google/wiki40b huggingface dataset:
נטו מ.ע. אחזקות

היסטוריה

יסודות קבוצת נטו נעוצים בעסק למכירת בשר שהוקם על ידי מאיר עזרא ב-1940. בתקופת הצנע קיבל עזרא זיכיון מהמדינה לייבא בשר קפוא מיוגוסלביה וצרפת. 
כניסתו של הבן דודי עזרא לפעילות בחברה לאחר שחרורו מצה"ל ב-1972, הביאה להתרחבות משמעותית, עיקר הפעילות עברה ממכירת בשר קפוא למסחר בחלקי פנים שהיו ללא פיקוח, ב-1980 התאגדה הפעילות במסגרת חברה פרטית בשם מאיר עזרא ובנו בע"מ, ובאותה שנה החלה לחדור לשוק המסחר בדגי מאכל. ב-1983 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. במקביל הוקמה חברת בת בשם דגפרוסט שקיבלה רישיון מהמדינה לדיג-מרחקים, והחל מסע רכישות של חברות בתחום המזון כמו חברת החלבה "אביב" מפעל השימורים "אלאור", ויליגר, טיבון-ויל ומשביר מזון, שהפכה ל"נטו מלינדה" והונפקה ב-2007. ב-2002 נכנסה הקבוצה לפעילות בתחום התוצרת החקלאית הטרייה, עם הקמת חברת ביכורי השדה שיווק הדרום, שאף היא הונפקה ב-2007.
ב-2002 כונסו כלל מותגי החברה תחת מותג העל Neto, ופלחי הפעילות השונים מותגו כל אחד תחת מותגי משנה: מוצרי הבשר אוחדו תחת המותג "טיבון ויל", דגים ומוצרי דגים תחת המותג "דלידג", מוצרי המאפה תחת המותג "שלושת האופים", מוצרי מכולת ושימורים תחת המותג "ויליגר" וארוחות מוכנות תחת המותג "מג'יק". 
נכון לשנת 2014, קבוצת נטו היא חברת שיווק המזון החמישית בגודלה בישראל לאחר תנובה, שטראוס גרופ, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים ואסם השקעות. ב-2014 הסתכמו הכנסות החברה בכ-2.35 מיליארד ש"ח, עם רווח תפעולי של כ-92 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-85 מיליון ש"ח. החברה מעסיקה כ-1,400 עובדים. משפחת עזרא מחזיקה בכ-57% ממניות החברה והשאר בידי גופים מוסדיים והציבור. נשיא החברה הוא דודי עזרא, בנו עדי עזרא היה במשך שנים אחדות יו"ר החברה ופרש ביולי 2019, והמנכ"ל הוא עמיהוד גולדין.
באפריל 2018 נטען שהחברה פעלה למנוע את התאגדות עובדיה בהסתדרות.
במאי 2019 דווח  שקבוצת נטו נכנסת לראשונה לתחום תחליפי הבשר. זאת נוכח שינוי העדפות הצרכנים וצמיחה מתמשכת בשוק תחליפי הבשר.
תזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו

היסטוריה

ולדימיר דלמן (Vladimir Delman) ייסד את התזמורת בשנת 1993 כארגון בלתי-תלוי בהנהגה עצמית. בשנת 1998 נוסדה מקהלה לצד התזמורת, "המקהלה הסימפונית ג'וזפה ורדי של מילאנו" (Coro Sinfonico Giuseppe Verdi di Milano). 
בשנת 2002 השתתפה התזמורת בפסטיבל ספולטו  וניגנה ב צרפת, ספרד, פורטוגל ושווייץ במסעה הראשון לאירופה. ב-2004 הייתה לתזמורת הבית בפסטיבל האומות של עיריית קאסטלו (Festival delle Nazioni of Città di Castello). התזמורת יוצאת לסיורים ברחבי איטליה, כמו למשל בסתיו 2006. ב-24 באפריל 2008 הופיעה לפני האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ונשיא הרפובליקה האיטלקית ג'ורג'ו נפוליטנו, לכבוד יום השנה השלישי להכתרת בנדיקטוס השישה-עשר. באותה שנה השתתפה התזמורת גם במופע האופרה החגיגי "כוכבי העולם", בביצוע אריות מאופרות של ורדי ופוצ'יני.

מנצחים

המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת, בשנים 1999 עד 2003, היה ריקרדו שאיי. שאיי נושא כיום בתואר מנצח כבוד. רודולף ברשאי הוכרז מנצח כבוד בשנת 2006. מנצחים ראשיים אורחים היו הלמוט רילינג וויין מרשל .
במרץ 2009 הודיעה התזמורת על מינויה של שיאן ג'אנג למנהלת המוזיקלית הבאה שלה, האישה הראשונה שתכהן בתפקיד מנהלת מוזיקלית של תזמורת סימפונית איטלקית. ג'אנג כיהנה בתפקיד עד שנת 2016 ומ-2017 מכהן בתפקיד המנהל המוזיקלי קלאוס פטר פלור.
איגוד תעשיית ההקלטות השוודי

איגוד תעשיית ההקלטות השוודי (בשוודית: Grammofonleverantörernas förening) הידוע גם כ-GLF הוא ארגון המייצג את תעשיית הקלטות המוזיקה של שוודיה. בין היתר, איגוד זה אחראי מאז שנת 1975, למצעדי הפזמונים הפועלים בשוודיה, וכך גם למצעדי האלבומים. בנוסף לכך, מעניק הארגון תוארי זהב ופלטינה עבור אלבומים, ותוארי זהב, פלטינה ויהלום עבור שירים.  
איגוד זה כולל בתוכו חברות תקליטים שונות כדוגמת; סוני BMG שוודיה AB, יוניברסל מיוזיק שוודיה AB והאחים וורנר שוודיה AB. מאז שנת 1986, מפעיל הארגון את "Grammotex".
קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית

תפקוד

קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית לא מקבלת מידע חושי ישיר, היא אינה מעורבת בחישובים רגשיים ואינה מאחסנת זיכרון לטווח ארוך.
לעומת זאת, היא מעורבת בתפקודים ניהוליים.
המערכות העצביות המפותחות של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית משרתות את זיכרון העבודה, על ידי ייצוג מידע בהיעדר גירוי חושי.
היכולת ליצור ולשמר חוט מחשבה פנימי ללא תלות במציאות החיצונית, משחררת את האדם מהמגבלות של תגובה לאירועים סביבתיים מידיים בלבד.
תהליך זה מתרחש בין היתר גם בשעת נדידת המחשבות, אשר ממלאת תפקיד חשוב בציפייה לקראת הבאות ותכנון של פעולות עתידיות. בנוסף, נדידת מחשבות יכולה גם לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
בהתאם לכך, קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית מגבשת תוכניות ואסטרטגיות עבור התנהגות ההולמת מצב מסוים ומנחה את המעגלים המוטוריים להוציא על הפועל את תוצרי החישובים שלה.
לקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית יש תפקיד בוויסות של תהליכי עכבה, היא מפעילה שליטה מעכבת על התנהגויות רגשיות וקוגניטיביות שהן לא הולמות או בלתי מסתגלות.
לקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית יש תפקיד בקבלת החלטות הרגישות לסיכון.
בהתאם לכך, לא נראה שהיא מעורבת בנטייה לאימפולסיביות.

השפעות על קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית

יש קשר בצורת U הפוכה בין כמות המוליך העצבי דופמין לבין הפעילות העצבית של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית. כלומר, קיימת רמה מסוימת של דופמין שבה הפעילות תהיה אופטימאלית. ככל שמתרחקים מנקודה זו התפקוד ילך יפגע, בין אם מדובר בעליה או בירידה של רמת הדופמין ביחס לרמה האופטימאלית.
אאוטקאסט

היסטוריה

פטון ובנג'מין נפגשו בתיכון בג'ורג'יה והיו עורכים ביניהם "קרבות ראפ" באופן קבוע. בסופו של דבר חברו השניים וחתמו בלייבל ההיפ-הופ "Organized Noize". ב-1994 הוציאו את אלבומם הראשון. הצמד היה פעיל בין השנים 1991–2007 ושב והתאחד בשנת 2014 ופעיל גם היום.
הוגסונד (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1993 לאחר מיזוג 2 קבוצות כדורגל. המועדון התחיל לשחק בליגה השלישית בנורווגיה ובסוף עונת 1994 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לראשונה לליגת העל הנורווגית בסוף עונת 1996.
בעונת 1997 הגיע לרבע גמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת סטרומסגודסט. בעונת 1998 הגיע לשמינית גמר הגביע הפסיד לקבוצת סקייד. המועדון שיחק בליגת העל הנורווגית  שנתיים. לאחר מכן שיחק עונה אחת בליגה השנייה, עונה אחת בליגת העל וחזר לליגה השנייה בסוף עונת 2000.
המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 2001 ועד עונת 2009 למעט עונה אחת ששיחק בליגה השלישית. בעונות 2003, 2004 הגיע לרבע גמר ושמינית גמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת רוזנבורג. בעונת 2007 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת לילסטרום. בעונת 2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת בודה/גלימט. בסוף עונת 2009 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגת העל הנורווגית.
הקבוצה משחקת ברציפות בליגת העל הנורווגית מעונת 2010. בעונות 2010, 2011 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות סטרמגודסט ווייקינג בהתאמה. בעונת 2012 הגיעה לרבע גמר הגביע הנורווגי והפסידה לקבוצת IL הד. בעונת 2013 הגיעה לחצי גמר הגביע הפסידה לקבוצת רוזנבורג, סיימה את הליגה במקום השלישי והעפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופים במסגרת הליגה האירופית בעונת 2014/2015. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת איירבאס  UK ברוטון מויילס. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת סרייבו מבוסניה והרצגובינה והודחה מהטורניר.
יעקב שילה

יעקב שילה (נולד ב-1937 בגדרה) הוא קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
נולד במושבה גדרה, למד בתיכון העירוני רחובות, חניך המכבי הצעיר ובוגר "בצלאל" (1958–1962).

דרכו האמנותית

בתחילת דרכו האמנותית צייר קריקטורות ל"פי האתון" - בטאון אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה הקריקטוריסט הפוליטי של "דבר" (1966–1964), מאייר ביקורת התיאטרון של "ידיעות אחרונות", צייר/כתב של "במחנה" (1972–1965), מאייר בטאון חיל השריון- "בשריון" (1981–1975), קריקטוריסט הבית של "מעריב" (2002–1981) ושל "מקור ראשון" (2003–2004). כיום עצמאי ומפרסם את עבודותיו באתרו הפרטי.
כשיריונר בהכשרתו הצבאית (סא"ל במיל') מקדיש שילה רבים מאיוריו להצגת הווי חיל השריון.
טוניה הארדינג

קריירת ההחלקה

הארדינג נולדה ב-12 בנובמבר 1970 בעיר פורטלנד שבאורגון. בגיל שלוש היא החלה להחליק, ובגיל 12 היא כבר ביצעה בהצלחה את הקפיצה המשולשת הראשונה שלה. כשהייתה בת 15 עזבה הארדינג את בית הספר, על מנת שתוכל להתחיל להתחרות באופן מקצועני. ב-1986 היא השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית, שם סיימה במקום השישי. באליפויות שנערכו בשנים הבאות היא סיימה חמישית ב-1987 ו-1988, שלישית ב-1989 ושביעית ב-1990.
את פריצתה הגדולה עשתה הארדינג באליפות ארצות הברית שנערכה ב-1991. באותה תחרות היא ביצעה בפעם הראשונה בחייה את קפיצת האקסל המשולשת, שהעניקה לה את הזכייה במקום הראשון. באותה שנה, סיימה הארדינג כסגניתה של קריסטי ימאגוצ'י בקרב על אליפות העולם וביססה את עצמה כאחת המחליקות הטובות בארצות הברית. 
שנה לאחר מכן, חלה ירידה בכושרה של הארדינג: היא סיימה במקום השלישי באליפות ארצות הברית, רביעית במשחקים האולימפיים ושישית באליפות העולם. לאליפות העולם ב-1993 היא כבר לא הצליחה להעפיל, הרבה בזכות התקריות החוזרות ונשנות בהופעותיה: איחורים לתחרויות, בעיות במחליקיים וסיבוכים בפריטי הלבוש אותם לבשה.

תקיפת ננסי קריגן וסיום קריירת ההחלקה

כדי להעפיל למשחקים האולימפיים שנערכו בלילהאמר ב-1994, הייתה צריכה הארדינג להיות אחת משלוש המחליקות האמריקאיות הטובות ביותר. כדי לעשות זאת, החליט בעלה של הארדינג דאז, ג'ף גילולי, לפצוע את ננסי קריגן - שבאותם ימים הייתה אלופת ארצות הברית המכהנת ואחת המחליקות הטובות בעולם כולו. הארדינג לא התנגדה לרעיון, ובני הזוג החלו לתכנן את התקיפה. ב-6 בינואר 1994, מספר ימים לפני אליפות ארצות הברית, התאמנה קריגן במתחם האימונים בעיר דטרויט, שם הייתה אמורה להיערך התחרות. בסיום האימון, ירדה קריגן לכיוון חדר ההלבשה, אך שם נתקלה בשיין סטנס שנשלח על ידי הארדינג ובן זוגה. סטנס חבט בברכה הימנית של קריגן באמצעות אלה טלסקופית שהחזיק בידו, ומיד ברח מן המקום. 
התקיפה הסתיימה בפציעה קלה בלבד, ועד מהרה הובילו העקבות לגילולי. בעקבות החשד שהארדינג עצמה הייתה מעורבת בתכנון התקיפה הושעתה הארדינג בתחילה מהנבחרת האולימפית, אך הוחזרה אליה בעקבות ערעור משפטי, וקריגן והארדינג נכללו שתיהן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה. עקב האירועים, גמר ההחלקה האמנותית לנשים ששתיהן השתתפו בו הפך לאחד מאירועי הספורט הנצפים ביותר בארצות הברית עד היום.
בתחרות האולימפית הארדינג התקשתה, הפסיקה את התרגיל החופשי באמצעו, וירדה בבכי מזירת הקרח עקב בעיה בשרוך אחת מנעלי ההחלקה שלה. לבסוף הורשתה לחזור על התרגיל וסיימה אותו בהצלחה, אך במקום השמיני בלבד. קריגן זכתה במדליית הכסף.
לאחר פענוח המקרה, הורשעה הארדינג לפי הודאתה בקשירת קשר. היא נידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי, 500 שעות עבודות שירות וקנס כספי. כמו כן הורחקה לצמיתות מפעילות החלקה אמנותית, ונשלל ממנה תואר אלופת ארצות הברית. למרות שבאופן רשמי יכלה עדיין להשתתף בתחרויות ראווה לא רשמיות, לא התאפשר הדבר באופן מעשי - כיוון שמארגני תחרויות, מפרסמים, ומחליקים אחרים סירבו לעבוד איתה. בכך בא הקץ לקריירת ההחלקה האמנותית שלה.
בשנת 2017, יצא הסרט האוטוביוגרפי אני, טוניה. הסרט, בבימויו של קרייג גילספי, נכתב על ידי סטיבן רוג'רס. הסרט עוקב אחר חייה של המחליקה האמנותית על הקרח טוניה הארדינג ואת הקשר שלה לתקיפת יריבתה, ננסי קריגן, בשנת 1994. את הארדינג גילמה בסרט מרגו רובי.
יצחק אלבלג

יצחק אלבלג (Albalag) היה פילוסוף אריסטוטלי ופרשן מקרא יהודי. נודע בגישתו המיוחדת לסתירות שבין הדת לפילוסופיה ולמדע, הנקראת "האמת הכפולה".

קורות חיים

אלבלג חי בשלהי המאה ה-13. הדעות חלוקות אם חי בפרובנס בדרום צרפת, או בקטלוניה בצפון ספרד. תרגם לעברית את ספרו של התאולוג המוסלמי אבו חאמד אלגזאלי הנקרא "כוונות הפילוסופים", על ספר זה הוסיף את הערותיו הביקורתיות וכינה אותן "תיקון הדעות". אלבלג היה בקיא בספרות נוצרית אוורואיסטית וממנה נטל כנראה חלק מרעיונותיו.

הספר תיקון הדעות

את כל הגותו של אלבלג אנו מכירים מספרו "תיקון הדעות". ספר זה הוא למעשה אוסף הערותיו של אלבלג על תרגום הספר "כוונות הפילוסופים" של אלגזאלי. "תיקון בדעות" מורכב משבעים וששה סעיפים. אלבלג לא הספיק לתרגם את כל שלושת חלקי ספרו של אלגזאלי והפסיק בתחילת החלק השלישי. הספר נכתב כנראה בשנת 1292.
בהקדמת הספר אלבלג מסביר שהסיבה שהביאה אותו לתרגם את ספרו של אלגזאלי היא הרצון להראות ש"אמונת התורה והפילוסופיה אחת ואין בה שום הפרש", ובאמת רובו של הספר עוסק ביחס שבין התורה (המקרא והמצוות) לבין הפילוסופיה (ההכרה והמדע). 
את הספר "כוונת הפילוסופים" של אלגזאלי תרגמו עוד כמה פילוסופים יהודים לעברית, ואף כתבו עליו הערות, בהם משה נרבוני ור' יצחק אבן שם טוב. זה האחרון כתב על אלבלג: "אין טעותו ושיבושו בחוק החכמה פחות משיבושו וכפירתו בחוק התורה". 
יש הרבה כתבי יד לספר "תיקון הדעות" ורובם מהמאה ה-15. הבאת חלקים מהספר לדפוס נעשתה לראשונה על ידי יהושע השל שור בכתב העת החלוץ לפי כתב יד שרכש מעזבונו של יצחק שמואל רג'יו. התרגום השלם לעברית והאחרון שיצא הוא של יהודה אריה וידה מ-1973. וידה אף הוסיף מבוא קצר.
DoubleClick

DoubleClick היא חברת בת של גוגל המפתחת ומספקת שירותי פרסום באינטרנט. לקוחותיה כוללים חברות, משווקים ובעלי אתרים רבים המשרתים לקוחות כמיקרוסופט, קוקה קולה, אפל, נייק וכדומה. משרדיה הראשיים של דאבל-קליק שוכנים בניו יורק, ארצות הברית.
דאבל-קליק נוסדה ב-1995 על ידי קווין אוקונור ודווייט מרימן ובשונה מחברות רבות שנוסדו בתקופתה היא שרדה את תקופת בועת הדוט קום. כשנוסדה הייתה רשומה החברה בנאסד"ק תחת השם DCLK. היא נרכשה על ידי חברות השקעה פרטיות - הלמן אנד פרידמן וJMI Equity. במרץ 2008 נרכשה החברה על ידי גוגל תמורת 3.1 מיליארד דולר. כיום מתרכז שירות החברה בהעלאת באנרים לאתרים ודיווח על ביצועיהם.
מיסטר לינק

תקציר העלילה

הסרט מספר על חוקר המפלצות והמיתוסים, סיר ליונל פרוסט, אשר יוצא להרפתקה באזור הפסיפיק נורת' וסט על מנת להוכיח את קיומו של היצור האגדי - מיסטר לינק. פרוסט, לשם כך פרוסט נעזר באדלינה פורטנייט, נערה הרפתקנית חופשיה ועצמאית אשר רוצה למצוא מפה אשר מתארת את המקום הסודי של הלינק.

הפצה

הסרט עומד לצאת לאקרנים בישראל ב-11 באפריל 2019.
יחסי טג'יקיסטן–ישראל

יחסים פוליטיים

היחסים הפוליטיים שבין שתי המדינות הם יחסים קרים, עקב תמיכתה של טג'יקיסטן באיראן וברשות הפלסטינית. טג'יקיסטן מטיפה לישראל שהיא צריכה לקבל את תמיכתה באיראן וברשות הפלסטינית באו"ם ובארגון הוועידה האסלאמית. היחסים של ישראל עם שתי מדינות אלו גורמים להתרסה בישראל מצד טג'יקיסטן ואי-השקעה ביחסים עם ישראל.

שיתופי פעולה

שיתופי הפעולה בין ישראל לבין טג'יקיסטן הם בעיקר בתחומי החקלאות ופיתוח הכפר - 70 אחוזים מהטג'יקים מתגוררים באזורים כפריים. בטג'יקיסטן, החקלאות מהווה כ-23 אחוזים מסך התוצר המקומי הגולמי, ו-75 אחוזים מכלל התעסוקה. עם זאת, מעט מאוד קרקע בטג'יקיסטן היא קרקע חקלאית, עקב כך שהמדינה הררית.

סחר

בין 2009 ל-2013 שווי הייצוא הישראלי הממוצע לטג'יקיסטן היה 400,000 דולר אמריקאי לשנה, והייבוא הישראלי הממוצע מטג'יקיסטן היה כ-5,000 דולר אמריקאי.
שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה

ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-10 בספטמבר 1864 בארמון ראטייבוריצ'ה שבבוהמיה, לוילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולבטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
ב-8 באפריל 1886 התחתנה שרלוטה עם וילהלם, נסיך הכתר של וירטמברג, בנישואין שנועדו להעמדת יורש זכר לווילהלם, אולם לא נולדו להם ילדים. בני הזוג התגוררו בתחילה בלודוויגסבורג ובשטוטגרט, אולם לאחר מכן עברו להתגורר בפרידריכסהאפן, ובחלק מהזמן התגוררו בטירת הציד בבבנהאוזן.
בשנת 1890 נסעו וילהלם ושרלוטה לאנגליה, שם התחבבה על כולם, וכפי שאמרה עליה מרי, דוכסית יורק: "חיבבנו מאוד את שרלוטה, היא נשמה טובה וישרה, די נוצצת, ונראה שהיא מסתדרת היטב עם כל חברי בית וירטמברג".
לאחר מותו של דוד בעלה קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה בעלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג. וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך", אולם שרלוטה לא הייתה כל כך פופולרית, והעדיפה לחיות חייפ פרטיים ככל יכולתה. שרלוטה שהתעניינה באמנות ובתרבות, הייתה פעילה מאוד בחיי התרבות של הממלכה, ולעיתים קרובות הלכה לאופרה ולתיאטרון. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918, ובני הזוג התגוררו בבבנהאוזן, וקיבלו קצבה שנתית ממדינת וירטמברג.
בשנת 1921 מת בעלה וילהלם השני, מלך וירטמברג, ולאחר מכן התגוררה שרלוטה שנשאה בתואר "דוכסית וירטמברג" בבדידות עד מותה. בשנת 1944 נפגעה שרלוטה משבץ, ונאלצה להשתמש בכיסא גלגלים. ב-16 ביולי 1946 מתה שרלוטה בבבנהאוזן, ובעת מותה הייתה המלכה הגרמנית האחרונה שהייתה בחיים.
נובודניסטרובסק

היסטוריה

ב-6 באפריל 1973 הוחלט על ידי משרד האנרגיה של ברית המועצות להקים תחנת כוח חדשה על נהר דניסטר. תחילת בנייתה של תחנת כוח חדשה גרמה גם לבנייתה של עיר חדשה. ב-25 בפברואר 1975 הוחלט לקרוא ליישוב החדש בשם נובודניסטרובסק.
ב-1982 לנובודניסטרובסק הוענק מעמד של עיר.
אני לומד גרמנית

עלילה ומאפיינים

הספר מתואר כביוגרפיה של ארנסט, נער צרפתי עדין, ובעל שם משפחה משונה (וומל), שאינו מקובל מבחינה חברתית. כאשר הוא עולה לכיתה ו', מחליט ארנסט ללמוד גרמנית כשפה שנייה. כך נפתחת לה קופת שרצים משפחתית הקשורה להוריו שעזבו את גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ופתחו בחיים חדשים בצרפת. 
בגיל 14 הוא נוסע להתארח בגרמניה במסגרת "חילופי סטודנטים". שם הוא מגלה את שונותו מבחינה משפחתית: מתברר שלסבו היה עבר נאצי, דבר שהמשפחה הסתירה עד כה. ההתוודעות לנושא זה מקבילה לגילוי אהבה ראשונה, עם בחור גרמני צעיר. ארנסט, ששונותו החברתית מתחילה לקבל הסבר, משלים בהדרגה עם היותו הומו, אך מסרב לקבל את שורשיו הנאציים. 
הסופר, דניס לאשו, מלווה באמצעות דמות המתבגר העדין את התמודדותה של התרבות הצרפתית עם שורשים גרמניים, ועם נושא הדחקת זיכרון השואה בצרפת ובאירופה.
חטפית שחורת-עורף

תפוצה ומגמות אוכלוסין

החטפית דוגרת ביערות פתוחים במרבית אירופה, היא נודדת דרומה בחורף לאפריקה. בישראל היא חולפת נדירה למדי בכל חלקי הארץ בעיקר באביב.

רבייה

חטפיות שחורות-עורף מנהלות את  מערכות יחסיהן כך שלזכר יש שתי נקבות. לאחר שהנקבה הראשונה הטילה ביצים, הזכר יוצא לכבוש לעצמו טריטוריה חדשה, ואליה הוא מזמין את הנקבה המשנית. לאחר שהזכר מזדווג עם הנקבה המשנית הוא שב לנקבה הראשונה ועוזר לה לגדל את הגוזלים.
תפקידה של הנקבה הוא לדגור על הביצים, ותפקידו של הזכר הוא לשמור על הנקבה ועל צאצאיו מפני אויבים למיניהם.

מראה חיצוני

הדומה בין הנקבות לזכרים הוא עורפם השחור. באביב חלקי גופו העליונים של הזכר הבוגר שחורים, מצחו וחלקי גופו התחתונים לבנים, כתם לבן מקשט את מרכז הכנף. הנקבה מתאפיינת בכך שיש לה כתם לבן המקשר את הכנף וזה המבדיל אותה מהסוגים השונים של החטפיות. בנוסף, לנקבה צבעים בהירים יותר, חלק גופה העליון חום אפרפר, והתחתון לבנבן אפור. הכתם הלבן שבכנפה צר מזה של הזכר. בחורף ובסתיו צבעי הזכר דומים במקצת לצבעי הנקבה, אך הוא נבדל לעיתים בזנב עליון שחור. בקיץ ניתן לראות אצל הבוגרים כתם גדול באחת הכנפיים ועוד כתם גדול ליד האף. בנוסף, חלקיו העליונים שחרחרים או חומים-אפורים כהים.

זיהוי החטפית

הציפור יושבת בתנוחה די מאוזנת, צדי  הזנב לבנים והחלקים התחתונים לבנים. חשוב לשים לב לכמות הצבע הלבן הגלוי בבסיס הנוצות כשהכנף סגורה.
ציפור קולנית, קריאת האזהרה היא "פיק פיק פיק...". קריאת הקשר (דרך דיבור עם ציפור אחרת) היא צקצוק שקט "טק טק טק..". שירתה רמה וקצבית ומושמעת לעיתים קרובות (נמשכת כ-2 שניות).

חטפית שחורת-עורף בישראל

החטפית היא ציפור נודדת. בארץ ישראל ניתן לראותה בסתיו בחודשים אוקטובר עד נובמבר ובאביב ממרס עד אפריל.
ויליאם הנרי

חייו

נולד במנצ'סטר, לתומס הנרי ומרי קינסיי (Kinsey). אביו היה רוקח ובעל עסקי כימיקלים.
בילדותו נפגע בתאונה שבעקבותיה היה מוגבל בפעילותו וסבל מכאבים כל חייו. 
ב-1795 החל לימודי רפואה באדינבורו. במקביל שמע גם הרצאות בכימיה. הוסמך כרופא ב-1807. עבד זמן מה כרופא בבית חולים במנצ'סטר, אך עקב בעיות בריאות עזב את הרפואה והצטרף לעסקי הכימיקלים של אביו. נישא ב-1803 למרי ביילי (Bayley).
התאבד בירייה, עקב מצבו הבריאותי, ב-2 בספטמבר 1836, בפנדלברי (Pendlebury) שליד מנצ'סטר.

מסיסות גז בנוזל (חוק הנרי)

הנרי עסק רבות בחקר השפעת הטמפרטורה והלחץ על מסיסות גזים בנוזלים. על סמך מחקרים אלה ניסח את "חוק הנרי הנקרא על שמו. החוק קובע כי "בטמפרטורה קבועה, כמות גז נתון, המומס בנוזל מסוג ונפח נתונים, תהיה ביחס ישר ללחץ החלקי של גז זה בשווי משקל עם הנוזל". את החוק והניסויים שעליהם התבסס הציג ב-1803 בחברה המלכותית במאמר בשם: "Experiments on the Quantity of Gases Absorbed by Water, at Different Temperatures, and under Different Pressures".

ספרו על כימיה נסיונית

ב-1799 פרסם ספר לימוד על כימיה נסיונית (Elements of Experimental Chemistry) שעורר התעניינות רבה ועד 1829 הודפס ב-11 מהדורות.
דויד סולארי

קריירה

לפני שהגיע לישראל שיחק בשמונה מועדונים שונים: ונציה וקיוג'ה (איטליה), אספולי (אקוודור), אולימפו (ארגנטינה), דפורטיבו טאצ'ירה (ונצואלה), א.א.פ. פאפוס ואלקי לרנקה (קפריסין).
בינואר 2012 הצטרף לקבוצת עירוני קריית שמונה. את שערו הראשון במדי קריית שמונה הבקיע סולארי מול הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע הטוטו, ובהמשך עונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-25 ביוני 2013 חתם סולארי לשנתיים במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בפברואר 2015 חתם במכבי פתח תקווה עד סוף העונה.
ב-4 באוגוסט 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
בקיץ 2016 חזר לארגנטינה וחתם בקבוצת סנטראל קורדובה מליגת המשנה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מליגת המשנה בקפריסין, ובמדיה שיחק עונה אחת.
דויד סולארי הוא אחיהם של הכדורגלנים סנטיאגו סולארי, ששיחק בעבר בריאל מדריד, ואסטבן סולארי, ואחותו היא השחקנית ליז סולארי.
הדומה העירונית של מוסקבה

היסטוריה

הדומה העירונית של מוסקבה היא אחת מבתי המחוקקים העירוניים הוותיקים ברוסיה. בתקופת האימפריה הרוסית התקיימה הדומה העירונית החל משנת 1862 ועד לפרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1917. קודם לשנת 1862 התקיימה הדומה בת ששת הקולות (Шестигласная дума) שהייתה מועצה מייעצת למושל העיר.
בתקופת ברית המועצות המועצה העירונית של מוסקבה (Московский городской совет) תפקדה הן כעירייה והן כפרלמנט עירוני, בשנים 1917–1993. הדומה מתכנסת בהרכב מלא אחת לחודש, כשמדי יום מתכנסים רק יושב ראש הפרלמנט, סגניו ויושבי ראש ועדות.
מאז 2009 הדומה העירונית נבחרת לתקופת כהונה של 5 שנים. בשנת 2015 הדומה העירונית של מוסקבה עברה למשכן במתחם ההיסטורי של בית החולים נובו-יקטרינה, מבנה שנבנה בשנת 1740 ונהרס בינואר 2013, חרף התנגדות רבים להרס המבנה ההיסטורי.
כן לזקן

כן לזקן - לקידום זכויות הזקנים היא עמותה ישראלית שמטרתה שמירה והגנה על זכויות הקשישים, וקידום זכויות אלה באמצעות חקיקה.
הארגון מופעל ומנוהל על ידי אנשי מקצוע, גמלאים ברובם, המומחים בתחום הזקנה, וכן על ידי מועצה מייעצת בה חברים משפטנים, רופאים, עובדים סוציאליים ואנשי אקדמיה.

היסטוריה ותחומי פעילות

הארגון נוסד בתחילת שנת 2004 בסיוע הקרן לירושלים. לארגון חמישה עובדים, העובדים במשרה חלקית וכ-50 מתנדבים, המפעילים מוקד שירות טלפוני. חלק מהנושאים המטופלים על ידי הארגון משמשים בסיס לעתירות והצעות חוק.
העמותה הגישה מספר עתירות לבג"ץ לקידום זכויות ניצולי שואה; תובענה ייצוגית נגד המפקחת על הביטוח ומספר חברות ביטוח בגין ביטול ביטוחי סיעוד קבוצתיים. בשנת 2010 פעלו יחד עם יו"ר הוועדה לעבודה ורווחה בכנסת לחוקק חוק להשוואת זכויות אלמן ואלמנה בתשלומי קצבת שאירים בקרנות הפנסיה הוותיקות.
העמותה והעומד בראשה, נתן לבון, זכו במספר פרסים כהוקרה על פעילותם. בשנת 2014 זכו בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים. הפרס ניתן בין השאר "...על הישגיו [של הארגון] בתחום קידום החקיקה לטובת הקשישים".

מימון

תקציב הארגון נמוך והסתכם ב-2015 בכ-650 אלף ש"ח. העמותה מתבססת רק על תרומות ובאופן עקרוני לא לוקחת כסף מהרשויות. תרומה מחברת "מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים" בוטלה לאחר שהארגון הגיש תובענה ייצוגית בשל הפסקת ביטוחי הסיעוד הקבוצתיים. התורמים העיקריים של העמותה בשנים 2013–2015 הם נשר מפעלי מלט ישראליים וקרן ירושלים.

תחומי הפעילות של הארגון

ארגון "כן לזקן" נותן מענה לזקנים ולמשפחותיהם בנושאים הקשורים לזכויות הקשיש. בין הפונים גם ניצולי שואה להם מסייע הארגון במימוש זכויותיהם.
במישור הציבורי הארגון נמצא בקשר עם קובעי מדיניות, והוא מארגן מאבקים לקידום חקיקה בנושא זכויות הקשישים. ביו היתר, הארגון מקדם את הכללת האשפוז והטיפול הסיעודי בסל הבריאות.
שולמית איתן

שולמית (שולה) איתן (2 באוקטובר 1927 - 30 ביולי 2014) הייתה מחנכת, סופרת ומשוררת ילדים ומבוגרים ישראלית.

ביוגרפיה

איתן נולדה בשנת 1927 בארץ ישראל, נכדתו של העיתונאי העברי והרב הארץ-ישראלי יעקב גולדמן (1856–1931).
היא למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, מאוחר יותר במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ובמחלקה לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאיתן תואר שני בספרות, בתיאטרון ובאמנות. 
לימדה בבתי ספר ובמכללות והדריכה חוגים דרמטיים.
פרסמה מאמרים בנושאי חינוך, מחזות וסיפורים לילדים ולמבוגרים בעיתוני ילדים, בעיתונות פדגוגית ובכתבי עת ספרותיים, ועיבדה תסכיתים לילדים ב"קול ישראל".
עיבדה חומר ספרותי עבור ילדים, פעוטות וילדי חינוך מיוחד עבור משרד החינוך והטלוויזיה הלימודית.
פרסמה ספרים רבים לילדים, שירה וסיפורים למבוגרים.
צו נשיאותי (ספר)

עלילה

עלילת הספר נפתחת רגעים ספורים לאחר מתקפת הטרור על הקפיטול בוושינגטון בסופו של הספר הקודם בסדרה, ומינויו של ראיין כנשיא ארצות הברית. מיד לאחר מינויו לתפקיד נאלץ ראיין לפעול במהירות ובנחישות כדי לשקם את נזקיה הכבדים של מתקפת הטרור על אדמת ארצות הברית' ולשקם את יחסי ארצות הברית-יפן שהתערערו בעקבות הסכסוך, וזאת תוך כדי נסיונותיו להתרגל לתפקידו החדש, ולחובות שבאים איתו. גם ספר זה מתאר, נוסף לראיין עצמו, את קורותיהם של מספר דמויות נוספות, ביניהם מר קלארק, סוכן ה-CIA ושותפו דומינגו שאבז, דן מוראיי, איש ה-FBI, וכן ידידו הוותיק של ראיין, רובי ג'קסון.
במהלך הספר נאלץ ראיין, להתמודד למול מתקפות חיצוניות ופנימיות מצד אויביו, בארצות הברית ומחוצה לה. האויב הראשי בספר היא איראן, אשר בעקבות התנקשות מתוכננת בחייו של רודן עיראק אשר לא מצוין שמו, השתלטה על עיראק והקימה מדינה מאוחדת תחת השם "הרפובליקה האסלאמית המאוחדת" (רא"מ). 
במסגרת המאבק בין המדינות נאלץ ראיין להדוף מתקפה צבאית מצד הרא"מ כנגד הממלכה הסעודית, בעלת בריתה של ארצות הברית, וכן להתמודד למול מתקפה ביולוגית בהיקף חסר תקדים על אדמתה של ארצות הברית באמצעות נגיף האבולה. בד בבד נאלץ ראיין להתמודד כנגד ניסיונותיה של איראן, ושל גורמים אחרים, בארצות הברית ומחוצה לה, לערער על סמכותו של ראיין כנשיא ארצות הברית, ואף להתנקש בחייו ובחיי בני משפחתו. על ראיין לגייס את כל כוח רצונו, ואת עזרתם של ידידיו ברחבי העולם, כדי לעמוד בהצלחה למול האיומים, מבית ומחוץ.
ג'יימס וודסוורת'

ג'יימס ג'רמיה וודסוורת' (באנגלית: James Jeremiah Wadsworth;‏ 1905–1984), המוכר יותר כג'רי וודסוורת', היה דיפלומט אמריקני. כיהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בשנים 1960–1961, בשלהי כהונתו של הנשיא דווייט אייזנהאואר. 
עם כניסתו לתפקיד של הנשיא הדמוקרטי ג'ון פ. קנדי, וודסוורת' הוחלף בעדלי סטיבנסון.
בשנת 1965 מונה וודסוורת' על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון להנהלת רשות התקשורת הפדרלית, והוא פעל בה עד 1970. 
הוא מת ברוצ'סטר, ניו יורק ב-1984.