google/wiki40b huggingface dataset:
רג'ינלד קטליץ

רג'ינלד קטליץ (באנגלית: Reginald Koettlitz ‏ 23 בדצמבר 1860–1916) היה רופא וחוקר קטבים בריטי. הוא השתתף במשלחת ג'קסון-הרמסוורת' אל ארץ פרנץ יוזף (מ-1894) ובמשלחת דיסקברי לאנטארקטיקה.

חייו

רג'ינלד קטליץ נולד באוסטנדה לכומר לותרני הולנדי ולאשתו האנגליה. המשפחה התיישבה בקנט, בריטניה זמן קצר לאחר מכן. קטליץ למד בקולג' בדובר ואחר השתלם ברפואה בבית החולים ע"ש גאי בלונדון. לאחר הסמכתו החל לעבוד כרופא במחוז דרהם.

חקר קטבים

ב-1894 התנדב קטליץ להצטרף למשלחת ג'קסון-המרסוורת' אל ארץ פרנץ יוזף בקוטב הצפוני כרופא וגאולוג. בשובו לדובר הביא עמו קטליץ דב קוטב, ששמור עדיין במוזיאון דובר. ב-1901 התנדב למשלחת דיסקברי של רוברט פלקון סקוט לאנטארקטיקה, גם הפעם כרופא. בתפקידו זה רדש ממנו סקוט לקבוע, אם ארנסט שקלטון כשיר להוביל מסע מזחלות במצבו הבריאותי, לאחר שאובחן על ידי עוזרו של קטליץ במשלחת, אדוארד אדריאן וילסון, כחולה בצפדינה. שקלטון ביקש בפירוש להישאר במשלחת ולצאת למסע וקטליץ ניסה לטשטש את האבחנה שמסר לסקוט כדי להפחית מחומרתה, אבל סקוט דרש ממנו לחדד את האבחנה, וקטליץ נענה לבקשתו, אם גם במורת רוח. וילסון היה בהמשך רופא משלחת טרה נובה של סקוט, שהסתיימה במותו עם שאר חברי קבוצת הקוטב. 
במסע שהוביל בחציית מצר מקמרדו גילה קטליץ שני תוואי שטח קרחוניים, שנקראו לאחר זמן על שמו, קרחון קטליץ ומקפא קטליץ. על תפקידו במשלחת דיסקברי העניקה לו החברה הגאוגרפית המלכותית מדליה.
בהמשך חייו, עסק קטליץ ברפואה בדרום אפריקה. הוא מת מדיזנטריה בינואר 1916 יחד עם אשתו.

מורשתו

האי קטליץ - אי נמוך בתעלת בריטנסקי בארכיפלג של ארץ פרנץ יוזף נקרא על שמו וכך גם קרחון קטליץ ומקפא קטליץ, שניהם באנטארקטיקה.
PCI

תצורה

אפיק ה־PCI החליף את אפיק ה־ISA בתפקיד האפיק התקני במחשבים אישיים, ונמצא בשימוש גם בסוגי מחשבים אחרים, כגון מקינטוש. בניגוד לאפיקי ISA, אפיק ה־PCI מאפשר קביעת תצורה דינמית של ההתקן ההיקפי. בזמן אתחול המחשב, ה־BIOS של כרטיס ה־PCI וה־BIOS של לוח האם מתקשרים ומסדירים את המשאבים שכרטיס ה־PCI מבקש. דבר זה מאפשר הקצאה אוטומטית של בקשות פסיקה ושל מרחבי זיכרון, לעומת אפיק ISA, אשר דרש הגדרה ידנית של בקשות הפסיקה על ידי שימוש בג'מפרים (מגשרים חשמליים). פרט לכך, אפיק ה־PCI מספק תיאור מפורט של כל ההתקנים המחוברים אליו דרך "מרחב התצורה של PCI".
תקן ה־PCI מתאר את כלל ההיבטים של האפיק: הגודל הפיזי של האפיק (כולל מרווח חיווט), אפיונים חשמליים, תזמוני אפיק ופרוטוקולים.
סטארגייט: רצף הזמן

עלילה

צוות SG-1 וגנרל ג'ק או'ניל משתתפים בטקס הוצאת השיתופן מגופו של בעל, אחרון גזע הגואולד שנותר בחיים ונכלא בהקפאה עמוקה. עם שיחרורו מההקפאה, בעל מתפאר בכך שהוא רק אחד מכמה שיבוטים שנעשו על ידי בעל האמיתי, וכי יש באמתחתו תוכנית. באותה עת העלילה עוברת לשנת 1939, שבה בעל האמיתי מגיח מתוך הסטארגייט שהועבר באוניית המשא "אכילס" מגיזה, מצריים לארצות הברית. הוא טובח בצוות הספינה ושותל פצצה באונייה. סבו של קמרון מיטשל, חבר צוות SG-1, משליך את הפצצה ומונע את התפוצצות הספינה. בזמן ההווה, אנשים מתחילים להיעלם, ביניהם ואלה מל דורן וטילק. בעל הורג את ג'ק בטרם מיטשל, קרטר וג'קסון הורגים אותו ונמלטים חזרה דרך הסטארגייט.
הם מגיחים מתוך הסטארגייט לתוך האונייה "אכילס", שבינתיים נסחפה לאזור הארקטי. מיטשל, קרטר וג'קסון מגלים כי בעל שינה את קו הזמן, האונייה כלל לא הגיעה ליעדה ושתוכנית סטארגייט כלל לא יצאה לפועל. לאחר שהם נמלטים מהאונייה הטובעת, מוצא אותם צוות חילוץ בראשותו של קולונל ג'ק או'ניל. למרות שגנרל לנדרי מאמין לסיפורם, הם אינם מורשים לשנות חזרה את קו הזמן. ביקום מקביל זה, דניאל ג'קסון עדיין מנסה לשכנע אנשים בדבר התאוריות שלו על הפירמידות, סמנתה קרטר נהרגה באסון מעבורת חלל, ומיטשל כלל אינו קיים משום שסבו מת בהגנה על ה"אכילס". השלושה מקבלים אישור להתחיל בחיים חדשים.
לאחר שנה, הצוות נקרא לחזור לפעולה לאחר שבכדור הארץ מופיעות ספינות תצפית של הגואולד. בעל הביס את אדוני המערכת וכעת מוכן להשתלט על כדור הארץ, עם מלכתו קאטש (בגופהּ של ואלה מל דורן) וסגנו הראשון טילק. SG-1 פוגשים בנשיא ארצות הברית ובלוטננט גנרל האמונד, שמודיעים להם כי הסטארגייט שבאזור הארקטי נמצא לפי המידע שמסרו. זאת ועוד, הם נשלחים לחלץ את מקור הכוח (הנקרא ZPM, Zero Point Module) שיאפשר את הפעלת הסטארגייט. צבאו של בעל מתאסף בחלל וזה האחרון מודיע לאנשי הארץ את כוונותיו. קאטש מתחילה לחשוד בבעל על היכרותו הרבה עם כדור הארץ ומאלצת אותו לגלות לה הכל. היא בוגדת בו בכך שהיא פוקדת להשמיד את התחנה הארקטית. היא הורגת את בעל לאחר שטילק מגלה את דבר בוגדנותה. טילק נמלט בשעה שקאטש פוקדת על הפצצת הארץ ועושה את דרכה למכונת הזמן.
בעקבות השמדת התחנה הארקטית, צוות SG-1 נשלח לרוסיה משום שהרוסים חילצו את הסטארגייט מהאונייה "אכילס". מטוסי מיג עוזרים להם להגיע ליעדם לאחר שהם מותקפים על ידי דאוני גואולד. גם SG-1 וגם טילק מגיעים למכונת הזמן - מחשב על שעוקב אחר התפרצויות שמש, המשפיעות על תנודות חור התולעת - והם כורתים ביניהם ברית על מנת לעצור את קאטש. הם חייבים לחכות להתפרצות השמש המדויקת שתחזיר אותם חזרה לזמן המתאים, אולם התקפה פתאומית של קאטש וחייליה מאלצת אותם לחייג לכדור הארץ של שנת 1929, עשר שנים לפני המאורעות על סיפון ה"אכילס". קרטר וג'קסון נהרגים במהלך ההתקפה, ומיטשל הוא היחיד שמצליח לחזור בזמן, לאחר שטילק - פצוע אנושות - מפעיל פצצה ומשמיד את המקום על יושביו.
על סיפון ה"אכילס" של שנת 1939, מיטשל הוא נוסע סמוי אשר הורג את בעל ישר אחרי שזה מגיח מהסטארגייט. בזמן ההווה, צוות SG-1 צופה בתהליך הוצאת השיתופן ללא כל תקריות מיוחדות, וכאשר הצוות דן בפשר "תוכניתו"-לכאורה של בעל, בארוניתו של מיטשל תלויה תמונה דהויה של סבו ושל מיטשל עצמו משנת 1939, זה לצד זה.
תרשים פארטו

גרף פארטו הוא סוג מיוחד של היסטוגרמה המשמש להצגת נתונים המאורגנים לפי סדר חשיבותם.
התרשים נקרא על-שם וילפרדו פארטו, ונפוץ בתחומי ניהול והבטחת איכות. שימוש מקובל בגרף כזה הוא הצגה, בסדר יורד לפי חומרתם, של הגורמים לבעיה. כך קל לזהות את הגורמים התורמים ביותר להיווצרותה של הבעיה.
הציר האנכי השמאלי של הגרף מציין בדרך כלל את תדירות הופעת הגורם, אך יכול לציין גם פרמטרים אחרים כגון: עלות או חשיבות. הציר האנכי הימני של התרשים מציין בדרך כלל את האחוז המצטבר של הגורם מתוך סך כל הגורמים.
תרשים פארטו הוא כלי סטטיסטי שמציג בצורה גרפית את חוק פארטו, ומאפשר לנתח מערכות שמתנהגות בהתאם לחוק זה.
אליהו זוהר

ביוגרפיה

ב-2008 נבחר למועצת העיר קריית מלאכי מטעם המפד"ל כיהן בתפקיד כשנה וחצי ולאחר מכן התפטר ומונה לעוזר ראש העיר (דאז) מוטי מלכה.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, התמודד זוהר על ראשות עיריית קריית מלאכי מטעם "הבית היהודי", ונבחר לראשות העירייה לאחר שגבר על ראש העיר המכהן יוסי חדד.
בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 נבחר זוהר לקדנציה שנייה בראשות העיר.
זוהר, קבלן אינסטלציה במקצועו, נשוי לגלית ואב לארבעה ילדים, מתגורר בקריית מלאכי.
דידימוטיכו

היסטוריה

האזור יושב לראשונה בתקופת האבן החדשה והעיר שימשה כעיר מפתח בתקופה ההלניסטית. העיר נכבשה על ידי הרומאים ובתחילת המאה ה-2 לספירה, הקיסר טראיאנוס הקים עיר חדשה על שתי הגבעות הסובבות את העיר הישנה. בימי הביניים הייתה ידועה העיר בשווקים שלה בה נמכרה תוצרת חקלאית וכן כתחנת ביניים לציידים מקרב האצולה השלטת, אשר יצאו לצוד בשטחים הסובבים אותה. בתקופת האימפריה הביזאנטית בוצרה העיר ולאחר שנת 1261 בה חזרה קונסטנטינופול לידיים ביזאנטיות, הפכה לעיר הביזאנטית החשובה ביותר בתראקיה ומקדוניה. העיר נכבשה מספר פעמים על ידי כוחות בולגריים בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובמהלך מלחמת האזרחים הביזאנטית במאה ה-14 הפכה לזמן מה למקום מושבם של הקיסרים הביזאנטיים. בשנת 1361 נכבשה העיר על ידי הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית. הסולטאן באיזיט השני נולד בעיר בשנת 1447. דימוטיקה שימשה מרכז דתי חשוב למסדר הבקטשיה בתקופת שליטתה של האימפריה.
בשנת 1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי, אך הוחזרה לחזקת האימפריה העות'מאנית עם סיום מלחמת הבלקן השנייה במסגרת הסכם בוקרשט (1913). העיר הוצעה שוב לבולגריה על ידי מעצמות המרכז כהכרת תודה על הצטרפותה למלחמת העולם הראשונה כבעלת בריתם. לאחר תבוסת בולגריה הוכרה העיר כשטח טורקי בכפוף לסכומי חוזה ניי, אשר נחתם בתאריך 27 בנובמבר 1919. באפריל 1941 נכבשה העיר על ידי הורמאכט ובמהלך מלחמת העולם השנייה נחרבה העיר עד היסוד עקב הפצצות כבדות של הצדדים הלוחמים. בפברואר 2005, ניזוקה העיר קשות, בעת שנהר המריצה עלה על גדותיו.
חוק סרבנס-אוקסלי

היסטוריה ורקע

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 קרו מספר מקרים בהם חברות ענק עסקיות פשטו רגל במפתיע אחרי שנתגלו בהם אי סדרים כספיים. הדוגמה הבולטת לכך היא אנרון, חברת אנרגיה ענקית שקרסה בשנת 2001. התגלה כי החברה דיווחה מאזנים שקריים לאורך זמן באופן שיטתי ומונחה מלמעלה, ויצרה תרמית חשבונאית מתוכננת ומתוחכמת. חברות נוספות בהן גרמו אי סדרים כספיים או תפעוליים לפשיטת רגל הן Worldcom,‏ Peregrine systems,‏ Tyco ועוד.
שערוריות אלה, שגרמו הפסדים של עשרות מיליארדי דולרים לציבור המשקיעים, הניעו את המחוקק האמריקאי לנסח חוק שיגביר את הפיקוח והבקרה הפנימיים על הדיווח הכספי. יזמי החוק היו הסנטור פול סרבנס ונציג בית הנבחרים מייק אוקסלי והוא עבר ברוב גדול בסנאט ובבית הנבחרים.

השלכות

החוק הגביר את הבקרות הפנימיות של הארגון על הדיווח הכספי. מאידך, הועלתה ביקורת על החוק הקשורה בעלויות הקשורות ביישומו – משאבי כוח אדם, העסקת יועצים ומבקרים חיצוניים וכיוצא בזה. ביקורת זו רלוונטית בעיקר לגבי חברות קטנות יותר, להן עלויות היישום מהותיות יותר ביחס לגודלן ולמחזור הכספי שלהן.
כמו כן, יישום החוק הביא לעליית הביקוש ולשגשוג יחסי בפירמות רואי החשבון וחברות ייעוץ חיצוניות שהועסקו ביישומו.
קבוצת תאלס

היסטוריה

שמה של החברה שונה לתאלס מ"תומסון-CSF" בדצמבר 2000, לאחר שרכשה את החברה הבריטית "ראקאל אלקטרוניקס" במחיר של 1.3 מיליארד ליש"ט. החברה כעת בשליטה ממשלתית חלקית של צרפת, ופעילה ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם. החברה מעסיקה 70,000 עובדים, והכניסה יותר מ13 מיליארד אירו ב-2006. החברה מדורגת כחברה ה-485 בגודלה לפי הפורצ'ן 500, וקבלן האבטחה התשיעי בגודלו בעולם. 63 אחוזים מסך מכירותיה הן מכירות צבאיות.
בשנת 2002, רכשה חברת נייס מערכות הישראלית מקבוצת תאלס את החברה הבת Thales Contact Solutions, תמורת הרכישה הייתה 30 מיליון דולר במזומן, ועוד 2.18 מיליון מניות נייס שהקצתה החברה הישראלית לקבוצה, המהוות 14% מהון מניותיה של נייס. ותאלס הפכה לבעלת המניות הגדולה בנייס. החל משנת 2003 החלה תאלס למכור בהדרגה את אחזקתה בנייס.
ביולי 2005, זכתה חברת תאלס במכרז, בהיקף של 800 מיליון לירות שטרלינג של צבא בריטניה להצטייד בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) למשימות סיור ומודיעין. ייצור כלי הטיס הבלתי מאוישים, "ווטשקיפר", נעשה במפעל שהוקם בממלכה המאוחדת על ידי חברה משותפת לתאלס ולאלביט מערכות הישראלית שהוקמה לצורך התוכנית.
אלבר פר, המועסק בחברה, קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 2007.
חברת דאסו תעופה רכשה ב-2009 את חלקה של אלקטל-לוסנט וכעת היא בעלת 25.90% מהונה של קבוצת תאלס.
באוקטובר 2015, חברת פלסן סאסא הישראלית, המתמחה במיגון כלי רכב, וחברת תאלס, נבחרו לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
גרניט ג'אקה

קריירה

ג'אקה נולד בשווייץ למשפחה מקוסובו ממוצא אלבני, שהיגרה בשנת 1992 לשווייץ והוא אחיו הצעיר של הכדורגלן טאולנט ג'אקה שמשחק בנבחרת אלבניה. הוריו היגרו מקוסובו לשווייץ מספר שנים לפני שילדיהם נולדו. גרניט שיחק בכל קבוצות הנוער של בזל ובין 2008 - 2010 שיחק בקבוצת הנוער ב-37 משחקים בהם הבקיע 11 שערים. ב-2010 עלה לשחק בקבוצה הבוגרת של בזל. מאמן בזל, ת'ורסטן פינק, אמר עליו: "שרדאן שאקירי הוא הכוכב הגדול של שווייץ... אחרי גרניט ג'אקה" ומאמן שווייץ, אוטמאר היצפלד, כינה אותו "שוויינשטייגר הצעיר".
החל מעונת 2010/11 הפך גרניט לשחקן הרכב בבזל וזכה עם קבוצתו באליפות שווייץ. בעונה לאחר מכן זכה עם בזל בדאבל. במאי 2012 סיכם על העברתו לבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 8.5 מיליון אירו.
ב-25 במאי 2016 חתם ג'אקה בארסנל מהפרמייר ליג.

נבחרת שווייץ

ג'אקה שיחק בקבוצות הצעירות של שווייץ וזכה עם הקבוצה עד גיל 17 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2009. ועם הקבוצה עד גיל 21 הגיע לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011.
בגלל אזרחותו האלבנית, ג'אקה התלבט האם לשחק במדי אלבניה או במדי שווייץ לבסוף החליט לשחק במדי שווייץ, בניגוד לאחיו שבחר באלבניה. את הופעת הבכורה ערך ב-2011 במסגרת מוקדמות יורו 2012. הוא שותף בכל עשרת המשחקים של שווייץ במוקדמות מונדיאל 2014 ונכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014.
כפיר אזולאי

כפיר אזולאי הוא במאי תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה

כפיר אזולאי נולד בבית שאן. בגיל שבע עבר עם משפחתו לבת ים. למד במגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים, שם לקחו את כיתתו להצגות רבות, לפי דבריו, וכך נחשף לתיאטרון. הוא הלחין מוזיקה למחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין והפך אותו יחד עם חבריו לאופרת רוק.
בתום שירותו הצבאי הלחין את המוזיקה להצגה "אסקוריאל" בתיאטרון הסימטה, להצגה "שיקול מוטעה" בפסטיבל קריאה בתיאטרון בית ליסין ולסרט תיעודי. בד בבד ניגן בלהקה והוציא דיסק.
בהמשך התחיל ללמוד במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר הראשון ב-2004. הוא המשיך לתואר שני וסיים אותו בהצטיינות ב-2007, אך לא הגיש עבודת תזה. בתקופת לימודיו התפרנס כאיש קול במופעי רוק.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים אזולאי ביים קריאה מבויימת של "הכיתה שלנו" עבור פסטיבל התיאטרון הפולני בחסות הבימה, בתיאטרון תמונע ואת ההצגות: "נורה","קן הקוקייה", "סליחות" ו"חתונת הדמים" בתיאטרון באר-שבע, "מימונה" בתיאטרון בית ליסין, ו"אלקטרה" ו"כבוד אבוד" בתיאטרון הקאמרי.
כיום אזולאי מלמד ומביים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, בבית הספר למשחק על-שם גודמן בבאר שבע, ובמגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים.
כפיר אזולאי חי בתל אביב עם בת זוגו יעל וילר, נספחת התרבות של שווייץ בישראל, להם שני ילדים.
מיכאל דשא

מיכאל דשא (כ"ג בסיוון תרע"ה, 5 ביוני 1915 – כ"ח באלול תשנ"ח, 18 בספטמבר 1998) היה סופר ומשורר עברי למבוגרים ולילדים, מחנך וחקלאי ישראלי.

ביוגרפיה

מיכאל דשא נולד ב-1915 בבוברויסק שברוסיה הלבנה (רוסיה; כיום בבלארוס), בנם של מלכה (1881–1970; לבית נחמצ'יק), רופאת שיניים במקצועה, ושכנא אייזנשטדט (1877–1966) שלאחר עלייתו לארץ ישראל היה חקלאי. בהיותו בן חמש עברה המשפחה, בעקבות עבודת אביו, לכפר בגבול רוסיה-לטביה, ובהיותו בן עשר עלה לארץ ישראל עם הוריו ועם אחותו הגדולה חנה ואחיו הצעיר שאול. תחילה התיישבה המשפחה בחיפה, וכעבור שנה עברה לבאר טוביה. דשא נשלח לבית הספר החקלאי "מקווה ישראל", בו סיים את לימודיו בשנת 1930. בפרוץ מאורעות תרפ"ט ופינוי באר טוביה הישנה (1929) התפנתה משפחתו עם יתר תושביה לרחובות. לאחר כשנה וחצי השתקעה משפחתו במושבה פרדס חנה. דשא הצטרף למשפחתו ועסק בעבודה חקלאית ובפרדסנות. בפרדס חנה החל גם בפעילות במסגרת תנועת הנוער העובד והלומד, שבה היה מדריך במשך שנים, ולאחר מכן היה חבר בהכשרה שהתיישבה בשדות ים (קיסריה) כשנה וחצי. בתקופת הנוטרות שירת כנוטר.
בשנת 1938 הוסמך להוראה בסמינר בית הכרם. הוא עבד בהוראה עד צאתו לגמלאות, ולאורך כל שנות עבודתו הקדיש את זמנו לכתיבה. בשנת 1941 פרסם את ספרו הראשון, "שחרית", ובמהלך השנים פרסם 28 ספרי שירה, סיפורת וספרות ילדים.
בשנות ה-40 נישא ליעל, שאותה הכיר כחניכתו בתנועה, בתם של ירחמיאל צימבל וזהבה לבית רוז'נסקי. בשנת 1946 נשלח מטעם הסוכנות היהודית וצבא ארצות הברית, בשיתוף עם ארגון הג'וינט, למחנה העקורים דורנשטדט שבגרמניה, וכשנה וחצי עסק בהוראת ילדים ניצולי השואה והכנתם לעלייה לארץ. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני, ולאחר קום המדינה סיים את קורס הקצינים הראשון של צה"ל. עם חבריו לקורס היה בין מקימי המושב לימן.
דשא סיים לימודי ספרות ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ולימד בגימנסיה רחביה. לאחר מכן עבר עם רעייתו ושני ילדיהם לבאר שבע, בה לימד 12 שנים בבית הספר התיכון המקיף והיה מפקח משרד החינוך במחוז דרום. באותה עת היה מיוזמי המקומון הראשון בארץ, "מה מנגב". בשנות ה-60 יצא עם משפחתו לשליחות בת שנתיים מטעם הסוכנות היהודית בדטרויט שבמישיגן ולימד בבתי ספר עבריים. במהלך תקופה זו השלים לימודי תואר שני בספרות ילדים באוניברסיטת ויין .
בבאר שבע חיו כעשור, ובשנת 1965 עברה המשפחה למושב שדמה. דשא הקים משק חקלאי במושב והמשיך לעסוק בכתיבה ובהוראה במסגרת התיכון האזורי בגדרה, במכללת אחווה ובאוניברסיטת בן-גוריון. לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לתנועה למען ארץ ישראל השלמה, היה ממקימי תנועת "התחייה" ותמך באנשי תנועת ההתנחלות.
הוא נפטר בשדמה בשנת 1998, בגיל 83. נטמן בבית העלמין של המועצה האזורית גדרות.
הותיר את אשת נעוריו, יעל, בן ובת ושמונה נכדים.
יוסף יצחק בלינוב

ביוגרפיה

נולד בפריז לשיינא רבקה ולרב מרדכי בלינוב, אב בית דין ועד רבני ליובאוויטש בצרפת.
למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה ובמרכז חב"ד העולמי - 770. בשנת תשמ"ג נסע בשליחות הרבי מלובביץ' לשמש כר"מ ראשי בישיבה גדולה של חב"ד בקזבלנקה, מרוקו.
בסיון תשמ"ה נישא לנחמה דינה בת הרב משה יהודא ליב לנדא, ולאחר מכן למד בכולל צמח צדק בירושלים. במסגרת הכולל, היה מעורכי קובץ "יגדיל תורה" וקובצי "הערות וביאורים בשולחן ערוך הרב".
בקיץ תשמ"ו התחיל לשמש כראש כולל להוראה פעמי יעקב שנפתח לזכרו של הרב יעקב לנדא. בראשותו יוצא ירחון תורני-הלכתי "פעמי יעקב".
בב' בסיוון תשס"א הכתירו חמיו לשמש כרב מרכז העיר בני ברק, במעמד הרב שמואל וואזנר, האדמו"ר מקאליב ועוד.
הרב בלינוב משמש כאב בית דין וראש "לשכת הלכה למעשה" בבית ההוראה שהקים חמיו ונקרא לאחר פטירתו על שמו "מורשת משה", כן אחראי על מחלקת העירוב בבני ברק. הוא ניהל גם חלקים במערכת הכשר הרב לנדא, ועזב בקיץ תשע"ג בשל חילוקי דעות עם גורמים במערכת. בנוסף משמש הרב בלינוב כרב קהילת חב"ד בבני ברק המונה כשלוש מאות משפחות.
כמו כן משמש הרב בלינוב כחבר הנהלה הרוחנית של תלמוד תורה 'בני מנחם' חב"ד בבני ברק.
בכ"ו תמוז ה'תשע"ט התמנה לראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד.
הצפנת סף

חתימה דיגיטלית עם סף

בפעולות מקוונות ברשת כמו פעולה פיננסית, באופן כללי ההנחה היא שהשרת שאנו מתקשרים עמו פועל בהגינות, אך אי אפשר להוכיח זאת מעל לכל ספק, הדרך היחידה היא באמצעות חתימה דיגיטלית של צד שלישי שעליו אנו סומכים כמו רשות מאשרת (certification authority). הצפנת סף מאפשרת לבנות מערכת אימון טובה יותר. למשל רשות מאשרת היא שרת המנפיק תעודות המבטיחות שמפתח ציבורי מסוים שייך לבעליו המוצהר. אם נסמוך רק על שרת אחד, במקרה של פריצה מוצלחת לשרת כל התעודות שהשרת הנפיק לא בטוחות. למקרה כזה השלכה הרסנית. אם מחלקים את הנפקת התעודות על פני כמה שרתים ממזערים את הסיכון שבפריצה לאחד מהם. כי כעת המתקיף צריך לפרוץ לכל השרתים כדי להפיק תועלת מההתקפה שלו. היות שתעודת מפתח ציבורי היא למעשה חתימה דיגיטלית, ליישום מערכת כזו נדרשת חתימה דיגיטלית עם סף.

הכללה

גישה יותר כללית של סכמת סף נקראת "מבנה גישה" (Access Structure). נניח ש- הוא קבוצה של משתתפים מבנה גישה  הוא תת-קבוצה של קבוצת החזקה . כאשר כל אלמנט של  נקרא "רשאי" כלומר יש לו גישה לסוד המשותף.  נקרא מונוטוני אם כאשר , אז . מבנה יריב הוא המבנה המשלים המסומן .
נונתאבורי

גאוגרפיה

המחוז נונתאבורי נמצא במרכזה של תאילנד. העיר נונתאבורי שוכנת 20 ק"מ צפונית מבנגקוק על גדות הנהר צ'או פראיה. היא גובלת ישירות עם הרבעים הצפוניים (באנג סואה, צ'טוצאק ולאק סי) של עיר הבירה. תעלות רבות בה מהוות עדיין מרכז חיי תושבים רבים, כפי שהיה לפני כמה עשורים גם בבנגקוק.

כלכלה

סביבת העיר פורייה מאוד. מפותח במיוחד הוא ענף הפירות, הגדלים במספר רב של מטעים. אופייניים לאזור הם המנדרינות ופירות הדוריאן. בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21, קרבת העיר לבנגקוק תרמה להתפתחות תעשייה והשירותים. בשנת 2001 נפתח בנונתאבורי מפעל למיחמי מים קטנים של החברה הגרמנית "שטיבל אלטרון". כאן נמצאים גם המשרדים הראשיים של חברת הלוויינים תאיקום.
הקניון נגאמוונגוואן במזרח העיר, הוא אחד המרכזים המסחריים הגדולים של מטרופולין בנגקוק.

היסטוריה

נונתאבורי הייתה עיר חשובה עוד בימי ממלכת איוטהאיה. פעמיים בעבר הועתקה העיר בכמה קילומטרים. בשנת 1665 בימי המלך נאראי היא הועתקה למבצר על גדת מה נאם אום. בשנת 1928 היא הועברה למקומה הנוכחי בפקודת המלך ראמה השביעי (פרג'אדיפוק). בתקופה שבין 1 בינואר 1943 ל-9 במאי 1946 סופחה נונתאבורי לבנגקוק.

אטרקציות

מראה התעלות (חלונג) הקיימות עדיין בנונתאבורי מאפשרות לצופים לדמיין לעצמם את המראה של בנגקוק של פעם. בין העירייה הישן על גדת צ'או פראיה נבנה בסגנון אירופאי בימי המלך ראמה השישי (ואג'יראבוד) והוא עשוי כולו מעץ טיק.

תשתיות

את נונתאבורי חוצה הכביש המהיר סיראט, אחד מכבישי האגרה של מטרופולין בנגקוק. אמצעי התחבורה החשובים כוללים אוטובוסים עירוניים וסירות אקספרס הנעות על פני הנהר צ'או פראיה. עד שנת 2018 תחובר ישירות נונתאבורי הפקוקה עם בנגקוק באמצעות רכבת מונורייל.

מערכת הבריאות

העיר ידועה בין השאר בבית החולים סיטתאניה, המרכז לבריאות הנפש הגדול בממלכה.

חינוך

בנונתאבורי נמצא בית הספר הגבוה לאחיות "בורומאראג'ונאני". כמו כן הקמפוס של האוניברסיטה הטכנית ראג'אמנגאלה סובנבהומי.
איזידור אחרון

קורות חיים

איזידור אחרון נולד בוורשה וכבר בילדותו התעניין במוזיקה. שלא כאחיו הגדול, שהתמחה בכינור, אהב איזידור את הפסנתר ואביהם רשם גם אותו לקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג, שם למד אצל הפסנתרנים אנט אסיפוב וניקולאי דובאסוב. בהמשך למד הלחנה אצל אנטולי ליאדוב, ותזמור אצל מקסימיליאן שטיינברג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה אחרון באמצע לימודיו, והוא גויס לתקופה של 3 שנים. עם שחרורו מהשרות חזר לקונסרבטוריון ובשנת 1918 סיים את לימודיו.
עם סיום לימודיו החל במסעות קונצרטים ברחבי רוסיה וגרמניה. בפבלובסק הוא הופיע כסולן עם תזמורת סימפונית גדולה, ובברלין, במהלך עונה אחת, הוא נתן ארבעה קונצרטים.
בשנת 1922 הגיע לארצות הברית. את הופעת הבכורה שלו בעולם החדש ערך אחרון באולם הקונצרטים קרנגי הול בניו יורק. בשנת 1923 קיבל מהכנר יאשה חפץ הזמנה להצטרף אליו כמלווה לסיבוב הופעות במזרח. הזמנה זאת, שהתקבלה על ידי אחרון בשמחה, הייתה התחלה של שיתוף פעולה בין השניים, שנמשך כעשור. אחרון הופיע עם חפץ בכל העולם כשהוא מלווה אותו בפסנתר ועורך פרטיטורות, עבור חברת התקליטים ויקטור. לאחר שעזב את חפץ ביסס אחרון את הקריירה שלו כסולן, ובשנת 1935 הוא נישא לזמרת הפינית לאה קרינה.
איזידור אחרון החל בהלחנה רק בשלב מאוחר בחייו. בשנת 1937 ניגנה הפילהרמונית של ניו יורק, בניצוח ג'ון ברבירולי, את הקונצ'רטו לפסנתר הראשון שלו בקרנגי הול בניו יורק. הופעה זאת זכתה להצלחה רבה. בשנת 1938 כתב את הקונצ'רטו השני שלו, אך הראשון בו הופיע אחרון עצמו כסוליסט. שאר יצירותיו של איזידור אחרון, 18 במספר, הן קצרות וכתובות עבור כינור ופסנתר.
בשלהי מלחמת העולם ביצע אחרון רסיטל בקרנגי הול. ברסיטל זה, שהיה שירת הברבור שלו, השמיע יצירות שלו בצד יצירות של מוצרט, שופן, ליסט, ראוול. ב-12 במאי 1948 טרם הגיעו לגיל 56 לקה אחרון בהתקף לב ונפטר בניו יורק.
שפה נכחדת

שפה נכחדת הוא מושג בבלשנות, אשר מתאר תהליך שבו מצטמצמת ונעלמת הכשירות הלשונית (השליטה בשפה) בקרב קהילת דובריה.
מוות מוחלט של שפה מתרחש כאשר לא נותרו עוד דוברים חיים של השפה ברמת שפת אם. מוות מוחלט של שפה יכול להתרחש בכל סיווגי השפות, כולל ניבים (דיאלקטים) ושפות.
ברמת הפרט מתמקדים מחקרים בתחום איבוד השפה בסוג השפה שנעלמת (שפת אם - L1, או שפה שנייה, L2); ובסביבה שבה מתרחש איבוד השפה.
דוגמאות לשפות שמצויות בימינו על סף היכחדות הן הלאדינו - שפה שהייתה נפוצה אצל יהודי ספרד, וכן שפות הערבית-יהודית, דהיינו הניבים של הערבית שהיו שגורים בפי הקהילות היהודיות, כגון הערבית-יהודית העיראקית יהודית והיונצוקית והערבית-יהודית המרוקאית.

אנלוגיה בין ביולוגיה להיכחדות שפות

אנלוגיה בין האבולוציה של הביולוגיה לבין התפתחות שפות הדיבור (והסימנים) של האדם המודרני היא אנלוגיה נפוצה מאוד. שפות דיבור שונות מתפתחות ונכחדות כל העת. בזמנים בהם יש שיפורי תחבורה ותקשורת, או כיבושים נרחבים והגירה נרחבת, ישנה הכחדות המונית של שפות, בדומה להיכחדות של מינים. דהיינו, המאורע שבו הדובר האחרון של שפה מסוימת נפטר הופכים לשכיחים ביותר.
אופרטור ביליניארי

שימושים

לאופרטור ביליניארי שימושים רבים בקריפטוגרפיה, למשל עבור סכמות הצפנה וחתימה מבוססות ID.
כתר סקוטלנד

כתר סקוטלנד (באנגלית: Crown of Scotland) הקיים כיום הוכן עבור המלך ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, בשנת 1540 והוא חלק מתכשיטי הכתר של סקוטלנד.

היסטוריה ושימושים

כתר סקוטלנד יוצר בשנת 1540 על ידי התכשיטן המלכותי ג'ון מוסמן עבור ג'יימס החמישי מחלקים שנותרו מכתר ישן שניזוק - הכתר המקורי נוצר ככל הנראה לפני שנת 1503, אולם מועד ייצורו אינו ידוע. זמן קצר לאחר ייצורו נוספה כיפת הקטיפה והארמין לכתר.
הכתר נחבש לראשונה על ידי ג'יימס החמישי לרגל הכתרת רעיתו השנייה מארי דה גיז כמלכה רעיה, טקס הכתרה נערך במנזר הולירוד שבאדינבורו בשנת 1540. בכתר נעשה שימוש בעת הכתרת מרי, מלכת הסקוטים בשנת 1543 וכן בשנת 1567 בעת הכתרת בנה ג'יימס השישי (לימים ג'יימס הראשון, מלך אנגליה).
בעקבות איחוד הכתרים, ולאחר שג'יימס השישי ירש את הכתר האנגלי והפך למלך אנגליה בשנת 1603 עבר בית המלוכה מאדינבורו ללונדון הושארו תכשיטי הכתר של סקוטלנד באדינבורו, והובאו לפרלמנט הסקוטי על מנת לסמל את נוכחותו של המונרך בסקוטלנד, ואת ההסכמה המלכותית הנדרשת לאישור חוקים.
בכתר נעשה שימוש בעת הכתרתם של צ'ארלס הראשון בשנת 1633 ושל צ'ארלס השני בשנת 1651 כמלכי סקוטלנד, אולם לאחר הכתרות אלה לא הוכתרו יותר מלכים כמלכי סקוטלנד.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הורה אוליבר קרומוול על השמדת כל תכשיטי הכתר האנגלי והסקוטי - השמדת תכשיטי הכתר האנגלי בוצעה, אולם תכשיטי הכתר הסקוטי שנשמרו באדינבורו הוחבאו וניצלו מההוראה.
בעקבות חוקי האיחוד של 1707 אוחדה ממלכת סקוטלנד עם ממלכת אנגליה והוקמה ממלכת בריטניה הגדולה. בעקבות איחוד זה הפרלמנט הסקוטי בוטל והפרלמנט המאוחד התכנס בלונדון. מאחר שלא היה צורך בתכשיטי הכתר הסקוטי הם הועברו למשמרת לטירת אדינבורו ושם נשכחו עד שנת 1818.
בראשית המאה ה-19 החלה התעניינות ציבורית בתכשיטים, בעקבות פעולתו של סר וולטר סקוט ולאחר שנמצאו התכשיטים הם הוצגו החל משנת 1819 בטירת אדינבורו.
התכשיטים הוצגו בפני המלך ג'ורג' הרביעי בעת ביקורי בארמון הולירוד בשנת 1822 (ביקור ראשון של מונרך בסקוטלנד מאז שנת 1651).
ב-24 ביוני 1953, לאחר הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה במנזר וסטמינסטר, הכתר נישא לפני המלכה בתהלוכה מארמון הולירוד לקתדרלת סנט גיילס שבאדינבורו ושם הוצגו לה תכשיטי הכתר הסקוטיים.
לאחר הקמתו המחודשת של הפרלמנט הסקוטי, הושב השימוש בכתר לטקסי פתיחת הפרלמנט.
הכתר מופיע על הסמל המלכותי של סקוטלנד ובסמלי יחידות צבא שונות ובהם הגדוד המלכותי של סקוטלנד, הלגיון הבריטי המלכותי ועל הלוגו של המשרד לענייני סקוטלנד וגופי ממשל נוספים.

תיאור הכתר

בסיס הכתר עשוי זהב סקוטי ומעליו ארבע חצאי קשתות עשויות זהב שבנקודת המפגש שלהן גלובוס (מונד) מוזהב שמעליו צלב. בכתר משובצות 22 אבנים יקרות ו-20 אבני חן (אבנים חצי יקרות) וכן פנינים שמקורם בסקוטלנד.
משקלו של הכתר כ-1.64 ק"ג.