אבחון יתר

גורמים לאבחון יתר

במובנו הרחב, אבחון יתר יכול לנבוע ממספר תהליכים. אלו כוללים: מדיקליזציה, שהיא תהליך תרבותי בו חוויות אנושיות רגילות נתפסות כבעיות רפואיות הדורשות בדיקה וטיפול; סחר במחלות (Disease Mongering) שהוא הפיכת תופעות אנושיות מקובלות למחלות, ועידוד הציבור לפנות למערכת הרפואית על מנת לצרוך בדיקות וטיפולים; הרחבת הגדרת מחלה, כלומר הורדת סף אבחון ואיתור מקרים נוספים, שהם לרוב קלים יותר, ללא הוכחת תועלת; עשיית יתר (Overutilisation) שהיא ביצוע בירור או מתן טיפולים שתועלתם למטופל נמוכה במצבו הקליני הנוכחי (מכונה low value care); אבחון שגוי (Misdiagnosis) שבו מתמקדים בממצאים שלא גורמים לבעיה בעוד מתעלמים מהסיבה האמיתית לבעיה (שילוב של אבחון יתר עם אבחון חסר); וזיהוי יתר (Overdetection) של ממצאים רפואיים אקראיים בנבדקים (למשל גילוי גידול שהוא סרטני אך בלתי-מזיק בבלוטת התריס).
יש המבחינים בין אבחון יתר לבין אבחון שגוי שהוא חיובי כוזב (False Positive) - תשובה חיובית בבדיקה בנוכחות היעדר מחלה. בשונה מאבחון יתר - כאן אין מחלה. זוהי שגיאה מסוג I (חיובי שגוי) – קבלה שגויה של ההשערה לפיה המערכת הנבדקת של המטופל שונה מהנורמה. גם אבחון שגוי חיובי כוזב עלול להוביל למתן טיפול שגוי או בלתי נחוץ.

שיעור אבחון יתר

מחקרים רבים ניסו לחשב את הכמות של מטופלים עם אבחון יתר עבור מחלות שונות, אך כמעט תמיד מדובר בסרטן.
החישובים משתנים, ולעיתים המידע ניתן בצורות שונות אחת מהשנייה.
לגבי אבחון יתר של סרטן השד באמצעות סקירה עם ממוגרפיה, ההערכות משתנות ונעות בין 2% ל 50% (הכוונה היא שבין 2% מהמטופלות המאובחנות עם סרטן השד בעזרת ממוגרפיה ל 50% מהמטופלות המאובחנות עם המחלה, אותה מחלה לעולם לא הייתה משפיעה על איכות או אורך חייהם.)
במקרה של סרטן הערמונית, ככל הנראה מדובר על 50% מהאבחונים.
לגבי CT ריאתי לגילוי מוקדם של סרטן הריאה, ההערכה היא שעל כל שלושה מטופלים הניצלים ממוות בזכות הגילוי המוקדם, יהיו ארבעה מקרים של אבחון יתר (אנשים שאצלם המחלה לא הייתה מתבטאת גם אם לא הייתה מתגלה כלל)

תגובות ופתרונות לאבחון יתר

הסוגים השונים של אבחון יתר דורשים פתרונות שונים. לגבי אבחון יתר של מקרי סרטן שאינם מסוכנים, אחת התגובות לגילוי התופעה הייתה שינוי בהמלצות לסקירה מוקדמת של גידולים. למשל, ה USPSTF, הגוף האמריקאי הממליץ על רפואה מונעת, המליץ נגד סקירה לסרטן הערמונית, ונגד סקירה לסרטן השד בנשים בין גיל 40 ל 50, בין השאר בגלל תופעת אבחון היתר.
מאמרי דעה שונים בעיתונות הרפואית מתייחסים למדיקליזציה ולמתן אבחנות עבור מצבים "נורמטיביים", וממליצים להפעיל שיקול דעת רב במתן אבחנות במקרים אלו. אבחון יתר הנובע מגילוי ממצאים לא משמעותיים, כמו גושים חסרי משמעות ביותרת הכליה, ניתן להפחתה בעזרת הימנעות מבדיקות הדמיה במקרה שאינן הכרחיות.
אין לרפואה כלים לדעת עבור מטופל בודד מתי מדובר באבחון יתר ומתי באבחון מועיל, למשל במטופל עם סרטן שאובחן, אין כמעט אפשרות לדעת האם זהו סרטן שיפגע בו בעתיד או סרטן שלעולם לא יסתמן. במקרה של סרטן הערמונית, אחד הפתרונות הוא מעקב פעיל (active surveilance) http://www.erspc-media.org/active-surveillance/, בו לא מתבצע טיפול אלא מעקב בלבד אחר שינויים כימיים, הדמייתיים וקליניים, ומתן טיפול רק אם יש החמרה. עם זאת, גם פתרון זה הוא לא אופטימלי, כיוון שהאדם שאובחן עדיין סובל (נפשית, משאבים, מעקבים, בדיקות) מעצם האבחון של מחלתו.
מחקר יכול להתמקד בהבנה ובגילוי המקרים בהם המחלה אכן תגרום נזק בעתיד.
בכל מקרה בינתיים לא ניתן להסיק מתופעת אבחון היתר לגבי אבחנה שכבר בוצעה, כיוון שאין כל דרך לדעת האם האבחנה שבוצעה היא אבחנה משמעותית או אבחון יתר. יוצא הדופן הוא בעיות נפשיות/ מנטליות, בהן ניתן לנסות להתייחס למעגל החיים של האדם, או לתגובות צפויות שלו למצבים סביבתיים, ולנסות שלא "לאבחן" אותו במקרים מסוימים.