ברית שנשלח מהעתיד על מנת להגן עליהם. במהלך הפרק הראשון של הסדרה, הדמויות נוסעות בזמן לשנת 2007, בה מתרחשת שאר עלילת הסדרה.