דון הנדלמן

דון הנדלמן (נולד ב-24 באפריל 1939) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1998.

ביוגרפיה

הנדלמן נולד בעיירה סנט אגט דמונט (St. Agathe des Monts) בחבל קוויבק שבקנדה, וסיים שם את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1956. ב-1960 סיים את למודיו לתואר ראשון בלימודים כללים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ואת התואר השני באותה אוניברסיטה במחלקה לאנתרופולוגיה קיבל בשנת 1964. עבודת המאסטר שלו הייתה בנושא ארגונים וולונטריים של מהגרים מהאיים הקריביים למונטריאול. את לימודי הדוקטורט התחיל באוניברסיטת פיטסבורג בשנים 1966-1964. במסגרת זו ערך ב-1964 עבודת שדה בנבדה שבארצות הברית על השאמאן הנרי רופרט, והמשיך את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה בהנחיית פרופסור מקס גלקמן. את תואר הדוקטורט קיבל ב-1971, על עבודת השדה שערך ב"יד לקשיש" בירושלים שדנה במבנים של אינטראקציה במקום עבודה מוגן לקשישים. בשנים 1972-1971 לימד כמרצה באוניברסיטת תל אביב. ב-1972 החל ללמד כמרצה באוניברסיטת העברית בירושלים, ב-1975 התמנה למרצה בכיר, ב-1979 מונה כפרופסור חבר, ב-1987 קודם לדרגת פרופסור מן המניין ובשנת 1998 הופקד על הקתדרה על שם אלן שיין. ב-2005 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. הנדלמן שהה כעמית מחקר במכון למחקר חברה וכלכלה באוניברסיטת ממוריאל בניופאונדלנד, באוניברסיטת אדלייד באוסטרליה, במכון ההולנדי ללימודים מתקדמים במדעי הרוח והחברה, במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, בקולגיום השוודי ללימודים מתקדמים במדעי החברה, באוניברסיטת מנצ'סטר, באוניברסיטת ג'יימס קוק באוסטרליה, בקולגיום בודפשט ללימודים מתקדמים. הוא שימש כמופקד על הקתדרה על שם אולוף פאלמה של מועצת המחקר השוודית במסגרת אוניברסיטת אופסלה, שימש כעמית כביר במכון מקס פלנק להיסטוריה של המדעים בברלין, בשנים 1997-1998 עמית קרן מלן באוניברסיטת פיטסבורג 2000-1999, ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטת מינסוטה.
הנדלמן הוא חבר במערכת כתב העת Ethnology משנת 1978 עורך כתב העת Symbolic Interaction משנת 1986, עורך יועץ של כתב העת Eastern Anthropologist משנת 1994, יושב במערכת כתב העת Journal of Human and Environmental Sciences משנת 1996, עורך יועץ של כתב העת Focaal: European Journal of Anthropology משנת 2001, ישב במערכת כתב העת Culture and Performance Monograph Series, בשנים 1991-1982 ובמערכת כתב העת Environments בשנים 1988-1975. יועץ למרכז הבינלאומי לחקר התרבות המודרנית באוניברסיטת מנצ'סטר החל משנת 1992.
דון הנדלמן היה נשוי ללאה שמגר-הנדלמן, שנפטרה ב-1995 והייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית ולהם בת, רונית ניקולסקי, מרצה באוניברסיטת חרונינגן בהולנד, ושתי נכדות.

חקר הטקס כשלעצמו

הנדלמן כתב בהקדמה לספר על טקסים שערך יחד עם גלינה לינדקוויסט על חשיבות חקר הטקס כשלעצמו. הוא מציע הצעה היוריסטית לפיה כדי לבחון את מהותו של הטקס יש בשלב ראשון להוציא את הטקס מתוך ההקשר החברתי-תרבותי הרחב יותר. יש להתבונן במה שניתן ללמוד מהטקס כשלעצמו, רק אז להחזיר את הטקס ולבחון אותו שוב בהקשר הרחב יותר, מתוך כך ניתן להבין מה שייך לטקס כטקס ומה שייך לחיבורים בין הטקס ובין המציאות התרבותית-חברתית בה הוא נתון. במאמר זה חיזק הנדלמן את ההבחנות בין מודלים והשתקפויות שאותם פיתח בספרו: Models and Mirrors כלומר, הבחנה בין טקסים ששייכים למדינה המודרנית ומסובבים על השתקפויות של קטגוריות, ולעומתם טקסים בחברות מסורתיות הפעולים כמודלים שיוצרים דינאמיקות של טרנספורמציה.

ביורוקרטיה בסין העתיקה

הנדלמן חקר את הספר הסיני The Book of Lord Shang, שלמרות שמוצאו ומקורו נתונים בוויכוח, מקובל שהוא מתייחס להתחלתה של האימפריה הראשונה בסין. הספר הוא תוכנית לחיי המדינה המסודרים באופן פרקטי וקטגורי כזה שמעמיד את צורכי המדינה כעקרון יחיד. הוא מתאר את המציאות הפוליטית שבה סין העתיקה, שעד אז הייתה מחולקת למלכויות קטנות הנתונות במאבקים ובסכסוכים מתמידים זה עם זה, אוחדה לראשונה. סוג החוקים שהלורד שנג ואנשיו הביאו על מנת לארגן את החברה מחדש היה כל כך חמור שהם החזיקו מעמד 13 שנה בלבד. אחרי כן שלטה האימפריה של העם (שושלת ההאן) שהחלה למתן את הדרישות החמורות באמצעות כניסת הקונפוציאניזם והדאואיזם. שליטתן של האימפריות המשיכה כמעט ללא הפסקה מהמאה ה-2 לפני הספירה ועד המאה העשרים. זו הדוגמה היחידה בעולם להמשכיות ארוכה כל כך של אימפריה.

הטקסים ביוון העתיקה

הנדלמן כתב מאמר על הטקסים שנערכו לכבוד האל דיוניסוס באתונה. חלק מהטקסים האלה היו מחזות שנכתבו במיוחד לכבוד אירוע זה על ידי אייסכילוס ואחרים. הוא הסביר את הארגון הפנימי של הטקסים האלה כמערכת. הוא הסביר את הארגון הפנימי של הטקסים לכבוד האל דיוניסוס וטען שהדרמות העתיקות האלה, שבדרך כלל נחשבות לתיאטרון בלבד, הן למעשה טקסים. טקסים שתכנם, כלומר הדרמות המוצגות, משתנה משנה לשנה, אך נותר בכל זאת במידה רבה במסגרת הסוגה של טרגדיה וקומדיה. אופן ארגון זה אפשר למתכונת הטקס להתייחס בכל שנה מחדש לשינויים באתונה העתיקה.