מיינלנד (אורקני)

מקור השם

שמו של האי - "מיינלנד" (באנגלית: "האי המרכזי") הוא שיבוש של שמו בשפה הנורדית "Meginland" - "מגינלנד".
בעבר נקרא האי בשם "הרוסיי" (Hrossey - אי הסוסים). במפות מסוימות מופיע השם "פומונה" על שם אלת הפירות במיתולוגיה הרומית, אולם שם זה מקורו בטעות תרגום של ג'ורג' ביוקנן, ובפועל מעולם לא נעשה בו שימוש באי.

גאוגרפיה

האי מכוסה גבעות נמוכות. בצפון האי מצויים צוקים, ובצפון ומערב האי מצויים שני לוכים ובהם מים מתוקים: לוך סטנס ולוך האראי.
לחלקו המזרחי של האי צורת האות "W" ובו שלוש לשונות יבשה מופרדות בשתי לשונות ים. חצי האי המזרחי ביותר נקרא בשם דירנס.
בדרום האי מצויים מחסומי צ'רצ'יל אשר נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה, ועליהם כביש המקשר את האי מיינלנד לבוריי ולדרום רונלדסיי דרך האיים לם הולם וגלימס הולם.

מחוזות האי

האי מחולק ל-13 מחוזות כנסייתיים:
סנדוויק (Sandwick), בירסיי (Birsay) וסטרומנס (Stromness) במערב האי; הולם (Holm), דירנס (Deerness) וסנט אנדרוז (St Andrews) במזרח האי, רנדאל (Rendall) ואיווי (Evie) בצפון האי; סנט אולה (St Ola) בו מצויה העיר קירקוול, במרכז האי; ופירת' (Firth), אורפיר (Orphir), סטנס (Stenness) והאריי (Harray) במרכז האי, מערבית לקירקוול.

יישובים עיקריים

באי שלושה יישובים עיקריים: קירקוול, סטרומנס ופינסטאון.
קירקוול משמשת כבירת האיים ונמצאת על מצר יבשה צר המפריד בין חלקו המערבי לחלקו המזרחי של האי מיינלנד. העיר מהווה את מקום מושבו המסורתי של בישוף אורקני ובה נמצאת קתדרלת מגנוס הקדוש.

גאולוגיה

סלע התשתית של מיינלנד, בדומה למרבית איי אורקני, הוא אבן חול אדומה שנוצרה בתקופת הדבון, לפני כ-400 מיליון שנים. מתחת לאבני חול אלה נמצאים סלעי צפחה. במספר אזורים באי מיינלנד יש מחשופים של סלעי גנייס אפורים וגרניט.

היסטוריה

עדויות ארכאולוגיות שהתגלו באי מלמדות כי האי היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית. האתרים הנאוליתיים שנשתמרו, המכונים לב אורקני הנאוליתית מהווים כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכוללים את הקבר של מיס האו, את האבנים הניצבות בסטנס, את טבעת ברודגאר ואת הכפר הנאוליתי שהשתמר היטב בסקארה ברי, ואשר מאפשר לארכאולוגים להבין את אורח החיים בצפונה של סקוטלנד בתקופה הפרה היסטורית.
כמו כן נשתמרו באי שרידים מהתקופה הפיקטית ושרידי התיישבות ויקינגית. מתיישבים ויקינגים התיישבו באי במהלך המאה השמינית. במאה ה-15 עברו איי אורקני לשליטת סקוטלנד.
קתדרלת מגנוס הקדוש וארמון הרוזן וארמון הבישוף בקירקוול (שני האחרונים הרוסים כיום) נבנו במאה ה-16.
במהלך המאה ה-16 החלה התיישבות באזור סטרומנס (קיים תעוד בדבר פונדק באתר בתקופה זו). העיר גדלה בשלהי המאה ה-17 במהלך המלחמה בין אנגליה וצרפת עת נעשה שימוש רב בנמל העיר על ידי חברת מפרץ הדסון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב באי. מחסומי צ'רצ'יל נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להגן על מימי האיים בעקבות הטבעת ספינת הוד מלכותו רוייל אואוק ב-14 באוקטובר 1939 על ידי צוללת גרמנית. בניית המחסומים החלה במאי 1940 והסתיימה בספטמבר 1944.

אקלים

אקלים האי ממוזג, על אף מיקומו הצפוני, בשל מעבר זרם הגולף בסמוך לאי. הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס (כאשר הטמפרטורה הממוצעת לחורף היא 4 מעלות צלזיוס, ולקיץ היא 12 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 850 ל-940 מ"מ גשם. חודשי הקיץ והסתיו מאופיינים בערפל. סופות עזות פוקדות את האי בחודשי החורף.

דרכים

באי מיילנד מצויות מרבית הדרכים של איי אורקני. האי מקושר בסוללה לאיים דורם רונלדסיי ובוריי (הסוללות עוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל).
קיימות תוכניות להקמת מנהרת אורקני אשר תקשר את האי לסקוטלנד.

תעבורה אווירית

שדה התעופה העיקרי של איי אורקני הוא שדה התעופה קירקוול המצוי באי מיינלנד. שדה התעופה מנוהל על ידי חברת שדות התעופה היילנדס והאיים בע"מ. חברת התעופה לוגנאייר מקיימת טיסות סדירות בין מיילנד לאברדין, אדינבורו, גלאזגו ואינוורנס שבסקוטלנד וכן לשדה התעופה סמבורג שבשטלנד.

מעבורות

שירות מעבורות מקשר את האי מיילנד לסקוטלנד, וליתר איי אורקני. קווי מעבורות מקשרים בין קירקוול ללרוויק שבשטלנד ולאברדין שבסקוטלנד. קו נוסף מקשר את סטרומנס לסקרבסטר.

החי והצומח

האי מיילנד משמש אתר קינון לציפורי ים רבות, הניזונות מהדגה הרבה המקיפה את האי. לוך האראיי משמש אתר קינון לברווזים החורפים בו, ונצפו בו למעלה מ-10,000 ברווזי בר בחורף אחד.
באיים מספר מועט של חיות בר - הקאטיק (Cuttick) סוג של מכרסם בר (Microtus arvalis orcadensis) הנמצא רק באיי אורקני, הוא זן אנדמי לאי. כמו כן ניתן למצוא באי ארנבות, שפנים וצפרדעים.
600 מינים שונים של צומח תועדו באי. בין הצמחים הנדירים שבאי ניתן למנות את צמח הצדפה (Mertensia maritima) ואת הורד הסקוטי (Primula scotica).
מרבית שטחי האי מכוסים בצמחייה עשבונית, והשטחים המיוערים באי מועטים.