google/wiki40b huggingface dataset:
רותי סלע

ביוגרפיה

סלע נולדה ב-1974 בירושלים. סיימה לימודי אמנות ב"בצלאל" בהצטיינות ולמדה בתוכנית לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1999–2000 למדה אמנות ב-"Politecnica De Valencia" בספרד.
במהלך שנת 2011, הוזמנה סלע להתארח בתוכנית שהות האמן של Rijksakademie באמסטרדם, הולנד. בשנת 2012, פורסם ספר על עבודותיה של סלע במסגרת Steirischer Herbst, אוסטריה. יחד עם מעין אמיר ערכה סלע את הספר "מבוא למחשבה אקסטריטוריאליות", שראה אור בהוצאת פונקטום ניו יורק, בשנת 2016.
סלע מלמדת בפקולטה לאמנויות – המדרשה, במכללה האקדמית בבית ברל, בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה, בבית הספר בסיס לאמנות ותרבות ובתוכנית התואר השני באמנות של האקדמיה בצלאל.
עובדת ומתגוררת בתל אביב.

יצירתה

עבודותיה של סלע משלבות שתי מסורות של קולנוע דוקומנטרי, באחת היא לוקחת עמדה של ״זבוב על הקיר״ בתוך הסיטואציה המצולמת ובשנייה היא דווקא לוקחת חלק משמעותי בבניית הסיטואציה. סלע מרבה לערב את דמותה שלה בתוך הסיטואציות שהיא מצלמת. רבות מעבודותיה של סלע עוסקות בתהליך הפקת עבודות אמנות, תוך תיעוד תהליך העבודה כעבודה עצמה.
עבודותיה נוצרות בתוך הגבול שבין קולנוע ווידאו ארט ומשלבות טכניקות משני המדיומים. סלע משתמשת בחומרי וידאו שהיא מצלמת בעצמה, אשר פעמים רבות מתבססים על ראיונות שהיא עורכת עם דמויות שונות, או כשהיא מתעדת את עצמה בתוך סיאוטאציות שונות. דרך מניפולציות שונות שמפעילה על מרואינייה סלע מתעדת ומתעסקת במערכים שונים של יחסי כוחות, פעמים רבות בהקשר של פוליטיקה ומיניות. עבודותיה הוצגו, בין היתר, בביאנלה של סידני, בביאנלה של איסטנבול ובמוזיאון ישראל.
חשש

חשש הוא מצב מנטלי הקשור לרגשות פחד או דאגה, או שילוב ביניהם. לעיתים המילה משמשת לתיאור מצבים הדומים לחשד או לספק. בכך נבדלת המילה מכל אחת מהמילים הנ"ל. היות שחשש מתקשר גם לדאגה, יש לו קונוטציה עתידית יותר מאשר לפחד, שממוקד לעיתים קרובות יותר בהווה.
הבדל נוסף או קשור, בין חשש לבין פחד, הוא שחשש היא מילה מעט בוגרת או מפותחת יותר ושכלתנית או מרוחקת ורשמית יותר: ילדים לומדים את המילה 'חשש' ומשתמשים בה זמן רב אחרי שהם לומדים את המילה 'פחד', וגופים רשמיים כגון פוליטיקאים, ומנהלי ארגונים יבטאו לרוב חששות ולא פחדים, בהתבטאויותיהם הרשמיות.

דוגמאות

המילה חשש נמצאת בשימוש שכיח בתקשורת, לעיתים קרובות בכותרות של כתבות או ידיעות העוסקות באירועים עתידיים שליליים שעלולים להתרחש או שהתרחשו ועשויים להתגלות, לרוב חשש לחיי אדם שנעדר או נחטף.
המילה משמשת לרישום כשרות של מוצרים או יצרנים, בניסוח "ללא חשש ערלה", "ללא חשש חמץ", "ללא חשש טבל ושביעית" וכו'.
ברפואה, המילה משמשת לרישום רפואי של אבחנות ראשוניות או משוערות, שאותן יש לבדוק בהמשך, או לעקוב אחריהן, בניסוח: "חשש ל...", כשלאחר מכן מצוינת האבחנה המשוערת. לדוגמה: "חשש לזיהום בתוספתן", "חשש לסרטן מעי הגס", וכו'.
לחץ חברתי

לחץ חברתי הוא שינוי בהתנהגות של הפרט כתוצאה מהקונפליקט בין רצונו לנהוג ככל העולה על רוחו לבין הצורך בהשתייכות והדחף להתאים עצמו לחברה שסביבו.
זהו מצב בו מופעלת השפעה חברתית על אדם מצד האנשים הסובבים אותו. כתוצאה מכך, האדם עשוי "להיכנע" ולבצע פעולות מסוימות, על אף שאינן תואמות את הרגליו, העדפותיו או מצפונו.

השלכות

לחץ חברתי נועד ליצור שינוי בהתנהגות האדם שכלפיו הוא מופעל. ללחץ חברתי יכולות להיות השלכות שליליות או חיוביות בהתאם למטרות והערכים שלמענם נוצר השינוי.
דוגמה להשפעה חיובית היא מצב בו אדם שואף להצטיין בלימודיו עקב לחץ הסובבים אותו להצלחה אקדמית ורכישת השכלה.
עם זאת, על פי רוב נעשה שימוש במונח לחץ חברתי בהקשרים שליליים. לדוגמה, רבים רואים בלחץ חברתי אחת הסיבות המרכזיות לעישון; לפי גישה זו, אדם "נגרר" לעישון עקב רצון להשתלב בחברה בה זו הנורמה, למרות שבתנאים אחרים לא היה מעשן.

השלכות קבוצתיות

לחץ חברתי יכול להיות מופעל גם במסגרת קבוצתית.
במסגרת קבוצת תמיכה נעשה פעמים רבות שימוש בלחץ חברתי כדי להשפיע על אנשים לנהוג בדרך חיובית, לדוגמה: להפעיל קבוצות שמטרתן להפסיק לעשן או להיגמל ממשקאות חריפים. הנחת היסוד בבסיס ארגון קבוצות כאלו היא כי קל יותר להשפיע על אדם הנמצא בתוך קבוצה, מאשר לפנות אליו ביחידות, כפי שנמצא במחקרים חברתיים רבים. אנשים מצטרפים לקבוצות כאלו מרצונם החופשי.
במסגרת קבוצתית, לחצים קבוצתיים יכולים ליצור אצל החברים אי נוחות ולצמצם את היצירתיות והמחשבות שלהם.
סינוס (אנטומיה)

סינוס (מלטינית: sinus, תעלה או חלל) או בעברית גַּת הוא מונח המתאר חללים במבנים אנטומים או הרחבות במבנים.
נהוג להתייחס למונח כמתאר את אחת מגיתות האף, אך גיתות הן גם חללים בעצמות אחרות או באיברים אחרים, הרחבות בכלי דם (למשל התרחבות בעורק הראש המכונה "גת עורק הראש", sinus caroticus) או מעבר לדם שאינו בנוי ככלי דם רגיל (גיתות הקרום הקשה). בשימוש נדיר יותר, גת מתארת נצור (פיסטולה).
עלות

בכלכלה, בעסקים ובחשבונאות, עלות היא מחיר ששולם, אירוע מסחרי או עסקה כלכלית. יתר על כן, לעיתים עלויות מתאפיינות בהתבסס על עיתוי (תקופת התשלום) או צורת היישום (תשלום במזומן, באשראי או כדומה). בארגונים יצרניים קיימת הבחנה בין עלות הייצור של מוצר (או שירות), שהיא סכום התשלומים ששולמו כדי לייצר לפרסם ולשווק את המוצר, ובין מחיר המוצר לצרכן. כדי שהארגון ירוויח עליו לוודא כי העלות המשולמת קטנה מן המחיר המתקבל.

עלות היסטורית לעומת עלות אלטרנטיבית

עלות היסטורית מייצגת את סך הכסף (או ערך כספי של נכסים) שהושקעו במהלך קניית נכס.
עלות אלטרנטיבית היא ערך החלופה הטובה ביותר שנזנחה כדי להשלים את האלטרנטיבה הנבחרת, אשר נשאף שתניב רווח גדול יותר. כלומר, השימוש הטוב ביותר באמצעים ומקורות שהושקעו עבור האפשרות הנבחרת. עלות זו מייצגת את החלופות עליהם ויתרנו.
לדוגמה, אם לאדם יש אפשרות לעבוד תמורת 25 ש"ח לשעה, אך בוחר לחטוף תנומה, אזי העלות ההיסטורית היא אפס - האדם לא שילם דבר תמורת השינה. לעומת זאת, העלות האלטרנטיבית היא 25 ש"ח שיכול היה להרוויח בעבודתו.
כאשר מצוין "עלות" ללא סימוכין בתחום הכלכלה, מדובר לרוב בעלות אלטרנטיבית; ובתחום החשבונאות - מדובר בעלות היסטורית.

עלות ישירה, עקיפה, חברתית ונפשית

כאשר מתרחשת עסקה, היא כרוכה בעלויות ישירות ועלויות עקיפות. העלויות הישירות הן אותן עלויות שהקונה משלם למוכר. לעומת זאת, העלויות העקיפות הן אותן עלויות שנאלצים אחרים לשלם בעקבות העסקה. נושאי עלויות אלו יכולים להיות אנשים ספציפיים או אף החברה בכללותה. לעיתים עלויות עקיפות אינן עלויות כספיות ולכן קשה לכמת אותן כדי להשוותן לערכים כספיים. זיהום אוויר ועלויות חברתיות עתידיות הן דוגמאות לעלויות עקיפות.
עלויות חברתיות הן סכומן של העלות הישרה והעלות העקיפה גם יחד. כלומר, אם מדובר במפעל תעשייתי, אזי העלות החברתית לייצור מוצרים במפעל זה היא פונקציית הייצור של המפעל ועוד העלויות העקיפות אשר אינן כלולות בפונקציית הייצור.
לדוגמה, מחיר הרכישה של מכונית מייצגת את העלות הישירה בהתאם לחישובי היצרן. זיהום האוויר הנגרם כתוצאה מייצור הרכב, כמו גם זיהום האוויר הנגרם כתוצאה משימוש ברכב, הם העלויות העקיפות.
העלויות הנפשיות הן עלויות ספציפיות הגורמות למתח נפשי או לירידה באיכות החיים, בין אם אלו עלויות ישירות, עלויות עקיפות או שניהם גם יחד.
משה (מושיק) כהן

ביוגרפיה

משה (מושיק) כהן היה בן קיבוץ אשדות יעקב שבעמק הירדן. משה נולד ב-15 בפברואר 1945 בבית חולים שוייצר בטבריה, לחופי הכנרת, בנעוריו בקיבוץ שבין נהרות הירדן והירמוך עסק בענפי החקלאות, בספורט ובהדרכה בחטיבת הנוער.
לאחר שירות צבאי כקצין חי"ר ומפקד פלוגת סיור בשריון, חזר לנהל ענפים חקלאיים במשק ונישא לבת אשדות יעקב, שרה בר קמה.
לאחר שירותו במלחמת ששת הימים עבר להתגורר בחיפה ושימש כקצין הגדנ"ע של בית הספר הריאלי העברי בעיר, בחיפה גם השלים את לימודיו והסמכתו כמהנדס מים וקרקע בטכניון ואת לימודיו לתואר שני במוסד זה. 
לאחר לימודיו פעל במסגרת חברת אגריטב ומשרד החוץ הישראלי להקמת מאגרים ובריכות מים בוונצואלה, דרום אפריקה והרפובליקה הדומיניקנית. לאחר מספר שנים נוספות של עבודה כמהנדס מים בתחום פיתוח מקורות המים והניקוז, התמנה בשנת 1982 לממונה על הכשרות קרקע, פיתוח ומדידות בקרן הקיימת לישראל ובשנת 1999 התמנה כמנהל אגף הפיתוח של הקק"ל.

פעילותו בקק"ל

בתפקידיו בקק"ל הפך מושיק לאחד משומרי ומגיני הכנרת, פעל רבות לשיקום, פיתוח ושימור אדמות החולה ופרויקט האגמון המתחדש ואגן היקוות הירדן במעלה הכנרת, בעמק הירדן, בבקעת בית-שאן ולאורך בקעת הירדן בואך ים המלח, ניהל את הכשרות הקרקע כ-60 אלף דונם בבקעה ובמגילות, כמו את ההכשרות החקלאיות בערבה ובנגב הצפוני, ברמת הגולן ובגליל במשך כ-30 שנה ובסה"כ הוכשרו כ-600,000 דונם קרקע בתקופה זו. יזם את פרויקט שיקום הנחלים ואגני היקוותם, פיתח וקידם את מטריצת הצבעים חום, כחול, ירוק של הקרן הקימת לפיתוח, שימור ושיקום משאבי הטבע: קרקע, מים ונוף שהפכה להיות הקו המנחה בעבודת הקרן הקיימת.
במהלך 30 השנים בהן כיהן בתפקידיו בקק"ל יזם וקידם את התכנון והביצוע של כ-240 מאגרי מים, מאגרי קולחין, מכוני טיהור שפכים ואגנים ירוקים וכן מאגרים לתפיסת שטפונות ומי הנגר העילי ברמת הגולן, בעמקים, לאורך בקעת הירדן ונחלי הנגב והערבה, במישור החוף, בעמק חפר, חוף הכרמל, הגליל המערבי והגליל העליון.
לצורך קידום התכנון והביצוע של מפעלי הפיתוח בקרן הקיימת יזם ופיתח את מערכת הממ"ג (מערכת המידע הגאוגרפי) של הקק"ל המהווה מערכת לניהול התכנון והביצוע של מפעלות הקק"ל.
כהן הוביל את הטיפול המתמשך בשיקום אדמות מלוחות בעמק יזרעאל, בעמקים, בבקעה בערבה ובככר סדום, תוך יישום שיטות מתקדמות לטיפול ב"סינדרום העמק המושקה" על ידי ניקוז תת-קרקעי עמוק ורדוד ופריסת מערכת צינורות בעומק של 2 מטרים ומטר אחד בתת-הקרקע כדי לאפשר שטיפת המלחים מאזור בית השורשים.
העבודה אשר בוצעה בשיתוף פעולה עם משרד החקלאות רשויות הניקוז החקלאים והסוכנות היהודית, ונלמדת ומיושמת ברחבי העולם.
כהן היה חבר במועצת הניקוז ושימור הקרקע ובועדות השיפוט של רשות המים, משרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה, לנושאי המאגרים, הנחלים, הניקוז ושימור הקרקע ובקרן לשיקום מחצבות.
כהן נפטר ב-7 במאי 2016, הותיר אישה ושני ילדים, שיר ושי.
בראיינט ריבס

קריירת מכללות

ריבס נולד בעיר פורט סמית' שבארקנסו, ובשנת 1991 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה. בכל אחת משלוש עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את מחוז ה-"Big 8" הן בממוצע ריבאונדים (כ-9.7 למשחק) והן באחוזי קליעה מהשדה (כ-59.5%). בעונתו האחרונה, 1994/1995, רשם ממוצעים של 21.5 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות – הישגה הגדול ביותר מזה 44 שנים. במשחק חצי הגמר קלע ריבס 25 נקודות מול אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אשר ניצחה במשחק וזכתה בהמשך באליפות המכללות. בעונות 1993 ו-1995 זכה ריבס בתואר השחקן המצטיין של מחוז ה-"Big 8".

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1995 נלקח ריבס בבחירה השישית על ידי ונקובר גריזליס, לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-NBA. בעונתו הראשונה בליגה קלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בשתי העונות הבאות הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד שריף עבדור-רחים, עם ממוצעים של 16.2 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק. ב-15 בינואר 1998 קלע שיא קריירה של 41 נקודות במשחק מול בוסטון סלטיקס. לקראת עונת 1998/1999 חתם על הארכת חוזה בוונקובר ל-6 עונות נוספות עבור כ-62 מיליון דולר.
החל משנת 1998 סבל ריבס ממספר פציעות בברכו ובגבו, בגינן נאלץ להחמיץ את מרבית עונת 1998/1999 והוגבל לכ-25 דקות בממוצע למשחק עד לסיום הקריירה בשנת 2001. בתקופה זו ירדה תפוקתו ל-8.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. במהלך משחק קדם-עונה באוקטובר 2001 נפגע ריבס בגבו פעם נוספת, ומשלא הצליח להתרומם פונה מהמגרש על גבי שתי אלונקות מחוברות, אותן סחבו 8 מחברי קבוצתו. מאז לא שב ריבס לשחק כדורסל.
ב-3 מתוך 6 עונותיו עם הגריזליס סיימה הקבוצה במקום האחרון באזור המערבי, ולאורך כל התקופה רשמה מאזן כולל של 101 ניצחונות ו-359 הפסדים (22.0%). בעת פרישתו הוביל ריבס את שחקני המועדון במספר משחקים בקבוצה (395), וניצב במקום השני בנקודות (4,945), בריבאונדים (2,745) ובחסימות (302).
בשנת 2018 יצא סרט דוקומטרי בשם "Finding Big Country" המתעד את ניסיונה של אוהדת הגריזליס לאתר את ריבס, אשר "נעלם" מעיני התקשורת מאז פרישתו ממשחק. הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונקובר.
וטנשייד 09

היסטוריה

מועדון הכדורגל וטנשייד 09 הוקם ב-18 בספטמבר 1909 כאיחוד בין שני מועדונים, סודליטאט דר וטנשייד וטויטוניה וטנשייד. שני המועדונים שיחקו אז בעיר וטנשייד, שהייתה אז עיר עצמאית, לפני שסופחה לעיר בוכום והפכה לרובע בתוכה.
בשנת 1958 המועדון הצטרף לליגה האזורית הווסטפאלית, ובשנת 1969 העפיל לליגה האזורית המערבית, שהייתה אז השנייה בהיררכיית הליגות בגרמניה. בשנת 1974 וטנשייד סיימה ראשונה בליגה האזורית המערבית, אך לא העפילה אל הבונדסליגה עקב שינויים במבנה הליגות, והחלה לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה הצפונית, שכן ליגה זו הייתה מחולקת לפי מחוזות. בתום עונת 1980/81 אוחדו שני המחוזות בבונדסליגה השנייה לליגה אחת. וטנשייד סיימה עונה זו במקום העשירי, והבטיחה את מקומה בבונדסליגה השנייה המאוחדת, ולאורך שנות ה-80 הייתה וטנשייד חברה קבועה בבונדסליגה השנייה. 
בעונת 1989/90 העפילה וטנשייד אל הבונדסליגה לראשונה בתולדותיה, כשסיימה את הליגה במקום השני. וטנשייד שיחקה ארבע עונות בבונדסליגה, ושחקניה המרכזיים היו הקשר טורסטן פינק והחלוץ הסנגלי סולימאן סאנה. בעונה הראשונה של וטנשייד בבונדסליגה, 1990/91, סיימה הקבוצה במקום ה-11 המפתיע, והשיגה ניצחון יוקרתי בתוצאה 3-2 על באיירן מינכן. בעונת 1991/92 סיימה וטנשייד במקום ה-16 וניצלה מירידה על חודה של נקודה אחת. בעונת 1992/93 שוב סיימה וטנשייד בתחתית הטבלה, שתי נקודות מעל הקו האדום, אך השיגה ניצחון נוסף על באיירן מינכן בתוצאה 2-0, וניצחה אף בדרבי את בוכום באותה תוצאה. בעונת 1993/94 נשרה וטנשייד בחזרה לבונדסליגה השנייה, מהמקום הלפני אחרון בבונדסליגה.
לאחר שתי עונות בבונדסליגה השנייה, נשרה וטנשייד לליגה האזורית בתום עונת 1995/96. בעונת 1997/98 חזרה וטנשייד לבונדסליגה השנייה, אך נשרה שוב כעבור עונה אחת, ובעונת 2003/04 מצאה עצמה בליגה הרביעית. לאורך שנות ה-2000 וטנשייד התנדנדה בין ליגות נמוכות ואף הגיעה עד לליגה השישית. נכון לעונת 2015/16 הקבוצה משחקת בליגה הרביעית.
דאף MB200

מאפיינים

דגם  ה-"דאף MB200" תוכנן ל-82 נוסעים, מתוכם 40 מושבים. 
לדגם ה-"דאף MB200" דלת כניסה צדדית בודדת.
הדגם יוצא לבריטניה.
ארצ'י (הונגריה)

היסטוריה

בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה. בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים.
ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון.
ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות. בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי. התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת.
במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה.
בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל.
ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים.
בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר.

יהודים

בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה. רובם השתייכו לקהילה הנאולוגית. במרס 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט, במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.
דוד אבידן

תולדות חייו

דוד אבידן נולד ב-1934 בתל אביב כדוד מוריץ (לאחר הולדת אחיו הצעיר נדיב, אשר לימים היה מחבר תשבצי ההיגיון, נדיב אבידן, שינה אביהם את שם משפחתם, לראשי התיבות של אבי דוד ונדיב).
דוד למד בגימנסיה "שלוה" בתל אביב, ובאוניברסיטה העברית. בתחילת שנות החמישים היה חבר ב"ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי" (בנק"י), ושיריו הראשונים התפרסמו בעיתון המפלגה הקומוניסטית הישראלית - "קול העם". אבידן התגורר ברחוב שמשון בתל אביב.
קובץ שיריו הראשון, "ברזים ערופי שפתיים", יצא לאור בשנת 1954. אבידן המשיך לפרסם ספרי שירה עד לשנותיו האחרונות, וכן כתב תסריטים וביים אותם, ועסק בתחומים נוספים של היצירה האמנותית. אבידן שאף להרחיב את גבולותיה של השפה העברית, ליצור מילים חדשות (הרבה באמצעות הלחם בסיסים) ולהעניק משמעויות נוספות למילים קיימות.
"הערב יוצאים", תקליטה הראשון של "שלישיית התאומים" (1966) כולל את השיר "הסתלקי רות", תרגומו של דוד אבידן ל־"Hit The Road Jack" של ריי צ'ארלס, וכן שירים נוספים של אבידן: "אנחנו לא רקדנים", "זה לא נורא" (לפי לחן של אנריקו מסיאס) ו"שבת" (לפי לחן של ליאו פרה). שירים מקוריים אחרים של אבידן שהולחנו הם "הרי את מותרת לכל אדם", שהולחן על ידי אמנים שונים, ובהם ארקדי דוכין, חוה אלברשטיין, דני ליטני ונפתלי אלטר; "הרחובות ממריאים לאט" (יוני רכטר ושם טוב לוי, וכן אסף אמדורסקי); "הזמנה להצגה יומית" (ברי סחרוף); "בעיות אישיוֹת" (שלומי שבן); ועוד.
אבידן גילה עניין רב בחידושי הטכנולוגיה ובדרך לשלבם ביצירתו. ספרו "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי" (1974) כולל שמונה שיחות של אבידן עם תוכנית המחשב "אלייזה" של ג'וזף וייצנבאום, הדמיה פרודית של פסיכותרפיסט. בדש ספרו "תשדורות מלווין ריגול" (1978) מצוין: "רובם המכריע של מרכיבי הספר החדש הם תיעתוקים של הקלטות דיקטאפון-יד, שאבידן הפך אותו בארבע השנים האחרונות לציוד-יצירתי-צמוד."
ספר פרובוקטיבי אחר שפרסם בשם "דו"ח על מסע אל. אס. די." תיאר את מסע ה-LSD שהוא עבר.
אבידן תרגם אחדים מספריו לאנגלית, וכן תורגמו ספריו לשפות נוספות, ובהן צרפתית, רוסית וערבית.
בשנת 1958 הכיר את אשתו הראשונה, העיתונאית ברוריה אבידן, את אשתו השנייה, לילי (סיגל) אבידן, הכיר בשנת 1972, ובשנת 1986 הכיר את ציפורן לוטם שהייתה לאם בנו יחידו.
דוד אבידן נפטר בתל אביב ב-11 במאי 1995 בגיל 61, כשהוא עני, חולה ושקוע בחובות. הוא נקבר בבית העלמין ירקון בתל אביב, והמשורר נתן זך ספד לו בהקריאו את שירו המצמרר של הנפטר: "שיר ילדים", הפותח בשורה "המוות יבוא אלי ביום ההולדת". כשנה לפני מותו, כבר נודע ברבים מצבו הנפשי, הגופני והכלכלי הירוד עם שידור כתבה בטלוויזיה הישראלית שחשפה את תנאי חייו, ובה אבידן אף חשף כי שקע בחובות של כ-100 אלף שקלים.
על מצבתו בבית העלמין ירקון חקוק שירו הקצר "אֲדַמִּלָּה". שמו של שיר זה ("אדם" ו"מלה", שהותכו ל"אדמלה") מייצג אחד ממאפייני שירתו של אבידן - הרחבת גבולות השפה, בעיקר באמצעות יצירת מילים חדשות המורכבות מהלחם בסיסים של שתי מילים ידועות.
הותיר אחריו בן יחיד, תר אבידן, בנה של צפורן לוטם (שאף היא הוציאה לאור מספר ספרים).
רחובות נקראו על שמו של דוד אבידן בשכונת המשתלה בתל אביב, וכן בפתח תקווה, נתניה ובכפר סבא.
תפילת המיסה

תפילת המיסה הקתולית מורכבת מכמה חלקים. במקורה נכתבה תפילת המיסה כולה בלטינית, למעט החלק הראשון (Kyrie) אשר נכתב ביוונית.
השורות או הרעיון המרכזי בכל אחד מחלקי המיסה נלקחו מכתבי הקודש, מהברית הישנה או מהברית החדשה.

מילות החלק הראשון Kyrie (אדון) מצויות במקומות רבים בשתי הבריתות (לדוגמה: ישעיה, ל"ג, ב'; תהילים, ו', ג', ט', י"ד; קכ"ג, ג'; מתי, ט', 27; שם, כ', 30; לוקאס, י"ז, 13.
שורת הפתיחה של החלק השני Gloria (כבוד, הלל) מקורה במילים ששרו המלאכים כשהודיעו לרועים על הולדת ישו (לוקאס, ב', 14).
החלק השלישי Credo (אני מאמין) הוא הארוך ביותר, ומורכב משורה ארוכה של הצהרות ועקרונות. חלק זה חובר כבר בוועידת ניקיאה הראשונה שהתקיימה בשנת 325 לספירה, כשהיה צורך לקבוע ולהבהיר מהן הדרישות להשתייכות לכנסייה הקתולית.
מילות החלק הרביעי Sanctus (קדוש) מצויות בשני חזיונות, אחד בספר ישעיה, ו', ג', והשני (בהשראת הראשון) בחזון יוחנן, ד', 8. אלו הן מילות השרפים השרים מסביב לכס האלוהים. שתי הגרסאות דומות מאוד, אך אינן זהות. הנוסח המצוי במיסה נלקח מספר ישעיה. לחלק זה יש תוספת Benedictus (מבורך, ברוך) אשר בדרך כלל מולחמת ישירות אל תוך טקסט ה-Sanctus, על-אף שלעיתים היא נחשבת חלק נפרד כשלעצמו. המילים ל-Bendictus נלקחו מהבשורה על-פי מתי כ"א, 9, והן מופיעות גם במרקוס, י"א, 9–10, וביוחנן, ט', 13. הביטוי הושע-נא גם הוא מופיע במקורות לעיל ובמקורות נוספים דוגמת מתי, כ"א, 15, ובמזמורי תהילים בשינויים קלים.
חלקה האחרון של המיסה Agnus Dei מתייחס למילותיו של יוחנן המטביל (יוחנן, א', 29), כשראה את ישו וכינה אותו שה האלוהים.
הנסיך האבוד

הפקה

המיני-סדרה, שכתב וביים סטיבן פוליאקוף, עוסקת בחייו של הנסיך ג'ון, בנם הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה והמלכה מרי מטק. הנסיך ג'ון סבל מאפילפסיה ומלקות הדומה לאוטיזם ומת בגיל 13.
משפחת המלוכה ניסתה לסוכך עליו ולהסתיר אותו מעין הציבור ככל האפשר. התוכנית נמנעת מלהראות את בני משפחת המלוכה כמפלצות, אלא מראה עד כמה השפיע מצבו של ג'ון על בני משפחתו ובמיוחד על אמו, המלכה מרי. פוליאקוף מציג את סיפורו של ג'ון דרך יחסיו עם בני משפחתו, ובעיקר עם אחיו הנסיך ג'ורג'. כמו כן מודגשת במיוחד האהבה והמסירות של לאלה, האומנת של ג'ון, בגילומה של השחקנית ג'ינה מקי.
בדרמה מוצגים גם אירועים פוליטיים המתרחשים באותה תקופה, כמו נפילת בית רומאנוב בשנת 1917 וההוצאה להורג האכזרית של ניקולאי השני ובני משפחתו, ב-1918. היסטוריונים ביקרו את ההצגה הסטריאוטיפית של הצאר ניקולאי ואשתו הקיסרית אלכסנדרה, הוא מוצג כאדם חלש אופי ואילו היא כסנובית ושתלטנית.
בין השחקנים המשתתפים בסרט מופיעים מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד המלכה מרי, מייקל גמבון כאדוארד השביעי, טום הולנדר בתפקיד המלך ג'ורג' וביל ניי כלורד סטמפורדהם. את הנסיך ג'ון גילמו שני שחקנים צעירים, דניאל ויליאמס גילם את ג'ון כילד קטן, ומת'יו תומאס גילם אותו בגיל מבוגר יותר עד למותו.
מירנדה ריצ'רדסון וג'ינה מקי היו מועמדות על תפקידיהן לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. את המוזיקה להפקה כתב אדריאן ג'ונסטון.
הדרמה שזכתה לשבחים רבים ולאחוזי צפייה גבוהים, שווקה בווידאו וב- DVD ושודרה שוב ב- BBC One ב-2004. באותה שנה שודרה הדרמה בארצות הברית וזכתה לשבחי הביקורות. מירנדה ריצ'רדסון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה. ב-2005 זכה הסרט בפרס אמי, זכייה יוצאת דופן להפקה בריטית. בישראל שודרה הסדרה בערוצי ה-BBC Prime ובערוץ 3 בכבלים ובלוויין.
יעקב אייכלר

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנו של מנשה אייכלר שהיה פעיל בלח"י ולאחר קום המדינה שירת בצנחנים. אחיו הוא ישראל אייכלר, חבר הכנסת מטעם יהדות התורה. 
אייכלר מסקר את פעילות הכנסת במסגרות שונות. שימש ככתב של "קו עיתונות דתית", וככתב הכנסת של העיתון. מדי יום חמישי הוא מגיש בערוץ 99 - ערוץ הכנסת את התוכנית "אייכלר יעקוב" שבה הוא עוקב אחר עבודת חברי הכנסת.
בעבר שימש אייכלר ככתב החדשות של רשת א' וכתב פוליטי של העיתון "המחנה החרדי". בנוסף, שידר בערוץ החרדי הפיראטי "קול שמחה".
בדצמבר 2006 נבחר ליו"ר "תא הכתבים הפרלמנטריים" לאחר שבבחירות חשאיות זכה לתמיכת 17 מ-23 הכתבים הפרלמנטריים. 
בנוסף לעיסוקיו בתחומי התקשורת, עבד אייכלר כקבלן של חברת הבנייה "מ. קעניג". הוא אחד ממייסדי ארגון זק"א ופעיל בו במשך שנים, וכמו כן שימש בהתנדבות כנהג אמבולנס של מד"א.
במאי 2010 מונה יעקב אייכלר כאחד מחמשת נציגי הציבור במועצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
באוקטובר 2016 פורסם כי אייכלר יעזוב את ערוץ הכנסת ויעבור לתאגיד השידור הישראלי.
ב-15 במאי 2017 התחיל להגיש תוכנית בכאן ב'. תחילה הגיש תוכנית בשעה 19:00, ולאחר מכן עבר להגיש את תוכנית סיום היום, בשעה 23:00, במרבית ימי השבוע.
אייכלר, חסיד בעלז, מתגורר בירושלים, נשוי ואב ל-13 ילדים.
עשהאל צוקרמן

עשהאל צוקרמן (23 במרץ 1898 - 1 באוקטובר 1970) היה בן לאנשי ביל"ו שהיו מייסדי המושבה גדרה. אחיינו של יהושע חנקין. ממתנדבי הגדודים העבריים ופעיל בארגון ההגנה. פעיל בכיבוש העבודה העברית בארץ ובגאולת קרקעות בדרום הארץ. התגייס לצה"ל במלחמת העצמאות ובמהלכה מונה למושל הצבאי הראשון. לאחר שחרורו המשיך לעסוק בחקלאות במשקו בגדרה.

קורות חייו

עשהאל נולד ב-1898 בגדרה לשלמה זלמן צוקרמן (יליד סמרגון) ורבקה לבית חנקין (אחותו של יהושע חנקין וילידת קרמנצ'וג). אביו, שעלה לארץ ב-1883, התקבל כחבר בביל"ו והיה ממייסדי גדרה ב-1884. 
עשהאל סיים בית ספר יסודי בגדרה ואת המחזור הראשון בבית הספר הריאלי בחיפה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף לגדודים העבריים ועסק בתחום הביטחון ביישובו. לאחר פירוק הגדודים הצטרף להגנה והיה פעיל באזור הדרום. 
בתקופה שלאחר המלחמה (בערך ב-1927) הצטרף לפעילות לכיבוש העבודה העברית בארץ מידי הערבים ועסק בחקלאות באזור השרון. ב-1930 עבד עשהאל כמנהל עבודה במשקו של נחום שיפר שהיה ממייסדי כפר הדר בהוד השרון (נקרא "משק שפר").
לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) החל עשהאל לעסוק ברכישת קרקעות באזור הדרום מטעם קק"ל . בולטת במיוחד הרכישה, ב-1936, של אדמות "אבו זבורה" שעליהן הוקם, ב-1943, מצפה גבולות (בהמשך הוקם במקום קיבוץ גבולות). גם אדמות קיבוץ נגבה נרכשו על ידי האחים צוקרמן.
בתקופת מלחמת העצמאות שירת עשהאל כקצין אפסנאות במחוז השפלה ובנובמבר 1948 מונה למושל הצבאי הראשון כשאחריותו על אזור הדרום. בהמשך מונה למושל מגדל-אשקלון. בתקופה זו גר בקומה העליונה של בית המרקחת של זכריאס הערבי הנוצרי בכיכר גולומב. לאחר סיום תפקידו הוחלף על ידי מיכאל הנגבי.
ב-1949 השתחרר מצה"ל והתיישב במשק שרכש בגדרה.

חייו האישיים

ב-1922 נישא ליעל הנקין (שהוריה גם הם ממייסדי גדרה). נפטר בגדרה ב-1970. השאיר אחריו בת ובן שממשיך את דרכו ומעבד את המשק בגדרה.
אגן מבני

אגן או אגן מבני הוא שקע גאולוגי נרחב שראשיתו בתנועת לוחות טקטוניים שיצרה קער בשכבות סלע, בו מצטברים משקעים חדשים העשויים במהלך הזמן למלא את הקער. עם זאת, פעילות טקטונית עשויה ליצור אגן לאחר תהליכי השקעה קודמים.
התבוננות במפה גאולוגית מראה כי צורתם הכללית של האגנים היא מעגלית או אליפטית, מעין קערה, ושכבות הסלע בו קונצנטריות. מאחר שהאגנים עמוקים יותר במרכזם, השכבות הנחשפות בהם צעירות יותר ככל שמתקרבים למרכז.