מודל פח האשפה

מודל פח האשפה (באנגלית: Garbage can model) הוא מודל תאורטי שמטרתו לייצג את תהליך קבלת החלטות האקראי שמתקיים בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. לפי המודל תהליך קבלת ההחלטות מורכב משלושה זרמים בלתי תלויים (בעיות, פתרונות ומשתתפים) שנזרקים אל פחי אשפה (המייצגים הזדמנויות בחירה). בתוך פחי האשפה לעיתים נוצרות התנגשויות בין הזרמים וכך מתקבלות החלטות. למודל תפקיד חשוב במחקר מינהל ציבורי.

מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות

מודל פח האשפה פותח על ידי כהן מארץ' ואולסון ב-1972 ומשקף את המציאות האקראית של קבלת החלטות בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. מודל פח האשפה משמש על מנת להסביר ולייעל תהליכי קבלת החלטות בארגונים אלו. לדוגמה כדי שארגונים יוכלו ללמוד איך להשתמש ברעיונות ובמשאבים שהלכו לאיבוד בתהליך קבלת ההחלטות.
מודל פח האשפה מסתכל על ארגונים כאוסף של הזדמנויות החלטה שמיוצגים באמצעות פחי אשפה. אל פחי האשפה נזרקים זרמים בלתי תלויים של בעיות, פתרונות ומשתתפים. בתוך פחי האשפה האלה נוצרות התנגשויות בין הזרמים שבהם מתקבלות החלטות. בנוסף, קבלת ההחלטות תלויה גם במגבלות מסוימות כמו תזמון ודד ליינים.
הייחוד של המודל היא שהוא יוצא מנקודת הנחה שתהליך קבלת ההחלטות באנרכיות מאורגנת הוא כאוטי ואקראי. מפני שדברים רבים מתרחשים במקביל בשל אירועים שונים המתרחשים באנרכיות מאורגנות. על כן הרבה פעמים קיים קשר רופף בין זיהוי הבעיות ובין הפתרונות המוצעים, לדוגמה במצבים שמוצעות פתרונות לבעיה בשעה שחלק מהמשתתפים אינם סוברים כי קיימת בעיה הדורשת פתרון. בנוסף, באנרכיות מאורגנות קיים שימוש מועט בכללי החלטה ביורוקרטיים ובהיררכיה. כלומר קבלת ההחלטות אינה נובעת מתהליך מסודר המתחשב במציאות, סיבתיות ותכלית, במקום זאת קבלת ההחלטות משמשת כאמצעי להבניה של משמעות.

פיתוח מודל פח האשפה

מודל פח האשפה התבסס על סימולציה ממוחשבת שקודדה בפורטרן. הקוד לסימולציה נכלל כנספח במאמר המקורי של מפתחי המודל, שזאת הייתה הפעם הראשונה בו הופיע אלגוריתם ממוחשב במאמר בנושא מדעי החברה.
מודל זה ניסה להרחיב את תאוריות קבלת ההחלטות הארגוניות לתוך התחום הלא נודע, באותה תקופה, של אנרכיה ארגונית.
המודל, כשמו כן הוא, פח אשפה – אשפה שבמהותה אינה מסודרת וכך גם תהליך קבלת ההחלטות אינו מסודר.

סוגי ההחלטות המתקבלות לפי המודל

ישנם מספר דברים שיכולים לקרות בתהליך קבלת ההחלטות. ראשית, במקרים רבים החלטה אינה מתקבלת. למשל ישנה ישיבה שבה אף אחד לא מצליח להחליט על בעיה, או להציע פתרונות, אמנם עולים עוד ועוד רעיונות אך לא נעשה בהם שימוש. דבר אחר שיכול לקרות זה שמתקבלת לגבי פתרון אך הוא אינו פותר בעיה. ישנן שתי דרכים שמצב כזה עלול לקרות בו. ראשית, על ידי התעלמות (oversight) מתקבלות החלטות מבלי שהן עונות על בעיות. הדרך השנייה היא על ידי מנוסה (flight) במקרים אלה אנשים מחכים שהבעיה תעלם ואז בוחרים פתרון ומרגישים שהם פתרו אותה. דוגמה אפשרית היא בעיה שעוברת לטיפולה של מחלקה אחרת בארגון ולמרות שהיא עדיין קיימת נוצרת אשליה שהיא נפתרה. ולבסוף וישנם המצבים האידיאלים שבהם בעיות נפתרות כלומר מתקבלת החלטה שפותרת את הבעיה.

שימושים פרקטיים במודל

ניתן לתאר באמצעות מודל פח האשפה כיצד החלטות מתקבלות בארגונים שיש להם את המאפיינים של אנרכיה מאורגנת. וכך ניתן למעשה לייצר אסטרטגיות לייעול תהליכי קבלת החלטות בארגון. למשל על ידי הבנה שתהליך קבלת ההחלטות הוא כאוטי ושפתרונות לאו דווקא מוצעות בצמוד לבעיות ארגון יכול לנקוט באסטרטגיה של עיצוב פתרונות לבעיות עתידיות ולאו דווקא לאלה העומדות על סדר היום. הארגון למעשה יכול לקבל החלטה אסטרטגית להשקיע מאמצים ומשאבים בתרחישים עתידיים אפשריים.על ידי עידוד של עובדי הארגון לספק רעיונות (לבעיות ופתרונות) ובכך לייצר מפגשים יעילים בין המשתתפים. למרות שמשתמע מהאמור שמודל פח האשפה הוא על גבול המזל, המציאות מראה שמודל זה מוכיח את עצמו.
במחקרים נמצא כי בתהליך קבלת החלטות, ארגונים שנקלעו למצבים של אנרכיה, הצליחו בפתרון בעיות בזכות השקעתם בבניית תרחישים עתידיים ופתרונותיהם .
המודל מעודד יצירתיות ומקוריות בנוגע למציאת פתרונות, שברוב המקרים, מוצאים להם שימוש בעתיד, ולפיכך, ככל שגדל מאגר הפתרונות בארגון, הסבירות להשתמש בהן בעתיד גדלה.

מודל פח האשפה במדיניות ציבורית

קינגדון משתמש במודל פח האשפה כדי לענות על השאלה מדוע ישנם נושאים שהופכים לחלק מהאג'נדה של הממשלה ומדוע יש נושאים שיורדים מהפרק. הוא מציג את מודל זרמי המדיניות (policy streams) המבוסס על שלושה זרמים, שקשורים ודומים לשלושת היסודות של מודל פח האשפה: בעיות, חלופות מדיניות (פתרונות), ופוליטיקה (משתתפים). קינגדון רואה זרמים אלה כעצמאים במידה מסוימת. זרמים אלה נפגשים בחלון מדיניות (הזדמנויות בחירה) ומההתנגשויות ביניהם מתקבלת החלטה. כלומר, כול הזרמים האלה צריכים להתלכד יחד באותו הזמן אחרת חלון ההזדמנויות נסגר. המודל של קינגדון צוטט רבות ומשתמשים בו הרבה בתחום של מדיניות ציבורית על אף הביקורת לגביו שהוא לא ברור דיו.

מודל פח האשפה ותהליך המחקר בפסיכולוגיה

במחקר מ-1981 מארטין מדגימה כיצד מודל פח האשפה מתקיים במחקר מדעי בתחום הפסיכולוגיה. לטענתה בניגוד למה שמלמדים תהליך המחקר אינו רציונלי וליניארי. כלומר תהליך המחקר הרציונלי גורס כי סדר הדברים הם שקודם מעלים בעיה תאורטית אז עורכים מחקר, מנתחים את התוצאות ולבסוף מאוששים/ דוחים את הטענה. לטענתה של מארטין מדעי החברה הם סוג של אנרכיה מאורגנת ולכן היא משתמשת במודל פח האשפה כדי לתאר כיצד תהליך המחקר באמת מתרחש. לפיכך מארטין גורסת כי תהליך המחקר הוא למעשה רצף של החלטות על מה ללמוד ובאיזה מתודות להשתמש. היא לוקחת את ארבעת הזרמים של מודל פח האשפה: בעיות, פתרונות, הזדמנויות בחירה ומשתתפים ומזווגת להם את המקבילה שלהם במחקר הפסיכולוגי. הבעיות במחקר פסיכולוגי הן תאורטיות, המשתתפים בהחלטה הם המשאבים שיש למחקר, הזדמנויות הבחירה הן המתודות של איסוף הנתונים וניתוחם והפתרונות הם התוצאות האמפיריות והאינטרפטציות התאורטיות. במחקרה היא מראה כיצד סדר הדרכים לבצע מחקר אינו ליניארי כפי שנהוג ויותר דומה לתהליך האקראי שמתואר במודל פה האשפה.