google/wiki40b huggingface dataset:
פוסומה

פוסומה (ביפנית: 襖) הם מסכים מרובעים שניתן להזיזם מצד לצד במטרה לשנות את גודל החדר, או המשמשים דלתות. גודלם הוא לרוב 90 סנטימטרים על 180 סנטימטרים, בדומה לטטאמי, ועוביים הוא 3-2 סנטימטרים. עם העלייה בגובה הממוצע של האוכלוסייה היפנית, כך עלה גובהו של הפוסומה, והגובה הממוצע כיום עומד על 190 סנטימטרים, בעוד שבעבר הגיעו לגובה של 170 סנטימטרים. הפוסומה בנוי מסבכת עץ המכוסה בקרטון ובשכבה של נייר או בד משני הצדדים. לרוב יש לפוסומה שולי ורנית.
באופן מסורתי נהוג לצייר על הפוסומה, בדרך כלל תיאורי טבע, כגון הרים, יערות או חיות. הפוסומה המודרני עשוי להגיע חלק, או עם הדפסי מניפות, עלי שלכת, פרחי סאקורה, עצים או צורות גאומטריות.
בדומה לשוג'י, נעים הפוסומה על מסילות עץ ברצפה ובתקרה. המסילה העליונה נקראת קמואי (鴨居) והתחתונה - שיקיאי (敷居). פוסומה, שוג'י וטטאמי מהווים את מרכיביו העיקריים של הוואשיצו - חדר בסגנון יפני.
עידו רוזוליו

עידו רוזוליו (נולד ב-1951) הוא איש כלכלה ומנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל חברת מקורות בין השנים 2008–2011.

ביוגרפיה

נולד בקיבוץ כברי לדני רוזוליו ולמרגלית. סבו מצד אמו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף. בצבא שירת כטייס קרב והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. הוא בעל תואר שני במינהל עסקים  מאוניברסיטת תל אביב ו-North Western Chicago, ובעל תואר BSC בהנדסת מכונות מהטכניון. בשנות ה-90 כיהן כמנכ"ל כבירן. בשנת 1999 התמנה כמנכ"ל בית הזיקוק באשדוד (בז"א). בשנת 2008 נבחר למנכ"ל מקורות, וכיהן בתפקידו עד יולי 2011. בהמשך מונה למנכ"ל מגזר התעשייה ולמשנה למנכ"ל בז"ן, סיים את תפקידו לאחר פחות משנה. כיום עידו מכהן כמנכ"ל חברת טלמניע, חברה המקימה ומפעילה תחנות כח בארץ ובעולם. 
רוזוליו הוא תושב גדרה, נשוי לנועה מלר, בת קיבוץ כברי, ואב לארבעה.
בוב וודוורד

ביוגרפיה

וודוורד נולד בז'נבה שבאילינוי. אביו היה שופט. ב-1965 סיים את לימודיו (בהיסטוריה ובספרות אנגלית) באוניברסיטת ייל. וודוורד שירת כחמש שנים כקצין קשר בצי ארצות הברית קודם שפתח בקריירת העיתונות בעיתון מקומי במרילנד. ב-1971 הצטרף לוושינגטון פוסט.
בשנת 1972, מונו וודוורד ועמיתו קארל ברנסטין לחקור את הפריצה למשרדי המפלגה הדמוקרטית בוושינגטון בבניין שנקרא "ווטרגייט". עבודתם הובילה לחשיפת עבירות פליליות של אנשי קמפיין הבחירות של הנשיא ריצ'רד ניקסון ובסופו של דבר הובילה הפרשה להתפטרותו של הנשיא ניקסון. פרשת ווטרגייט נחשבת לסקופ העיתונאי הגדול ביותר מאז ומעולם. הספר "כל אנשי הנשיא", שנכתב על הפרשה, היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר בארצות הברית. בשנת 1976 צולם סרט קולנוע המבוסס על הספר. רוברט רדפורד גילם את וודוורד, ודאסטין הופמן את ברנסטין. בעקבות הסרט הפכו שני העיתונאים לידוענים בארצות הברית ועלתה מאוד קרנה של העיתונות החוקרת בדעת הקהל.
בספטמבר 2018, יצאה לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר ספרו "פחד: טראמפ בבית הלבן" (Fear: Trump in the White House) על כהונת הנשיא דונלד טראמפ, המבוסס על למעלה ממאה שעות של ראיונות מוקלטים עם מקורבי הנשיא. הספר מתאר עד כמה חוששים היועצים משיקול דעתו של הנשיא, מבורותו ומנטייתו לשקר. דאגתם של אותם יועצים ומקורבים לטראמפ הלכה וגברה לאורך כהונתו בבית הלבן, כך לפי וודוורד. שר ההגנה ג'יימס מאטיס תיאר אותו כבעל יכולות הבנה של "ילד בכיתה ה' או ו'". ראש הסגל של טראמפ, ג'ון קלי, כינה אותו חסר רסן. "הוא אידיוט. זה חסר טעם לנסות ולשכנע אותו במשהו", בישיבה במשרדו אמר קלי, לפי הספר, "הוא ירד מהפסים. זאת עיר משוגעים. אני אפילו לא יודע מה מישהו מאיתנו עושה כאן. זאת העבודה הכי גרועה שאי פעם הייתה לי". הספר נמכר ב-1.1 מיליון עותקים בשבוע הראשון ושבר את שיא המכירות של ההוצאה ביום אחד: 900,000 עותקים.
ראקובסקי

היסטוריה

שרידי ישוב מאורגן שנתגלו באזור מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך עבר השטח לשליטת האימפריה הרומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. עדויות לקיומם של 3 כפרים במקום מצויות בתעודות עות'מאניות משלהי המאה ה-15. ראקובסקי הוקמה ב-1966 כתוצאה מאיחודם של שלושת הכפרים: גנרל ניקולאבו, סקירובו ופארצ'ביץ'. העיר נושאת את שמו של המהפכן הבולגרי גאורגי ראקובסקי שהיה אחד מראשי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית באמצע המאה ה-19.

כלכלה

כלכלת העיר נסמכת על תעשיית טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון. בסמיכות לעיר הוקם ב-2004 אזור תעשייה מחוזי. כמו כן בשטח הרשות המקומית קיימים שטחים חקלאיים ובהם מגדלים חיטה, שעורה, חמניות וירקות.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת גידול מתונה. אף על פי ששיעור התמותה גדול משיעור הילודה, קיים מאזן הגירת עבודה חיובי לעיר, בעיקר מאז הקמתו של אזור התעשייה. בין 2007 ל-2010 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 1.6 אחוזים. מרבית תושבי העיר הם קתולים וזאת בניגוד למאפייני האוכלוסייה בבולגריה שרובה נוצרית אורתודוקסית. בעיר מספר כנסיות ומנזרים.
חטופה 2

תקציר העלילה

לאחר שבריאן רצח את המאפיונרים האלבניים בסרט הקודם מחליט מוראד, מנהיג החבורה האלבנית ואביו של מרקו לנקום את מותם. קים ולנור מחליטות להפתיע את בריאן במהלך שהייתו באיסטנבול. למחרת בריאן ולנור יוצאים לארוחת צהריים ומגלים שעוקבים אחריהם והם נחטפים. בריאן יוצר קשר עם קים והוא מנסה להציל אותם.

מוזיקה

נתנאל מקהיילי ,מי שהלחין את הפסקול של הסרט הראשון נבחר שוב להלחין ולכתוב את הפסקול לסרט.
כל המוזיקה של הסרט נכתבה והולחנה בידי נתנאל מקהיילי.

סרט המשך

ב-25 ביוני 2013 אושר כי ליאם ניסן חתם על חוזה לככב בסרט ההמשך "חטופה 3".
ב-29 במרץ 2014 החלו הצילומים בלוס אנג'לס.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בינואר 2015.
פינחס מנחם אלתר

לפני מינויו לאדמו"ר

נולד כבן זקוניו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, בעל ה"אמרי אמת", שהיה בן 60 בעת לידתו, והיה אחיהם למחצה של רבי ישראל אלתר, בעל ה"בית ישראל", ושל רבי שמחה בונים אלתר, בעל ה"לב שמחה". אמו, פייגה מינטשא הייתה בתם של אסתר (אחות אביו) ורבי יעקב מאיר בידרמן.
הצליח להימלט מאירופה עם אביו אחר כיבוש פולין על ידי גרמניה, ועלה לארץ ישראל בפסח ת"ש 1940. התגורר בירושלים. אביו שכר עבורו כמורה פרטי את הרב חייקל מילצקי. בי' בתמוז תש"ו (1946) נישא לציפורה, בת הרב אברהם מרדכי אלתר, בנו של הרב משה בצלאל, אחיו של ה'אמרי אמת'. לאחר נישואיו התגורר סמוך לאביו. עם פטירת אביו עבר להתגורר עם אמו בבניין שבו נמצאת עד היום ישיבת שפת אמת. התגורר כל ימיו בדירה זו, בת 3 חדרים עם מרצפות וריהוט ישנים.
ב-1957 מונה לראשות הישיבה על ידי אחיו, רבי ישראל, שכיהן אז כאדמו"ר מגור. רבי ישראל נכח בשיעור הראשון שאותו מסר. קודם לכן התפרנס מניהול חנות ספרים. גם כראש ישיבה הקפיד על קיום אורח חיים צנוע. במשך שנים היה דוברם של אֶחיו רבי ישראל ורבי שמחה בונים (שכיהן גם הוא כאדמו"ר לאחר פטירת רבי ישראל). בתפקיד זה סייעו לו כישוריו הרטוריים.
כיהן כחבר נשיאות ונשיא מועצת גדולי התורה, כחבר הנהלת החינוך העצמאי וכחבר הנשיאות של מפעל הש"ס. ב-1971 התמנה ליו"ר אגודת ישראל. במסגרת תפקיד זה פעל ב-1992 לאיחוד בין הפלג הליטאי של מפלגת דגל התורה לפלג החסידי של אגודת ישראל.
רבי פנחס מנחם סבל מאסתמה קלה כל ימיו.

כאדמו"ר

בשנת 1992 נפטר אחיו הרב שמחה בונים. במהלך ימי השבעה התעורר בחסידות הדיון את מי למנות כיורשו, את רבי פינחס מנחם, אחי האדמו"ר, או את רבי יעקב אריה אלתר, בנו של הרב שמחה בונים. בסופו של דבר הוסכם שרבי פינחס מנחם יהיה האדמו"ר הבא ואחריו בנו של הלב שמחה, הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר הנוכחי. הרב פינחס מנחם כיהן בתפקיד כשלוש וחצי שנים, עד לפטירתו. פנו אליו גם רבים שלא נמנו על חסידי גור. נהג למסור שיחות ודרשות ארוכות יחסית. נהג להאריך בתפילתו, בליווי תנועות של התלהבות - כמו ראשי השושלת, החידושי הרי"ם ושפת אמת, ושלא כאביו ואֶחיו האדמורי"ם הקודמים. האריך יחסית בשיחות עם הבאים אליו להתייעצות, גם זאת כמנהג האדמו"רים הראשונים של השושלת. בדברי תורתו עסק רבות בענייני "עין טובה" ו"קדושה" ודרש מחסידיו להגביר את האחווה ביניהם.
מבחינה פוליטית נחשב כבעל תפיסת עולם ימנית. התנגד למסירת שטחי יהודה ושומרון לערבים וביקר ביישוב בית אל. הרב אלתר סירב לבקשת ראש הממשלה שמעון פרס שהתקשר אליו ב-1996 וביקש להיפגש עמו, באומרו לו שאיננו מסוגל ללחוץ את ידו של מי שלחץ את ידי ערפאת שדם יהודים על ידיו. עם זאת הוא נפגש עם יצחק רבין, בנימוק שהוא נגרר אחר מהלכי אוסלו, ולא הוביל אותם.

פטירתו

עשרות ההרוגים בפיגועי ההתאבדות שהתרחשו בתקופה האחרונה לחייו השפיעו על מצב בריאותו. בימים שבהם נהרגו אנשים סירב לאכול. הוא התבטא בתכיפות לפני אישי ציבור שנכנסו לחדרו על האסון שמביא לדעתו "הסכם אוסלו" על חיי ישראל. לאור המצב, פִרסם בעיתון המודיע יומיים לפני פטירתו מכתב הפותח במשפט "עת צרה היא ליעקב, אשר יגורנו והוזהרנו בא". נפטר בשנתו, מספר שעות לאחר שערך את שולחנו במוצאי חג הפורים, ליל ט"ז באדר תשנ"ו (1996).
על פי צוואתו הוא נקבר באופן חריג בחצר ישיבת שפת אמת בשכונת מחנה יהודה שבירושלים, בסמוך לקבר אביו הרב אברהם מרדכי אלתר.
המשחתות מסדרת אקאצוקי

אקאצוקי

אקאצוקי נכנסה לשירות בנובמבר 1932 ושירתה במימי יפן. היא השתתפה במלחמת סין - יפן השנייה שפרצה באוגוסט 1937.
לאחר תחילת מעשי האיבה עם האמריקאים אחרי תקיפת פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 הועברה לזירה זו והשתתפה במספר קרבות. כמו כן, תמכה בכוחות פלישה יפניים לאינדונזיה שהייתה שייכת בזמנו להולנד והייתה מעורבת בקרב יאווה שהתרחש במימי אינדונזיה בסוף פברואר 1942.
בתחילת יוני השתתפה בקרב על האיים האלאוטיים וסייעה לצבא היפני הקיסרי לפלוש לאי קיסקה. כמה חודשים לאחר מכן, השתתפה במערכה על גוודלקנל. במהלך הקרבות טיבעה יחד עם מספר ספינות נוספת את הגוררת האמריקאית "סמינול" ואת ספינת הסיור "YP-284" כמו כן, הסבה נזק לשולת המוקשים "זיין". במהלך הקרב ניזוקה המשחתת על ידי סוללה של ארטילריית חופים.
שלושה שבועות לאחר מכן, השתתפה בקרב גדול שנערך ליד גוודלקנל. השייטת היפנית נתקלה בכוח אמריקאי גדול, ואקאצוקי, שהייתה מוצבת באגף הימני של השייטת היפנית, נפגעה בצורה קשה על ידי הספינות האמריקאיות וטבעה. מרבית אנשי צוותה טבעו יחד עמה.

היביקי

המשחתת נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. לקחה חלק בקרבות רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. בסוף המלחמה נמכרה לצי הסובייטי ושירתה בו עד שנת 1963 תחת השם "פריטקי".

איקזוצ'י

איקזוצ'י (ביפנית "רעם") נבנתה באורגה בשנת 1932 והשתתפה במלחמת סין-יפן השנייה. כמו כן, השתתפה האוניה במלחמת העולם השנייה. בתחילת מעשי האיבה, לקחה חלק, יחד עם אוניות נוספות, בתקיפה ב-8 בדצמבר 1941  על הונג קונג ולאחר מכן נותרה באוקיינוס ההודי ואינדונזיה.
במרץ 1942 חילצה 442 ימאים בריטיים שספינותיהם טובעו, אף על פי שהדבר הציב אותה בסכנה ממתקפת צוללות ופגע ביכולותיה הקרביות בשל הכמות הגדולה של הניצולים (צוותה מנה פחות מ-200 אנשים). המעשה הונצח בספר ובתוכנית טלוויזיה.
בתחילת יוני 1942 השתתפה במבצעים בצפונו של האוקיינוס השקט ששיאם היה הקרב על האיים האלאוטיים. לאחר סיום המערכה באזור האיים האלאוטיים, הועברה לדרומו של האוקיינוס במטרה לסייע לכוחות היפניים שנלחמו נגד האמריקאים בגוודלקנל. במערכה זו גרמה נזק וטיבעה מספר ספינות אמריקאיות קטנות בשיתוף עם משחתות יפניות אחרות. בנובמבר השתתפה בקרב ימי גדול במימי גוודלקנל וספגה פגיעות רבות מתותחני הצי האמריקאי שגרמו ל-21 הרוגים ו-20 פצועים בצוות האוניה. כתוצאה מהפגיעות נאלצה לחזור למספנה לתיקונים.
האונייה חזרה לצפון האוקיינוס השקט בשנת 1943 והייתה נוכחת בקרב איי קומנדורסקי, אך לא לקחה בו חלק פעילה. האונייה טובעה על ידי צוללת אמריקאית בשנת 1944 בעת שליוותה אוניית משא.

אינזומה

האונייה נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. טובעה ב-1944 בעת שליוותה שיירת מכליות.
זאלוז'צה

תולדות היישוב

זאלוז'צה נזכרת לראשונה בשנת 1483, ובתחילת המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1675 ערכו הטורקים מצור על העיירה, והעלו אותה באש.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי זאלוז'צה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1606. במהלך המאה ה-19 גדלה באופן משמעותי האוכלוסייה היהודית בעיירה, חרף מספר שריפות שפקדו אותה. החל מסוף המאה ה-19 היגרו מהעיירה יהודים רבים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הואשמו יהודי העיירה בידי הרוסים בהצתתה, והם גורשו ממנה. לאחר המלחמה, פחתה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 704 יהודים. עם הכיבוש הסובייטי בספטמבר 1939, פוזרו הארגונים היהודיים והציוניים בעיירה, ומספר משפחות יהודיות בה הוגלו לעומק ברית המועצות.
בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר קרב שניהלו עם הצבא האדום. כעבור ימים אחדים רצחו הגרמנים כ-20 יהודים מהעיירה, לאחר שהכומר המקומי העליל על היהודים כי ירו על הגרמנים בעת הקרבות.
עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת התייצבות לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מעת לעת הגיעו לעיירה אנשי גסטאפו מטרנופול, וירו באופן אקראי ביהודי העיירה.
באוקטובר 1942 גורשו רוב יהודי העיירה לגטו שהוקם בזבורוב, והעיירה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כ-60 יהודים הושארו בעיירה עבור ביצוע עבודות כפייה, ואלו נרצחו עד אביב 1943. בד בבד, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים מהעיירה שהסתתרו בה, או שנמלטו ליערות הסביבה, תוך רצח הנמצאים.
אוסוולדו ארניה

אוֹזְוַלְדוּ אֶאוּקְלִידִס די סוֹאוּזָה אָרָנְיָה (בפורטוגלית: Osvaldo Euclides de Sousa Aranha, הגייה: [ozˈvawdu aˈɾaɲɐ];‏ 15 בפברואר 1894 - 27 בינואר 1960) היה מדינאי ודיפלומט ברזילאי, הידוע בתולדות מדינת ישראל כמי שניהל את ישיבת האו"ם בכ"ט בנובמבר בה הוחלט על חלוקת שטחה של פלשתינה (א"י) המנדטורית לשתי מדינות, יהודית וערבית - החלטה שעל בסיסה הוקמה מדינת ישראל.
ארניה נולד בעיר אלגרטה במדינת ריו גראנדי דו סול, ולמד משפטים ומדעי החברה. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ריו דה ז'אנירו ב-1916. לאחר סיום לימודיו עסק במקצוע עריכת הדין ובמסגרת עבודתו יצר קשר אישי עם הפוליטיקאי ז'טוליו ורגאס אשר היה אף הוא עורך דין.
ארניה לחם במרידת שנת 1923 כנגד המתנגדים לבחירתו מחדש של בורז'ס דה מדיירוס בפעם החמישית למושל המדינה. הוא פיקד על מיליציה אזרחית, וסייע לדכא את המרידה. בשנת 1925 פתח בקריירה פוליטית, ומונה על ידי דה מדיירוס לראש עיר מולדתו. לאחר מכן נבחר לסנאט של מדינתו.
לארניה היה חלק בעליית ידידו ז'טוליו ורגאס לשלטון בברזיל, בהפיכה צבאית בשנת 1930. ארניה סייע במשא ומתן עם נציגי הצבא שהביא להכרזה על ורגאס כנשיא. לאחר עלייתו של ורגאס לשלטון בברזיל, קיבל ארניה מספר משרות בכירות. בתחילה מונה למושל מדינתו, ריו גראנדי דו סול, ולאחר מכן שימש בין 1931 ל-1934 בתפקיד שר האוצר. בתפקיד זה היה לו חלק חשוב בהקטנת החוב החיצוני של ברזיל, מטרה חשובה של מדיניות ורגאס. בין 1934 ל-1938 שימש כשגריר ברזיל בארצות הברית, וב-1938 קיבל את תפקיד שר החוץ. בתפקידו זה לקח חלק בישיבות הראשונות של שרי החוץ של מדינות אמריקה, בהן עוצבה מדיניות החוץ הפאן-אמריקנית במהלך השלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. בישיבות אלו ארניה המליץ על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם מדינות הציר. לקשריו האישיים הטובים של ארניה עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט היה חלק חשוב במדיניות החוץ הברזילאית באותה התקופה, וליישום מדיניות "השכן הטוב" עליה הכריז רוזוולט כלפי מדינות אמריקה הלטינית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שגריר ברזיל בצרפת לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס ניצל את האישור הכללי שקיבל מאוסוולדו ארניה להנפקת מאות ויזות ליהודים שהצליחו בעזרתם לעזוב את צרפת הכבושה.
ארניה עמד בראש הישיבה המיוחדת הראשונה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות שהתכנסה בשנת 1947, וכראש המשלחת הברזילאית לארגון החל מסורת שעומדת בעינה עד היום, לפיה הדובר הראשון בכנס חשוב זה הוא תמיד ברזילאי. לארניה חלק חשוב בהקמת מדינת ישראל, כאשר תמך בתוכנית החלוקה ועמד בראש הישיבה בה הצביע הארגון על קבלת התוכנית והקמת מדינת ישראל. הוא אף איפשר פיליבסטר בדיון, שאפשר לסוכנות היהודית לגבש רוב מתאים.  מאוחר יותר מסר ארניה את פטיש ההצבעה ואת טופס הרישום המקורי מהצבעה זו למוזיאון בקיבוץ ברור חיל. 
כאשר שב ורגאס לשלטון, חזר ארניה לשמש כשר בממשלתו בשנת 1953, אך עם התאבדותו של ורגאס, באוגוסט 1954 התפטר, ופנה לעסקיו הפרטיים. לאחר מכן, לבקשת הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, שב לשמש כנציג ברזיל באו"ם. 
בשנת 1960 מת אוסוולדו ארניה בריו דה ז'אנירו בגיל 66. על שמו נקראים רחובות במספר ערים במדינת ישראל, ובהן תל אביב (מפה), רמת גן (מפה) ובאר שבע (מפה), וכן כיכר בירושלים (מפה) ובניין מעונות במכון ויצמן.
האקדח מת מצחוק (סדרת סרטים)

האקדח מת מצחוק (באנגלית: The Naked Gun) היא סדרת סרטי קומדיה אמריקניים אשר נכתבו והופקו על ידי ג'ים אברהמס, דייוויד צוקר וג'רי צוקר בכיבובם של לסלי נילסן, פריסילה פרסלי, או. ג'יי. סימפסון וג'ורג' קנדי. שני הסרטים הראשונים בסדרה בויימו על ידי דייוויד צוקר. הסרטים מבוססים על סדרת הטלוויזיה "יחידה משטרתית" (באנגלית: "Police Squad!‎"), בה שיחק נילסן בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
מארק אספר

ביוגרפיה

אספר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1982. הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1986. אספר היה מצטיין דקאן באקדמיה ומקבל פרס דאגלס מקארתור למנהיגות. הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי ב-1995 ותואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-2008. אספר נשוי ואב לשלושה.

קריירה

אספר שירת כקצין בדיוויזיה המוטסת ה-101 במהלך מלחמת המפרץ, לאחר מכן שימש מפקד פלוגה רובאית ולאחר שחרורו המשיך לשרת במשמר הלאומי עד 2007. הוא עוטר בלגיון ההצטיינות ובכוכב הארד.
בין השנים 1998–2002 שימש אספר כאיש צוות מקצועי בכיר בוועדת החוץ של הסנאט ובוועדת הסנאט לעניינים ממשלתיים. הוא היה גם יועץ מדיניות לסנאטור צ'אק הייגל. הוא שימש כמנהל של ועדת השירותים המזוינים של הבית הלבן בשנים 2001–2002. בשנים 2002–2004 שירת אספר בממשל ג'ורג' בוש כסגן עוזר שר הביטחון למדיניות המשא ומתן, שם היה אחראי להחלטות כמו אי-הפצת נשק גרעיני, בקרת נשק ובעיות ביטחון בינלאומיות אחרות.
אספר היה סגן נשיא באיגוד תעשיות החלל בשנים 2006 ו-2007. מספטמבר 2007 עד פברואר 2008 שימש אספר כמנהל מדיניות לסנאטור פרד תומפסון במסע הבחירות שלו לנשיאות ב-2008. ביולי 2010 מונה לסגן נשיא ליחסי ממשל בריית'און.
ב-19 ביולי 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ כי בכוונתו למנות את אספר למזכיר הצבא של ארצות הברית. ב-15 בנובמבר אושר אספר לתפקיד ברוב קולות בהצבעה בסנאט ביחס של 89–6. וב-20 בנובמבר הושבע לתפקיד.
ב-18 ביוני 2019 מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
ברייטון

היסטוריה

ראיות מוצקות לקיומו של יישוב אנושי באזור בו שוכנת היום ברייטון קיימות עוד משנת 2000 לפני הספירה. הרומאים, שקיימו מפעלי בנייה בכל מחוז סאסקס, אף הם לא התעלמו מהאזור וישנן עדויות לקיומה של היאחזות רומאית צבאית מהמאה השנייה לספירה. בכתבים הסקסונים, היישוב מוזכר לראשונה בתור ‘Beorhthelmes tūn’ (החווה של באורט-הלם), ואילו במאה ה-11 נודעה בתור Bristemestune. 
במאות הבאות נותר היישוב בגדר כפר דייגים קטן. בשנת 1514 נשרף הכפר, ששמו היה אז בריית'למסטון (Brighthelmstone), על ידי הצרפתים בעיצומה של המלחמה שפרצה בעקבות הסכם וסטמיניסטר (1511). תושבי הכפר ביקשו את עזרתו של המלך האנגלי; חלק מהעזרה הזו כללה מפה מפורטת של האזור, ששורטטה בשנת 1545 ומופיעה עד היום במוזיאון הוב. 
שינוי במעמד הכפר אירע במחצית המאה ה-18, עם פרסום מחקרו של ד"ר ריצ'רד ראסל (1753) בדבר התועלת הרפואית שיש ברחצה במי ים. הוא קבע את ביתו בברייטון ובעקבותיו נהרו עשירים כעניים מכל רחבי הממלכה לחוף הדרומי המפורסם. בעשורים הבאים חלה תנופת בנייה אדירה באזור, וכך הפך כפר הדייגים הקטן לברייטון, עיירת קיט אופנתית. עידוד נוסף לצמיחתה של העיר התקבל בשנת 1786 כאשר יורש העצר הצעיר, מאוחר יותר ג'ורג' הרביעי מלך אנגליה, שכר חווה בברייטון כדי להתחמק מהחיים הציבוריים. חלק ניכר מזמן הפנאי שלו בילה בעיירה ואף הקים בה ביתן מלכותי מקושט, המהווה סימן ההיכר המפורסם ביותר של העיר.

ברייטון היום

האזור בו ישב בעבר כפר הדייגים ידוע היום בשם "ליינס" (על שם "ליין", שמה של יחידת מידה אנגלו-סקסונית עתיקה) - אוסף סמטאות צרות מלא בחנויות עתיקות, פאבים ומסעדות. שתי אוניברסיטאות פועלות בעיר: אוניברסיטת סאסקס ואוניברסיטת ברייטון. בעיר פועלות כחמישים כנסיות.
בעיר ישנה קהילה הומו-לסבית גדולה (בעיקר באזור קמפטאון) וכן סצנת בילויים ומוזיקה. יש המכנים את העיר "לונדון שעל הים" נוכח האווירה הססגונית האופפת אותה כמו גם טבעה הקוסמופוליטי ומספרם הרב של מבקרים מלונדון. ככלל, טבעה וקצבה של העיר שונים מהותית מאזורים אחרים באנגליה. בעונות הקיץ, אלפי סטודנטים מכל רחבי אירופה מגיעים לברייטון כדי לשפר את שליטתם בשפה האנגלית. 
העיר נחשבת למעוז השמאל האקטיביסטי של אנגליה ומשמשת מרכז לתנועות שונות לשינוי חברתי וסביבתי.
לברייטון נציגה אחת בליגת הכדורגל האנגלית: ברייטון אנד הוב אלביון, המשחקת בפרמייר ליג.
ב-1984 התרחש בעיר הפיגוע במלון גרנד, שהיה ניסיון התנקשות בחיי ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר.

הסביבה הקרובה

מסביב לערים ברייטון והוב וגם מעט בתחומן קיימים שטחים חקלאיים רבים אשר תורמים לנוף הפסטוראלי של עיר הנופש.
כמו כן, בברייטון יש חוף נודיסטים מפורסם.
יעל חוטומלנסקי

יעל חוטומלנסקי (נולדה ב-20 בדצמבר 1993) היא שחקנית ישראלית.

ביוגרפיה

את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל למדה בבית הספר למשחק תלמה ילין.
קיי. סי. ג'ונס

קריירה כשחקן

ג'ונס שיחק כדורסל בקולג' באוניברסיטת סן פרנסיסקו. לראשונה בהיסטוריה, פתחו בחמישיית קבוצת מכללות שלושה שחקנים שחורים: ג'ונס, ביל ראסל (חברו של ג'ונס לעתיד בבוסטון סלטיקס) והאל פרי. יחדיו הובילו את האוניברסיטה לשתי אליפויות NCAA רצופות ב-1955 וב-1956. ג'ונס שיחק עם ראסל גם בנבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת מלבורן (1956). במהלך הקריירה שלו נודע ג'ונס כמגן עיקש. ג'ונס שיחק בכל תשע העונות שלו ב-NBA במדי הבוסטון סלטיקס, והיה חלק משמונה אליפות רצופות בין השנים 1959–1966. לאחר שבוסטון הפסידה לפילדלפיה 76' בפלייאוף 1967, סיים ג'ונס את הקריירה שלו ככדורסלן.
ג'ונס נבחר לחבר בהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית' בשנת 1989.

קריירה כמאמן

ב-1973 היה למאמן הראשי של הקאפיטל בולטס (שהפכה להיות הוושינגטון בולטס שנה אחת מאוחר יותר). ג'ונס אימן את הבולטס במשך שלוש עונות והוביל אותם לסדרת גמר ה-NBA בשנת 1975, שם הבולטס הפסידו לגולדן סטייט ווריורס.
בשנת 1983 לקח ג'ונס את תפקיד המאמן הראשי של הבוסטון סלטיקס, קבוצתו הישנה, כשהחליף את ביל פיץ'. ג'ונס הדריך את בוסטון שהובלו בידי לארי בירד לאליפות בשנים 1984 ו-1986. בנוסף, בשנת 1986, ג'ונס אימן את נבחרת המזרח במשחק האולסטאר בדאלאס. נבחרת המזרח ניצחו את נבחרת המערב 132–139. הסלטיקס לקחו את אליפות הבית האטלנטי בכל חמש העונות של ג'ונס כמאמן ראשי והגיעו לגמר ה-NBA ב-4 מתוך 5 שנותיו כמאמן. בנוסף, הוא אימן את הסיאטל סופרסוניקס בשנת 1990 ובשנת 1991.
הלברשטאדט

היסטוריה

הלברשטאדט הייתה לבישופות בשנת 814 לספירה, והייתה מרכז סחר פופולרי במאות ה-13 וה-14. הבישופות הפכה חילונית ב-1648 במסגרת הסכמי שלום וסטפליה, והעיר הפכה לנסיכות בתוך ברנדנבורג-פרוסיה. בשנת 1701 הסתפחה הלברשטאדט לפרוסיה, ובשנת 1807 הפכה לחלק מממלכת וסטפליה, תחת שלטון נפוליאון בונפרטה. לאחר תבוסתו של נפוליאון סופחה העיר בחזרה לפרוסיה, ולאחר מכן נוהלה על ידי פרובינציית סקסוניה. העיר הפכה להיות חלק מסקסוניה-אנהלט בשנים 1945–1952 במסגרת אזור מגדבורג שבמזרח גרמניה, ולאחר איחוד גרמניה הפכה הלברשטאדט סופית לחלק ממדינת סקסוניה-אנהלט.

הקונצרט הארוך והאיטי ביותר בעולם

בספטמבר 2001 החלה להתנגן בכנסיית בורכרד בהלברשטאדט יצירתו של ג'ון קייג' לעוגב, "הכי איטי שיש" (As Slow As Possible); היא נפתחה במנוחה בת 17 חודשים, וצפויה להימשך 639 שנה. בימים שבהם משתנה הצליל ישנם מבקרים רבים בכנסייה.

יהדות העיר

במאה ה-17 הייתה הלברשטאדט אחד המרכזים הגדולים של יהדות גרמניה ומרכז אירופה. באותה תקופה חיו בעיר כ-700 יהודים (יחס של 1:12 לערך), שהמפורסם והחשוב שבהם היה יששכר ברנד להמן. אחד ממפעליו של להמן היה בית הכנסת המפואר בבאקנשטראסה, במימונו, שבנייתו הסתיימה בשנת 1712. בשנת 1938, לאחר ליל הבדולח, מוטטו את רובו של הבניין משום שההתקפה עליו העמידה אותו בסכנת קריסה.
בסמוך לבית הכנסת, בסמטת רוזנוִוינְקֶל, שכן בית-המדרש הקהילתי ("קלויז"), אחד מהגדולים והנודעים בכל אשכנז, שעשה את העיר למרכז של תורה. כיום שוכנת בבניין האקדמיה על שם משה מנדלסון שמארגנת תערוכות, מצגות וקונגרסים, ומהווה מוקד מידע אודות התרבות ואורח החיים היהודי.
בוהוסלב סובוטקה

ביוגרפיה

סובוטקה נולד בדרום מזרח המדינה בשנת 1971, ועבר בילדותו לסלאוקוב. למד משפטים. לאחר מהפכת הקטיפה ופירוק צ'כוסלובקיה, החל לקחת חלק במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, והקים את אגף הצעירים במפלגה. בשנת 1996 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הצ'כי.
בשנת 2002 מונה לשר אוצר לסגן ראש הממשלה. כשר אוצר הקים צוות מקצועי של כלכלנים, גוף שהפך לאחר מכן למועצה הלאומית לכלכלה של ממשלת צ'כיה. מדיניות הצנע שלו כללה פיטורי עובדים. בשנים 2006 עבר לאופוזיציה. במרץ 2011 נבחר למנהיג המפלגה ובכך הפך לראש האופוזיציה לממשלתו של פטר נצ'אס. בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנת 2013 המפלגה קיבלה 20.45% מהקולות. לאחר סכסוכים פנימיים רבים, הצליחה המפלגה להקים ממשלה קואליציונית עם מפלגות נוספות מהמרכז ומהשמאל. ב-14 ביוני 2017, לאחר שפל בתדמית המפלגה, החליט סובוטקה להתפטר מהנהגת המפלגה, אך בחר להישאר ראש ממשלה. באוקטובר 2017 נערכו הבחירות לפרלמנט ולראשות הממשלה נבחר אנדריי באביש מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
סובוטקה נשוי לאולגה סובוטקובה ולהם שני ילדים.
קייט פירסון

ביוגרפיה

קת'רין אליזבת פירסון נולדה בוויהוקן, ניו ג'רזי. בשנת 1976 ייסדה עם ארבעה חברים את להקת The B-52's באת'ינס שבג'ורג'יה, ובמסגרת הלהקה שימשה זמרת וקלידנית.
נכון ל-2010, פירסון ממשיכה את פעילותה רבת השנים עם להקת The B-52’s. לצד פעילותה זו שיתפה פירסון פעולה לאורך השנים עם להקות ואמנים רבים ובהם הראמונס (בשיר Chop Suey), איגי פופ (בשיר Candy), אר.אי.אם. (בשירים Shiny Happy People ו-Me in Honey), מת'יו סוויט, דייוויד ביירן ופאטבוי סלים (בשיר The Whole Man) ועוד.
פירסון השתתפה, בתפקידים קטנים, במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה ובהם הפלינטסטונס (בתפקיד חברת הלהקה The B.C.-52's) ו-One Trick Pony. 
פירסון היא לסבית גלויה. היא מפעילה מוטל בשם קייט'ס לייזי מדו (Kate's Lazy Meadow Motel) ביישוב הכפרי מאונט טרמפר שבמחוז אלסטר של מדינת ניו-יורק, ביחד עם שותפתה לחיים ולעסקים מוניקה קולמן.