google/wiki40b huggingface dataset:
רשת בתי המדרש

רשת בתי המדרש היא התאגדות של בתי המדרש הפלורליסטיים הוותיקים והמרכזיים בישראל. הרשת הוקמה בשנת 2004 וכיום היא מאגדת כשלושים ארגונים. הרשת פעילה בתחום ההתחדשות היהודית כדי לתת ליחיד ולחברה בישראל כלים בתחום לימוד היהדות בגישה פלורליסטית, וזאת על מנת לבסס את קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ובמטרה לחזק את הקשר בין חלקים של העם היהודי בישראל ובתפוצות.

רקע

רשת בתי המדרש הוקמה בשנת 2004 על ידי כשישה בתי מדרש. הארגונים המתאגדים ראו לנכון להעמיק את שיתוף הפעולה הבין ארגוני בקידום המטרות המשותפות ובהן: העמקת החיבור בין הציבור הישראלי למורשתו היהודית, עידוד לימוד מקורות יהודיים ברוח פלורליסטית והעמקת תחושת השייכות והקהילתיות בין פלגים שונים בחברה הישראלית על ידי יצירת שפה יהודית משותפת.
לאחר כשנה וחצי כבר היו חברים ברשת 11 ארגונים, וכיום מספר בתי המדרש החברים ברשת מתקרב ל-30.
תפקיד היו"ר מאויש ברוטציה על ידי בתי המדרש השונים החברים ברשת, לפרק זמן של כשנתיים.

פעילות רשת בתי המדרש

על מנת לקדם את יעדי הרשת, היא מקיימת את הפעילויות הבאות:

הצעת חוק בתי המדרש היהודיים - הדמוקרטיים התש"ע

ביוני 2010 הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק בתי המדרש היהודיים דמוקרטיים, אשר יזמה רשת בתי המדרש ומקודמת על ידי חבר הכנסת זבולון אורלב. מהות החוק היא כי משרד התרבות והספורט יכיר בבתי המדרש לצורכי תקצוב על מנת לקדם את לימוד היהדות בישראל מתוך מגמה של גישור בין השקפות העולם השונות וגיבוש זהות יהודית.

אתר מדרשת

אתר האינטרנט "מדרשת" הוקם על מנת לאפשר לכלל הגולשים ליצור דפי לימוד בית מדרשיים ולשתף בדפי לימוד קיימים בנוחות ובקלות. כיום האתר כולל כ-500 דפי לימוד אשר נתרמו לטובת הציבור הרחב על ידי מנחי בית המדרש המובילים ברשת. כמו כן האתר כולל כלים טכנולוגיים המאפשרים לכלל הגולשים להתאים דפי לימוד קיימים לצורכי הלימוד שלהם, וכן לבנות דפי לימוד חדשים מתוך מאגר המקורות ביעילות. האתר הוקם ביוזמה ובמימון של קרן אבי חי על ידי רשת בתי המדרש, ובביצוע ותמיכה טכנולוגית של מט"ח.

ימי עיון והכשרה למנחי בתי מדרש

הרשת מקיימת שני ימי עיון מרוכזים מדי שנה למנחי לימוד בית מדרש. מטרת ימי העיון לשתף בידע ובניסיון אשר נצבר בבתי המדרש השונים על מנת לקדם את הכשרתם ולהעמיק את המיומנויות של מנחי בית המדרש בישראל.

פרשה בשניים

החל מחודש מאי 2010 עולה מדי יום חמישי סרטון באתר האינטרנט mako, ובו שניים ממנהלי בתי המדרש בישראל משוחחים על נושא מפרשת השבוע מזווית אקטואלית. בשיחתם הם יוצרים חיבור בין התנ"ך למציאות העדכנית של החברה הישראלית.
אליקום דבורקס

ביוגרפיה

בנו של הרב ישעיהו אריה דבורקס עורך הסידור כל בו מנחת ירושלים. בבחרותו למד בישיבת ישיבת גרודנא.
במשך למעלה עשרים שנה מכהן כמו"ץ שארית ישראל, בנוסף הוא מכהן כר"מ בישיבת תפארת משה. במשך קרוב לעשרים שנה כתב טור הלכתי קבוע בעיתון יתד נאמן. כיום כותב במספר עיתונים חרדים ומוציא לאור מדי שבוע עלון הלכתי שמופץ בירושלים בבני ברק ובגבעת זאב.
נחשב למומחה בציבור הליטאי למנהגים וחיבר ספרים רבים על כך. היה מקורב לרב עובדיה יוסף ובספריו הביא התכתבויות רבות איתו. היה מקורב גם לרב אברהם אלקנה שפירא ראש ישיבת מרכז הרב. מתגורר בגבעת זאב. בעבר התגורר בבני ברק וקודם לכן בבית וגן ובפסגת זאב.
יוהאן ואן הולסט

יוהאן ואן הולסט (הולנדית: Johan Wilhelm van Hulst;  ‏28 בינואר 1911 - 22 במרץ 2018) היה פרופסור הולנדי, פוליטיקאי בדימוס וחסיד אומות העולם שהציל יחד עם ולטר סוסקינד והנרייטה פימנטל מאות ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.

שנותיו המוקדמות

ואן הולסט נולד באמסטרדם ב-28 בינואר 1911. הוא למד פסיכולוגיה ופדגוגיה ב"אוניברסיטה החופשית של אמסטרדם" (Vrije Universiteit Amsterdam) ושימש בו בזמן כמורה ומדריך חינוכי במספר ערים בהולנד.
בשנים 1942–1960, שימש כמנהל של המכון הפדגוגי הקלויניסטי להכשרת מורים באמסטרדם.

קריירה פוליטית

ואן הולסט היה חבר במפלגת CHU (האיחוד הנוצרי ההיסטורי) ומאוחר יותר ב-CDA (המפלגה הנוצרית דמוקרטית) בה התמזגה ה-CHU. בשנים 1956 - 1981, היה חבר בסנאט ההולנדי. מ-1961 עד 1968 היה חבר בפרלמנט האירופי ומ-1969 עד 1972 שימש כיו"ר ה-CHU. בשנים 1972 - 1981, שימש במנהיג סיעה בסנאט ההולנדי מטעם ה-CHU ומ-1977 ב-CDA.

הצלת היהודים

בספטמבר 1942 התמנה ואן הולסט למנהל המכון הפדגוגי הקלוינסטי ששכן מרחק שני בנינים מבית הילדים - בו רוכזו ילדים יהודים, שהופרדו ממשפחותיהם לפני שילוחם למחנות במזרח. המשפחות וחלק מהילדים רוכזו במבנה "התיאטרון ההולנדי" הסמוך. החל מינואר 1943 החלו פעולות של הברחת ילדים יהודים למקומות מסתור מחוץ לאמסטרדם, הפעילויות הלכו והתרחבו לכדי מבצע רחב היקף. יחד עם מנהלת בית היתומים הנרייטה פימנטל, מנהל "התיאטרון ההולנדי" ולטר סוסקינד והשמש המבוגר ואן ויינחארדן סייע ואן הולסט למבריחי הילדים - בהפכו את המכון הפדגוגי לתחנת מעבר בה רוכזו הילדים והוסתרו, לפני שילוחם למקומות מסתור מחוץ לאמסטרדם. כמו כן סייע ואן הולסט בעצמו באיתור כתובות מסתור. בפעולות אלה סייע לארגונים שעסקו בכך בהצלתם של לפחות 600 ילדים ותינוקות. בנוסף לכך סייע ואן הולסט לכ-100 יהודים נוספים, בהם שני סטודנטים שלו, "להיעלם" ולקבל סיוע בהמלטות מידי הנאצים.
ב-8 במרץ 1972, הכיר בו מוסד "יד ושם" כחסיד אומות העולם.

טריוויה

ואן הולסט היה שחמטאי מוכשר. בגיל 95 ניצח בתחרות שחמט בה התחרו פוליטיקאים לשעבר. הוא ניצח שוב בתחרות זהה ב-2010. ב-28 בינואר 2011 חגג את יום הולדתו ה-100. לפי רנה ואן דר לינדן נשיא הסנאט של הולנד, ואן הולסט הוא הסנטור הראשון של הולנד שהגיע לגיל 100 מאז היווסדו של הבית העליון ב-1815.
מטבעת מוסקבה

היסטוריה

ההיסטוריה של המטבעות במוסקבה הולכת אחורה כמה מאות שנים עד לתקופת רוסיה הצארית ומתחילה עוד בשנת 1380, אבל במתכונתה המודרנית המטבעה נוסדה ב-25 באפריל 1942 (ואין לה כל קשר ישיר למטבעות ההיסטוריות) ולכן תאריך לידת המטבעה מיוחס לשנת 1942 כאשר משרד האוצר הסובייטי הורה על הקמת הסניף המוסקבאי של גוזנאק.
תחילה הוטל על המטבעה לייצר מדליות ועיטורים שונים. ב-1968 הוחלט על הוספת מבנה חדש למטבעה שבנייתו החלה ב-1974 והושלמה ב-1984.
ב-1975 החלה בייצור מטילי זהב וב-1977 ייצרה סדרה של מטבעות זיכרון לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980).
באוקטובר 1991 החלה לייצר את העיטורים של ממשלת רוסיה והיא מהווה חלק מהתאגיד הפדרלי הממשלתי Goznak.
פאולה מיי וויקס

ביוגרפיה

פאולה מיי וויקס נולדה ב-23 בדצמבר 1958 בפורט אוף ספיין. למדה משפטים באוניברסיטת איי הודו המערבית וסיימה את לימודיה ב-1982. מיי ווקס עבדה במשרד התובע הראשי כ-11 שנים ובשנת 1993 עברה למגזר הפרטי. ב-1996 התמנתה מיי וויקס לשופטת. שירתה בקצרה כנשיאת בית המשפט העליון בשנת 2012. בינואר 2018 נבחרה על ידי הפרלמנט לנשיאות המדינה.
שושי חייט

ביוגרפיה

נולדה למשפחת גולדמן, דור שני לשואה בעיר קלוז' בטרנסליבניה, רומניה. בשנת 1950 עלתה לישראל. חיי ילדותה ונערותה היו קשים מנשוא היות שאביה נטש אותה בהיותה תינוקת ואמה התאבדה כשהייתה נערה בת 12.
ובשנת 1964 נישאה לצייר יעקב חייט. לזוג שתי בנות.

סגנון היצירה

בחייט דבק הכינוי 'ציירת הליצנים', משום שהדמויות האנושיות בציוריה עוטות על פניהן לרוב מסכה. סימטריה, שקט, סמכותיות ושלוות צבע עבדו אצל הציירת כמין בולם זעזועים מפני רקמת המציאות הקשה. חייט אפשרה ביצירותיה למצוא גוונים רבים ולעיתים הניחה רק לשחור וללבן, הפשוטים לכאורה של העיפרון, להעניק הבעות אנושיות מגוונות כחכמה, תמימות, ערמומיות ואומללות.
בין יצירותיה הטריפטיכון, המשקף את מסכת חייה הקשים של האמנית כבר מילדותה, שהטילה אותה כהגדרתה, וכשם היצירה, אל זירת קרקס החיים של שושי. בכוח אישיותה, בדומה למסכה שביצירותיה, היא עוטה על רגשותיה מעטה בדמוי של 'רומנטיקת קרקסים', ובכך מרחיקה את הצופה מן ההליכה על חבל הזכרונות הדק האישי שלה.
אף על פי שהעיסוק בדמות הליצן מאפשר זאת, קשה למצוא בעבודותיה פארסה, בוטות או סלפסטיק לשמו, שכן דומה כי מרבית הדמויות, לרבות הפסלים שיצרה, נושאות בנטל של סבילות.
דוגמה לשימוש בלקסיקון הלולייני החזותי של היוצרת הייתה נוכחת ביצירת סדרת ציורי התנ"ך שיצרה, שבה הדמויות המסורתיות לובשות על פניהן מסכות של ליצנים. מתוך הסדרה בולט ציור בשם "טרוף טורף יוסף" (מתוך מעמד כתונת הפסים לאחר מכירתו של יוסף לישמעאלים), המהווה כמשל וכנמשל מרחשי ליבה וסיפורה האישי.
באחד הראיונות שנתנה לתקשורת הסבירה את עומק יצירתה ואת ההקשר לדמויות הליצנים:
"אני משתמשת בדמותו של הליצן כדי להמחיש את מורכבות האדם ואת הצורך שלו להסתתר מאחורי מסכות. ליצן הוא אדם שעוטה על פניו מסכה, כולנו עוטים על פנינו מסכות. רוב שעות היום אנחנו מכסים את האמת במסכות כדי להתאים את עצמנו לסביבה. הליצן הוא אני, ומזה אני לא יכולה לברוח".

הציור האחרון

בתקופת שהותה הארוכה בבית החולים הקפידה חייט לצייר. כל ציור שיצרה נחתם וכן נרשמה על גביו שנת היצירה בלבד וללא התאריך המדויק.
את ציור הליצנית יצרה חייט בשעות הלילה המאוחרות, יום לפני שתואם לה ניתוח. דקות בודדות לפני הניתוח העניקה לבעלה יעקב חייט, לשתי בנותיה ולנכדה הבכור פתקים מקופלים ואישיים, היא בקשה שהפתקים ייקראו רק לאחר שכבר תהיה על שולחן הניתוחים, כאילו וידעה שנפרדת מהחיים ומבקשת לומר מספר מילות פרידה. לאחר מכן התברר כי גם על ציור הליצנית חתמה והוסיפה תאריך מלא ומדויק שכלל לא היה אופייני לה 4.4.2011 – הוא ציורה האחרון. לאחר הניתוח לא התעוררה ושהתה בתרדמת כשבועיים עד שהלכה לעולמה.

תערוכות

במהלך הקריירה האמנותית שלה הציגה שושי חייט 27 תערוכות יחיד ועוד 36 תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם.
יחיעם מרט

ביוגרפיה

מרט נולד בירושלים, האמצעי מבין שלושה בנים של ציפורה וזלמן. אביו שירת כמפקד גדוד מוריה במלחמת העצמאות, ואמו היא אחייניתו של ברל כצנלסון. אחיו הצעיר בארי, נהרג במהלך קרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים. כשהיה בן שמונה עברה משפחתו להתגורר ברמת גן, וכשהיה בן 16 עברה לארגנטינה שם מונה אביו לקונסול בבואנוס איירס. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת ששת הימים. בשירות המילואים לחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל השלים מרט תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה צבאית. במקביל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על. הוא גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ועשה את שירותו המבצעי באגף "צומת", המפעיל את קציני האיסוף ואת רשת הסוכנים של המוסד. הוא שימש בין היתר ראש לשכת ראש המוסד יצחק חופי, ראש שלוחת המוסד בפריז, סגן ראש אגף "צומת" וראש האגף. 
מרט נשוי לסטלה ואב לשני בנים. הוא בעל חברה בתחום האבטחה והמודיעין העסקי. חבר בתנועת מפקדים למען ביטחון ישראל.
ב-2009 הוציא יחד עם רעייתו את הספר "סוף סוף ירו על הפלוגה שלנו". הוא מחברו של ספר הסיפורים הקצרים בנושאי מרגלים "Heaven Can Wait".
פונטיאנק

היסטוריה

פונטיאנק נוסדה ב-23 באוקטובר 1771 כדי להיות בירתה של סולטנות פונטיאנק שהוקמה באותו זמן. ב-1778 ההולנדים כבשו את העיר כמו את יתר האזור.
ב-16 בספטמבר 1949 פונטיאנק קיבלה מעמד של עיר.

כלכלה

הכלכלה המקומית מתבססת על תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט מצוי, בטטות, פרי-הג'ק, בננות ואננס, גידול מקנה ומסחר.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת טנג'ונגפורה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סופדיו, המציע טיסות לערים מרכזיות באינדונזיה וכן למספר ערים במדינות נוספות באזור כמו מלזיה.
יהושע ליכטר

יהושע ליכטר (1901, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 1958, ירושלים), שנודע בשם העט איש-ברוריה, היה פעיל רוויזיוניסטי, מייסד, מו"ל ומנהל ביטאון בית"ר, "חזית העם".
ליכטר עלה לארץ ישראל ב-1921 והצטרף לגדוד העבודה. ב-1923 היה בין ראשוני המצטרפים לברית הציונים הרוויזיוניסטים. אימץ קו לוחמני במיוחד בשנות השלושים, והיה גם מראשוני המצטרפים לברית הבריונים. במסגרת הברית היה מפקד חוליה שעסקה בהעפלה יבשתית מגבול הלבנון, ליד מטולה. 
ליכטר יסד וניהל את הביטאון קצר-הימים "חזית העם" (1931–1934), שאותו ערכו אב"א אחימאיר ויהושע השל ייבין. ליכטר גם פרסם מפרי עטו תחת שם העט "י. איש ברוריה". בהוצאה לאור שבה יצא העיתון, שנקראה אף היא "איש ברוריה", יצאו חוברות וספרים של ברית הצה"ר. בין הביטאונים של איש ברוריה היה גם קונטרס חריף נגד חיים ארלוזורוב ("הינוקא האדום"), שבעקבותיו הואשם ליכטר בהסתה שהובילה לרצח.
לאחר רצח ארלוזורוב הכריז הממשל הבריטי על ברית הבריונים כעל "ארגון בלתי-חוקי", ושבעת בכירי חברי הארגון (אב"א אחימאיר, יהושע השל ייבין, חיים דבירי, משה סבוראי, יעקב אורנשטיין, יוסף כצנלסון ויהושע ליכטר עצמו) נדונו ביוני 1934 לעונשי מאסר, ויהושע ליכטר נידון למאסר של שלושה חודשים. 
יהושע ליכטר עסק בין היתר ביוזמות נדל"ן; יזם ומימן את הקמת שכונת התקווה בתל אביב.
דובון הקיקיון

מקור שמו

המין נקרא דובון בשל הפלומה השעירה שמכסה את גופו של הפרפר בשלב הזחל (כמו אצל שאר מיני הדובוניים), וקיקיון על שם הצמח עליו הוא חי וממנו ניזון. מקור שם המין המדעי (schleini) ניתן כהוקרה על מחקריו של פרופסור יוסף שליין.

תיאור

בשלב הבוגר מגיע הפרפר לאורך של 2.5 ס"מ וגופו מכוסה חלקית בקשקשים, כמו פרפראים אחרים. מוטת הכנפיים אצל הזכר 38-50 מ"מ ואצל הנקבה 60-80 מ"מ. הראש והחזה חומים-אפורים. צבע כנפיו הקדמיות אפרפר-חום עם כתמים כהים, הכנפיים האחוריות ארגמניות עם כתמים חומים. נמצאו פרטים מעטים עם כנפיים אחוריות כתומות, ואף לא פרט אחד עם כנפיים אחוריות צהובות. בטנו כתומה, ולה פסי רוחב שחורים קצרים בצדה הגבי.

מחזור החיים

זחלו של דובון הקיקיון, בדומה לרוב זחלי הפרפראים, ניזון מאכילת חלקי צמחים, בעיקר עלים. הבוגר, או הפרפר, ניזון מצוף פרחים כמו רוב מיני הפרפראים שניזונים בשלב הבוגר שלהם.
בדומה למיני דובוניים נוספים, דובון הקיקיון שומע טוב הודות לאברי שמע מצוינים. הזכר מוצא את הנקבה בעזרת חוש הריח המפותח שלו (הממוקם במחושים) המכיר וקולט גם ממרחק ניכר את הפרומון שמפרישה הנקבה. לאחר ההזדווגות, מטילה הנקבה ביצים על אותו צמח שישמש מזון לזחליה.
קיימת אלרגיה חמורה הנפוצה מאוד בקרב ילדים לזחלו של הדובון].

זיהוי המין

דובון הקיקיון זוהה בישראל בשנת 2001 לאחר שזחלי פרפראים שנאספו על צמחי קיקיון הובאו למעבדה לאנטומולוגיה בשירותים להגנת הצומח וביקורת במשרד החקלאות. הזחלים הוכנסו לגידול מעבדתי שפותח והתבסס על עלי קיקיון. במעקב אחר התפתחות הפרפרים נקבע כי הם משתייכים למין החדש למדע. המין החדש תואר לראשונה בספרות על ידי חוקרים מאוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם מומחים מחו"ל, רק בסוף שנת 2005.
בגידול המעבדתי מצאו החוקרים שתי תכונות מעניינות המצויות אצל דובון הקיקיון - הגלמים עברו דיאפאוזה (מעין תרדמת חורף) שנמשכה מחודש ינואר עד סוף חודש אפריל, רק בתחילת חודש מאי החלו להגיח בוגרים בהדרגה. להערכת החוקרים הגורם המרכזי ליציאה מהתרדמה הוא אורך היום שמתארך.
תכונה נוספת, שהיא ייחודית למין פרפר זה שנצפתה במעבדה היא משך הזמן והשלבים שעובר הזחל בהתפתחותו. במעקב אחר ההתפתחות הפרפר נמצא כי למין זה קיימת דרגת זחל נוספת בהשוואה למה שהיה ידוע עד היום, כלומר הזחל עובר שבע דרגות התפתחות ולא שש בתקופת זמן של כחודשיים בטמפרטורה של 26 מעלות. בין דרגה לדרגה מתבצע נשל בו הזחל מוריד את שכבת עורו העליונה.
מוחמד גנאים

ויקיזציה

גנאים נולד בירושלים. את דרכו הפוליטית החל בארגון האחים המוסלמים. ב-1959, לאחר הקמת פת"ח, פרש מארגון האחים המוסלמים וחבר ליאסר ערפאת. ב-1968 מונה על ידי ערפאת למפקד גזרת ירדן של פת"ח, ובשלהי אותה שנה מונה גם כחבר בוועד המרכזי של פת"ח והופקד על מחלקת הארגון והגיוס.
זמן קצר לאחר מכן נשלח גנאים על ידי הארגון לאימונים צבאיים בסין, וכשחזר ב-1969, מונה לסגנו של ערפאת לעניינים צבאיים. בשנות השמונים עבר מרכז אש"ף מלבנון לתוניסיה, ובמסגרת הסכמי אוסלו חזרו ערפאת ותומכיו מגלות תוניסיה לשטחי יש"ע, והקימו בה את הרשות הפלסטינית. על אף נאמנותו הידועה של גנאים לערפאת, הוא גילה התנגדות פומבית להסכמי אוסלו ובחר להישאר בתוניסיה.
ביולי 2007 התירה ישראל את שובו מתוניסיה בעקבות בקשה של יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס. גנאים התרצה והסכים לחזור, אך נשאר עוד כשנתיים בתוניסיה. באוגוסט אותה שנה הודיע עבאס כי בכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים וכי אין בכוונתו להאריך את כהונתו פעם נוספת. במקביל דיווח העיתון הערבי הלונדוני "אל-קודס אל-ערבי" כי חברי הוועד המרכזי של פת"ח סוברים כולם שהמועמד המתאים להתמודד בבחירות ליו"ר הרשות הפלסטינית הוא גנאים. נביל שעת', חבר הוועד המרכזי של פת"ח, טען בתגובה כי נושא זה אינו קיים על סדר היום של הוועד המרכזי של התנועה, ושלל את כל הידיעות שפרסמו אמצעי התקשורת.
בספטמבר 2009 שב גנאים לשטחי הרשות הפלסטינית לקראת ועידת הפתח. בשובו, סימל גנאים את איחוד הפלגים בתנועה ואת יציאתה לדרך חדשה. רניים אף התמודד בבחירות לוועד המרכזי של פתח, והצליח להיכנס אל הוועד מהמקום הראשון, כשהוא עוקף בכירים כמו מרואן ברגותי ומוחמד דחלאן. לאחר הבחירות, פועל גנאים בוועד המרכזי שמקיים פגישות קבועות, וממשיך לפעול מאחורי הקלעים כפי שנהג לעשות טרם שובו.
Tekken 5

העלילה

העלילה מתחילה כשג'ין קאזאמה עוזב את ההונמארו. רגעים אחדים בלבד, אחר-כך, רובוטים, מסוג ג'ק 4 תוקפים את קאזויה והייהאצ'י מישימה, שעדיין בהתאוששות, מההפסד שלהם לג'ין קאזאמה. הרובוטים כיוונו על הייהאצ'י מישימה, והוא איים להרוג אותם (הייהאצ'י איים על הג'ק 4),וקאזויה עצר אותו, הייהאצ'י הבין, שקאזויה אומר לו שיילחמו ביחד. הם נלחמים ביחד,עד שקאזויה תופס את הייהאצ'י, וזורק אותו אל הג'ק 4. קאזויה קופץ מחלון, ואחד הרובוטים של הג'ק 4, מופיע מול הייהאצ'י, ומפוצץ את המקום, בפיצוץ עצמי. רייבן, שהיה עד למקרה הזה, מודיע למפקדו שהייהאצ'י מישימה מת.
הייהאצ'י כנראה מת, והתפרצות גדולה של אנרגיה, העירה את ג'ינפאצ'י מישימה, שהיה חסר במשך 50 השנים האחרונות, והדוויל העניק לו חיי נצח, ומובטח יירישת החברה "מישימה זייבטסו",למי שינצח במלך אגרוף הברזל, וינצח את ג'ינפאצ'י מישימה. קאזויה מישימה נלחם ברייבן, בטורניר, ואחרי שהוא מנצח, הוא מכריח את רייבן לגלות לו את כל הפרטים והדברים. כולם חשבו שהייהאצ'י מישימה מת, בגלל מה שקרה,אך הלוחמים של טקן, האמיתיים, ידעו שהוא עדיין בחיים,כי הם ידעו שלוחם כזה,לא ימות בקלות. הייהאצ'י מישימה מופיע, בכך שכשקאזויה עומד לבוא אל ג'ינפאצ'י מישימה, סבו,אבל לא להילחם בו, אלא ללמוד ממנו עוד,כי הוא סבא שלו, והוא אוהב אותו, והייהאצ'י לא נותן לו להגיע אל ג'ינפאצ'י,אז קאזויה נלחם, ומנצח את הייהאצ'י. בינתיים,ג'ין כבר נלחם בג'ינפאצ'י, ומנצח אותו,ג'ין לוקח אחריות על המישימה זייבטסו, והופך לבעליה של החברה. קאזויה מגיע אל ג'ינפאצ'י, ומגלה שהפסיד לג'ין, אבל זה לא היה אכפת לו, ואז ג'ינפאצ'י וקאזויה באו להתחבק, והדוויל השתלט על ג'ינפאצ'י, וקאזויה ניצח, ואז לקח את ג'ינפאצ'י, סבו,ונזכר איך היו אוהבים להתאמן ביחד, וזה גרם לקאזויה לחייך, ואז הדוויל,גן השטן שלו: דוויל קאזויה, השתלט עליו, עין אחת שלו הפכה לאדומה, והוא נתן לג'ינפאצ'י מכה חזקה שהרגה אותו.
ג'יב מיכייסקו

ג'יב מיכֶיֶסקוּ (ברומנית: Gib Mihăescu, שמו בלידה גאורגה י. מיכייסקו Gheorghe I.Mihăescu;‏ 23 באפריל 1894 - 19 באוקטובר 1935) היה סופר ומחזאי רומני. זכו להערכה במיוחד הרומנים שלו, "הרוסיה" ו"דונה אלבה". יצירתו התאפיינה בעיקר בתיאור חוויות אובססיביות, במיוחד ארוטיות (ברומן "הרוסיה" סביב האידיאל הנשי ו"הנשמה הרוסית") הגורמות להידרדרות נפשית ומוסרית. היה עורך דין בהכשרתו.

פרטים ביוגרפיים

מיכייסקו נולד ב דרגשאן, מחוז ולצָ'ה, היה בוגר המכללה הלאומית ע"ש "קרול הראשון" בקראיובה. 
עשה קורס קצינים בבית הספר של חיל הרגלים ביאשי. בימי מלחמת העולם הראשונה השתתף בקרבות במרששט, משרט ואויטוז וזכה בעיטור על גבורתו. ב-1918 שוחרר מהצבא ושהה תקופה בכפר הולדתו דרגשאן
עבד כעורך דין בקישינאו ובעיירת הולדתו, דרגשאן על מנת לטפל בבריאותו.
יחד עם לוצ'יאן בלאגה, אדריאן מאניו וצ'זאר פטרסקו, נמנה עם מייסדיו בשנת 1921 של כתב-העת ה"נאו-מסורתי" הימני "גנדיריה" (Gândirea - "החשיבה") אותו עזב בהמשך. 
ג'יב מיכייסקו היה אחד מהפרוזאיקנים הפופולרים שפעלו ברומניה בין שתי מלחמות העולם. התחיל את הקריירה הספרותית שלו בשנת 1919 על ידי פרסום הסיפור "הקו הראשון" (Linia întâi) בכתב העת "לוצ'אפרול" (Luceafărul). פריצת הדרך האמיתית עשה עם קובץ הנובלות "גרנדיפלורה" (La Grandiflora) והמחזה "הביתן עם צללים" Pavilionul cu umbre בשנת 1928. בהמשך פרסם את קובץ הנובלות "ההזיה" (Vedenia) ‏(1929) ואת הרומנים פסיכולוגיים - ארוטיים כמו "הרוסייה", "הזרוע של אנדרומדה", "אשת השוקולד", "הימים והלילות של סטודנט מאחר", "דונה אלבה".
מחזות תיאטרון שלו נלקטו בקובץ "הביתן עם צללים".
מיכייסקו ניהל התכתבות עם סופרים כמו צ'זאר פטרסקו, עם קורנליו מולדובאנו, אפריליאנה מדיאנו ועם סוזאן סובאלובה. 
מבקרים אחדים ראו בכתיבתו השפעה מסוימת של דוסטויבסקי.
ג'יב מיכייסקו נפטר בגיל 41 עקב סיבוכים של השחפת, בבית החולים של המשטרה בבוקרשט. 
בין יתר תחביביו היה אסטרונום חובב ובנה מצפה כוכבים קטן בביתו בדרגשאן.
Where Do You Go To (My Lovely)?

מי היא מארי-קלייר?

השם מרמז לשמו של מגזין האופנה "מארי קלייר". מעולם לא נמסר למי הכוונה, אך קיימות מספר תאוריות בקרב מעריצי השיר. פעמים רבות עולה שמה של סופיה לורן, ילידת משפחת עוני ברומא שזכתה להצלחה מטאורית בצרפת ובעולם כולו.
גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה

גי דה דאמפייר (1226 - 7 במרץ 1305) היה בנם של גיום השני דה דאמפייר ושל מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה.
אחרי שאחיו הבכור נהרג בטורניר אבירים (6 ביוני 1251) גי דה דאמפייר הפך לרוזן פלנדריה בשיתוף עם אמו, ב-1253 הוא ואמו לחמו במלחמות הירושה של רוזנות פלנדריה ושל רוזנות אנו נגד ז'אן הראשון, רוזן אינו, אך נחלו מפלה. גי דה דאמפייר שנלקח בשבי שוחרר ב-1256 אחרי שלואי התשיעי, מלך צרפת שילם בעבורו כופר נפש.
ב-1263 גי דה דאמפייר קנה את מרקיזות נאמור מבלדווין השני מקורטנה, אך הנרי החמישי מלוקסמבורג כבש את המרקיזות, וגי דה דאמפייר ניסה לכבוש אותה מידיו. לבסוף הושגה פשרה שלפיה גי דה דאמפייר נשא לאישה את בתו של הנרי מלוקסמבורג, שוויתר על שליטתו במרקיזות נאמור.
ב-1270 מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה החרימה את רכושם של הסוחרים האנגלים בפלנדריה - מה שגרם למתיחות עם אנגליה שסיפקה צמר לאנשי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה. אחרי מותה ב-1279 רוזנות פלנדריה עברה לידי בנה גי דה דאמפייר.
ב-1288 אנשי תעשיית הטקסטיל הפלמים התלוננו על המיסים הגבוהים שהוטלו עליהם - מה שגרם לפיליפ הרביעי, מלך צרפת לחזק את אחיזתו בפלנדריה. ב-1294 גי דה דאמפייר השיא את בתו פיליפין לבנו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה (מאוחר יותר אדוארד השני, מלך אנגליה) שהיה בן עשר שנים בלבד. בתגובה, פיליפ הרביעי, מלך צרפת הביא למעצרם של גי דה דאמפייר, של בתו פיליפין ושל שני בניו - מה שהביא לביטולם של נישואים אלה. (פיליפין נשארה בכלא בפריז עד מותה ב-1306).
ב-1296 פיליפ הרביעי הכריז על ערי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה כבנות חסותו של הכתר הצרפתי. ב-1297 גי דה דאמפייר ניסה לפרוק מעליו את עולו של פיליפ הרביעי באמצעות ברית עם אדוארד הראשון, מלך אנגליה. בתגובה, פיליפ הרביעי הכריז על סיפוח ערי פלנדריה לצרפת. הצבא המלכותי הצרפתי בפיקודו של רובר השני, רוזן ארטואה הביס את הפלמים בקרב פורנה (20 באוגוסט 1297). ב-1298 אדוארד הראשון, מלך אנגליה חתם על הסכם שלום עם פיליפ הרביעי. ב-1299 הצבא המלכותי הצרפתי פלש לפלנדריה ובינואר 1300 גי דה דאמפייר ובניו נעצרו שוב.
אנשי הערים של פלנדריה, שמאסו בשלטון הדיכוי הצרפתי, הביסו את צבא האבירים של צרפת בקרב דורבנות הזהב (11 ביולי 1302), וגי דאמפייר שוחרר כדי להשתתף במשא ומתן בין הפלמים לבין הצרפתים. אך נתיניו הפלמים של גי דה דאמפייר סירבו להתפשר עם הצרפתים, וגי דה דאמפייר חזר לכלא הצרפתי. פיליפ הרביעי רצה לקחת נקם על תבוסת צבא אביריו בקרב דורבנות הזהב, שלאחריו הערים ליל, בתון ודואה נפלו בידי הפלמים. ב-29 ביולי 1304 הוא יצא עם צבאו מן העיר אראס ל העיר טורנה ומשם אל עבר ליל, שהיוותה את מטרתו העיקרית.
פיליפ דה תייט, בנו של גי דה דאמפייר, קיבץ צבא פלמי חזק כדי לעצור את פלישת הצרפתים. התפתח קרב מונס-אן-פוול (18 באוגוסט 1304) שבו כוח פלמי, שהורכב מאנשי העיר ברוז' החמיץ הזדמנות לפגוע במלך פיליפ הרביעי שהיה מוקף בחמישים אבירים בלבד. הוא הצליח להימלט בעזרת אחדים מאביריו שגוננו על נסיגתו ושילמו על כך בחייהם. לבסוף, צבא האבירים של צרפת הדף את הפלמים שמשו את שדה הקרב וחזרו לליל.
ב-23 ביוני 1305 נחתם הסכם אתיס-סור-אורז' שלפיו צרפת הכירה באוטונומיה של הפלמים תמורת תשלום פיצויים גבוהים לפיליפ הרביעי, ותמורת הערים בתון ודואה שמסרו לצרפת בנוסף על העיר ליל שנכנעה קודם לכן.
גי דה דאמפייר נשאר בשבי הצרפתי, בעיר קומפיין שמצפון לפריז, עד מותו ב-1305. בנו בכורו ירש את רוזנות פלנדריה בשם רובר השלישי, רוזן פלנדריה.
לואיז היי

קורות חייה

לואיז היי נולדה בשם הלן ורה לוני בלוס אנג'לס למשפחה ממעמד נמוך. בהיותה ילדה קטנה אמה נישאה לגבר אחר, נישואין שכללו אלימות במשפחה מצד האב החורג כלפי אשתו ובתה הקטנה. בהיותה בת 5, נאנסה היי על ידי שכן. בגיל 15 היא פרשה מהלימודים בבית הספר התיכון מאחר שהרתה. ביום הולדתה ה-16 ילדה בת, אותה מסרה לאימוץ.
מיד אחרי זה, עברה היי לשיקגו, שם עבדה בעבודות מזדמנות. לאחר מכן, ב-1950 עברה לניו יורק, שם החלה לדגמן, ועבדה עבור מעצבי אופנה בעלי שם, כגון ביל גלאס, אולג קאסיני ופאולין טריז'ר. בשנת 1954 היא נישאה לאיש עסקים אנגלי בשם אנדרו היי, ולאחר 14 שנים של נישואים הוא עזב אותה לטובת אישה אחרת, והיי נשארה שבורת לב.
בתחילת שנות ה-70 היא הצטרפה לכנסיית First Church of Religious Science, שם נחשפה לעולם הרוחניות והניו-אייג'. עיקרון בסיסי באמונת הכנסייה היה הכוח הטרנספורמטיבי של חשיבה חיובית, ובזה החלה היי להתמקד. היא התחילה לעבוד כמתרגלת שיטת המחשבה של הכנסייה, והובילה סדנאות כדי לעזור לאנשים לשנות את נסיבות חייהם ואף לרפא את עצמם ממחלות באמצעות חשיבה חיובית.
היי סיפרה שבשנת 1977 היא אובחנה כסובלת מסרטן צוואר הרחם ש"איננו ניתן לריפוי". היא הסיקה שהדברים שעברה בילדותה, כגון אלימות במשפחה ואונס, גרמו להופעת הסרטן. היא סירבה לקבלת טיפול רפואי ודיווחה כי החלה בעבודה של סליחה, שינוי תזונה, רפלקסולוגיה ושימוש בחוקנים לניקוי המעי הגס. היא טענה שריפאה את עצמה מהסרטן באמצעות פעולות אלו. עם זאת, היי גם אמרה שכל רופא שיכול לאמת את סיפורה נפטר עוד לפני כן.
ב-1976 היא כתבה את ספרה הראשון, Heal Your Body ("רפא את הגוף שלך"), שהחל כחוברת המכילה סוגים שונים של חולי וסיבות מטאפיזיות אפשריות להם.
ב-1984 כתבה את ספרה השני, You Can Heal Your Life ("אתה יכול לרפא את חייך"), שהיה לרב מכר עולמי, תורגם ליותר מ-30 שפות ונמכר ביותר מ-50 מיליון עותקים.
ב-30 באוגוסט 2017 נפטרה לואיז היי בשנתה, כשהיא בת 90.