google/wiki40b huggingface dataset:
הכרוניקה של לברנטי

הכרוניקה של לָבְרֶנְטי או הקודקס הלברנטי (ברוסית: לַבְרֶנְטְיֶבְסְקָיָה לְיֶטָפּיס- Лаврентьевская летопись) הוא אוסף כרוניקות שנכתב בשנת 1377 על קלף. הוא כולל את הגרסה הקדומה ביותר (ששרדה) של הכרוניקה הרוסית הראשונה והמשכים שחוברו לה, ברובם אודות אירועים בנסיכות ולדימיר שבצפון רוסיה. על-פי הקולופון שבו הוא נכתב על ידי הנזיר לָבְרֶנְטי מניז'ני נובגורוד. הוא השפיע על כרוניקות אחרות ככרוניקת השילוש מהמאה ה-15 שנכתבה בלאוורת השילוש-סרגייב, ה"חיבור מקתדרלת סופיה הקדושה בנובגורוד" (Новгородско-Софийский свод) ואחרות.

קורות הכתב

הקודקס נשמר בכנסיית המולד בולדימיר, רוסיה עד תחילת המאה ה-18 אז עבר לידיים פרטיות. ב-1792 נרכש על ידי הרוזן אספן האמנות אלכסיי מוסין-פושקין (מגלה כתב היד של "משא מלחמת איגור") שמסר אותו בהמשך כשי לצאר אלכסנדר הראשון. מתנה זו הצילה את הקודקס, שכן האוסף של הרוזן הושמד כולו בשריפת הענק שכילתה את מוסקבה במלחמת רוסיה-צרפת (1812). ב-1811 העביר הצאר את הכתב לספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג, שם הוא שמור תחת המספר F.IV.2. הוא יצא בדפוס לראשונה ב-1846 בכרך הראשון של "אוסף הכרוניקות הרוסיות המלא" (ידוע בקיצור: ПСРЛ). כיום מכיל הכרך הראשון 4 מהדורות שונות.

תוכן ומקורות

הקודקס הוא אסופה של כרוניקות עד 1305 מנסיכות ולדימיר. הוא הוזמן עבור דמיטרי מסוזדל, כנראה תחת פיקוחו של דיוניסיויס ה-1 הבישוף של סוזדאל (שנה אחר-כך התמנה למיטרופוליט של קייב). קיימת טענה שלאורנטיוס שינה את אופן הצגתו של יורי השני, נסיך ולדימיר, מייסד ניז'ני נובגורוד, לשלילי ואת זה של הטטרים לחיובי בחלקו. כמו כן מספר תקופות הושמטו ( 898–922, 1263-83 ו 94–1288 ) מטעמי צנזורה. ניכר שבוצעו בכתב היד שינויים בחופזה וניתן למצוא כתב-יד של אדם נוסף במספר דפים.
בקודקס אנו מוצאים:
א) מהדורה שנייה של כרוניקת נסטור שכבר נערכה מחדש קודם לכן בשנת 1116 על ידי ההֶגוּמֵן (ראש מנזר אורתודוקסי) סילבסטר מקייב באופן מקיף את הטקסט של נסטור והוסיף את שמו בסוף הכרוניקה. הואיל וולדימיר השני היה פטרון הכפר וִידוּבִּיצִ'י (Выдубичи), שבו שכן המנזר, היללה המהדורה החדשה את הנסיך ועשתה אותו לדמות מרכזית בנרטיב המאוחר יותר. בין היתר מופיעים בו "הוראות הנסיך ולדימיר".
ב) מהדורה שנייה של כרוניקת טבר: טקסט שלא שרד שנערך ב 1305 עבור הדוכס הגדול מיכאיל מטבר ובו אירועים מן השנים 1284 ל 1305. חלקו הראשון הוזמן על ידי אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר והוא הושלם ב 1177 לאחר רצח הנסיך. חלקו השני אודות וסבולוד הקן הגדול, נסיך ולדימיר ממשיך עד 1193. החלק השלישי ובו שבחים לוסבולד נכתב ב 1212 על ידי בנו הצעיר יורי השני, נסיך ולדימיר. כרוניקות ולדימיר שאלו ממקורות של דרום רוס בעיקר מן העיר פריאסלאב-חמלניצקי שנסיכי ולדימיר ראו כמורשתם.
ג) כרוניקות של רוסטוב ודרום רוסיה.
גת שמנים

גת שמנים (ארמית: גת שמנא; יוונית: Γεθσημανή) הוא הגן בו, על פי המסורת הנוצרית והמתואר בברית החדשה, התפלל ישו בלילה שלפני צליבתו את תפילתו האחרונה והתייסר, קודם להסגרתו לידי הרומאים על ידי יהודה איש קריות. הגן נמצא במורדות הר הזיתים בירושלים, ומשקיף על נחל קדרון שלמרגלותיו ועל הר הבית שלמולו. במקורות המקראיים היהודיים מזוהה המקום כעמק יהושפט.

שם האתר

השם גת שמנים רומז על האפשרות שבימי בית שני פעלה במקום גת לייצור יין ובעיקר בית בד לייצור שמן זית. גם היום עתיר הגן וסביבתו עצי זית. על פי הסבר אחר, השם גת שמנים הוא שיבוש של השם "גד שמני" שמשמעו הוא מדרון, והכוונה היא למדרונו של נחל קדרון או לעליותיו של הר הזיתים.

אתרים

בגת שמנים שוכנת כנסיית כל העמים (הידועה גם ככנסיית היגון או ככנסיית הייסורים), פרי תכנונו של האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי אשר בנה כנסיות רבות בירושלים וארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20. בסמוך לכנסייה נמצא קבר מרים ובו מזהה אחת המסורת הנוצריות את מערת הקבורה של מרים, אם ישו. ליד קבר מרים נמצאת מערת הבגידה הנקראת גם מערת השליחים או מערת היגון, והנמצאת בחזקת המסדר הפרנציסקני. האתר מקודש לנצרות, ופוקדים אותו מדי שנה מאות אלפי צליינים נוצרים מרחבי העולם.
אסקופילום נודוסום

תיאור

אסקופילום נודוסום מאופיינות בכפות שלאורכם במרווחים קבועים ובקצותיהן שלפוחיות גז מעוגלות, הכפות מסוגלות להגיע לאורך של עד כשני מטרים. הן נצמדות לסלעים ואבנים בקרקעית האוקיינוס באמצעות היצמר (איבר דביק). לכפות האצה צבע ירוק זית עד חום והן עבותות אך חסרות שדרה מרכזית.

אקולוגיה

האסקופילום נודוסום נמצאת לרוב בחופים המוגנים מפני סחף חזק, באזורי ביניים של החוף והן לרוב יהיו המין השולט באזור זה. ניתן למצוא אותן גם בשפכי נהרות ונחלים מוגנים ואף בחופים חשופים באופן חלקי. נדיר למצוא אותן בחופים חשופים לסחף וזרמים במקרים בהם הן כן נמצאו במקומות אלו כפותיהן היו קטנות ופצועות.
אצת ים זו צומחת באופן איטי יחסית, רק 0.5% ליום. יש להן יכולת נשיאה של כ-40 קילוגרמים של משקל רטוב למטר מרובע ותוחלת חיים של 10-15 שנים.
חומר בשם פלורותנין אותו מפיקה אצת האסקופילום נודוסום פועל כהגנה כימית כנגד סוג מסוים של חילזון ים (Littorina littorea).

שימושים

אסקופילום נודוסום נקצרת לשימוש בחומצת אלגין (חומצה אלגינית), דשנים ולייצור של קמח אצות ים לצריכה של חיות ובני אדם.
מזה שנים רבות נעשה שימוש בתכונות הדישון של אצות אלו בתור דשן אורגני ומסורתי לסוגים רבים של יבולים בשל הרכבו המכיל יסודות מאקרו (חנקן, זרחן, אשלגן, סידן, מגנזיום וגופרית) וגם יסודות קורט (מנגן, נחושת, אבץ ועוד).
בנוסף האצות מכילות הורמוני אוקסין, חומצות אמינו, חומצות אורגניות וחלבונים כל אלה חיוניים מאוד להתפתחות וצמיחה של צמחים ונעשה בהם שימוש נרחב בחקלאות.
אירלנד, סקוטלנד ונורווגיה מספקות את מרבית האצות לשימוש חקלאי בעולם.
אסקופילום נודוסום משמשת כחומר אריזה של תולעים לפיתיונות ולובסטרים מניו אינגלנד אל יעדים בתוך ומחוץ לה.
אורן בן סימון

אורן בן סימון הוא במאי, תסריטאי ומשורר ישראלי.

ביוגרפיה

מיצירותיו הבולטות הנה סדרת הטלוויזיה הפסיכאדלית "בקצב הקצב". בסדרה מככבים גיא זו-ארץ, ירון ברובינסקי, טינקרבל (רוית רוזן), ירון אשכנזי, יהודה ברקן, יאיר רובין, וקרוליין לנגפורד בתפקיד אורח. הסדרה שודרה בערוץ HOT3 טלוויזיה בכבלים וב-Yes הטלוויזיה בלוויין.
בשנת 2008 יצר בן סימון את סרט הפרודיה הקצר "מחוז השפיות" בחסות קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה. בסרט משחקים, ירון ברובינסקי, שירי נדב נאור, גדי פור והתקליטן, בוגי בן. הסרט הוקרן בסינמטק ובאתר ynet תרבות וזכה להצלחה מקומית בתל אביב. 
בשנת 2010 בן סימון שימש כאיש הקונספט של מועדון ההיפסטרים הראשון בתל אביב הקטנה "הריף ראף", שם ערך ערבי שירה, הקרנת סרטי אינדי, ותערוכות אמנים. 
באוגוסט 2019 יצא לאקרנים סרט הקולנוע העלילתי, "מוריס", אותו כתב וביים. בסרט מובא סיפורו של משורר אורבני מחוספס ואהובתו המאנית-דיפרסיבית שנרפאת באמצעות השירה. הסרט נתמך על ידי קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות - פרויקט קולנוע, פתשגן הפקות. בסרט משחקים, איתן סנה, כוכב סרט הפולחן "אלכס חולה אהבה", ירון אשכנזי, סיון כהן סבג, מוטי ברכר, אנה קריויסקי אנוש, להקת השקרנים.
סרטיו הבאים של אורן הנם, "הליצן ואיש התבונה" על אודות מחזאי ושחקן המעלים מחזה המסמן את הבלוף הגדול שבמשטרים האנושיים. ו"העניין" סיפורו של יוסי פנקס, מגיה בעיתון המפלגה הנקלע למרדף סהרורי של פקידים אחריו, עקב מאמר תמים שכתב.
מייקל רליס

החיים שלפני

רליס נכח באוניברסיטת מינסוטה, שבה שיחק בקבוצת הפוטבול של המדינה בין השנים 2008 ל-2012. לאחר שסיים את הקולג', הוא היה במחנה האימונים של קבוצת המיאמי דולפינס, אך לבסוף לא הוחתם לחוזה בקבוצה. באוקטובר 2013 רליס היה במבחני קבלה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE.

(2014-היום) NXT

בתחילת שנת 2014 רליס חתם על חוזה פיתוח עם ה-WWE והחל להתאמן במתחם האימונים של הארגון. את הופעת הבכורה שלו בזירה ערך בקרב שלא שודר לטלוויזיה ב-18 בדצמבר תחת השם דיג ראוליס. את הבכורה הטלוויזיונית שלו ערך ב-27 במאי 2015 במסגרת התוכנית NXT בקרב זוגות לצד אליאס סמסון בהפסדם לבלייק ומרפי. לאחר מכן ראוליס ערך מספר קרבות בשארית שנת 2015, שבהם הפסיד למתאבקים כמו ההייפ ברוס (זאק ריידר ומוג'ו ראולי) וסמואה ג'ו. בחודש אוגוסט באותה השנה החל להתחרות תחת השם רידיק מוס, כמחווה לשחקן ה-NFL, רנדי מוס.
באוקטובר 2016 מוס חבר למתאבק טינו סבטלי, שביחד כינו את עצמם "אתלטים שאלוהים ברא", כשהשניים מתחרים בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, שם הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי הזוג TM-61 בפרק של NXT, שהתקיים ב-12 באוקטובר. מוס וסבטלי הפסידו בקרב נוסף ב-4 בינואר 2017, הפעם לריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון). חמישה חודשים לאחר מכן הפסידו לזוג DIY (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה). את ניצחון הבכורה שלהם השיגו ב-25 באוקטובר, כשגברו על אוני לורקאן ודני בורץ'. בתחילת שנת 2018 מוס וסבטלי השתתפו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, כשהם מפסידים ומודחים בסיבוב הראשון לקבוצת SAnitY (אלכסנדר וולף ואריק יאנג). ב-25 באפריל במהלך קרב הזוגות נגד ה-Heavy Machinery (אוטיס דוזוביץ' וטאקר נייט) מוס בא לתת יד לסבטלי כדי שיחליף אותו בקרב, אך סבטלי התחמק והשאיר את מוס לבד בזירה מול דוזוביץ' ונייט אשר ניצחו בקרב. התחמקות זו של סבטלי סיימה למעשה את החברות בין השניים והפכה את דמותו של סבטלי לדמות הילית (דמות רעה השנואה על הקהל). ב-8 במאי 2019, מוס הפסיד לראול מנדוזה.
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק

רביעיית המיתרים מס' 12 בפה מז'ור אופוס 96 (ה"אמריקאית") היא יצירה קאמרית מאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק.

הלחנה

דבוז'אק הלחין את הרביעייה בשנת 1893, במהלך חופשת הקיץ מניהול הקונסרבטוריון הלאומי בניו יורק. דבוז'אק שהה בחופשתו בכפר של קהילת מהגרים מצ'כיה - ספילוויל אשר באיווה. הרביעייה נכתבה באותו הזמן שנכתבה יצירת המופת של דבוז'אק - הסימפוניה מן העולם החדש. על זמנו בספילוויל אמר דבוז'אק "באשר לסימפוניה החדשה שלי, הרביעייה בפ'ה מזור והחמישייה - לא הייתי כותב אותן סתם כך, לו לא ראיתי את אמריקה". בפרק השני ניתן לשמוע מנגינת ספיריטואלז אפרו-אמריקאית בעלת כמיהה עגמומית, רגש שדבוז'אק אכול הגעגועים הזדהה עמו. הפרק השלישי הוא שיר רפסודי של ציפור אמריקאית. בפרק האחרון ניתן לשמוע רכבת על מסילת ברזל. השמעת הבכורה בוצעה בבוסטון בראשון בינואר 1894 בקונצרט של רבעיית קניזל. מאוחר יותר (לאחר אחד עשר יום) היצירה בוצעה בניו יורק בקרנגי הול. 
הרביעייה מיועדת למבנה הרגיל של שני כינורות, ויולה וצ'לו ומכילה ארבעה פרקים.

ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כ-30 דקות.
רינגלאי

רינגלאי (בגרמנית: Ringelai )הוא כפר באזור היער הבווארי, בבוואריה תחתית, דרום מזרח גרמניה.

היסטוריה

הכפר מוזכר לראשונה בשנת 1312 כחלק מרכושו של מנזר נידרנבורג שבפסאו. עד 1951 נקרא בשם קובאך (Kühbach) ואז הוחלף לשמו הנוכחי. מקורו או תרגומו של השם אינו ברור, אך ייתכן ששובש מ-Ringolo, שמו של ישוב מקומי היסטורי בגרמנית עילית עתיקה.
מקורות מוקדמים שונים מציינים את האדמה הפורייה בסביבת היישוב ואת השגשוג המאפיין אותו לעומת יישובים אחרים באזור היער הבווארי שבין הנסיכויות של פסאו ובוואריה. אבני סימון הגבול בין הנסיכויות משנת 1691 השתמרו וניתנות להבחנה. הכפר שימש כמקום עלייה לרגל לכבודו של ישו התינוק, ובשנת 1752 הוקמה בו כנסייה אשר חודשה בין השנים 1919–1921. בראש מגדל הכנסייה מוצב פעמון המתוארך לשנת 1479. בשנת 1803 בוצעה חלוקה של השטחים שהיו בשליטת נסיכות פסאו, בתוכם אזור הכפר לטובת הארכידוכס של טוסקנה, ובשנת 1805 הועברו לשליטתה הסופית של בוואריה.
כיום מונה אוכלוסיית הכפר כ-2000 תושבים, שרובם מועסקים בתחומי החקלאות והתיירות, ומיעוטם בתעשייה. בכפר גן ילדים ובית ספר יסודי.

מיקום

הכפר ממוקם בעמק רחב ועמוק יחסית של היער הבווארי, בגובה 410 מטרים מעל פני הים, כשמונה קילומטרים מעיר המחוז פרייונג (Freyung) וכ-33 מהעיר הגדולה באזור פסאו. הכפר ידוע בשל תנאי מזג האוויר הטובים השוררים בו, המאפשרים פיתוח שירותי תיירות ונופש באזור היער הבווארי וסביבתו.
סמל הכפר מנציח את המאפיינים הגאוגרפים שלו, וכולל ציון של שלוש הפסגות המקיפות את העמק, אבן המסמלת את מיקומו על הגבול ההיסטורי שבין הנסיכויות, והאדמה הפורייה הסובבת אותו.
מרתה, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

מרתה נולדה ב-28 במרץ 1901 בסטוקהולם, לנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה ולאינגבורג, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק. ב-21 במרץ 1929 התחתנה מרתה עם בן דודה אולף, נסיך הכתר של נורווגיה, בחתונה המלכותית הראשונה בנורווגיה מזה 340 שנים. הנישואים היו מוצלחים, ולזוג נולדו 3 ילדים.
מרתה הפכה במהירות לפופולרית בקרב העם הנורווגי, בעקבות אופיה השאנן והרגוע, בנוסף הייתה מרתה מאוד צנועה, קלילה, ונדיבה, ואף תפרה בעצמה את בגדיה ואת בגדי ילדיה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ערכו אולף ומרתה ביקור פופולרי מאוד בארצות הברית. בני הזוג התארחו אצל הנשיא פרנקלין רוזוולט ואשתו, אלינור רוזוולט, ובמהלך הביקור ערכו סיור מקיף במערב התיכון העליון, שבו התיישבו מהגרים נורווגים רבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, קראה מרתה לנשים הנורווגיות להתגייס להגנת המדינה. לאחר הפלישה הגרמנית לנורווגיה, ברחה מרתה עם ילדיה לשוודיה, אולם שם לא התקבלה בעין יפה, משום שהשוודים חשו שהיא מעמידה את נייטרליותם בסכנה, ומשום כך עברה מרתה לארצות הברית, שם התגוררה בתחילה בבית הלבן. בעלה אולף לעומת זאת, שהה במהלך המלחמה בבריטניה עם אביו הוקון השביעי, מלך נורווגיה, ופעל יחד עם הממשלה הגולה הנורווגית. במהלך המלחמה הידקה מרתה את קשריה עם פרנקלין רוזוולט, ופעלה רבות לשימור התמיכה הנורווגית בממשל האמריקני, וכן סייעה רבות לצלב האדום האמריקני. לאחר המלחמה חזרו בני המשפחה לנורווגיה, ומרתה פעלה בכל יכולתה למען היציבות והרווחה של העם הנורווגי.
ב-5 באפריל 1954 מתה מרתה באוסלו, כתוצאה מסרטן, בזמן שבתה רגנהילד, נסיכת נורווגיה ציפתה לילדה הראשון. היא נקברה ב-21 באפריל 1954. בשנת 1957 - מעט יותר משלוש שנים לאחר מותה, עלה בעלה לשלטון כאולף החמישי, מלך נורווגיה.

מורשתה

חוף הנסיכה מרתה בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה קרוי על שמה.
ספארי הקילימנג'ארו

ספארי הקילימנג'ארו (באנגלית: Kilimanjaro Safari) הוא מתקן שעשועים בארץ "אפריקה" בממלכת החיות של דיסני שנמצא במתחם דיסניוורלד באורלנדו, פלורידה.
במתקן זה נוסעים קבוצה של כ-15 אנשים בג'יפ הנוסע על מסילת ברזל. לג'יפ יש לכאורה נהג, שהוא בעצם שחקן מעובדי דיסני, שמדמה נהיגה בג'יפ. הג'יפ עובר במתחם דמוי ספארי באפריקה, כשבדרך ניתן לצפות בחיות אמיתיות. הנהג בשלב מסוים, מוציא "רובה" ו"יורה" כביכול בחיה שמאיימת לטרוף את נוסעי הג'יפ. הג'יפ עובר דרך נהר ודרך בוץ, ונותן לנוסעים בו חוויה של נסיעה בספארי אמיתי באפריקה.
המרכז הארצי להצלת צבי ים

המרכז הארצי להצלת צבי ים של רשות הטבע והגנים שוכן בכפר הנוער מבואות ים, סמוך למכמורת.

היסטוריה

המרכז הוקם על ידי הרשות בשנת 1999 והוא מוקדש להצלת אוכלוסיית צבי הים בחופי ישראל, השייכים לשני מינים עיקריים - צב ים חום וצב ים ירוק. מין נוסף המצוי בחופי הים התיכון ובים סוף הוא צב ים גלדי, אך מספר הפרטים ממין זה אשר טופלו במרכז קטן יחסית. מינים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בשל דיג, שיט, זיהום הים ופגיעה באזורי המחיה שלהם, ולכן נמצאת אוכלוסיית צבי הים בירידה מאז תחילת המאה ה-20. 
המרכז מספק מקום מוגן לטיפול בצבי ים פגועים שנפלטו אל החוף, מאפשר רבייה ואימון לקראת שחרור אל הטבע, דואג להשבת הצבים אל הים (יותר מ-60% מהצבים המטופלים משוחררים בסופו של התהליך לחופשי), עוסק בחינוך ובהסברה ועורך מחקרים בנושא; כל זאת במטרה לייצב את אוכלוסיית צבי ים לאורך חופי הארץ. בדרך כלל מגיעים צבי ים פגועים אל המרכז בעקבות יוזמה של אזרחים, דייגים, חובבי ספורט ימי ואחרים; והטיפול בצבים נעשה על ידי מתנדבים. הצבים נבדקים ומאובחנים, טפילים ומזהמים שנדבקו אל גופם מוסרים ובמידה הצורך הם מטופלים על ידי וטרינר. לצבים מותאמת דיאטה המבוססת בעיקר על דגים, סרטנים, דיונונים וחסה. 
פעילות קבועה נוספת של המרכז ושל פקחי רשות הטבע והגנים היא סריקת חופי הים והעתקת קני צבים לחוות הדגרה בשמורות טבע לאורך החוף. עם בקיעת הביצים בחווה משוחררים הצבים הצעירים לחופשי באופן מבוקר, ועד כה שוחררו בדרך זו יותר מ-50,000 פרטים. בשנת 2008 החל המרכז להצמיד משדרים לוויניים אל גופן של צבות ים, במטרה לעקוב אחר מיקומן, והתקדמותן ניתנת לצפייה באינטרנט באופן מקוון. 
בכוונת המרכז להקים מבנה חדש וגדול יותר מהקיים, בתחומו של גן לאומי נחל אלכסנדר, סמוך לשפכו של הנחל, שיכלול, בין היתר, מרפאה משוכללת, בריכה עם שיפוע דמוי חוף שתאפשר רבייה במקום ומרכז מבקרים.
Rainbow (קשה)

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי קשה, ברודי בראון, סטיוארט קריקטון, בן פולדס
סם וורת'ינגטון

ביוגרפיה

וורת'ינגטון נולד בעיירה גודאלמינג שבמחוז סארי, אנגליה, ועבר עם הוריו האנגליים לפרת', אוסטרליה המערבית כתינוק. הוא למד בתיכון לאמנויות ע"ש ג'ון קורטין, ממנה נשר בגיל 17. וורת'ינגטון עבד בעבודות בנייה ובגיל 19 קיבל מלגה ללימוד במכון הארצי לאמנויות הדרמה אשר בסידני.

קריירה

בשנת 2000, התארח בפרק בסדרה "ג'אג". ב-2002, הופיע בסרט "מלחמתו של הארט", וב-2005 בסרט "שחרור בעורף האויב". בשנת 2006, הוא הופיע בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי למחזה הנודע מקבת'. בשנת 2007, שיחק בסרט אימה אוסטרלי בשם "הטורף". 
בשנת 2009 הוא כיכב בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" ובסרט "שליחות קטלנית: התעוררות". 
ב-2010, הוא שיחק בסרט עטור האפקטים התנגשות הטיטאנים. באותה שנה הוא דיבב את דמותו של קפטן אלכס מסון במשחק הווידאו "Call of Duty: Black Ops".
בשנת 2011, שיחק בסרט "החוב" המתאר את סיפורם של שלושה סוכני מוסד הנשלחים לברלין ללכוד פושע מלחמה נאצי. בנובמבר אותה שנה, הופיע בפרסומת למשחק הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3" לצידם של דוויט האוורד וג'ונה היל.
בשנת 2012, שיחק בסרט ההמשך "זעם הטיטאנים" לצידו של ליאם ניסן וכיכב בסרט "אדם על הקצה". ב-2014, שיחק בסרטים "חבלה" ו"עוגה" לצידה של ג'ניפר אניסטון.
בשנת 2017 גילם את מאק בסרט הדרמה "הבקתה", לצד אוקטביה ספנסר ואליס בראגה.

חייו האישיים

וורת'ינגטון סיפר כי בגיל 30 הוא מכר את רוב רכושו ונותר עם 2,000$ על שמו. הוא קנה רכב והתגורר בו עד לתפקידו המצליח בסרט "אווטאר".
באוקטובר 2013, החל לצאת עם הדוגמנית האוסטרלית לארה בינגל. הזוג נישא ב-2014 וב-2015, נולד בנם רוקט.
ב-23 בפברואר 2014, וורת'ינגטון נעצר בניו יורק על תקיפה, לאחר שחבט בצלם הפפראצי שינג לי.
שולמית שמיר

ביוגרפיה

שמיר נולדה בשנת 1923 בסופיה שבבולגריה בשם שרה (שריקה) לוי. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער של בית"ר. בשנת 1941 עלתה לארץ ישראל באוניה "דריאן 2" ונעצרה על ידי הבריטים בשל היותה עולה בלתי לגאלית. היא שהתה במשך שישה חודשים במחנה המעצר מזרעה שליד עכו, בו הכירה את יצחק שמיר, ושישה חודשי נוספים במחנה המעצר בעתלית. הצטרפה ללח"י, ושירתה כקשרית של יצחק שמיר, מפקד הארגון. בארגון קיבלה את הכינוי המחתרתי "שולמית" שנעשה לשמה הפרטי. בשנת 1944 נישאו שולמית ויצחק וב-1945 נולד בנם יאיר. כעבור שנה נתפס יצחק והוגלה על ידי הבריטים לאריתריאה. בעוד בעלה בגלות, נעצרה שולמית. למחרת נכתב ב"הארץ" על מעצרה של "הטרוריסטית החשובה שהמשטרה חיפשה במשך שנים". בזמן מאסרה בבית הסוהר לנשים בבית לחם שבתה רעב במשך 11 יום בדרישה להתאחד עם בנה הפעוט. במהלך שביתת הרעב הועברה לבית חולים בו ניסו הרופאים להאכילה בכוח. במאי 1948 שוחררה.
כשכיהן יצחק שמיר בתפקידים פוליטיים מילאה שולמית שמיר שורה של תפקידים ציבוריים בעמותות וארגונים שונים. כשכיהן שמיר כיושב ראש הכנסת עסקה שמיר בהתנדבות בעבודה עם משפחות שכולות לאחר מלחמת יום הכיפורים ואחר כך באקים, בסיוע להקמת כפר לבעלי פיגור שכלי. בתקופת כהונתו של שמיר כראש ממשלה הוקמה ביוזמתה של שמיר "המועצה הציבורית למען הזקן". שמיר מונתה ליושבת ראש המועצה. לשיאה הגיעה פעילותה של שמיר בחלקה בחוק האזרחים הוותיקים שנחקק ב-1989.
בשנת 1988 הזמין אותה שר החוץ של בולגריה לביקור, זאת בשעה שלישראל ובולגריה לא היו יחסים דיפלומטיים. לאחר זמן מה הוזמנה לביקור נוסף כדי להשתתף בסימפוזיון בינלאומי בנושא הצלת יהודי בולגריה בתקופה השואה. במהלך הביקור נפגשה עם נשיא בולגריה. בשנת 1991 הגיעה לעוד ביקור, הפעם היה זה ביקור רשמי יחד עם ראש הממשלה שמיר, ובמסגרתו קיבלה אות הוקרה מממשלת בולגריה על תרומתה לחידוש יחסי בולגריה-ישראל.
כלפי שמיר נמתחה ביקורת על מעורבותה הפוליטית, בין היתר ברשות השידור, עליה היה מופקד יצחק שמיר. נטען שפעלה למינויו של יוסף בראל למנכ"ל רשות השידור ושהביאה להורדת התוכנית "זה הזמן" בשל התבטאויות פוליטיות של המנחה רם עברון. בראיון בשנת 2001 הכחישה את הדברים.
לשולמית וליצחק שמיר בן ובת: יאיר שמיר, איש עסקים וחבר כנסת, וגלעדה דיאמנט, בעלת תפקיד בכיר במשרד הביטחון.
בשנים האחרונות לחייה התגוררה בבית אבות בתל אביב, בעוד יצחק שמיר היה מאושפז במוסד סיעודי בהרצליה.
ב-29 ביולי 2011 נפטרה שולמית שמיר מאירוע מוחי בגיל 88. היא נטמנה בחלקת גדולי האומה שבהר הרצל.
ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות

ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations Truce Supervision Organization, ידוע בראשי תיבות UNTSO), נוסד ב-29 במאי 1948 לצורך שמירת הפסקת אש במזרח התיכון. משימתו העיקרית של הארגון הייתה לספק מסגרת לפיקוד הצבאי של כוחות שמירת הפסקת האש במזרח התיכון, זאת כדי לאפשר למשקיפים לבצע את עבודתם וככל שהדבר נחוץ, לאפשר לצדדים להסכם הפסקת האש לפקח על יישום ההסכם. מבנה הפיקוד של ה-UNTSO נשמר כמסגרת לארגונים שנוסדו מאוחר יותר: אונדו"ף ויוניפי"ל.

רקע

הקמת UNTSO נעשתה כאשר במענה לבקשתו של המתווך לארץ ישראל מטעם האומות המאוחדות, פולקה ברנדוט, שלח מזכ"ל האו"ם דאז טריגווה לי כוח משמר בן 50 איש של האו"ם, ממקום מושבו של האו"ם אותה עת בלייק סקסס, כדי לסייע למתווך בפיקוח על הפסקת האש לה קראה מועצת הביטחון בהחלטה מספר 50, ב-29 במאי 1948. כל חברי המשלחת הראשונה, אשר הגיעה לישראל בחודש יוני אותה שנה, היו עובדי ציבור מנוסים אשר שירתו במטה האו"ם. במסגרת תפקידם בארץ ישראל המשיכו המשקיפים ללבוש את מדי שומרי האו"ם ופיקחו על הפסקת האש בעת ההפוגה הראשונה. משקיפי הארגון היו אזרחי בלגיה, צרפת וארצות הברית. ב-6 ביולי 1948 נהרג לראשונה משקיף UNTSO מצרפת; הוא נפצע בסמוך לעפולה ומאוחר יותר מת מפצעיו בבית החולים בעיר, זאת בשעה שחקר ידיעה על הפרת שביתת הנשק על ידי כוחות ישראלים. לאורך שישים שנות פעילותו במזרח התיכון אבדו לארגון 49 משקיפים ועובדים אזרחים. עם תום ההפוגה הפסיקו המשקיפים את תפקידם ושבו לפקח על הפסקת האש רק עם תחילת ההפוגה השנייה.
לאחר שנחתמו הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הסכמים ששימשו בסיס ליחסים שבין ישראל לשנים ארוכות, נותרו משקיפי הארגון במזרח התיכון לפקח על יישומם של הסכמים אלה. ב-11 באוגוסט 1949 החליטה מועצת הביטחון כי הסתיים תפקידו של המתווך מטעם האו"ם למזרח התיכון וניהולו של ארגון ה-UNTSO עבר למפקד הכח.

מטה הארגון

המטה הראשון של הארגון שכן בקהיר. זמן קצר לאחר היווסדו, כבר בחודש יוני 1948, הועבר המטה לחיפה. המטה בחיפה פונה ב-9 ביולי 1948, עם חידוש הקרבות במלחמת העצמאות. עם שובו של הארגון לפעול, ב-7 באוקטובר 1948, הוזז המטה פעם נוספת לירושלים לבניין ארמון הנציב, שם הוא שוכן עד היום. ל-UNTSO משרדים גם בבירות ובדמשק.

המדינות התורמות

על המדינות התורמות כח אדם לארגון ה-UNTSO נמנות ארגנטינה, אוסטרליה, אוסטריה, איטליה, אירלנד, אסטוניה, ארצות הברית, בלגיה, דנמרק, הולנד, מלאווי נורווגיה, ניו זילנד, נפאל, סין, סלובניה, סלובקיה, פינלנד, צ'ילה, צרפת, קנדה, רוסיה, שוודיה ושווייץ.

כח אדם

באוקטובר 2017 מונתה להיות מפקדת כוח המשקיפים מייג'ור ג'נרל קריסטין לאנד [Kristin Land] מנורווגיה. נכון ליולי 2019 חברים בכוח המשקיפים 153 משקיפים צבאיים הנתמכים בצוות אזרחי של 21 עובדים בינלאומיים וכן 153 עובדים מקומיים; תקציב הארגון עמד על סך 70.29 מיליון דולר אשר באו מתקציב האו"ם.
לאוטרו מרטינס

קריירה

מרטינס הלך בעקבות אביו כדי להיות כדורגלן מקצועי, הוא הצטרף למועדון המקומי בעיר ליניירס דה באיה בלנקה, שם הצטיין. בעונת 2013 בליגה לנוער, הוא הבקיע 13 שערים בליגה ועוד אחד בגמר גביע המדינה, אך למרות זאת ליניירס הפסידה בפנדלים לרוסאריו סנטראל.
רמתו הגבוהה של מרטינס ברמת הנוער תפסה את תשומת הלב של מאמן ראסינג קלוב, פאביו ראדלי אשר החתים אותו לאחר מכן בינואר 2014. זמן קצר לאחר שהצטרף למועדון, החל מרטינס להתגעגע ורצה לחזור לעיר הולדתו. אך בסופו של דבר חברו לקבוצה, בריאן מנסייה שיכנע אותו להישאר. מרטינס המשיך להבקיע 53 שערים ב-64 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2015, הושלמה העסקה בין ראסינג קלאב לבין ריאל מדריד עבור חתימתו של מרטינס אבל הוא בחר להישאר בארגנטינה. אביו של מרטינס, מריו מאוחר יותר גילה כי הוא בחר להישאר בראסינג קלאב באותו זמן כיוון שהוא לא הרגיש מוכן לעזוב את המועדון. אץ הבכורה שלו בליגה עשה מרטינס ב-1 בנובמבר 2015, כאשר הוא כמחליף במחצית השנייה במקום דייגו מיליטו בניצחון 3-0 על קרוצרו דל נורטה. הוא הבקיע את שערו הראשון באותה שנה בנובמבר, כאשר פתח בתיקו 1-1 מול הורקאן.
בעקבות פציעתו של ליסנדרו לופז, ניטל על מרטינס תפקיד בכיר יותר בקבוצה, כשבעונת 2016/2017 הבקיע מרטינס 9 שערים ב-23 הופעות בליגה. לאחר שהמשיך להוביל את הקבוצה גם במהלך המחצית הראשונה של העונה הבאה, בדצמבר 2017 עבר בדיקות רפואיות באתלטיקו מדריד. לאחר מכן יצאו דיווחים שמרטינס חתם באתלטיקו מדריד, אבל ראסינג קלאב הודעה מאוחר יותר שהשחקן חתם על חוזה חדש שכלל סעיף שחרור. הם גם ביקרו את אתלטיקו מדריד על כך שהגישו את מרטינס לבדיקות רפואיות ללא רשותם. לקראת סוף העונה הוא סיים כמצטיין המשחק, כשהבקיע פעם אחת ובישל פעם נוספת בניצחון 3-1 על חימנסיה לה פלאטה. ב-27 בפברואר, הוא סיים כמצטיין המשחק בפעם השנייה שלו כאשר הוא הבקיע שלוש פעמים בבכורה שלו בגביע ליברטדורס בניצחון 4-2 מול קרוזיירו.
באותו חודש, מרטינס ניהל משא ומתן עם אינטר מילאנו, וב-5 במאי נשיא מועדון ראסינג קלאב, ויקטור בלנקו אישר כי השחקן נמכר. בלנקו ציין כי מרטינס נמכר לאינטר מילאנו אבל הוא ינסה להשאיל את השחקן עד דצמבר 2018 כדי שהחלוץ ימשיך להשתתף עד סוף עונת 2018 בגביע ליברטדורס של ארגנטינה.
מרטינס הצטרף רשמית אינטר ב-4 ביולי 2018, מרטינס חתם באופן רשמי לחמש שנים באינטר מילאנו. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו הלא רשמית עשרה ימים מאוחר יותר כשגם הבקיע בניצחון 3-0 במשחק ידידות מול המועדון השווייצרי, לוגאנו.

קריירה בינלאומית

בשנת 2017, מרטינס ייצג את הנבחרת הצעירה של ארגנטינה באליפות דרום אמריקה לנוער כשהוא מסיים כמלך השערים של הטורניר עם 5 שערים, ועזר לארגנטינה הצעירה להעפיל למונדיאל 2017 לנוער.
הוא זומן לסגל הנבחרת למונדאל אשר התרחש במאי באותה שנה. במהלך הטורניר, הוא נפגע באף שלו לאחר שנפגע בברך במשחק חימום נגד וייטנאם. בעקבות הפציעה, הוא פתח את משחק הפתיחה של ארגנטינה בטורניר נגד אנגליה מהספסל, לאחר שימש במערכת ה-VAR נראה שמרטינס ביצע עבירה חמורה על שחקן אנגלי והורחק מהמשחק. עם זאת, הוא הפך לשחקן הראשון אי פעם שהורחק לאחר הפניה למערכת ה-VAR, וארגנטינה בסופו של דבר הובסו 3-0. עם שובו, הוא הבקיע בניצחון 5-0 על גינאה.
ב-12 במרץ 2018, מרטינס קיבל זימון ראשון לנבחרת הבוגרת לשני משחקי ידידות נגד איטליה וספרד. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד ב-27 במרץ, כשהחליף את גונזלו היגוואין בתבוסה 6-1 לנבחרת ספרד. בחודש מאי 2018 העפילה ארגנטינה למונדיאל 2018 ברוסיה אך מרטינס הושמט מן הבחירה הסופית.