בואינג 747

מקור השם ג'מבו

לשמו זכה משום ש"ג'מבו" הוא כינוי באנגלית ליצור גדול. ג'מבו היה שמו של פיל ענק, אשר הפך לאטרקציה תחילה בשנת 1861 עת הובא לגן החיות של פריז, מאוחר יותר בשנת 1865 כאשר הוצג בגן החיות של לונדון, ולבסוף כאשר הפך לאחת האטרקציות המרכזיות של קרקס ברנום וביילי. כך בשפה היומיומית באנגלית הפך השם מילה נרדפת לדבר גדול מאוד. פירוש השם הוא ככל הנראה טעות בהיגוי של אחת משתי מילים בסוואהילית: Jambo שפרושה שלום או המילה שפרושה צ'יף, JUMBE.

747-100

747-100 הגרסה הראשונה למטוס. בתחילה יוצרו המטוסים עם שישה חלונות בסיפון העליון (שלושה בכל צד), אולם לאחר שהחלו חברות התעופה להשתמש בסיפון להושבת נוסעים, החלה בואינג לייצר את המטוסים עם עשרה חלונות.
גרסה זו צוידה במנועי JT9D-3A תוצרת פראט אנד וויטני. בסה"כ נבנו 167 מטוסים מדגם זה.
747-100SR גרסה זו פותחה על פי מפרט חברות התעופה היפניות שביקשו דגם בעל קיבולת גבוהה לטווחים קצרים.
למטוס קיבולת דלק נמוכה, וקיבולת מטען גבוהה יותר. המטוס יכול לשאת 450 נוסעים בדגמים הראשונים, ו-500 בדגמים המתקדמים.
כדי להתמודד עם הלחץ הרב שנגרם בהמראות ובנחיתות הרבות, חוזקו הכנפיים וכן הנחיתה. (בממוצע 747SR מבצע כ-52,000 שעות טיסה במשך 20 שנה, לעומת דגם סטנדרטי שמבצע במשך 20 שנה כ-20,000 שעות טיסה).
בגרסה זו נעשה שימוש במנועי JT9D-7A, בסה"כ נבנו 29 מטוסים מדגם זה.
747-100B לגרסה זו קיבולת דלק של 48,070 גלונים. דגם זה הוצע עם מנועי CF6 תוצרת ג'נרל אלקטריק, או RB211 תוצרת רולס רויס.
בסך הכל נבנו תשעה מטוסים מדגם זה, אחד נרכש בחברת איראן אייר ושמונה בחברת סעודי ערביין איירליינס.

747SP

דגם ה-747SP פותח בשנות השבעים לבקשת חברות התעופה פאן אמריקן ואיראן אייר, החברות ביקשו מטוס בעל קיבולת גבוהה שיוכל לטוס לטווחים ארוכים, פאן אמריקן לטיסותיה ליעדים במזרח הרחוק, ואיראן אייר לטיסותיה בין טהראן לניו יורק.
בעת השקתו היה דגם זה למטוס בעל הטווח הגבוה ביותר. דגם זה הוקטן ב-14.73 מטרים מ-100–747, וחלקו המרכזי תוכנן מחדש. דגם זה הוצע עם מנועי JT9D-7 תוצרת פראט אנד וויטני, או RB211-524 תוצרת רולס רויס.
מדגם זה נבנו בסה"כ 45 מטוסים, קו הייצור נסגר באוגוסט 1982 לאחר שיוצרו 44 מהם, ונפתח מחדש בשנת 1987 לייצור מיוחד עבור ממשלת איחוד האמירויות הערביות.
מטוס אחד מדגם זה הוסב עבור פרויקט SOFIA, פרויקט משותף לנאס"א והמרכז הגרמני לחקר החלל לפיתוח טלסקופ מוטס.

747-200

גרסה משופרת ל-100–747, לדגם זה מנועים חזקים יותר וקיבולת דלק מוגדלת. מספר מטוסים מדגם זה יוצרו עם שישה חלונות בסיפון העליון, ורובם עם עשרה חלונות.
747-200B גרסה המבוססת על ה-747-100B. בדגם זה הוגדלו הסיפון העליון, הספק המנועים, קיבולת הדלק, ומשקל ההמראה המרבי. מדגם זה נבנו 225 מטוסים.
747-200C גרסה המבוססת על ה-747-200B. דגם זה מאובזר בצורה שניתנת להסבה לתצורת נוסעים או מטען, וכולל דלת מטען בצד המטוס. מדגם זה נבנו 13 מטוסים.
747-200M Combi גרסה המותאמת לנוסעים, מטען, או בשילוב שניהם. למטוס זה דלת מיוחדת למטענים הממוקמת בצידו האחורי. המטוס הראשון מדגם זה נמסר לחברת אייר קנדה במרץ 1975, והאחרון נמסר לאיבריה איירליינס באפריל 1988. נבנו 78 מטוסים מדגם זה.
747-200F גרסה למטענים בלבד, במטוס זה מערכות המסייעות להעמסה ופריקה מהירה. המטוס הראשון נמסר לחברת לופטהנזה במרץ 1972, והאחרון נמסר לאול ניפון קרגו בנובמבר 1991. סה"כ נבנו 73 מטוסים מדגם זה.
747-200SUD גרסה בה הוגדל הסיפון העליון, והוא יכול להכיל עד 69 נוסעים. בנוסף שונו בדגם זה מדרגות החירום.

747-300

ממדי גרסה זו מקבילים ל-200–747. השינויים העיקריים בדגם זה: הסיפון העליון הורחב, הוספו לו מערכות אווירודינמיקה משופרות, ומנועים מתקדמים המאפשרים חיסכון בדלק עד 25%.
למרות הביצועים המשופרים של מטוס זה, נבנו ממנו 81 מטוסים בלבד. כיוון ששנתיים בלבד לאחר טיסת הבכורה של דגם זה, הודיעה בואינג על ייצור הדגם המתקדם יותר ה-400–747.
747-300 גרסה לנוסעים בלבד, בדגם זה המדרגות לסיפון העליון שהיו לוליינות, הוחלפו בישרות. המטוס טס לראשונה באוקטובר 1982, ונמסר לסוויסאייר במרץ 1983. האחרון נמסר באוקטובר 1988 לג'פאן אסיה איירווייז. סה"כ יוצרו 56 מטוסים מדגם זה.
747-300M Combi בגרסה זו ניתן להסיר את המושבים, ובכך להפוך את המטוס להובלת מטענים. בסה"כ נבנו מגרסה זו 21 מטוסים. כיום מפעילות את המטוס אייר צ'יינה ואסיאנה איירליינס בלבד.
747-300SR בדומה ל-747-100SR גם גרסה זו פותחה עבור חברות התעופה היפניות, בדגם זה צומצם טווח הטיסה 3800 ק"מ, והוא יכול להכיל עד 624 נוסעים. מדגם זה נבנו ארבעה מטוסים בלבד, עבור ג'פאן איירליינס ואול ניפון איירוויז.

LCF Dreamlifter‏ 747

גרסת מטען ל-400–747 המיועדת למטענים גדולים במיוחד. המטוס מיוצר בשיתוף פעולה עם חברת השילוח הטאיוואנית אוורגרין גרופ (Evergreen Group). מטוסים אלו הם מטוסים רגילים בהם הורחבה בטן המטוס בצורה משמעותית. זנב המטוס נפתח ודרכו ניתן להכניס מטענים.

747-8

דגם 8–747 הוא הדגם הגדול והמתקדם ביותר של המטוס, והוא נועד להתחרות באיירבוס A380. בואינג הכריזה על כוונתה לייצרו בנובמבר 2005. המטוס מיוצר בשתי גרסאות - נוסעים ומטען, והוא תוכנן לשאת עד 550 נוסעים בשלוש מחלקות, לטווח של 14,800 ק"מ במהירות של 0.86 מאך. דגם הנוסעים ארוך יותר מדגם ה-400–747 ב-5.8 מטר וקומתו העליונה של המטוס הוגדלה לאורך של בואינג 737-800. ה-747-8 מסוגל לשאת 34 נוסעים יותר מ ה-747-400 דגם המטען ארוך יותר ממנו בכ-5.6 מטר.
טיסתו הראשונה של ה-747-8F נערכה ב-8 בפברואר 2010 וטיסתו הראשונה של דגם הנוסעים נערכה ב-20 במרץ 2011.
המטוס הראשון בגרסת המטען נמסר לחברת קרגולוקס ב-12 באוקטובר 2011, והמטוס הראשון בגרסת הנוסעים נמסר לחברת לופטהנזה ב-25 באפריל 2012.