google/wiki40b huggingface dataset:
תיאטרון שאנז אליזה

תיאטרון שאנז אליזה (בצרפתית: Théâtre des Champs-Élysées) הוא תיאטרון הממוקם ברובע השמיני של פריז בירת צרפת. התיאטרון נודע בהעלאת יצירות שנויות בזמנו במחלוקת ובהן "פולחן האביב" של המלחין הרוסי איגור סטרבינסקי בשנת 1913, "מלאך האש" של המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב ו"מדבריות" של המלחין הצרפתי אדגר וארז בשנת 1954.
על אף שמו, התיאטרון אינו ממוקם בשדרת שאנז אליזה, אלא בשדרת מונטיין הסמוכה.

היסטוריה

בניית התיאטרון הושלמה בשנת 1913 בסגנון אר-דקו. המבנה תוכנן על ידי האדריכל אוגיסט פרה (Auguste Perret), כאשר בחזית המבנה הוצב תבליט מעשה ידי אנטואן בורדל (Antoine Bourdelle). כיפת המבנה עוצבה על ידי מוריס דני (Maurice Denis), וציוריו של אדואר ווייאר (Édouard Vuillard) מעטרים את המבנה. מסך התיאטרון עוצב על ידי קסאבייה רוסל (Xavier Roussel).
התיאטרון הוקם על ידי העיתונאי גבריאל אסטרוק במטרה להקים אתר בו יוצגו יצירות בנות זמננו, ולא יצירות קלאסיות (כגון אלה המוצגות בבית האופרה של פריז). 
מאז שנת 1970 התיאטרון נמצא בבעלות ה-Caisse des Dépôts et Consignations.
התיאטרון מעלה מדי שנה כשלוש הפקות אופרה (בעיקר אופרות בארוק - בשל הבמה הקטנה באופן יחסי). כמו כן התיאטרון משמש את התזמורת הלאומית של צרפת, ותזמורת לאמורה (Orchestre Lamoureux). התיאטרון משמש כמשכנה הפריזאי של התזמורת הפלהרמונית של וינה, וכן משרת את התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת ותזמורת האנסבמל של פריז.
דלי (קבוצת כוכבים)

מיתולוגיה

במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה כגנימדס - נער יפה תואר שזאוס חשק בו וחטף אותו לאולימפוס, שם הוא מונה להיות מגיש המים (או הנקטר) לאלים.
האדם הגלילי

האדם הגלילי (או הגולגולת הגלילית) הוא כינוי פופולרי לשברי מצח ופנים של גולגולת אדם קדמון, שהתגלו במערת זוטייה שבנחל עמוד על ידי הארכאולוג הבריטי פרנסיס טרוויל-פיטר בשנת 1925. בספרות המדעית הגולגולת נקראת לרוב "גולגולת זוטייה" (Zuttiyeh skull) או "זוטייה 1". אין וודאות או הסכמה בין פלאואנתרופולוגים לגבי שיוכו המדויק של האדם הגלילי, והוא מסווג לעיתים כניאנדרטל, "קדם-ניאנדרטל", הומו היידלברגנסיס, ספיינס ארכאי ואף צורה מוקדמת של אדם מודרני אנטומית. השרידים נמצאו ככל הנראה בשכבה האשלו-יברודית במערה, ולכן מקובל לתארכם לסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, כ-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. זו גולגולת האדם הקדומה ביותר שנתגלתה עד כה בארץ ישראל. היא נמצאת כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

גילוי וסיווג

בחפירת טרוויל-פיטר במערת זוטייה נמצאו שברי גולגולת, שחוברה וכונתה "האדם הגלילי". לפי דיווחו, הם נמצאו בתחתית השכבה הארכאולוגית, בעומק 2 מ' מתחת לפני השטח, בתוך שקע רדוד ברצפת המערה, והיו מכוסים בשני סלעי מפולת. הגולגולת מאובנת לחלוטין, כבדה ואדמדמה בצבעה, מצב זהה לעצמות בעלי החיים שנמצאו בשכבה הארכאולוגית. ניתן להקביל את המקום בו נמצאה לשכבה האשלו-יברודית שזוהתה בחפירות המאוחרות יותר במערה, וכך, גילה המשוער הוא כ-400,000 עד 220,000 שנים - הגולגולת הקדומה ביותר בארץ ישראל.
הממצאים כללו חלקים מעצמות הפנים והמצח. מבחינת המורפולוגיה, לגולגולת יש רכסי גבות עבים האופייניים להומינידים קדם-מודרניים, אך גם מצח יחסית גבוה בדומה להומו ספיינס. השתמרותה החלקית של הגולגולת (בעיקר עצם המצח) מקשה על הגדרתה הטקסונומית, אם כי ברור שהיא קדומה לאדם המודרני בצורתה. תחילה, סר ארתור קית גדיר את הממצא כאדם ניאנדרטלי. כיום אין הסכמה בין החוקרים אם היא טיפוס מאוחר של הומו ארקטוס והאם היא קרובה יותר להומו ספיינס או לאדם הניאנדרטלי - שניהם מינים מאוחרים יותר.
שעון אסטרונומי

שעון אסטרונומי הוא שעון עם מחוגים ומנגנונים מיוחדים, המציג מידע אסטרונומי כגון מיקומם היחסי של השמש, הירח, גלגל המזלות, ולפעמים כוכבי לכת גדולים.
במובן מצומצם, שעונים כאלה הנמצאים בשימוש רב הם אלה המחשבים את זמני שקיעת וזריחת השמש (או זמנים קשורים כמו שחר ודמדומים), ומשמשים לקביעה מדויקת של זמני ההדלקה והכיבוי הדרושים של תאורה חיצונית, בעיקר בנתיבי תחבורה עירוניים ובינעירוניים.
פול גאליקו

חייו

פול גאליקו היה סופר אמריקאי, שנחל הצלחה כבירה כמחבר רומנים וסיפורים קצרים. רבות מיצירותיו הוסרטו. עיקר פרסומו בא אולי מן הסיפור "אווזת השלג", היחיד שזכה להצלחה אמיתית בעיני הביקורת, ומן הסרט המבוסס על ספרו "הרפתקה בפוסיידון".
גאליקו נולד בניו יורק, לאב איטלקי ולאם אוסטרית, שהיגרו לאמריקה בשנת 1895. הוא למד באוניברסיטת קולומביה. משנת 1922 עד 1936 עבד בעיתון דיילי ניוז הניו יורקי כעורך ספורט, בעל טור ועוזר לעורך הראשי. בשנת 1936 קנה בית בראש גבעה בדרום דבון, שם התיישב למשך שנה עם דני ענק ועשרים ושלושה חתולים בני גזעים שונים ופתח בקריירה של כתיבה למגזינים. ספרו לו גריג: גאוות היאנקים, על כוכב הבייסבול לו גריג, עובד לסרט קולנוע מצליח בכיכובו של גרי קופר. 
את שמו כסופר בתחום הסיפורת, עשה בשנת 1941 עם פרסום אווזת השלג, סיפור קלאסי קטן על מבצע דינמו, שזיכה אותו בפרס או. הנרי לסיפור הקצר בשנת 1941 והיה לרב-מכר עולמי. 
 רבים מן הרומנים שלו, לרבות "אווזת השלג", הם גרסאות מורחבות של סיפורי המגזינים שלו.

יצירתו

גאליקו הגדיר את עצמו סופר עלוב ואפילו לא איש ספרות, אלא פשוט אדם שאוהב לספר סיפורים. לו חי לפני 2000 שנה, הוסיף ואמר, היה בוודאי מתדפק על פתחי מערות, מבקש אוכל בתמורה לסיפור ומספר לשוכני המערה: "היה היו פעם שני קופים" - סיפור על שני שוכני מערות.
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת גאליקו ככתב צבאי, שנלווה אל כוח משלוח אמריקאי בשנת 1944. 
פול גאליקו חי במונקו והצטיין בסייף ובדיג ימי. הוא כתב יותר מ-40 ספרים, ביניהם ג'ני (יצא תחילה בשם "The Abandoned")‏, (1950) אהבת שבע הבובות (1954), תומסינה (1957), פרחים למרת האריס (1958), מרת האריס נוסעת לניו יורק (1960) ורבים אחרים. ספרו "אהבת שבע הבובות" עובד לסרט הקולנוע המפורסם לילי, בכיכובם של לסלי קארון ומל פרר. 
גם הסרטים The Clock ("השעון", 1945), עם ג'ודי גארלנד, ו-Merry Andrew ("אנדרו העליז", 1958), עם דני קיי ופייר אנג'לי, נעשו לפי סיפורים של פול גאליקו.]
ספרו משנת 1969, הרפתקה בפוסיידון, על קבוצת נוסעים המנסה להימלט מאוניית אוקיינוסים שהתהפכה, לא עורר תשומת לב רבה בשעתו. לעומת זאת, סרטו של אירווין אלן, המבוסס על ספרו של גאליקו, קיבל הכרה מיידית כסרט גדול בסוגו. הסרט נחל הצלחה עצומה, הוליד עשור של סרטי אסונות ונחשב כיום לסרט פולחן קלאסי.

אהבתו לחתולים

ספרו "ג'ני" מעיד אולי יותר מכל על אהבתו לחתולים והבנתו את טבעם. הוא מספר על ילד בן שמונה, אוהב חתולים מושבע, ההופך לחתול לבן לאחר תאונת דרכים קשה. מי שמצילה את חייו, מלמדת אותו מה פירוש להיות חתול ומלווה אותו בכל הרפתקותיהם היא ג'ני, חתולת בית קטנה שהייתה לחתולת רחוב עקב מקרה טרגי, המשנה את מהלך חייה.
ספרי חתולים נוספים שלו הם תומסינה: החתולה שחשבה שהיא אלה, 1957 (הוסרט בשנת 1964 בשם שלושת החיים של תומסינה), והחתול הנכבד, 1972.
התאבדויות חקלאים בהודו

התאבדות חקלאים בהודו זוכה לתשומת לב ציבורית, עקב היקפה ומניעיה.
בשנת 2012 המשרד לרישום פשעים בהודו דווח על 13,754 התאבדויות של חקלאים. יחס המתאבדים נע בין 1.4-1.8 לכל 100,000 תושבים במשך תקופה של 10 שנים מ-2005. ביחס לשאר האוכלוסייה גבוה שעור ההתאבדות אצל חקלאים בכ-23%.
בהודו, כ-60% מהאוכלוסייה נשען על חקלאות כמקור פרנסה ישיר או עקיף, והיא מהווה כ-18% מהתוצר המקומי הגולמי. התאבדות חקלאים מהווה 11.2% מכלל ההתאבדויות במדינה. חוקרים העלו השערות שונות ולפעמים סותרות באשר לסיבה לתופעה, ביניהן אנומליות בגשמי המונסון, לחץ נפשי עקב חובות גדולים, גידולים מהונדסים גנטית, מדיניות ממשלתית, בריאות נפשית, בעיות משפחה, הרגלי שתייה והימורים ועוד.
אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח

אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח (באנגלית: World Figure Skating Championships) היא תחרות שנתית בהחלקה אמנותית על הקרח הנערכת בדרך כלל בחודש מרץ והיא החשובה ביותר בעולם אחרי זו שנערכת במשחקים האולימפיים. לראשונה נערכה האליפות בשנת 1896 בסנקט פטרבורג, רוסיה. התחרות מאורגנת על ידי איגוד ההחלקה הבינלאומי - The International Skating Union–ISU. מדליות מוענקות ב-4 קטגוריות שונות: יחידות, יחידים, זוגות וריקוד זוגות.

היסטוריה

אלוף העולם הראשון בהחלקה אמנותית על הקרח היה גילברט פוקס מגרמניה. עד לשנת 1906 התחרות הייתה כללית וללא הפרדה מגדרית ובשנת 1902 זכתה במדליית כסף מאדג' סיירס מבריטניה. משנת 1906 החלה תחרות נפרדת לנשים. בשנת 1908 החלה תחרות לזוגות שבתחילה נחשבו למגונות. בשנת 1952 היא חולקה לשתי תחרויות נפרדות זוגות (תרגילים) וריקוד זוגות. רק בשנת 1924 תחרויות לנשים ולזוגות זכו להכרה רשמית רטרואקטיבית כאליפות עולם. בשנת 1930 נערכה לראשונה אליפות העולם מחוץ לאירופה, בניו יורק, ארצות הברית וכל התחרויות נערכו באירוע אחד.
משנת 1960 הוגבלה השתתפותם של מתחרים בתחרות מאותה מדינה ל-3 ספורטאים. משנת 1991 התבטל שלב החובה בתחרויות.
שיטת הניקוד 6.0 הייתה נהוגה עד לשנת 2004 ושונתה בשל שערוריות שיפוט רבות. 
במהלך השנים התבטלה אליפות העולם 15 פעמים: בשנים 1915–1921 היא התבטלה בשל מלחמת העולם הראשונה. בשנים 1940–1946 היא התבטלה בשל מלחמת העולם השנייה ובשנת 1961 היא התבטלה לאחר התרסקות טיסה 548 של סבנה שעל סיפונה הייתה כל המשלחת האמריקאית, המאמנים, השופטים ובני משפחותיהם. בשנת 2011 הועברה אליפות העולם מטוקיו למוסקבה בשל רעידת האדמה שפקדה את יפן.
מסיבת פיג'מות

מסיבת פיג'מות או מסיבת שינה, היא מסיבה שבה האורחים מוזמנים להישאר ללון במהלך הלילה בבית של עורך המסיבה. מסיבות פיג'מות נערכות על פי רוב עבור ילדות או בנות נוער.
לעיתים מסיבות הפיג'מות נערכות כדי לחגוג ימי הולדת או אירוע מיוחד אחר.
מסיבת פיג'מות נחשבת ל"טקס מעבר" המעיד על עצמאותם ובגרותם של המשתתפים ועל יכולתם לפתח קשרים חברתיים מחוץ למעגל המשפחה הקרובה.
בשנות ה-90 פורסמו מספר מאמרים בהם זוהתה מגמה חדשה, לפיה הורים מאפשרים לבני נוער בגיל ההתבגרות, בנים ובנות כאחד, ללון ביחד. אופציה זו נתפסת כחלופה בטוחה יותר מאשר בילוי משותף מחוץ לבית.

מקור השם

מקור השם "מסיבת פיג'מות" הוא מהלבוש הלילי פיג'מה, שהוא בגד שנוהגים ללבוש בזמן השינה וזמן קצר לאחריו ולפניו. לרוב הפיג'מה היא בגד קליל ונוח לשינה.

פעילויות ומשחקים

מלבד הלינה המשותפת, מסיבות פיג'מות יכולות לכלול משחקים ופעילות הנהוגים בסוגים אחרים של מסיבות המתקיימים בתוך הבית. אחת הפעילויות המאפיינות מסיבת שינה היא קרב כריות, שהוא משחק שעוסקים בו בעיקר ילדים, שבמהלכו הם "תוקפים" אחד את השני בכריות. משחק זה עשוי להוות דרך לפורקן מיידי של מתח נפשי וכעס. מאחר שכריות עשויות מחומר רך ומשקלן אינו רב, פעילות זו מסתיימת רק לעיתים נדירות בפציעות כלשהן.
פיתון מקסיקני

מאפיינים

נחש זה מגיע לאורך מרבי של 1.57 מטר, אך בדרך כלל אורכו רק 90 ס"מ. כמו קרובו הוא בעל שרירים גדולים, עיניים קטנות ולסת ארוכה בעלת שיניים מחודדות. הוא אינו ארסי והורג את קרבנותיו בלפיתת מוות על ידי שריריו. צבע הקשקשים כהה מלמעלה ולבן למטה, אך לעיתים הפיגמנטים למעלה נעלמים ויש נחשים שראשם לבן לגמרי.
הנחש נפוץ ביערות טרופיים, יערות יבשים ובהונדורס וגוואטמלה הם נצפו בעמקים יבשים הנשפכים לים הקריבי.
מזונם העיקרי מורכב מלטאות וממכרסמים. הם נצפו גם אוכלי ביצי איגואנה.
טרנס הרדימן

ביוגרפיה

הרדימן נולד בפורסט גייט שבלונדון. לעיתים קרובות הוא גילם דמויות סמכותיות, כגון אנשי צבא גרמנים מהתקופה הנאצית ("Secret Army", "קולדיץ", "Wish Me Luck", ו"אויב על סף דלתי"), קצינים בריטיים (When the Boat Comes In"), אנשי משטרה ("ג'ולייט בראבו" ו-"Softly, Softly"), רופאים ("Home to Roost", ו-"The Royal"), בריסטר ("Crown Court" ו"האימפריה של בריטאס"), שופטים ("The Bill" ו-"The Courtroom"), אב המנזר רדולפוס ("קדפאל"), והמנהל המרושע ("The Demon Headmaster"). עוד גילם את דמותו של ראש הממשלה רמזי מקדונלד בסרטו של ריצ'רד אטנבורו "גנדי".
בין 1972 ל-1983 הופיע הרדימן בתפקיד הבריסטר סטיבן הרבסטי בסדרה של טלוויזיית גרנדה "Crown Court". בסדרת הדרמה "Secret Army" גילם את ראש משטרת הלופטוואפה.
הרדימן כיכב בתפקיד המנהל בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Demon Headmaster", שרצה במשך שלוש עונות מ-1996 עד 1998, והייתה פופולרית בקרב מבוגרים וילדים כאחד.
ב-1979 שיחק הרדימן בעיבוד הטלוויזיוני של הספר "The Diary of a Nobody" מאת האחים ג'ורג' ווידון גרוסמית', בתפקיד שביטא את היכולות הרבגוניות שלו יותר מאשר דמויות של קצינים שגילם בדרך כלל. תפקיד קבוע נוסף שלו בטלוויזיה היו בדמות אב המנזר רדלופס בסדרה "קדפאל". בסדרה השתתף מייקל קולבר בתפקיד פריור רוברט, ששיחק את קודמו בדמות מייג'ור ברנדט בסדרה "Secret Army".
הרדימן שיחק בתפקיד קטן בדמות סרג'נט וילסון מהסדרה "הצבא של אבא", בפרק של מסע בזמן בקומדיה "Goodnight Sweetheart", בו הדמות שמגלם ניקולס לינדהרסט נוסעת בזמן לשנות הארבעים של המאה העשרים ופוגשת בדמויות בשם מיינוורינג ווילסון.
עוד הופיע הרדימן בארבעה פרקים בסדרה "The Worst Witch" בתפקיד המכשף הגדול אגברט הליבור. הוא שיחק בעונה השנייה של הסדרה "The Worst Week of My Life", ובפרק בסדרה "ג'ונתן קריק".
באפריל 2009 הופיע הרדימן באופרת הסבון היומית של ערוץ BBC One "רופאים". בינואר 2015 שיחק בפרק אחד של סדרת הדרמה "בקצב הלב" בתפקיד ג'ון אפטון. ב-2009 הופיע בסרט "Radio Mania: An Abandoned Work" בבימויים של הקולנוענים איאן פורסיית וג'יין פולרד. הסרט היה מבוסס על הסרט האילם "The Man from M.A.R.S." משנת 1922. באפריל 2010 השתתף הרדימן בפרק "The Beast Below" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בתפקיד הות'ורן.

חיים אישיים

הרדימן נשוי לשחקנית רוונה קופר.
עץ ראש השנה

אנקדוטות

בשנת 2011 היה משבר דיפלומטי בין ריגה לטאלין למי היה המקום הראשון שהציג את השימוש בעץ כחגיגה דתית.
מכללת רעננה

מכללת רעננה הייתה מכללה שפעלה בשנים 2010-1994 ושכנה במערבה של העיר רעננה.
המכללה נוסדה ב-1994, ולמדו בה כ-3,350 תלמידים. היא הציעה מסלולי לימוד לתואר ראשון ושני של האוניברסיטה הפתוחה, השוכנת גם היא ברעננה. בנוסף, התקיימו במכללה לימודי תעודה בתחומי הנדל"ן (בשיתוף עם מרכז לי מרשל ללימודי נדל"ן) ושוק ההון (בשיתוף עם חברת מגדל שוקי הון). עוד פעלה במכללה מכינה קדם-אקדמית שנוסדה בשנת 1999 ואשר בה למדו כאלף תלמידים מדי שנה.
בסוף שנת הלימודים תש"ע (קיץ 2010) נסגרה המכללה על ידי עיריית רעננה. במבנה המכללה פועל כיום בית-ספר השייך לרשת תל"י.
ג'ון לייט

ביוגרפיה

לייט נולד בעיר ברמינגהאם. אביו, ששמו גם ג'ון לייט, הוא מנהל בית ספר בגמלאות, ונשיא מועדון הקריקט גלוסטרשייר קאונטי. אחותו, ליז לייט, מנהלת תיאטרון לנוער בברמינגהאם בשם "Stage2". ג'ון למד בתיאטרון הלאומי לנוער.

קריירה

לייט הופיע בתפקיד הנרי לנוקס במיני-סדרה "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גאסקל, בכיכובם של ריצ'רד ארמיטאג' ודניאלה דנבי-אש. הוא שיחק בתפקיד הראשי בדמות בנו של רודיארד קיפלינג ב-"My Son John".
הוא גילם את דמותו של הטייס הבריטי רוברט ניומן בסרט הגרמני "דרזדן" ודיבר בו גרמנית. ב-2003 שיחק בתפקיד ג'פרי, דוכס בריטני בסרט "אריה בחורף" לצדם של פטריק סטיוארט, גלן קלוז וג'ונתן ריס מאיירס. הוא שיחק בתפקיד מלאך שנפל בשני סרטים משנת 2005 והם "The Prophecy: Uprising" ו-"The Prophecy: Forsaken". ב-2009 הופיע לייט בתפקיד הראשי במחזה "A New World: A Life of Thomas Paine".
ב-2011 שיחק לייט בתפקיד אלן ברדלי, גבר המואשם באונס, בסדרת הטלוויזיה "הגלימה".
ב-2013 הופיע בדמות פקד רוג'ר נלסון בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "WPC 56" של רשת ה-BBC.
עוד ב-2013 הופיע בדמות הרקול פלמבו, יריבו של האב בראון, בפרק העשירי של העונה הראשונה בסדרה "האב בראון". הוא חזר וגילם את אותה דמות גם בעונות הבאות. ב-2014 שיחק בפרק "The Mysteries of the Rosary", ב-2015 בפרק "The Judgment of Man", ב-2016 בפרק "The Daughter of Autolycus" וב-2017 בפרק "The Penitent Man".
ב-2014 השתתף לייט בפרק בסדרה "לואיס" בתפקיד פרופ' פליקס גרווד, וכן הופיע בפרק של סדרת הפריקוול "אנדוור".
לייט מרבה לשחק בתיאטרון. תפקידיו על הבמה כוללים את פסטיבל כל כתבי בסטרטפורד-אפון-אייבון, שם כיכב במחזה "יוליוס קיסר" בבימויו של שון הולמס בתפקיד ברוטוס, ובמחזה "הסערה" בבימויו של רופרט גולד גילם את קליבן. ב-2012 הופיע בדמות טום פיין במחזה "Thom Pain (based on nothing)", עליו זכה לשבחי המבקרים.
ב-2015 כיכב לייט במחזה "Taken at Midnight" יחד עם פנלופי וילטון. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזה. בהמשך כיכב בתפקיד אסקמילו במחזה "Carmen Disrupted" יחד עם שרון סמול.
בסוף 2016 ובתחילת 2016 הופיע במחזה "מרי סטיוארט" לצדן של ג'ולייט סטיבנסון וליה ויליאמס בתיאטרון אלמיידה.

חיים אישיים

ב-2005 החל לייט לצאת עם השחקנית הקנדית נב קמפבל. בני הזוג התארסו ב-2005 והתחתנו ב-5 במאי 2007 במליבו שבקליפורניה. השניים התגרשו ב-2010.
ליידיטרון

מוזיקה

ליידיטרון משלבת אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, פופ וגל חדש, ומשתמשת בסינטסייזרים אנלוגיים המעניקים לשיריה צליל וינטאג' האופייני לשנות השמונים המוקדמות. כל אחד מארבעת חברי ההרכב כותב שירים באופן עצמאי, מה שמוסיף אופי אקלקטי לאלבומים שלהם.
סביב ליידיטרון התפתח קהל גדול שמלווה אותם בהופעות בכל העולם, כבר מאז שחרורו של האלבום "Light & Magic". עדת המעריצים של הלהקה הלכה וגדלה אחרי יציאת האלבומים "Witching Hour" ו-"Velocifero".

ביוגרפיה

אלבום הבכורה 604 שיצא ב-2001, שוחרר בחברות התקליטים Emperor Norton/Invicta HIFI. הסינגל הראשון, "פלייגרל" משך תשומת לב ונהנה מחשיפה בינלאומית. האלבום השני של הלהקה, Light & Magic, שוחרר לחשיפה רחבה ב-2002 וכלל את הלהיטים "Seventeen",‏ "Evil" ו-"Blue Jeans".
ליידיטרון הקליטו את האלבום השלישי שלהם, Witching Hour, במהלך סיבוב ההופעות שלהם עם אלבומם, "Light & Magic". הוא כלל את ההסינגלים: "Sugar" ו-"Destroy Everything You Touch".
הלהקה סיימה לעבוד על אלבום האולפן הרביעי שלהם, Velocifero, בחודש פברואר 2008. האלבום זכה לביקורות טובות והסינגלים הבולטים מתוכו היו: "Runaway" ו-"Ghosts".
בתחילת בשנת 2011 יצא "Best of 00-10", אוסף להיטים המסכם עשור לפעילותה של הלהקה. האלבום כלל גם 2 שירים חדשים: "Ace of Hz" (שיצא כסינגל כבר ב-2010 וכן בפסקול של פיפ"א 2011) ו-"Little Black Angel", גרסת קאבר לשירם של להקת Death in June

רמיקסים

ליידיטרון הפיקו רמיקסים לאמנים רבים: פלסיבו, דייב גאהן (סולן להקת דפש מוד), בלונדי, גולדפראפ, בלוק פארטי, Kings of Convenience Apoptygma Berzerk She Wants Revenge, סולווקס ו-Nine Inch Nails.
שמעון צימר

שמעון צימר (נולד ב-12 במאי 1950) הוא סופר ומחזאי ישראלי.

ביוגרפיה

נולד ב-12 במאי 1950 להורים ניצולי שואה וגדל בקריית חיים, ובשנות העשרים של חייו עבר להתגורר בתל אביב. בצעירותו ניהל מערכת יחסים של מספר שנים עם המשוררת מירי בן-שמחון. כיום נשוי ואב לשני בנים.
באותה תקופה החל צימר לכתוב מחזות ושירים. בין מחזותיו שהוצגו על במות שונות (ביניהן קאמרי והבימה), היו "הקאמבק המפואר" ו"טרומפלדור 85".
ב-1995 ראה אור ספרו הראשון "אמא להשכיר" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ב-1999 יצא ספרו השני "אומללות ראויה לרומן" בהוצאת בבל. ב-2006 יצא ספרו השלישי "רע לתפארת" בהוצאת ספרית פועלים, ושנה אחר-כך ספרו הרביעי "ראיות לאהבה", גם הוא בהוצאת ספרית פועלים. ב-2010 יצא ספרו החמישי "צימר מתחת לירח", בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בפברואר 2014 פורסם ספרו השישי "דמיין שאתה חי" בהוצאת אפיק של יפתח אלוני, תחת חסותו של חוקר הספרות פרופסור דן מירון.  גם ספרו השביעי "הבית הוא לפעמים רוצח" יצא גם הוא בהוצאת אפיק ב-2016.
ספריו ומחזותיו של צימר זכו לשבחי הביקורות. בשנת 2006 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
Goldoolins

ביוגרפיה

אוהד גולדברט ואיתי אייל הקימו בנעוריהם (יחד עם אלון וייסמן) להקת רוק מתקדם בשם "לורד פלימנאפ" (Lord Flimnap). הלהקה הוציאה אלבום אחד ויחיד בשם Point of View שהודפס ב-1989 במהדורה מצומצמת על ידי האוזן השלישית והפך לפריט אספנים (הודפס מחדש בסוף 2004). באפריל 2004 הוציא אייל אלבום סולו ראשון; זמן קצר לאחר מכן חבר שוב לגולדברט להקמת ההרכב Goldoolins אליו צירף גם את אשתו טל, מוזיקאית וזמרת קלאסית בוגרת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ההרכב היה פעיל בעיקר באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 והוציא שלושה אלבומים מקוריים ואלבום אוסף (חלקו מקורי). לקראת סוף העשור הקימו משפחות וצמצמו פעילות. נכון לשנת 2011 ההרכב אינו פעיל כשנתיים, והאתר הרשמי ירד מהרשת.

אלבומים

בשנת 2004 הוציאו חברי ההרכב את אלבומם הראשון, שנשא את שם הלהקה, בהוצאת "האוזן השלישית". האלבום כלל 12 שירים, עשרה מהם באנגלית ורק שניים בעברית ("וּפתאום חשבתי", "תישן חביבי"). שירי האלבום חוברו (לחוד) על ידי איתי ואוהד למעט שניים: Fain Would I Wed – שיר בארוק מאת המלחין והמשורר האנגלי בן המאה ה-16 תומאס קמפיון, ו"תישן חביבי", שיר עממי-פולני. באלבום התארחו נגנים בכלים נוספים: חצוצרה, סקסופון, צ'לו, חליל וטרומבון.
שנה לאחר מכן, ב-2005 יצא אלבומם השני, Songs of the Turly Crio, הפעם באופן עצמאי. האלבום כלל עשרה שירים מקוריים שכתבו (לחוד) איתי ואוהד, למעט The Man He Killed שאת מילותיו כתב המשורר האנגלי בן המאה ה-19 תומאס הרדי. גם הפעם הושרו מרבית השירים באנגלית מלבד אחד ("שבע שנים"). מהאלבום בלטו השירים Find Her שיר קאנטרי קליל, Country Traveler בסגנון פולק-קאנטרי ו"שבע שנים" המורכב והפרוגרסיבי. באלבום התארחו נגנים בצ'לו, טרומבון, אבוב, חצוצרה וכינור.
אלבומם השלישי, The World Is Somewhere Else יצא בשנת 2006 בהוצאה פרטית Turly Crio (שלהם) והציג כיוון מוזיקלי שונה, מורכב וקודר מקודמיו: הגולדולינים נטשו את הפולק הקליל לפולק פסיכדלי וכבד יותר (Acid Folk, לדבריו של המבקר לב ליטמן מ"השרת העיוור"), ככל הנראה בהשפעת שורשיהם הפרוגרסיביים של איתי ואוהד. האלבום הכיל עשרה שירים מקוריים, כולם באנגלית, למעט רצועה אינסטרומנטלית אחת (Buky, Where Art Thou?), שניים מהם ארוכים במיוחד (8 ו-10 דקות) כמקובל ברוק המתקדם. עטיפת האלבום, בצבע שחור, הותאמה לסגנון המוזיקלי: חברי הלהקה צולמו מרציני פנים, על רקע שמים שחורים או יער. נגנים אורחים ניגנו בויולה, מרימבה, טרומבון, צ'לו, מסור מוזיקלי, אבוב, קרן אנגלית, טמבורה, קלרנית וכינור.
בשנת 2008 יצא אלבום האוסף We B GD's U B U. האלבום כלל 20 שירים: שבעה שירים מהאלבום הראשון, שניים מהשני, ארבעה מהשלישי ועוד שבעה חדשים, ביניהם גרסת כיסוי לשיר "סוסי הפרשים" – שיר שהלחינו מתי כספי ושלמה גרוניך (למילים של אמיר גלבוע) בראשית שנות השבעים, כשעבדו על "מאחורי הצלילים", אך זנחו אותו והוא לא נכלל במופע ובאלבומיהם.

הופעות

ההרכב מופיע בעיקר הופעות אינטימיות ואקוסטיות (בחללים קטנים אף ללא הגברה). מרבית השירים באנגלית, חלקם בעברית. הרפרטואר מורכב משירים משלושת אלבומיהם בתוספת גרסאות כיסוי לשירים קלאסיים אהובים של הביטלס (כמו Piggies, Yes it is), מתי כספי ("שלא ייגמר לי הלילה", "סוסי הפרשים") ועוד, כולם מושרים בהרמוניות קוליות בליווי כלי צנוע: אוהד ואיתי בגיטרות וטל בכלי הקשה, בעיקר תיפוף ברכיים. לעיתים מוסיפים כלים נוספים (כגון מפוחית, אקורדיון, חלילית) לחלק מהשירים.
תקשורת לא-אלימה

תקשורת לא-אלימה (באנגלית, "Non-Violent Communication" או בקיצור NVC; ידועה בישראל גם כ"תקשורת מקרבת" ובעולם גם כ-"Compassionate Communication", ומכוּנה "שפת הג'ירף"), היא גישה אשר פותחה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי ד"ר מרשאל ב. רוזנברג, לניהול יעיל, מקרב, בונה ומספק של מערכות יחסים (בין אישיים, תוך אישיים, ובין קבוצות ומדינות), על ידי התמקדות בתקשורת בין הצדדים. הגישה משמשת לפתרון קונפליקטים, אי-הבנות וסכסוכים, ומאפשרת שינוי לטובה במערכות יחסים והעמקת החיבור, האמון, והיעילות במילוי הצרכים של כל הצדדים, באמצעות המודל היישומי-מעשי שלה.

המודל היישומי של הגישה

המודל היישומי של הגישה עוסק בשני ההיבטים המשלימים של כל תקשורת - שידור וקליטה.
שידור בשפת הג'ירף נקרא "ביטוי עצמי" וקליטה בשפת הג'ירף נקראת "הקשבה אמפתית".

לקריאה נוספת

ד"ר מרשאל רוזנברג, תקשורת לא אלימה תקשורת מקרבת שפה לחיים. הוצאת פוקוס
משה טל

ביוגרפיה

טל נולד במחנה עקורים בפורנוולד בגרמניה לנטי ופינחס בלומנטל. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הגפן, המשיך לתיכון "חוגים" והשתייך לתנועת הצופים. בשנת 1962 הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד, במסגרתה למד בבית הספר הריאלי בעיר עד שסיים את לימודיו בשנת 1965. 
טל גויס לצה"ל באוגוסט 1965, התנדב לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים ונתמנה למפקד מחלקה בדרגת סגן משנה בגדוד 202. במהלך שירותו הסדיר השתתף בפעולת סמוע ונשלח לקורס מרגמות, וחתם שנתיים שירות קבע.
במלחמת ששת הימים פיקד על מחלקה שפרצה את הדרך מחאן-יונס לפאתי עזה. בקרב נפלו מפקד הפלוגה וסגנו, וטל קיבל על עצמו את הפיקוד. הוא נפגע במהלך הקרב ארגן חילוץ פצועים תחת אש ועודד את החיילים ללחימה. לאחר הקרב הועבר לבית החולים תל השומר שם נפטר מפצעיו כעבור חמישה ימים.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-5 ביוני 1967, על יד עזה, נותר סגן משה טל ז"ל לפקד על כוח של זחל"מים, לאחר שה-מ"מ וה-סמ"פ נהרגו. ה-זחל"מים נפגעו באש טנקים מטווח קצר. הוא המשיך לעמוד זקוף בסערת הקרב וארגן חילוץ פצועים והגנה במחסה. הוא עודד את האנשים באמרו, שהנה הוא עומד זקוף. הוא נפגע קשה וביקש שיפנו אחרים תחתיו, והורה לחיילים להמשיך להילחם בנאמנות. סגן משה טל ז"ל הועבר לטיפול במחסה ושם מת מפצעיו.
— אתר בעוז רוחם
על פעולותיו בקרב עוטר טל לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על התנהגותו בשעת הקרב, אומץ לבו ומנהיגותו.
טל נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בקריית שאול, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן בהתאם לתפקיד שמילא בשדה הקרב.
לאחר פטירתו נפתח לזכרו חדר תרבות מיוחד בבית ההבראה לילדים בנוה שאנן. חבריו וידידיו הוציאו את סיפורו "רסיסי טל" על פרשת חייו הצעירים. סיפורו ושמו מוזכרים בספרים "מלחמות הצנחנים" ו"המסתערים ראשונה" של אורי מילשטיין. ב"ספר הגבורה" שהוציאו אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הוקדש עמוד לתיאור פעולת גבורתו האחרונה.
שמו מוזכר גם בספרים:"ההיסטוריה של מלחמת ששת הימים" של אריה חשביה, "עשרים שנות גבורה בישראל" של יהודה הראל, "השבח להם" של מרדכי נאור וחלק מעזבונו מופיע ב"גווילי אש" כרך ד' המנציח את חללי מערכות ישראל.
הטייגר ליליז

מקור השם

הלהקה קרויה על שם הפרח Tiger Lily "לילך מנומרת" (טקסונומיה: Lilium superbum). פרח זה הוזכר ביצירות רבות, כולל בספר אליסה בארץ הפלאות.
מרדכי הקר

מרדכי (מקס) הקר (28 בינואר 1879 - 12 ביוני 1964) היה יזם קרקע, מהנדס ציוני, יהודי-אוסטרי ממקימי הטכניון, ומנהלו בשנים 1925–1927.

ביוגרפיה

הקר נולד בקרקאו (קרקוב) שבפולין (אז בתחומי אוסטריה-הונגריה ולכן היה בעל אזרחות אוסטרית) לסוחר אברהם (אדולף) הקר וגולדה, בת משפחת גינציג. קשיים כלכליים הניעו את המשפחה לנדוד לווינה ולאחר מכן להמבורג. בהיותו כבן 12 התייתם מרדכי מאביו, אימו חזרה לקראקוב והוא עבר להתגורר בבית דודו הדתי מרקוס הקר. בזכרונותיו הוא מתאר את נעוריו כתקופה של כמיהה ליציאה משגרה דתית-עירונית, חסרת תוכן, על פניה העדיף את התרבות המערב-אירופאית, שנחשפה בפניו בגימנסיה ההומאנית בה למד.
יחד עם אחיו, וילהלם הקר, הקים את החברה "פיתוח ארץ ישראל", שניסתה לגייס הון יהודי להשקעות בתעשייה הצעירה בארץ. בשנת 1913 עלה הקר עם אשתו פרידה לבית מוזס ועם ילדיו דני ורות לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הקר ומשפחתו חזרו לגרמניה, שם הם שהו עם משפחתו בהמבורג על מנת שמרדכי יוכל להשתתף בלחימה בצבא האוסטרי. לאחר סיום המלחמה, חזר הקר עם משפחתו לחיפה שם היה לימים פעיל חשוב בייסוד והקמת הטכניון, בו לקח חלק במלחמת השפות, ואף היה מנהלו בשנים 1927-1925. הקר היה המרצה להנדסה תאורטית בטכניון, ולאחר שהסטודנטים ביקשו להחליפו, הוא התפטר מתפקידו כמנהל.
הקר היה האיש שהכין את התוכנית היהודית לחלוקת ירושלים שהוגשה לוועדת פיל, אשר פרסמה את מסקנותיה ב-7 ביולי 1937.