google/wiki40b huggingface dataset:
יאיר טרצ'יצקי

ביוגרפיה

טרצ'יצקי גדל בחולון לזוג הורים עולים חדשים מארגנטינה, והוא בן זוגה של כתבת ערוץ 1 דנה הרמן. לשניים יש שני בנים והם מתגוררים יחד בתל אביב. את דרכו העיתונאית החל באתר האינטרנט של עיתון הארץ. משם עבר לתפקיד כתב כלכלי במקומון הירושלמי כל העיר, ולאחר מכן עבד כעורך חדשות במעריב ובהארץ, כשבמקביל כתב פובליציסטיקה ומגזין. לאחר כשנתיים בהארץ, חזר טרצ'יצקי למעריב כדי להקים ערוץ חברתי באתר nrg. לאחר שעזב את מעריב התמקד טרצ'יצקי בעבודה כעיתונאי עצמאי, שבמסגרתה ערך את התוכנית "יהיה בסדר" בגלי צה"ל, היה חבר מערכת בתוכנית התחקירים "360" בערוץ 2 וכתב פובליציסטיקה ומגזין בידיעות אחרונות, גלובס ובמגזין התקשורת "העין השביעית".
בשיתוף עם העיתונאי יואב ריבק כתב טרצ'יצקי את הבלוג "לחץ חברתי", שבמסגרתו עסקו השניים בסוגיות תקשורתיות וחברתיות, ובין היתר בנושא חוק ההסדרים. בסוף 2006 פירסמו השניים סדרה של פוסטים על חוק ההסדרים לשנת 2007. על רקע הקמפיין העיתונאי שהובילו השניים, התארגנה קבוצה של ארגונים חברתיים שהקימו את הפורום למאבק בחוק ההסדרים. בספטמבר 2007, במקביל לדיון הציבורי על תקציב המדינה של 2008, ביקרו השניים ב"לחץ חברתי" כמה דרכים שלטענתם משמשות את משרד האוצר ביישום מדיניות מצמצמת, ובשמירה על תקציב קטן ככל הניתן. אתר החדשות ynet בחר בבלוג "לחץ חברתי" כאחת מעשר היוזמות החברתיות שעשו את שנת 2006.
השניים נמנו גם על מקימי ועד העיתונאים ב"הארץ". הקמת הוועד נחשבה מהלך היסטורי, מאחר שהמוציא לאור של העיתון, עמוס שוקן, ידוע כמתנגד נחרץ לעבודה מאורגנת, ואף הציג עצמו לא פעם כמי שפירק את ההסכמים הקיבוציים בענף העיתונות. כשנה לאחר הקמת הוועד ב"הארץ" ייסדו השניים גם את החטיבה הצעירה באגודת העיתונאים בתל אביב. מטרת המהלך הייתה להחיות את העבודה המאורגנת בעולם התקשורת ולחזק את מעמד העיתונאי, באמצעות פנייה לעיתונאים צעירים שעד אז לא היו חברים באגודת העיתונאים. לכנס הייסוד של החטיבה הצעירה הגיעו כ-400 עיתונאים, שרובם הצטרפו בעקבותיו לאגודה. התארגנותם של העיתונאים הצעירים הובילה מאוחר יותר גם להקמת ועד עיתונאים במעריב.

הקמת ארגון העיתונאים והובלתו

בשנת 2012, עזב טרצ'יצקי את אגודת העיתונאים ופעל ביחד עם ריבק ועיתונאים אחרים - כגון דרור פויר ועינת פישביין - להקמת ארגון העיתונאים בישראל בשיתוף עם הסתדרות העובדים הכללית החדשה. טרצ'יצקי נבחר על ידי מקימי הארגון לעמוד בראשו ולנהל אותו. במסגרת תפקידו הוביל טרצ'יצקי את הארגון להישגים חסרי תקדים, כאשר יותר מ-3,000 עיתונאים הצטרפו לשורותיו וביותר מ-25 כלי תקשורת הוקמו ועדים. ב-19 ביולי 2016 התקיימו הבחירות הראשונות בתולדות הארגון, ובהן טרצ'יצקי גבר על העיתונאי חיים הר-זהב בבחירות לתפקיד היו"ר. לצד תפקידו כיו"ר ארגון העיתונאים, טרצ'יצקי גם משמש כחבר בנשיאות ובמליאה של מועצת העיתונות בישראל.

חיים אישיים

בת זוגו של טרצ'יצקי מ-2011, היא העיתונאית דנה הרמן, כתבת התרבות של כאן 11. הם מתגוררים בנחלת יצחק. ב-2013 נולד בנם נדב, ובמרץ 2018 נולד בנם נמרוד.
אזרי דקס

ליהוק

דמותה של אזרי דקס נוצרה כאשר הסתבר כי טרי פארל (ששחקה את ג'דזיה דקס) תעזוב את התוכנית עם תום העונה השישית, וכי הדמות שלה תיהרג על ידי דוקאט.
כאשר ניקול דה-בור לוהקה לתפקיד בשנת 1998, היא נחשבת ל"אחת השחקניות העסוקות ביותר בקנדה, אבל לא ידועה, יחסית, מדרום לגבול". היא השתמשה במצלמת הווידאו הפרטית שלה לצורך צילומי קלטת האודישן שלה. דה-בואר מודה שלפני שלוהקה לתוכנית, לא ידעה כלל מהו טריל, אולם היא הקפידה ללמוד, וצפתה בפרקים הקודמים.

ביוגרפיה של הדמות

אזרי דקס הופיעה לראשונה בפרק הראשון של העונה השביעית והאחרונה של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". על פי סיפור הרקע שלה, סג"ם אזרי טיגאן, קצינת צי הכוכבים מגזע הטריל, שובצה לשירות על ספינת החלל "Destiny" כעוזרת־יועץ, מיד עם סיום לימודיה באקדמיה של צי הכוכבים. כטריל, מעולם לא היה לה עניין להיות פונדקאית המחוברת לסימביונט.
אחרי שלוטננט-קומנדר ג'דזיה דקס נהרגת על תחנת החלל חלל עמוק 9, ד"ר ג'וליאן באשיר מצליח להציל את הסימביונט דקס, אשר נשלח לכוכב הבית של הטרילים, על מנת לקבל פונדקאי חדש. עם זאת, במהלך מסעו של הסימביונט לטריל, על ספינת החלל Destiny, מצבו הרפואי הלך והתדרדר, ומאחר והיא הייתה הטריל היחיד על החללית באותה העת, אזרי נתבקשה להפוך לפונדקאית עבור דקס, על מנת להציל את חייו. אזרי היא הפונדקאית התשיעית של הסימביונט דקס.
לאחר האיחוד ביניהם, אזרי דקס מוצבת לשרת כיועצת על תחנת החלל חלל עמוק 9, לאחר שקיבלה קידום מהיר לדרגת לוטננט זוטר, בגין ניסיונה הנרחב בצי הכוכבים והידע שצברה, באמצעות הסימביונט דקס.
ג'דזיה הייתה נשואה ללוטננט-קומנדר וורף, אשר תחילה מסרב לדבר עם אזרי, מאחר שהוא משוכנע שג'דזיה עברה לסטו-וו-קור ולפיכך זה לא ייתכן שהיא ממשיכה להתקיים באמצעות דקס הסימביונט. עם זאת, השניים הפכו בסופו של דבר לחברים, ואף אוהבים (לתקופה קצרה מאוד).
לקראת סוף הסדרה, אזרי מתחיל רומן עם ד"ר ג'וליאן באשיר.

תגובות

בהשוואה לג'דזיה דקס, דמותה של אזרי נתפסת כחסרת ביטחון עצמי. חלק ממעריצי הסדרה לעגו לדמות זו, ושיבשו את שמה ל-"אלי מק'טריל" (פרפרזה לדמותה של אלי מקביל), שיבוש אשר אפילו אומץ על ידי אחד מכותבי TV Guide. ניקול דה בור, לעומת זאת, לקחה זאת כמחמאה. זה היה הכרחי, כי דמותה של אזרי תימנע מלהיראות העתק מדויק של ג'דזיה, בדיוק כפי שהיה נחוץ שקפטן בנג'מין סיסקו לא יהיה העתק של ג'יימס טי. קירק. ההבדלים הניעו את פיתוח הדמות. למשל, באחת הסצנות אזרי מודה כי מעולם לא אהבה את המאכל הקלינגוני גאח (במקור: "Gagh"), על אחת כמה וכמה כעת, משיש לה את זכרונותיה של ג'דזיה, מתענגת מניסיונותיו הנמרצים של המזון שלא להיבלע.
אזרי דקס היא היחידה מבין חברי צוות השחקנים המרכזיים של הסדרה, שלא זכתה שתשווק בובה בדמותה על ידי יצרנית הצעצועים "Playmates Toys".
נתן פרג'ון

תולדותיו

נולד בעיר ג'רבה שבתוניסיה בשנת 1910, לרב דוד ולימימה. נצר למשפחת רבנים. היו לו ארבעה אחים - מסעודה, ציון, שרה ומקיקס.
למד תורה בישיבת "עץ חיים", ונסמך לרבנות על ידי אב בית דין המקומי, הרב מכלוף עידאן. נישא לנוארה, בת העיר גאבס, וכבר בהיותו בן 19 כיהן כרב העיר ביזרטה, ושם נולדו לבני הזוג שבעת ילדיהם - מרים, ישראל, ג'ולי, מרסל, רשל, דוד ושמעון. בביזרטה הקים "כותב" - "חדר" בו למדו הילדים תורה בעברית לאחר הלימודים בבית הספר.
בשנת ה'תש"ט (1949), לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, מטעמי ציונות, אהבת הארץ והחשש מאנטישמיות. המשפחה יצאה לדרכה במסווה של טיול לחוץ לארץ, כיון שהשלטון אסר אז עליית יהודים לישראל, והותירה את כל נכסיה מאחור. הם הגיעו למחנה מעבר בעיר מרסיי שבצרפת ושהו בו כחודשיים, ומשם הפליגו לישראל.
בישראל הם נשלחו להתגורר במעברת באר יעקב, שם חלקו אוהל עם משפחה שעלתה מרומניה, במעברה שימש הרב פרג'ון בהתנדבות כמוהל בבריתות, שוחט ובודק, בעל קורא וחזן.
בשנת 1955, מונה לכהן כרב הראשי הספרדי של אשקלון לצד הרב האשכנזי משה דב וולנר. בפעילותו עסק גם בסיוע לנזקקים, בהשכנת שלום בית, וגישור בסכסוכי משפחות ושכנים בדרכי נועם. דרשותיו משכו גם בני נוער רבים. כן ייסד התכנסות ללימוד תורה במועד קבוע ב"עזתה" (לימים נתיבות), על ידי רבנים ותלמידי חכמים מכל האזור.
הרב פרג'ון כיהן בתפקידו שנים בודדות, ואז לקה בשפעת שהתפתחה לדלקת ריאות, ממנה נפטר בדמי ימיו באדר א' ה'תשי"ט (1959). הוא נקבר בבית הקברות הישן שבאשקלון.
אודי לאון

קורות חייו

נולד וגדל בירושלים, למד בישיבת מרכז הרב במשך שמונה שנים, בהן פיתח קשר אישי עם ראש הישיבה הרצי"ה, ושנתיים בכולל "מקור חיים" בראשות הרב עדין שטיינזלץ והרב שג"ר. למד באוניברסיטה העברית בירושלים חינוך מיוחד ומנהל חינוכי. היה אחד העמיתים הראשונים  בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית. 
נשוי ואב לשלושה, מתגורר בירושלים.

פעלו

כאב לילד נכה הקים ליאון את "צעד קדימה" ארגון לשיקום ילדים נכים על בסיס גישת החינוך המדריך שפותחה בהונגריה . לאון היה ממייסדי בית ספר לקולנוע "מעלה" וניהל אותו שנתיים. היה שותף מרכזי במאבק לחקיקת חוק הקולנוע.  כמו כן הוא כיהן כחבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי. 
ליאון הקים גם את קרן גשר לקולנוע רב-תרבותי, והיה אחראי ליצירתן של הפקות כמו "הישיבה", האחים יונה, המנגליסטים, האושפיזין ועוד. במסגרת קרן "גשר" טיפח יוצרים צעירים רב-תרבותיים כמו דוד גברו (יוצר "סיסאי"), יהודה גרובייס (מהבולטים שביוצרי הקולנוע החרדי) ועלא חליחל (סופר ותסריטאי ערבי ישראלי).
יצירתו הבולטת ביותר היא סדרת הדרמה מעורב ירושלמי שזכתה בשלושה פרסי אופיר בשנת 2004 וכן בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים לקולנוע.
בתפקידו בזכיינית ערוץ 2 "קשת". יזם את בית המדרש ליוצרי טלוויזיה, את "המשמר האזרחי", "המהפכנים" עם קובי אריאלי ועוד. לאחרונה ערך וניהל את הסדרה עבודה ערבית של סייד קשוע, שבה לראשונה סופר סיפורה של החברה הערבית בפריים טיים של ערוץ מסחרי.הסדרה זכתה לפרסי האקדמיה לתסריט, שחקנית וסדרה הקומית הטובה ביותר.
בדצמבר 2011 התבקש ליאון על ידי חביבה פדיה, יו"ר עמותת חזון פתיה, העוסקת בשילובן בקהילה של נשים דתיות הסובלות מהפרעות נפשיות, כדי לסייע בהצלת העמותה מפשיטת רגל. ליאון סייע בשיקום העמותה
ב-2014 הקים ליאון את "סוגיא" מיזם אינטרנטי ייחודי לפתוח שיח, דיון ויצירת חכמה קולקטיבית סביב סוגיות שונות.
פרנסיס בופורט

קורות חייו ופועלו

מוצאו ממשפחת הוגנוטים שנמלטו מצרפת בימי מלחמות הדת במאה ה-16 והשתקעו באנגליה. הוריו עקרו מלונדון לאירלנד, שם נולד. אביו, דניאל אוגוסטוס בופורט (1738–1821), היה איש כמורה אנגליקני, גאוגרף ואדריכל חובב, ממייסדי האקדמיה המלכותית האירית . פרנסיס בופורט התחיל את דרכו בים בגיל 14 כמתלמד בספינת סוחר של חברת הודו המזרחית הבריטית ובתוך שנה הועבר לספינת הצי המלכותי. את השכלתו הכללית והמקצועית רכש כפרח קצונה. עד מהרה עלה בסולם הדרגות, ובתקופת המלחמות הנפוליאוניות הגיע לדרגת קומנדר. ב-1800 נפצע קשה בקרב סמוך לחופי מאלגה. בתקופת החלמתו סייע בבניית קו סֶמַפֿור בין דבלין לגלוויי שבאירלנד. אחרי שובו לשירות פעיל בצי עסק בעיקר במדידות אסטרונומיות לקביעת קווי רוחב ואורך ובמיפוי חופים. ב-1806 השלים את הגרסה הראשונה של מדרג עוצמת הרוחות הנקרא על שמו – "סולם בופורט", ובשנים הבאות שיכלל את ההגדרות וכן יצר סימנים מוסכמים לדיווח מטאורולוגי שרובם משמשים עד היום.
בתפקידו הראשון כרב חובל הפליג למזרח למשימות ליווי אוניות סוחר. ב-1807 הוטל עליו לערוך סקר הידרוגרפי בשפך הריו דה לה פלטה באמריקה הדרומית. בהשגיו במטלה זו קנה לעצמו שֵם ובשנים 1811–1812 הופקד על חקר ומיפוי של חופי דרום אנטוליה. במהלך פעילותו נפגע בהיתקלות עם כוחות עותמאניים סמוך לאדנה, ובשל נכותו נאלץ לפרוש משירות פעיל בים. בשנים הבאות התמקד בעיבוד רשימותיו וביצירת מפות ימיות. ב-1817 פרסם את ספרו "קאראמאניה – תיאור קצר של חופיה הדרומיים של אסיה הקטנה ושרידי עתיקותיה". הספר כלל מידע על אתרי עתיקות שבהם ביקר וכן תרשימים שלהם.
ב-1829 נבחר כעמית בחברה האסטרונומית המלכותית . באותה שנה, והוא בן 55, מונה לתפקיד ההידרוגרף הראשי של הצי המלכותי  וכיהן בו במשך 26 שנים. בתקופת כהונתו נעשה מאגר המפות של האדמירליות למרכז מדידות ומיפוי פורה. בפרישׁתו מנה קטלוג המפות קרוב ל-2,000 מפות שמהן נדפסו כ-130,000 עותקים (מחציתם סופקו לצי הבריטי ומחציתם נמכרו). עם כניסתו לתפקיד החלה הפקת ספרי ניווט תקינים. בופורט קידם את הפיתוח והפרסום (החל מ-1833) של לוחות הגאות והשפל בחופי האיים הבריטיים, שהיו תוצאות מחקריו של ידידו ויליאם יוּאֶל. בדחיפתו החלה ב-1834 הפצה של דפי מידע ליורדי הים (Notices to Mariners) מטעם האדמירליות הבריטית. במסגרת תפקידו פיקח על מצפי הכוכבים בגריניץ' ובכף התקווה הטובה והעניק תמיכה נלהבת לידידו ג'ורג' בידל איירי שמוּנה ב-1834 לאסטרונום המלכותי.
בשנים 1848–1856 עמד בופורט בראש המועצה לתיאום החיפושים אחרי המשלחת של ג'ון פרנקלין שאבדה בהפלגתה לאיתור המעבר הצפון-מערבי בארכיפלג הארקטי הקנדי.
כחבר המועצות של החברה המלכותית, מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' והחברה הגאוגרפית המלכותית תמך בופורט בפעולות מדעיות של גאוגרפים, אסטרונומים, אוקיינוגראפים, מודדים ומטאורולוגים.
בופורט ליווה את רוברט פיצרוי בהכנות לקראת פיקודו על אה"מ ביגל בהפלגתה השנייה ב-1831, והוא שהמליץ על צירוף צ'ארלס דרווין הצעיר למסע. למרות התנגדויות, בופורט השיג תמיכה ממשלתית למסעו לאנטארקטיקה ב-1839–1843 של ג'יימס קלארק רוס לחקר אזור הקוטב הדרומי.
בופורט פרש משירות בצי באוקטובר 1846 בגיל 72. שנתיים לאחר מכן הוענקה לו דרגת אביר במסדר האמבט (KCB). הוא מת בלונדון בגיל 83 ונקבר בגן כנסיית סנט ג'ון ברובע האקני של לונדון.
על שמו של פרנסיס בופורט נקראים סולם בופורט, ים בופורט שמצפון לאלסקה ולקנדה, זרם בופורט (Beaufort Gyre) באוקיינוס הקרח הצפוני, האי בופורט (Beaufort Island) באנטארקטיקה, צופן בופורט (Beaufort cipher), שבו כתב חלקים מיומניו, וכן אחד האסטרואידים – 9161 Beaufort (התגלה ב-1987).
זקסנבורג

מחנה הריכוז זקסנבורג (גרמנית: KZ Sachsenburg) היה מחנה ריכוז נאצי, שפעל בשנותיו הראשונות של השלטון הנאצי, בין השנים 1933–1937. המחנה היה ממוקם במבנה נטוש בן ארבע קומות, שנבנה לכתחילה כבית חרושת לטקסטיל. המחנה הוקם ליד העיירה פרקנברג שבסקסוניה, כ-20 ק"מ מצפון מזרח לעיר קמניץ.

היסטוריה

עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית הוקמו מחנות ריכוז רבים, שנועדו לכליאת מתנגדי השלטון מן השמאל ומן הזרמים הליברליים. ביולי 1933 כבר היו קרוב ל-27,000 אסירים במחנות מעצר כאלה; המחנות הוקמו כיוזמות מקומיות על ידי גופי המשטרה ומשרדי המשפטים של המדינות השונות בגרמניה, וכן על ידי האס אה. לא ידוע מספרם של מחנות אלו. אחד המחנות הללו היה זקסנבורג, שהוקם במאי 1933.
בתחילת 1934 הועברה השליטה במחנות הריכוז לידיו של ארגון האס אס, שהוקם באותה תקופה, בפיקודו של היינריך הימלר. הימלר השתלט גם על כל גופי המשטרה בגרמניה (ראו: משטרה בגרמניה הנאצית). האס אס השיג שליטה מלאה במערכת מחנות הריכוז; רוב המחנות הקטנים נסגרו, ועד ספטמבר 1935 נותרו במקומם שישה מחנות "רשמיים": דכאו, ליכטנבורג, זקסנבורג, אורניינבורג, אסטרווגן, וקולומביה האוס שבברלין. בשיאו הכיל מחנה זקסנבורג כ-1,400 אסירים, שהוחזקו בתנאים קשים, תוך התעללויות ועבודת פרך, במחצבה הסמוכה. רישומי המחנה מראים על 11 אסירים שמתו במהלך שנות המחנה, אך אין לדעת מהו המספר האמיתי. מחנה זקסנבורג היה הראשון בו נתפרו לבגדי האסירים משולשים צבעוניים, שסימנו את הקטגוריה אליה השתייכו.
ב-1937 החליט האס אס על צמצום המחנות הקיימים, והקמת מחנות גדולים במקומם. באותה שנה הוחלט על הקמת מחנה בוכנוואלד, וכל האסירים מזקסנבורג הועברו אליו. בכך נסגר המחנה.
מעט מאד ידוע על המחנה. רק עם פתיחת הארכיב של שירות האיתור הבינלאומי (ITS) בסוף אפריל 2008 החלו להיחשף מסמכים הנוגעים לו.
רכס נסקה

רכס נסקה (בספרדית: Dorsal de Nazca) הוא רכס הרים תת-ימי מסוג רכס שאיננו סייסמי (aseismic ridge) שכיוונו מדרום מערב לצפון מזרח השוכן על לוח נסקה מול חופי פרו וצ'ילה.
הרכס מתנשא בממוצע לגובה של 1,500 מטרים מעל לקרקעית האוקיינוס, אורכו מעל ל-1,000 קילומטרים ורוחבו כ-200 קילומטרים. הרכס עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי לאורך חופה הדרומי של פרו. ההפחתה החלה לפני 11.2 מיליון שנים בקו הרוחב 11 דרום. קצב ההפחתה פחת עם השנים מ-75 מילימטרים בשנה (עד לפני 10.8 מיליון שנים) ועד 43 מילימטרים בשנה (מלפני 4.9 מיליון שנים עד ימינו) מעריכים כי כ-900 קילומטרים מהרכס עברו הפחתה. הנקודה שבה הרכס עובר הפחתה בשקע פרו-צ'ילה זזה לאט דרומה. לתזוזה זו השפעה על אזור החוף של פרו ששקע לאחר שהרכס נדד דרומה.
בקו הרוחב 25 דרום, בסמוך לאיי דסוונטוראדס (Islas Desventuradas – "איים חסרי מזל"), מתחבר רכס נסקה לרכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), שכיוונו ממזרח למערב המתחבר בסופו של דבר לרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise).
אריה לייב גלמן

אריה לייב גֶלמַן (נכתב לעיתים גלמאן; ביידיש: געלמאן; כ"ד אב ה'תרמ"ז, 5 באוגוסט 1887 - כ"א באדר ב' ה'תשל"א, 1971) היה עסקן, עיתונאי יידיי, סופר ופובליציסט, נשיא תנועת המזרחי העולמית. חבר הסוכנות היהודית, חבר המגבית היהודית המאוחדת ומגבית קרן היסוד.

ביוגרפיה

גלמן נולד ביאמפולה שבווהלין, רוסיה (אוקראינה) ליוסף ומרים אטל. למד ב"חדר" ובבית המדרש שבעיירה, ואצל סבו הרב משה גלמן, תלמיד חכם נחשב ששימש שו"ב בעיירה. מאוחר יותר המשיך בישיבה המקומית עד חתונתו.
מצעירותו היה ציוני נלהב. ביום הבר-מצווה שלו פרסם את מאמרו הראשון והתחיל בארגון תנועת המזרחי בעיירה.
בתמוז תרס"ה (1908) נישא לרבקה (בקי) בת יוסף דב שפארגאל.
בהיותו כבן 23 בשנת תר"ע היגר לארצות הברית עם הוריו והתיישב בסנט לואיס, שבה נעשה עד מהרה פעיל ראשי בחיי הקהילה היהודית בעיר. בשנים 1911–1917 היה מנהל בתי הספר העבריים בעיר. כאן גם הוצעה לו משרה רבנית, אך הוא סירב לה.
באייר תרע"ד (1914) התקיימה בסינסינטי הוועידה הראשונה של המזרחי באמריקה, ובה נבחר הרב דוב בר אברמוביץ לנשיא הראשון של המזרחי וגלמן למזכיר הראשי של התנועה. פעילותו הנמרצת הביאה להעברת מרכז התנועה לסנט לואיס. בתוך שנה (1915) הוא נבחר לנשיא המזרחי באמריקה.
יחד עם פעילותו הנמרצת בתנועת המזרחי, מילא גם תפקידים שונים אחרים כחבר הסוכנות היהודית, חבר המגבית היהודית המאוחדת, קרן היסוד ועוד.
ב-1917 מונה לעורך העיתון "דער יידישער רעקאָרד", ושימש בתפקיד למעלה מ-25 שנים. בהמשך אף קנה את העיתון והפך גם למו"ל שלו. במקביל ערך גם את עיתון "המזרחי וועג". גלמן השתתף בפרסומים שונים במאמריו הפובליציסטיים שבהם הטיף לרעיון המזרחי והציונות, ואף ניהל פולמוס חריף בכתב ובעל פה עם מתנגדי הציונות והמזרחי.
מיד עם קום מדינת ישראל מיהר לקיים את אשר הטיף כל ימיו ועלה להתיישב בארץ. בט"ז בכסלו ה'תש"י, (4 בנובמבר 1949), הגיע גלמן לארץ וקבע את מושבו לירושלים עד יום מותו. הוא נבחר ל'נשיא המזרחי העולמי'. ממשרדו שב'בית מאיר' בירושלים חלש על פעילות התנועה. במקביל גם היה פעיל במיזמים נוספים, שימש יושב ראש ארגון מפעל התורה שתמך בישיבות. שימש כיו"ר בישיבת כרם ביבנה, והיה יו"ר הוועדה העליונה של האנציקלופדיה התלמודית וגם היה פעיל באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן.
בשנת תשכ"ז הוענק לו פרס שפירא למחשבת הציונות הדתית. בהנמקת חבר השופטים נאמר בין השאר כי "עשייתו הרבה למעשה ולהלכה בעל פה ובכתב, כרוכים ירדו בכל מלוא מעופו רב הממדים. יחד עם מסכת מפעליו החשובים בעשייה היום יומית בתנועה, עשה רבות גם בשדה ההסברה בהפצת מעיינותיו חוצה ושר לה שירת הלל וזימרה בכל מלוא כוח הבעתו בנאומיו ובכתביו".]
נפטר בתל אביב, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. על פי צוואתו, במקום הספדים, קראו בהלווייתו קטעים מתוך הספר אורות הקודש שנבחרו על ידי הרב צבי יהודה קוק.
יציאת מחשב (חומרה)

בחומרת מחשב, יציאת מחשב (באנגלית: Port) מאפשרת לחבר בין מחשב למחשבים אחרים או לחיבור לציוד היקפי כגון התקני קלט ופלט. 
ליציאות מחשב יש שימושים רבים - לחיבור צג, מצלמת אינטרנט, רמקולים או ציוד היקפי אחר. מבחינה פיזית יציאת מחשב היא שקע מיוחד במחשב, אליו ניתן לחבר כבל או התקן מיוחד.
ליציאות המחשב הנפוצות יש מגוון רחב של צורות כגון עיגול (PS/2), מלבני (FireWire), מרובע (תקע טלפון), טרפז (D-Sub), וכו'. ישנם מספר יציאות מחשב שהפכו סטנדרטיות ברוב המחשבים, כגון יציאת ה-USB.
אבי רוניס

מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הייתה פלוגה ו' בפיקודו מפוצלת לאורך עמדות בגזרה הדרומית של רמת הגולן. מחלקה 1 הוצבה באזור צומת רפיד מזרחית לתל פארס, מחלקה 3 הוצבה בקצה הדרומי של הגזרה בין תל סאקי למוצב 116 ומחלקה 2 הוצבה באזור הג'וחדר דרומית למוצב 115. טנקו של רוניס ביחד עם שני טנקי מפקדת הפלוגה ניצבים בעמדות סמוכות למוצב 115 במרכז הגזרה הפלוגתית, לצד אחת מחלקה 2 בפיקודו של סג"ם נתי לוי.
סמוך לשעה 14:00 מגיע רוניס עם טנקי פלוגתו לרמפות הגנתיות לאורך הגזרה, מעמדת השליטה שלו צופה רוניס אל עבר טורי השריון הסורי שהתקדמו לגבול הישראלי. תחת הפגזה קשה ומדויקת של הארטילריה הסורית, ניהל רוניס את פלוגתו ודיווח למפקד הגדוד על התנהלות הקרב. לאחר כשעה טנקי הפלוגה מתחילים לירות פגזים על הטנקים הסורים המתקדמים ולקראת 16:00 כוחות סוריים קדמיים מתחילים להגיע לקווי ההגנה ומוצבי צה"ל בגזרה. בשעה זו נפגע טנקו של רוניס במתלים, מה שמונע ממנו להניע את הטנק ימינה ושמאלה, אך רוניס נותר בעמדתו השלטת וממשיך לנהל את הקרב.
בסביבות השעה 17:15, לאחר רדת החשיכה, נלחם טנקו של רוניס בעמדה חשופה בסמוך למוצב 115. סביב המוצב מתחילים טנקים סורים לפרוץ את עמדות ההגנה ואף לעבור את מוצב 116 מצפון. לאחר שחזר וביקש תגבורות לאזור כדי לסיע למאמצי הבלימה, נשלח כוח מגדוד 82 של חטיבה 7. בינתיים המשיך רוניס לעלות ולרדת מעמדות חשופות בניסיון להלחם בטנקים סורים ולדווח על התנהלות הקרב. לקראת השעה 17:45 נפגע טנקו של רוניס בשנית, הוא קופץ ממנו ועובר לטנק אחר איתו הוא עולה שוב לעמדת תצפית חשופה, שם הוא נפגע שוב על ידי פגז חודר שריון ונהרג במקום.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
ביום 6 באוקטובר 1973 שימש סרן אבי רוניס ז"ל כמפקד פלוגת-טנקים. עם פרוץ המלחמה הייתה פלוגתו מפוצלת בגזרה הדרומית של רמת-הגולן, בעמדות-בלימה. סרן אבי רוניס ז"ל היה הראשון, שאיכן את מאמצי החדירה הסורית, ובהתאם לכך ניהל את הקרב והכוין את התגבורות שהגיעו למרחב. הוא איכן את מאמץ-ההתקפה על מוצב כוחותינו ובלם אותו. בניסיון סורי נוסף לכיבוש המוצב ומחוסר אפשרות אחרת לבלימה - עלה הטנק של סרן אבי רוניס ז"ל לעמדה חשופה, פגע ב-6 טנקים סוריים שתקפו את המוצב, ובכך גרם לנסיגת האויב. בקרב זה - נפל. במעשיו אלה גילה סרן אבי רוניס ז"ל אומץ-לב, קור-רוח, תושיה וכושר מנהיגות.
— תיאור קבלת העיטור, באתר הגבורה
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–פורטוגל

היסטוריה

סאו טומה ופרינסיפה הייתה תחת השלטון של האימפריה הפורטוגזית עד לעצמאותה ב-1975.
ב-2009, פורטוגל הייתה היבואנית הגדולה ביותר (59%) לסאו טומה ופרינסיפה.
פורטוגל הייתה היבואנית הרביעית בגודלה של סחורות מסאו טומה ופרינסיפה, עם כ-4.3% מסך היצוא.
בינואר 2011 ביקר בסאו טומה, שר החוץ הפורטוגזי, לואיש אמדו , למשך כיומיים. מספר הסכמים שקידמו את הסחר בין 2 המדינות הושגו. בין ההסכמים היה הסכם לחיסול מס כפול. משרד החוץ הפורטוגלי כינה את היחסים כ"מופלאים".
כפי שקרה עם כף ורדה לפני כניסתו של היורו, סאו טומה ופרינסיפה חתמה על עסקה עם פורטוגל ב-2009, המקשר את המטבע הלאומי, דוברה, עם היורו. שער החליפין נקבע להיות 1 יורו = 24500 STD‏.
טוריאן פרינס

נעורים ומכללות

פרינס נולד בעיר סן מרקוס שבטקסס, ולמד ב"תיכון ארל וורן" שבסן אנטוניו הסמוכה. בשנת 2012 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת ביילור מהעיר וייקו, וב-4 עונותיו כשחקן קבוצתה קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק. בסיומה של עונת הסיניור שלו, בה רשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big 12".

אטלנטה הוקס

פרינס נבחר בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 2016 על ידי יוטה ג'אז, ולאחר כשבועיים נשלח לאטלנטה הוקס בטרייד שבמסגרתו קיבלה אינדיאנה פייסרס את ג'ף טיג (מאטלנטה) ויוטה קיבלה את ג'ורג' היל (מאינדיאנה). לאורך עונת הרוקי שימש כשחקן ספסל זניח יחסית, ונשלח לעיתים קרובות לליגת הפיתוח של ה-NBA, בה שיחק עבור קבוצת לונג איילנד נטס.
עם עזיבתו של פול מילסאפ בעונת 2017/2018 נחלשה הקבוצה באופן משמעותי, אך פרינס קיבל תפקיד גדול יותר והציג יכולת משופרת כשהעמיד ממוצעים של 14.1 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק. ב-16 המשחקים האחרונים של אותה עונה העלה את תפוקתו לכ-21 נקודות למשחק, כולל שני משחקים של 38 נקודות.

ברוקלין נטס

ב-6 ביולי הועבר בטרייד לברוקלין נטס בתמורה לאלן קראב וניקיל אלכסנדר-ווקר. באוקטובר 2019 חתם על הארכת חוזה בברוקלין לשתי עונות נוספות, החל מעונת 2020/2021, עבור כ-29 מיליון דולר.

נבחרת ארצות הברית

בשנת 2015, לפני עונתו האחרונה במכללות, השתתף פרינס במשחקים הפאן-אמריקאיים כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל עמה זכה במדליית הארד. בחמשת משחקי נבחרתו רשם פרינס 11.2 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ניסים אמון

ביוגרפיה

אמון נולד באפריל 1963 בירושלים למשפחה חילונית. הוא שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הנח"ל והשתתף במלחמת לבנון הראשונה. לאחר שירותו הצבאי יצא לטיול במזרח הרחוק והכיר את הבודהיזם. 
הוא חזר לישראל, נסע שוב למזרח, והצטרף למנזר זן בודהיזם בקוריאה, שאיפשר תוכנית לימודים באנגלית לנזירים מהמערב. בתקופה זו מערביים לא נדרשו לעבור תקופת חניכה ארוכה כמו עמיתיהם הקוריאנים. במנזר "Hwa Gye Sa" הוא הפך לנזיר הישראלי הראשון בקוריאה. בהנחיית מאסטר זן סונג סאן (Seung Sahn), וקיבל הסמכה כמורה דהרמה. לאחר מכן המשיך ליפן, שם הצטרף לדוג'ו של מאסטר זן נישיג'ימה רושי (G. W. Nishijima) ממסדר Soto Zen, ושם הוכשר והוסמך כמאסטר זן. בהמשך עבר לפונה, ולימד זן במשך כשנה ב-Multiversity של אושו, שם גם נחשף לשיטות טיפוליות המשלבות עקרונות זן-בודהיסטיים עם גישות פסיכולוגיות מערביות, ובראשן גישת הגשטאלט.
עם חזרתו לישראל הקים במכללת מדיסין מגמה לתודעה גבוהה וניהל אותה. הוא פרסם מספר ספרים בתחום המדיטציה והנחה קבוצות וסדנאות. התפרסם כאשר הנחה סדרת טלוויזיה בשם "סוד האושר הפנימי" בערוץ 8.
אמון נישא למרב, וב-2001 עבר להתגורר באי פארוס שביוון, בו הקים עם שותפים מרכז סדנאות ומדיטציה בשם "טאו'ס" (Tao's), בו הם מקיימים סדנאות. בתקופה בה הפעיל את טאו'ס עיבד והשלים את פיתוחה של שיטה טיפולית בשם "טרילותרפיה" (Trilotherapy). בשיטה זו פונה המטפל אל שתי דמויות נפרדות באישיותו של המטופל – הראש והרגש, "הילדים הפנימיים" על פי התאוריה - ומתקשר איתן בנפרד. תקשורת זו מעירה את הדמות השלישית – האמצע, "ההורה" על פי התאוריה – שמהווה על פי שיטה זו את ה"אני האותנטי" (True Self), אליו מכוונת דרך הזן.
ב-2008 חזר לישראל.

חיים אישיים

אמון מתגורר עם משפחתו במושב עמיקם, בצפון הארץ. נשוי למרב ואב לבת ובן.
יונה בלטמן

ביוגרפיה

בלטמן נולד בירושלים בשנת 1929. במלחמת העצמאות נפצע כאשר ליווה את שיירת נבי דניאל (1948). מאוחר יותר, סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1956.
במהלך לימודיו ולאחריהם החזיק בתפקידים שונים בלשכת היועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה. בשנים 1950–1958 ריכז את המועצה הכלכלית המייעצת, בראשה עמד השר פרץ נפתלי. לאחר מכן פנה לעיסוק משפטי.
בשנים 1958-1966 היה בלטמן עוזר וסגן פרקליט מחוז ירושלים וייצג את המדינה בנושאים פליליים בערכאות משפטיות שונות. בשנת 1962 הופיע כתובע במשפט של הרב מנדלזון ובני הזוג קוט שהואשמו בחטיפת יוסל'ה שוחמכר. המשפט הסתיים בהרשעה מינורית לאחר שהעד המרכזי של התביעה הודה ששיקר. 
בשנים 1966–1970 היה סגן בכיר לפרקליט המדינה ובנובמבר 1978 מונה למשנה לפרקליט המדינה.
בשנת 1982 מונה לתפקיד פרקליט המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 1988. בעת כהונתו טיפלה הפרקליטות בפרשת קו 300. ממאי 1984 עד תחילת 1985 כיהן בראש ועדת בלטמן שחקרה את מותם של המחבלים, אך לא הצליחה לאתר את האשמים. לאחר ששיבוש החקירה על ידי השב"כ נתגלתה, והיועץ המשפטי של השב"כ וסגנו קיבלו חנינה, הוביל בלטמן חרם של פרקליטות המדינה על שיתוף פעולה עם היועץ המשפטי של השב"כ, עד הדחתם של מקבלי החנינה. תפקיד מרכזי שמילא כפרקליט מדינה היה כתובע במשפטו של ג'ון דמיאניוק. בלטמן הופיע בעצמו בבית המשפט, ושם זכה לחשיפה תקשורתית רבה יחסית לקודמיו.
לאחר פרישתו משירות המדינה היה בלטמן מבקר האוניברסיטה העברית.
בלטמן התגורר בירושלים עם רעייתו אטה בלטמן, והיה אב לשתי בנות ובן. בנו מנחם נהרג בתאונת דרכים. אחת מבנותיו, דפנה בלטמן-קדראי, כיהנה כנשיאת בתי משפט השלום במחוז המרכז וכיום היא שופטת בית המשפט המחוזי מרכז-לוד.
נפטר בפברואר 2012, בגיל 82.
ערפילית פליטה

ערפילית פליטה היא סוג של ערפילית המורכבת מענן גז הקורן כספקטרום פליטה. מקור האור של ערפיליות הפליטה הוא באטום מעורר או מיונן אשר אלקטרונים מסוימים חוזרים בו למסלול אנרגטי נמוך ותוך כדי כך פולטים אור. על ידי ניתוח ספקטרום הפליטה ניתן לגלות את הרכב החומרים שבערפילית וכן לקבל מידע רב על הכוכבים אשר גורמים לה להאיר.