דמוקרטיה ישירה

דמוקרטיה ישירה היא שיטת ממשל שבה כל האזרחים באופן אישי (הם עצמם, בלי מתווכים או נציגים) מקבלים את ההחלטה ומנהלים את ענייני המדינה (למשל מצביעים בעד או נגד). משאל עם הוא האמצעי המרכזי לקבלת החלטות כשריד לדמוקרטיה ישירה היום.
דמוקרטיה ישירה מבוססת על שוויון מהותי בין האזרחים ועל עיקרון הרוב בתהליך קבלת ההחלטות. שיטת ממשל זו מניחה כי חוכמת ההמונים תוביל לבחירת דרכי הפעולה הנכונות והיעילות ביותר, אשר נאמנות במידה המרבית לאינטרס הציבורי.

דמוקרטיה ישירה בעבר

הדמוקרטיה הישירה המפורסמת ביותר היא הדמוקרטיה האתונאית. בדמוקרטיה האתונאית האזרחים היו הריבון המלא של הפוליס. היא התקיימה כדמוקרטיה ישירה עצמאית משנת 450 לפנה"ס לערך ועד הכיבוש המוקדוני ב-332 לפנה"ס. שלא כמו היום נשים לא נחשבו כאזרחיות הזכאיות להצביע. אזרח אתונאי היה מי שמלאו לו 21 שנים, והוא בן להורים שהם אזרחי אתונה. האזרחים שימשו גם ברשות המבצעת (המועצה boule), גם ברשות המחוקקת (אספת העם ecclesia) וגם ברשות השופטת (בתי המשפט). 
כמעט מדי שבוע התאספו אזרחי אתונה בפניקס, וקיבלו החלטות בנושאי חוקים והצעות זמניות. הקוורום הנדרש לצורך קבלת החלטות היה 6,000 אזרחים. כדי להגיע למכסת המינימום, המפגשים נערכו ליד השוק, והקהל נאסף מהשוק באמצעות חבל אדום הצבוע בצבע טרי. בפועל ישבו בישיבות בין 6,000 ל-12 אלף אזרחים (מתוך 30 אלף אזרחים, לערך). כל אזרח קיבל בין אובול 1 ל-3 אובולים (שווה ערך לשישית עד חצי משכר יומו של פועל) עבור ההשתתפות באספת העם. 
את החוקים וההצעות שעלו לפני האספה ערכו חברי המועצה. שהם בעצמם היו אזרחים בני 30 שנים ומעלה. בכל שנה נבחר למועצה 500 אזרחים בהגרלה, והם תפקדו כחברי מועצה במשך שנה אחת. אזרח לא יכול היה להיבחר ליותר משתי קדנציות ולא יכול היה להיבחר לשתי קדנציות רצופות. חברי המועצה שימשו כממשלה. הם התחלקו לוועדות שמנו 10 חברים כל אחת, כאשר בכל יום התחלף ראש הוועדה. חברי המועצה קיבלו הצעות חוק מאזרחים והצעות מערי-מדינה אחרות והגישו אותם לאספת העם. 
מערכת המשפט האתונאית הייתה מבוססת על בסיס אזרחים שגם הם הוגרלו לתפקיד השופטים. בכל שנה הוגרלו 6,000 איש לתפקיד שופטים ובכל משפט השתתפו מ-201 שופטים ועד 1,501 שופטים, בהתאם לחשיבות ואופי הדיון. כל האזרחים היו שווים בפני החוק (איזונומיה).

היישום הרחב ביותר של דמוקרטיה ישירה בימינו - הקונפדרציה ההלווטית - שווייץ

שווייץ מקיימת שיטה פוליטית ייחודית, המשלבת בין דמוקרטיה ייצוגית ודמוקרטיה ישירה. ניתן לומר כי הרכיב הישיר במודל השווייצרי הוא הכלי החשוב בקבלת החלטות, והרכיב הייצוגי הוא הכלי החשוב בחקיקה ובהכנת ההצעות לדיון.

ניהול החברה כולה בדמוקרטיה ישירה

הוגים אנרכיסטים טענו בעבר כי קהילות אמורות לנהל את חייהן בעצמן על ידי דמוקרטיה ישירה. ניהול החברה כולה בשיטה זו, היה אידיאל אנרכיסטי ישן. התפתחות טכנולוגיות התקשרות והמחשוב בעשורים האחרונים של המאה ה-20 איפשרה מבחינה טכנית את התהליך של קבלת החלטות על ידי המוני אנשים. בנוסף, רשת האינטרנט מאפשרת כיום מבחינה טכנית יכולת העברת מידע ורעיונות בין אנשים בצורה מבוזרת, דבר שמהווה חיזוק נוסף לרעיון הדמוקרטיה הישירה. 
במקביל להתקדמות הטכנית, התפתחה בעולם המערבי, אכזבה ממשטרי הנציגים (או ממשטרי הדמוקרטיה הייצוגית). 
סקרים שונים שנערכו על פני עשרות שנים, מראים כי במשך השנים חלה ירידה באמון של אזרחים במוסדות שאמורים לייצג אותם - ממשלה, פרלמנט, בתי משפט, וכלפי מוסדות ציבוריים בכלל - כמו פירמות ציבוריות או העיתונות. במקביל, ניתן לראות על פני שנים, מגמה ארוכת טווח של ירידה באחוז האזרחים המצביעים בבחירות. 
הפיתוחים הטכנולוגיים יחד עם האכזבה משלטון הנציגים נתנו חיזוק לרעיון כי ניתן וצריך להחיל את כללי הדמוקרטיה הישירה על החברה כולה.

דמוקרטיה ישירה מול דמוקרטיה ייצוגית

תומכי הדמוקרטיה הישירה טוענים כי כיום משמש המונח "דמוקרטיה", בטעות, לתיאור משטר הנציגים בו קומץ נציגים נבחר מחליט את כל ההחלטות הפוליטיות (החלטות המחייבות את כל החברה). במשטר כזה, נטען, האזרחים בוחרים מי ישלוט בהם ויקבל במקומם את ההחלטות הפוליטיות, במקום לקבל את ההחלטות הפוליטיות בעצמם.
לטענת תומכי רעיון זה, עצם השימוש בנציגים יוצר רמה מסוימת של דיכוי, ומביא לכך שרעיון הדמוקרטיה ממומש במידה מוגבלת. הנתק בין נבחרי הציבור לאזרחים מוביל למשבר אמון, לערעור הלגיטימיות של המשטר ולמצב בו האינטרס הציבורי אינו מקודם על ידי השלטון הנבחר.
מודל משולב בין דמוקרטיה ישירה לדמוקרטיה ייצוגית הוא דמוקרטיה דינמית, המוכנה גם דמוקרטיה דיונית בה האזרחים ממנים נציגים אך יכולים גם לבחור להשתתף ישירות ולבטל את מינוי נציגיהם בכל רגע.