google/wiki40b huggingface dataset:
פיטר סרנק

לימודים

סרנק בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ויטווטרסרנד משנת 1975, ובעל דוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד משנת 1980 תחת הנחייתו של פול כהן. בין הישגיו הידועים מאותה תקופה - הבנייה (יחד עם R. Phillips ואלכסנדר לובוצקי) של גרפי רמנוג'אן , הנעזרת בכלים מתקדמים מתורת ההצגות ותורת המספרים, כדי לתאר גרפים סופיים בעלי תכונות הרחבה אופטימליות.

אישי

סרנק נחשב למתנגד קולני של התנועה להחרמה אקדמית של ישראל, ותומך רבות באקדמיה הישראלית, בין היתר הוא מכהן בדירקטור המנהל של המדרשה למתמטיקה במכון הישראלי למחקר מתקדם הנמצא באוניברסיטה העברית.
נוסף על כך, סרנק מבקר בקביעות באוניברסיטה העברית.

פרסים

סרנק זכה בפרס וולף למתמטיקה ב-2014, בפרס פוליה ב-1998, בפרס אוסטרובסקי ב-2001, בפרס לוי ל. קונאט ב-2003 ובפרס קול ב-2005.
הוא גם נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית וחבר בחברה המלכותית באנגליה מ-2002. סרנק זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2010.
אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים

ביוגרפיה

אמה נולדה ב-20 במאי 1802 בטירת שאומבורג לויקטור, נסיך הכתר של אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו. אידה התחנכה בקפידה בעיר הוים, יחד עם שלוש אחיותיה. בשנת 1806 מת סבה קרל לודוויג, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ואביה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1812 מת אביה ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ודודו פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן מת גם פרידריך, והנחלה התחלקה בין אחותה הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים שירשה את טירת שאומבורג ורוזנות הולצאפל, לבין אלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג שירש את אזור הוים.
ב-26 ביוני 1823 התחתנה אמה עם גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1845 מת בעלה גאורג השני, ובנה גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו. מכיוון שבנה גאורג ויקטור היה עדיין קטין, שלטה אמה בנסיכות כעוצרת. אמה העבירה רפורמות בנסיכות, וחיזקה את הצבא על פי המודל הפרוסי. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מרידות כחלק ממהפכות אביב העמים, וכתוצאה מכך נאלץ גאורג ויקטור לתת חוקה חדשה לנסיכות. בשנת 1852 נטל גאורג ויקטור את השלטון לידיו, וב-1 באוגוסט 1858 מתה אמה בביתה בפירמונט.
אוצר האכרים למשכנתאות

אוצר האכרים למשכנתאות היה גוף פיננסי שהיה קשור להתאחדות האיכרים.
כבר בראשית שנות ה-20 עלתה בהתאחדות האיכרים ההצעה להקים בנק‏, שיספק הלוואות בריבית נמוכה לאיכרים. באוקטובר 1934 התקיים כנס יסוד של בנק האכרים, בו השתתפו, בין השאר, חיים אריאב, צבי נחמיה בוטקובסקי, אברהם שפירא, שלמה יצחק שטמפפר. הקמת הבנק מומנה ממכירת מניותיו לאיכרים, שנדרשו לקנות מניות בחצי לא"י לכל דונם‏. בשנת 1940 שונה שם הבנק ל"אוצר האכרים למשכנתאות"‏.
לאחר הקמת המדינה פעלו ראשי הבנק להרחיב את פעילותו בגיוס כספים בארצות הברית‏, בהרחבת האשראי‏ ובהרחבת פעילויותיו לכלל הפעילויות הבנקאיות‏‏. אולם אוצר האכרים היה רשום כחברה ולא כבנק, דבר שהביא לחיכוך עם הפיקוח על הבנקים. בשנת 1962 הומר "אוצר האכרים למשכנתאות" ל"בנק אוצר האכרים למשכנתאות" והוקמה שותפות בינו ובין בנק זרובבל, שרכש 50% ממניות הבנק‏, אליו הועברו פעולות שלא נגעו למשכנתאות‏. בשנת 1969 בעקבות מכירת בנק זרובבל לבנק הלוואה וחסכון, פורקה השותפות‏ והבנק נסגר‏.
ז'אן-אלן בומסונג

קריירת מועדונים

בומסונג נולד בדואלה שבקמרון, והתחיל את הקריירה שלו בלה הבר לאחר שלוש שנים עבר לאוסר. בשנת 2003 זכה עם המועדון בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר 1-2 על פריז סן-ז'רמן.
למרות שליברפול ומונקו חשקו בשחקן, בסופו של דבר הוא הצטרף לגלאזגו ריינג'רס ל-5 שנים. בומסונג הפך עד מהרה לשחקן הרכב חשוב במערך של קבוצתו. בינואר 2005 ל-5 וחצי שנים חתם בניוקאסל יונייטד ששילמה עליו 8 מיליון פאונד.
ב-22 באוגוסט 2006 הצטרף ליובנטוס שהורדה לסרייה ב'. האיטלקים שילמו עליו 3.3 מיליון פאונד עם אחוזים שיועברו לניוקאסל עבור מכירה עתידית. בספטמבר 2006 בומסונג הבקיע את השער הראשון שלו במדי יובנטוס בניצחון 0-3 נגד קרוטונה. בסיום העונה חזר עם יובה לסרייה א', אך בעונה שלאחר מכן לא זכה לדקות משחק בליגה.
ב-24 בינואר 2008, בומסונג חתם באולימפיק ליון ל-3 וחצי שנים. המטרה העיקרית של החתימה עבור בומסונג הייתה לחזור לכושר לקראת יורו 2008. ב-8 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליון בניצחון 1-4 נגד סושו. ב-4 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליון נגד לה מאן.
ב-30 ביולי 2010, בומסונג חתם בפנאתינייקוס תמורת 750 אלף אירו ל-3 שנים. לאחר פתיחת עונה גרועה עבור בומסונג, הוא הצליח לחזור לכושר והפך לבורג מרכזי בהגנה. בקיץ 2012 האריך את חוזהו בשני נוספת.

קריירה בינלאומית

בומסונג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צרפת ב-20 ביוני 2003 נגד יפן. ב-11 באוקטובר 2003 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד ישראל. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2004, מונדיאל 2006 ויורו 2008. בשנת 2009 פרש מהנבחרת לאחר שרשם 27 הופעות בנבחרת וכבש שער אחד.
דניס טרנטייב

קריירה 

דניס עשה את הופעת הבכורה בליגת העל במדי זניט ב-13 במאי 2012 במשחק נגד אנז'י.
ב-5 ביוני 2017, הוא חזר מרוסטוב לזניט וחתם על חוזה ל-3 שנים. בעונת 2019/2018 שיחק בקבוצת הבת זניט-2. בעונת 2019/2020 הושאל למשך עונה אחת באופה.
תחנת הרכבת בת ים – יוספטל

היסטוריה

בניית התחנה החלה בשנת 2006 במסגרת פרויקט הקמת הקו בין תל אביב למערב ראשון לציון. בתחילת 2008, עת הסתיימה בנייתה, הייתה התחנה הראשונה מבין התחנות החדשות שהוקמו על קו זה. לאחר סיום הבניה ניטש ויכוח בין הערים בת ים וחולון על שם העיר שיופיע בשם התחנה, ובמהלכו הוצנע שמה של בת ים על שלטיה. הסיבה לוויכוח היא שהתחנה ממוקמת בדיוק בגבול הערים, ומשמשת במידה שווה את תושביהן. בסופו של דבר שמה המקורי של התחנה "בת-ים יוספטל" נשאר על כנו ואילו שמה של חולון הופיע בשמן של תחנות אחרות בקו. בשנת 2009 הונחו מסילות בתחנה והיא נפתחה ב-25 בספטמבר 2011 יחד עם שאר תחנות קו תל אביב - ראשון לציון מערב שהושלם בינתיים. מאז פתיחתה התחנה זוכה להצלחה רבה והיא אחת התחנות המובילות מבחינת מספר הנוסעים שמשתמשים בה לאורך הקו, עם ממוצע של כ-70,000 עולים ויורדים בחודש.

אדריכלות ומבנה

התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים "איזנברג שרמן אדריכלות" ובוצעה על ידי קבוצת מנרב. היא בנויה על שטח של 14,000 מטר רבוע וכוללת שני רציפי צד ואולם נוסעים עילי. לצורך חיפוי התחנה בוצע שימוש בקירות מסך שקופים וכן אריחי סיליקט אדמדמים אשר מבדלים אותה מסביבת הכביש האפורה, כך שעיצובה מנסה להיות "רגוע אך בעל נוכחות". בתחנת בת-ים יוספטל הוקם חניון לרכב דו-גלגלי בלבד ואין בה כלל חניה למכוניות, על אף שהיא ממוקמת באזור עירוני צפוף שבו מצוקת חניה, ועל אף הצפי לביקוש רב לשימוש בתחנה. עובדה זאת עוררה תרעומת בקרב תושבי הערים הסמוכות שתגובת הרשויות לה הייתה כי יש להגיע לתחנה בתחבורה ציבורית ואלה הרוצים להגיע ברכב יוכלו לחנות בתחנת קוממיות הנמצאת כשני קילומטר דרומית לה. לצורך נגישות נוחה לתחנה נבנה נתיב נוסף על גשר יוספטל המשמש לעצירת מספר קווי אוטובוס בסמוך לתחנה.
איגוד רמפאר

איגוד רמפאר (בצרפתית: L'Union REMPART) הוא איגוד של עמותות לשימור אתרי מורשת ולחינוך עממי. האיגוד נוסד ב-11 ביולי 1966 בידי מועדון התיירות של צרפת, והוכר כארגון לשירות הציבור בשנת 1982.
השם רמפאר (REMPART) פירושו סוללת ביצורים בצרפתית, אך הוא מהווה גם ראשי תבות של השם: "שיקום ואחזקה של אנדרטאות המורשת האמנותית" (Réhabilitation et Entretien des Monuments et du Patrimoine ARTistique).
לכל 170 העמותות החברות באיגוד רמפאר משותף הרצון לשקם, לשמר ולהחיות את המורשת, תוך שימת דגש על תכנון ופיתוח מקומי, בעיקר באזורים כפריים. רובם מארגים פרויקטים התנדבותיים המאפשרים אלפי מתנדבים מדי שנה להשתתף בפרויקטים אזרחיים לשימור ושיפור של המורשת. הפרויקטים של רמפאר מהווים לא רק סביבה ללימוד טכניקות שימור ואתר התוודעות לאתרי המורשת, אלא גם מקום עבודה וחיים שיתופיים.

מורשת

העמותות החברות באיגוד רמפאר פועלות בנושאי מורשת מגוונים: קפלות, מוצבים, מנזרים, טירות, טחנות, כבשני סיד, מסילות ברזל, גנים, נפחיות, חצרות פנימיות, כל המבנים האלו מוגנים כאנדרטאות היסטוריות או כאתרי מורשת. הפריטים הזוכים לטיפול יכולים להיות מכל תקופה שהיא, למן הפרהיסטוריה ועד לימנו, ללא העדפה של תקופה מסוימת על פני אחרת. מטרתו של ארגון רמפאר היא, בו זמנית, לשחזר את אתרי המורשת אך גם לדאוג לכך שהאנדרטאות המשוחזרות יהיו שוב בשימוש וימצאו את מקומם בחברה בת זמננו. עבור האיגוד, שתי המטרות, השחזור והשימוש מחדש, אינן ניתנות להפרדה.

שותפויות בינלאומיות

איגוד רמפאר והעמותות המסונפות אליו, הפועלות בעיקר בצרפת, מצויים בקשר עם שירותי המדינה הרלוונטיים לעבודתם, אך הם יכולים גם לבצע פעולות מחוץ למדינה, בשיתוף פעולה עם העמותות במדינה המארחת.
אנתוציאנין

אנתוציאנין (באנגלית: Anthocyanin) הוא הפיגמנט שמקנה לחלקים שונים בצמח את צבעם האדום. האנתוציאנין מהווה מנגנון הגנה לצמח, מכיוון שהוא מסנן קרינת UV.
מנגנון הסינון של האנתוציאנין פועל במגוון של צמחים. בצמחים שונים העלים הצעירים הם בעלי גוון אדום (כך למשל בעלי הורד והחרוב). האתוציאנין מגן על העלים הצעירים אשר אינם מפותחים דיים, ומספק להם הגנה מוגברת מפני קרינה.
הצבע האדום של התפוח, התות ושאר פירות אדומים וסגולים נובע מנוכחותו של פיגמנט האנתוציאנין. גם הפרחים הסגולים והאדומים (כגון רותם, רקפת וכלנית), מעידים על הימצאות האנתוציאנין. כמו כן לאחר חיתוך של כרוב אדום נראים סימנים בצבע סגול כיוון שכרוב מכיל אנתוציאנין.
בגפנים האנתוציאנין מושפע מהחומציות ונותן לענב צבע הנע בין אדום לכחול.
מנגנון האנתוציאנין הקנה יתרון אבולוציוני לצמחים יבשתיים. על כן ניתן להסביר את הימצאותו של הפיגמנט בצמחים רבים כל כך.
קצב ייצור האנתוציאנין בצמח משתנה בהתאם לתנאי הסביבה שבהם הצמח מצוי. כך משפיעים על ייצור האנתוציאנין גורמים שונים, כגון: עוצמת אור, טמפרטורה, וסוג הקרקע בה גדל הצמח. בצמח קיים מנגנון ויסות כימי, אשר שולח מסרים כימיים לייצור אנתוציאנין כאשר הצמח מצוי במצב עקה (סטרס) או כאשר עלי הצמח עדיין לא מפותחים דיים (צעירים).
ככל שכמות האנתוציאנין בצמח תהיה גדולה יותר, כך קצב הפוטוסינתזה שיבצעו העלים יהיה איטי יותר. ככל שעוצמת האור תהיה חזקה יותר, כך הצמח ייצר יותר אנתוציאנין.
פריס יפני

מאפיינים

צמח רב שנתי בעל צמיחה איטית. פורח ביולי, הפרח הלבן נישא במרכז דור של שמונה עלי גזע. הוא מעדיף אקלים קריר, לח ומקומות מוצלים.
פריס יפני הוא הצמח בעל הגנום הגדול ביותר הידוע למדע, בעל כ-150 מיליארד זוג בסיסים ו-40 כרומוזומים. מספר זוגות הבסיס בכל תא גדול פי 50 יותר מאשר זה של האדם. זהו הגנום הארוך ביותר הידוע בעולם החי. דנ"א של תא בודד, במידה ונמתח, יכול להגיע לאורך של 91 מטר. לפרח 19 מיליארד זוג בסיסים יותר מאשר מחזיק השיא הקודם, משויש ריאה, אשר בעל 130 מיליארד זוגות בסיסים השוקלים כמעט 132.83 פיקוגרם לכל תא.
המאיץ הליניארי

LINAC2 הוא מאיץ חלקיקים ליניארי הנמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN, ומהווה את המאיץ הראשון בשרשרת המאיצים של CERN עבור חלקיקים תת-אטומיים טעונים או של יונים (פרוטונים או גרעיני עופרת) המשמשים בניסויים המתבצעים במקום זה.

אופן הפעולה

מקור הפרוטונים הוא בקבוק של גז מימן בהתחלה של LINAC2. המימן עובר דרך שדה חשמלי כדי ליינן אותו (להוציא ממנו את האלקטרונים) ולהשאיר רק פרוטונים שייכנסו למאיץ. עד שהפרוטונים מגיעים לקצה השני, הם מגיעים לאנרגיה של 50 MeV (חמישים מגה אלקטרון וולט).
מוציאים את אלומות הפרוטונים מבקבוק המימן במשך זמן של עד 100  מיקרו-שניות לכל פולס. הפולסים חוזרים על עצמם שוב ושוב עד שיש מספיק פרוטונים במכלים.
מערכת קטנה של שני זוגות קטבים מגנטיים או חשמליים שווים ומנוגדים מוודאת שהפרוטונים מרוכזים יחדיו ולא מתפזרים זה מזה.
במאיץ הליניארי יש שרשרת של תאים גליליים אשר נטענים על ידי תא תדר-רדיו, ושם החלקיקים מואצים. החלקיקים עוברים דרך התאים, שטעונים במטען חיובי או שלילי לחלופין. התאים שמאחורי החלקיקים טעונים במטען זהה למטען החלקיקים המואצים וכך דוחים אותם ודוחפים אותם, והמכלים שאחרי החלקיקים טעונים במטען שונה מהם וכך מושכים אותם- באופן זה הם מואצים. כאשר האלקטרונים מגיעים לפער הבא בשלב הנכון של מתח תדירות הרדיו, הם מואצים שוב ומקבלים אנרגיה כפולה מאשר זו שהיו מקבלים אם היו מואצים בבת אחת.
למסת החלקיק יש השפעה גדולה על אורך התא הגלילי (שיכולה להגיע לאורך של 30 מטר): ככל שהמסה קטנה יותר, כך תהיה פחות אנרגיה קינטית ולכן אורך הגליל יהיה קצר יותר.      
לדוגמה, מסת האלקטרון קטנה ממסת הפרוטון ועל כן לאלקטרון יש פחות אנרגיה קינטית מאשר לפרוטון, אף שמהירותם זהה. חוץ מלהתאים את אורך התאים כך שכל אחד ארוך יותר מקודמו בגלל המהירות המתגברת של החלקיק, יש להתאים את השדה האלקטרומגנטי ואת מהירות החלקיק המואץ בכל שלב.
לאחר מכן הם מגיעים לבוסטר הסינכוטרון ("התחנה הבאה" של החלקיקים ב-CERN), שם הם מגיעים לרמה גבוהה יותר של אנרגיה.
לגודל המתח החשמלי שבתא קיים גבול מסוים שאם עוברים אותו יש הפרעה חשמלית שגורמת ליציאת אלקטרון מהמשטח הטעון. כדי להאיץ את האלקטרון למהירות הרצויה (הקרובה למהירות האור) דרוש מתח רב, אך לא ניתן לתת אותו בבת אחת, אלא צריך לתת אותו בחלקים כאשר בכל חלק ניתן לחלקיקים את המתח המרבי שנוכל לתת בלי שתתרחש הפרעה חשמלית.

היסטוריה

עקרונות המאיץ הוצעו על ידי גוסטב איסינג בשנת 1924. המאיץ הראשון נבנה על ידי רולף ווידרו בשנת 1928, שהוכיח שהאלקטרונים יכולים להיות מואצים דרך שפופרת בעזרת מתח המשתנה על ידי תדירות רדיו. ווידרו מצא שיש להפריד אזורים של השפופרת, כך שהאלקטרונים יהיו מואצים על ידי שדה חשמלי כאשר הם עוברים את הפער בין האזורים. הרעיון שלו היה מערך ליניארי ארוך של האצה ב"תאים" על ידי תדירויות רדיו בתחום של ג'יגה הרץ. מאיץ החלקיקים הליניארי הוא הרחבה של רעיון זה.
LINAC2 החליף את המאיץ LINAC הראשון בשנת 1978. הוא נבנה במקור כדי לאפשר לאלומות החלקיקים המואצות בו להיות בעלות אנרגיה  גבוהה יותר בשביל המאיצים הנמצאים בשרשרת ההאצה אחר LINAC2 ב-CERN. מאיץ זה יוחלף בשנת 2020 על ידי המאיץ LINAC4.
סנטיאגו סולארי

קריירה

עם גמר לימודיו במכללת ריצ'רד סטוקטון שבניו ג'רזי, ארצות הברית, שב סולארי לארגנטינה וניסה להתקבל לניואל'ס אולד בויס, אחת משתי הקבוצות הבכירות של עיר הולדתו רוסאריו. הוא שיחק גם בקבוצה החובבנית רנאטו צ'זריני לפני שהתקבל למועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט בשורותיה ערך את הופעת הבכורה ב־12 במאי 1996. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך 3 שנים, והיה שותף לזכייה בשלוש אליפויות, בגביע ליברטדורס ובסופרקופה סודאמריקנה.
ב-1999 נרכש סולארי על ידי אתלטיקו מדריד, אחת משלוש הקבוצות הגדולות של הכדורגל הספרדי. הוא היה משחקניה החשובים של הקבוצה ושיחק בעיקר כמגן שמאלי. עם ירידתה של הקבוצה לליגה השנייה בשנת 2000, עבר סולארי ליריבה העירונית ריאל מדריד.
למרות הרקורד המרשים שלו במדי אתלטיקו, התקשה סולארי לתפוס מקום בהרכב הקבוצה. בקבוצה שיחק אז רוברטו קרלוס שאייש את עמדת המגן השמאלי וסולארי, בעל היכולת הטכנית הגבוהה, החל לשחק בעמדה התקפית יותר בקישור. בחלק נכבד מהמשחקים שותף סולארי כמחליף אך זכה למחמאות רבות על יכולתו ורבים אף טענו שמקומו בהרכב הקבוצה. סולארי היה שותף להצלחותיה של הקבוצה באותן שנים וזכה בין היתר בשתי אליפויות, בליגת האלופות ובגביע הביניבשתי.
ב-2005 עבר לאינטר מצמרת האיטלקית, סולארי קיווה להפוך לשחקן הרכב אך גם במדי אינטר הוא שימש לרוב כמחליף. הוא ערך 71 הופעות במדי הקבוצה וכבש עבורה 7 שערים. ב-2008 עבר לסן לורנסו למרות שהיה מבוקש גם על ידי קבוצות מספרד וזאת בשל רצונו לסיים את הקריירה בארגנטינה. בשנת 2009 עבר למועדון המקסיקני אטלנטה, וכעבור שנה עבר למועדון הפאר האורוגוואי פניארול. סולארי פרש ממשחק בקיץ 2011.
סולארי זכה לערוך 11 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד בין היתר בשל מעמדו כשחקן מחליף בקבוצות בהן שיחק. ב-9 בפברואר 2005 היה בסגל הנבחרת בפעם האחרונה בקריירה אך הוא לא שיחק.

קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק סולארי אימן בקבוצות הנערים של ריאל מדריד. בקיץ 2016 סולארי מונה למאמנה של קבוצת המילואים של ריאל, ריאל מדריד קסטיליה מליגת המשנה.
ב-30 באוקטובר 2018 לאחר פיטוריו של ז'ולן לופטגי מונה סולארי למאמנה של ריאל מדריד באופן זמני, וב-12 בנובמבר מונה למאמנה של ריאל מדריד באופן רשמי למשך שנתיים וחצי. כעבור 4 חודשים בלבד פוטר מריאל מדריד בעקבות כישלון בליגה, בגביע המלך ובליגת האלופות ובמקומו מונה זינדין זידאן אשר חזר לריאל מדריד לקדנציה שנייה.

קשרי משפחה

סולארי נשוי לסלין ואב לתיאו. רבים מבני משפחתו היו כדורגלנים אף הם. אביו, אדוארדו סולארי, שיחק כקשר ברוסאריו סנטרל ובקבוצות נוספות, ואימן קבוצות בארגנטינה ובמקסיקו. דודו, חורחה סולארי, הגיע לשיאו כשחקן בריבר פלייט בשנות השישים, והיה מאמן במשך למעלה משלושים שנה (בין הקבוצות שאימן: טנריפה, נבחרת ערב הסעודית וקבוצות רבות בדרום אמריקה).
אחיו של סולארי, אסטבן, שיחק כחלוץ במשך כעשור באירופה, ומשחק כיום בקבוצת דפורטיבו קואנקה מליגת העל האקוודורית. אח נוסף, דוד, זכה באליפות ליגת העל הישראלית כששיחק בעירוני קריית שמונה, והוא שיחק גם במ.ס אשדוד, מכבי פתח תקווה ובהפועל עפולה. אחותו, ליז סולארי היא שחקנית ודוגמנית מצליחה. סולארי הוא בן דודו של פרננדו רדונדו, מהקשרים הארגנטינאים הגדולים בהיסטוריה. בן דוד אחר, אוגוסטו סולארי משחק כיום בריבר פלייט.
אלפלד

אַלְפֶלְד או ה"נאג' אלפלד" (ה"אלפלד הגדול") או "המישור ההונגרי הגדול" ידוע גם כ"פּוּסטה" (Puszta) (בהונגרית: Alföld לפעמים Puszta, החלק בסלובקיה בסלובקית: Veľká dunajská kotlina, כלומר "המישור הגדול של הדנובה", או Východoslovenská nížina - "המישור הסלובקי המזרחי", החלק ברומניה 
ברומנית: Câmpia Tisei או Câmpia de Vest, "מישור הטיסה" או "המישור המערבי", החלק הסרבי והקרואטי - בסרבית Панонски басен, בקרואטית: Panonski basen, "האגן הפאנוני", החלק בטרנסקרפטיה באוקראינית: Закарпатська низовина כלומר "המישור הטרנסקרפטי") הוא מישור המשתרע בחלק המזרחי והדרומי של הונגריה ועובר לשטחים הסמוכים של סלובקיה, רומניה (במזרח טרנסילבניה של היום), סרביה (בוויבודינה), קרואטיה ואוקראינה (בטרנסקרפטיה)
ה"אלפלד" מהווה מרבית המישור הפאנוני. מבחינה גאולוגית מדובר באגן משקעים. הוא נחצה על ידי נהרות הדנובה והטיסה.
עריה העיקריות הן: בהונגריה - סגד, דברצן, קצ'קמט וסולנוק; ברומניה - סאטו מארה, אוראדיה, ארד וטימישוארה; בקרואטיה - אוסייק, סלבונסקי ברוד וווקובאר; בסרביה - סובוטיצה, סומבור, קיקינדה, זרניאנין ובדרום - נובי סאד;
במזרח סלובקיה - מיכלובצה, ובטרנסקרפטיה באוקראינה, - אוז'הורוד.
גבולותיו הם הרי הקרפטים מצפון וממזרח, רמת הטרנסדנוביה והרי קרואטיה דרומית-מערבית ובערך - הנהר סאווה מדרום.
בסביבות 1850 היה עדיין האלפלד שטח ביצתי (שמו ההונגרי האחר - פוסטה - משמעותו "שממה") שאיפשר בעיקר את גידול הבקר.
ה"אלפלד" מכוסה בימינו שדות מעובדים והאקלים מאפשר בו את גידול התירס, החמנית, העצים ובגפן.

קווי מתאר

האזור שטוח לחלוטין והוא מעוצב על ידי הנהרות והנחלים החוצים אותו. הוא מכוסה בלס ובחול. כאן נמצאות הנקודות הכי נמוכות שבאגן הקרפטים, אחת כ-2 קילומטר מרחק מטיסאסיגט, והשנייה - באזור גיאלארט לודוואר, שתיהן בגובה של 75.8 מטר, מעל פני הים.

הידרוגרפיה

באלפלד קיימים אגמים מלאכותיים רבים וחוצים אותו נהרות, ביניהם נהרות חושבים כמו:

מים עומדים

האגם הגדול ביותר באלפלד הוא מאגר המים קישקרה Kiskörei-víztározó הקרוי גם אגם הטיסה (Tisza-tó). חשוב כתחנה בתנועת הצפורים הוא האגם הלבן -פהר-טו (Fehér-tó) שעל יד העיר סגד, כמו כן בריכות הדגים של ביהראוגרה (Biharugrai halastavak), המושכות גם הן ציפורים רבות. מי דגש-קאקאפוגי (Dögös-Kákafogi holtág) שבין סרווש ובין בקשסנטאנדראש נחשבים למאגר הרביעי של מים עומדים בהונגריה.

החי והצומח

האלפלד מאוכלס בציפורים, זוחלים ודו-חיים. מפורסם הוא הבקר, האפור של הורטובאג'. בצומח בולטים הדגנים וצמחייה האופיינית לסביבת האגמים.

בתוך סרביה

שטחי האלפלד שבתוך סרביה משתייכים ברובם לפרובינציה האוטונומית וויבודינה.
שטחי האלפלד מתחלקים בין שלוש יחידות טריטוריאליות: באצ'קה, באנאט וסרם.

בקרואטיה

החלק הקרואטי של האלפלד כולל שני אזורים: זויית הדראווה או המשולש של באראניה והמישור הסלבוני (Slavonska ravnica), שחלק ממנו הוא ה"סרם המערבי" (Srijem).
יוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

יוהאן לודוויג נולד ב-23 ביוני 1688 בדורנבורג, ליוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג ולכריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך.
בשנת 1704 מת אביו יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג, ויוהאן לודוויג ירש את נחלותיו יחד עם אחיו יוהאן אוגוסט (מת ב-1709), כריסטיאן לודוויג (מת ב-1710) ויוהאן פרידריך (מת ב-1742). בשנת 1742 מת דודנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, ויוהאן לודוויג ירש גם את נסיכות אנהלט-צרבסט יחד עם אחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט. יוהאן לודוויג שלט בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם ב-5 בנובמבר 1746 מת יוהאן לודוויג בצרבסט, וכריסטיאן אוגוסט ירש לבדו את הנסיכות.
טורצ'לו

היסטוריה

לאחר נפילתה של האימפריה הרומית, בעקבות הפשיטות הרבות של שבטים גרמניים על צפונה של איטליה, ובעיקר לאחר פשיטת אטילה ההוני והרס העיר אלטינום בשנת 452, נימלטו רבים מתושבי קו החוף לאי טורצ'לו והתיישבו בו.
אף שאזור ונטו היה חלק מהאימפריה הביזנטית, המשיכו פשיטות על האזור, ופליטים רבים, בהם הבישוף של אלטינו עברו לאיי לגונת ונציה. הבישוף הביא אל האי את שרידי הליודורוס הקדוש, שהפך לקדוש המגן של האי.
האי טורצ'ילו שמר על קשרי מסחר עם קונסטנטינופול והפך למעשה למוצב של האימפריה הביזנטית (על אף קרבתו היחסית לרומא). 
במהלך השנים גדל היקף המסחר של האי, ובמאה ה-10 התגוררו באי כ-10,000 תושבים, שהתפרנסו בעיקר ממסחר. 
התייבשות הלאגונה סביב האי והפיכתה לביצה הביאו לעזיבת האי. התגברות המלריה וסתימת התעלות מנעו מספינות הסוחר מלהגיע לאי, והאוכלוסייה עזבה אותו ועברה לאיי מוראנו ובוראנו ולעיר ונציה. 
בשנת 1948 התגורר באי הסופר ארנסט המינגוויי ובעת שהותו באי כתב חלק מ"מעבר לנהר ואל תוך היער".
בראשית המאה ה-21 התגוררו באי כ-20 תושבים בלבד.

אתרים עיקריים

במהלך שנות ירידת קרנו של האי, נהרסו הארמונות הרבים והמנזרים הרבים שהיו בו (בשיאו היו באי 12 מחוזות כנסייתיים ו-16 מנזרים). המבנים פורקו ונעשה בחומריהם שימוש על מנת לבנות מבנים בעיר ונציה.
האתר המרכזי באי הוא קתדרלת סנטה מריה אסונטה שנוסדה בשנת 639, וכנסיית סנטה פוסקה מהמאה ה-11. 
בתוך שני ארמונות ששרדו מהמאה ה-14 (הפאלצו דל'ארקיבו והפאלאצו דל קונסיליו) ממוקם המוזיאון של האי.
Safety Last!

עלילה

דמותו של לויד נקראת "The Boy" ("הבן"), בן כפר שעוזב את אהובתו, "The Girl" ("הבת"; בגילומה של מילדרד דייוויס - Mildred Davis, שהייתה לאחר מכן לאשתו של לויד), ועובר לעיר הגדולה במטרה להתעשר. הוא מוצא עבודה כקופאי בכלבו גדול, אך משקר לאהובתו במכתביו: הוא מספר לה כי השיג עבודה כבעלים של הכלבו, ואת כספו הוא מבזבז על מתנות יוקרה. שותפו לדירה, "The Pal" ("החבר"; ביל סתורת'ר - Bill Strother), מתפרנס מביצוע פעלולים מרשימים ומטיפוס על בניינים (כמו מקור פרנסתו של סתורת'ר במציאות). כאשר מנהל הכלבו שלו מציע ל"בן" אלף דולר אם יצליח לארגן גימיק פרסומי לפרסום הכלבו, הוא משכנע את שותפו לדירה לטפס על בניין הכלבו, בן 12 הקומות, ולהתחלק אתו בפרס שהובטח. אולם, ביום שבו אמור היה "החבר" לטפס על הבניין, הוא נאלץ להימלט מ"החוק" ("The Law";  נח יאנג - Noah Young), וכך נאלץ "הבן" לבצע את הטיפוס המסוכן בכוחות עצמו. הוא מתגבר על שלל קשיים ומטפס עוד ועוד, עד אשר הוא נתלה ממחוגו של שעון במרומי המגדל, בסצנת הסיום הזכורה.
הדיוויזיה ה-94 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-25 בספטמבר 1939, הועמדה תחת פיקוד הלמוט פולקמן והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן נשארה בצרפת כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בגזרה הדרומית. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית בקרב סטלינגרד, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, תחת פיקודו של מפקד הדיוויזיה לשעבר גאורג פייפר. בדצמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו, וב-2 במאי 1945 נכנעו שרידיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות C.
הפיגוע ברחוב נווה שאנן בתל אביב

הפיגוע

ביום רביעי ה-17 ביולי 2002 בשעה 22:10 בערב שני מחבלים מתאבדים פלסטינים חבושים בחגורות נפץ בהן כ-33 ק"ג חומר נפץ, פוצצו את המטענים שעל גופם כאשר הם עומדים במרחק 20 מטר זה מזה ברחוב נווה שאנן בתל אביב, בקרבת התחנה המרכזית החדשה בתל אביב. חומרי הנפץ שהוסתרו על גופות המתאבדים הכילו מסמרים על מנת להגדיל את כמות הפציעות בפיגוע. שלושה אזרחים ישראלים נרצחו באופן מיידי בפיגוע וכ-40 בני אדם נוספים נפצעו. שני אנשים נוספים מתו מפצעיהם ימים ספורים לאחר הפיגוע.
ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.
ב-15 ביולי 2003 עצר צה"ל שלושה פעילי תנזים שהיו מעורבים בפיגוע.
חסידות סאווראן

שושלת סטנביץ

בנו של רבי ברוך בן רבי שמעון שלמה היה רבי משה צבי הגר אב בית דין סטנביץ. גדל אצל סבו מזבלטוב. היה חתנו של רבי יוסף מטיברוב, בן רבי ישראל מליטשניץ (נכד רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב ורבי יוסף מיאמפולה). היה חסידו של רבי מנחם מנדל הגר, הצמח צדיק מויזנ'יץ. על פי הוראת רבו כיהן באדמו"רות. נפטר בכ"ט בטבת תרנ"ו.
את מקומו מילא בנו רבי יצחק מאיר. נפטר בכ"ז בניסן תרפ"ו. חתנו היה רבי העניך מסאסוב. בן נוסף לרבי משה צבי היה רבי יעקב מפשקאן-יאשי.