google/wiki40b huggingface dataset:
החברה הכלכלית של ידידי הארץ

החברות הכלכליות של ידידי הארץ (בספרדית: Sociedad Económica de los Amigos del País) היו אגודות פרטיות שפעלו במספר ערים בספרד ובמושבותיה באמריקות במחצית השנייה של המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 במטרה לקדם ידע ברוח ההשכלה.
בשנת 1765 נוסדה בורגארה (Vergara), גיפוסקואה (Guipúzcoa) שבארץ הבסקים החברה הכלכלית של ידידי הארץ הראשונה בידי המרקיז של פנייפלורידה (Marquis de Peñaflorida), חוויאר מוניבה אה אידיאקס (Munive e Idiaquez). תוך מספר שנים נוסדו עשרות של חברות נוספות בכל ריכוזי האוכלוסין הגדולים ברחבי ספרד והן עודדו ייסוד, הקמה, פיתוח ושיפור בתחומים שונים של הכלכלה והחברה כגון חקלאות, גידול בעלי חיים, תעשייה וכן ידע בתחומי המדע והרוח. על אף שהיו אלו חברות פרטיות הן נזקקו לרישיון מטעם הכתר. חברי החברות הכלכליות של ידידי הארץ היו לרוב בני האריסטוקרטיה המקומית, אנשי אקדמיה ובוגריהן וכן אמנים.
חברות כלכליות של ידידי הארץ נוסדו גם מחוץ לספרד ברחבי האימפריה הספרדית בערים כגון הוואנה, סנטיאגו דה צ'ילה, בוגוטה, בואנוס איירס, אנטיגואה גואטמלה, קיטו וסנטה קרוס דה מומפוס (Santa Cruz de Mompox) וכן בפיליפינים. בעולם החדש התקיימה סתירה בין מטרותיהן של החברות לבין המדיניות הכלכלית האימפריאלית המרקנטליזם שכפתה ככל שניתן סחר בחומרי גלם עם המטרופולין בתמורה למוצרים מוגמרים על חשבון של פיתוח כלכלי מקומי ותיעוש. אף על פי כן פעלו החברות להיטיב את ההיכרות עם משאבי הארץ ולעסוק בתחומי המסחר, החקלאות, החינוך ולעסוק אף בשאלות חברתיות ופוליטיות. לעיתים פרסמו החברות מאמרים בתחומי עיסוקם ולרוב קראו להפחתת המגבלות המרקנטליסטיות. חברות אחדות עסקו בהנגשת הידע לציבור וקיימו שיעורים פומביים בתחומים מגוונים.
נוסף על ההבט הכלכלי פעלו החברות למען הפצת רעיונות ההשכלה, ורבים מחברי האגודות ייבאו והפיצו את כתביהם של וולטר, לוק, האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דידרו ואחרים, על אף שאלו נאסרו להפצה במושבות. חלק מהחברות במושבות, כגון זו שבאנטיגואה גואטמלה, גלשו לפעילות שגבלה בתחום הפוליטי, רישיונן נשלל והן נסגרו. אחדים מראשונים התומכים ברעיון העצמאות במושבות הספרדיות היו מעורבים בחברות הללו והידע שנצבר בהן תרם לחשיבה בקורתית כלפי המסגרת האימפריאלית.
בברזיל הקולוניאלית קמו בין השנים 1724 ו-1794 שש אגודות ספרותיות ומדעיות בסלבדור ובריו דה ז'ניירו שהתקיימו לזמן קצר אולם היו פעילות ביותר.
מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ביוגרפיה

מוריץ נולד בפרייברג ב-21 במרץ 1521, להיינריך הרביעי, דוכס סקסוניה וקתרינה ממקלנבורג. בשל כך הוא השתייך לענף האלברטיני של משפחת וטין. בעת לידתו היו הוריו קתולים, ומוריץ אף נשלח בצעירותו לברנדנבורג ומיינץ על מנת ללמוד לימודי דת. בשנת 1536 הפך אביו לפרוטסטנטי, ולאחר מות דודו גאורג, דוכס סקסוניה, עברה כל הדוכסות לדת הלותרנית. באותה שנה עבר מוריץ להתגורר בטורגאו אצל דודו יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, אך עקב זלזולו של הלה במשפחתו הסתכסך עמו מוריץ, ושנא אותו שנאה עזה.
בשנת 1541 מת אביו היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה, ולפני מותו ציווה כי אדמותיו תתחלקנה שווה בשווה בין שני בניו; אולם, בשל העובדה שצוואתו נגדה את החוק האלברטיני, היא לא נתמלאה, והדוכסות עברה כמעט בשלמותה למוריץ. ברם, מוריץ נותר ביחסים ידידותיים עם אחיו אוגוסט, ובשנת 1552 אף מינה אותו לעוצר של סקסוניה בימי העדרו.
על אף היותו פרוטסטנטי, לא הצטרף מוריץ לברית שמלקלדן, בין השאר משום שנאתו לדודו יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ונשאר בברית עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1546 הכריז קרל החמישי חרם על ראשי הברית לאחר שלא הגיעו לאספת הממלכה ברגנסבורג, ובעקבות כך פרצה המלחמה השמלקלדית. בסוף שנת 1546, הצליחו החילות ההולנדיים לחבור אל צבא הקיסר, לאחר מסע ארוך דרך הריין ופרנקוניה, ואז פתח הקיסר במתקפה, ובמקביל החל מוריץ לתקוף את נסיכות הבוחר מסקסוניה, כך שהלה היה צריך להתמודד עם חזית חדשה. ב-24 באפריל 1547 ניצחו צבאות הקיסר את צבאותיהם של יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ופיליפ הראשון, רוזן הסן, ומוריץ אף שכנע את חותנו פיליפ, רוזן הסן להיכנע לקיסר, והבטיחו שלא ייפגע. בתמורה לסיועו לקיסר, מונה מוריץ לנסיך הבוחר של סקסוניה, ומסר את דוכסות סקסוניה חוץ מרוזנות מייסן ליוהאן פרידריך.
לאחר מכן עקב אכזבתו מיחסו של הקיסר קרל החמישי, כרת מוריץ ברית עם הנסיכים הפרוטסטנטים, ולחם עימם נגד צבאותיו של קרל, עד לחתימה על שלום פזאו. לאחר מכן השתתף מוריץ במלחמת המרקיזים השנייה, ובמהלכה נהרג מפגיעת חץ ב-9 ביולי 1553, ואחיו אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
פרנץ יוזף ואלץ

ביוגרפיה

ואלץ נולד בשפייר שבגרמניה ב-4 בדצמבר 1885. בשנת 1905 התגייס לרגימנט הרגלים הבווארי ה-8 (פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן). בשנת 1913 החל קורס טיס בשלייסהיים. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שירת בכוחות האוויר הבוואריים ולחם בחזית המערבית. ביולי 1916 נפצע והועבר לשלייסהיים, ובנובמבר חזר לטוס. לאחר שנהרגו שני מפקדיה של יחידת האוויר הבולטת Jagdstaffel 2, אוסוואלד בלקה וסטפן קירמאייר, מונה ואלץ, ב-29 בספטמבר 1916, למפקד היחידה, ושימש בתפקיד זה עד 9 ביוני 1917. בסוף אוגוסט 1917 מונה למפקד הטייסת הבווארית ה-304, שפעלה בארץ ישראל (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית), תחילה סמוך לכפר עיראק אל-מנשייה, ועם התקדמות הכוחות הבריטיים עברה לאזור הקואופרציה במרחביה. ב-9 באוגוסט 1918 הוענק לוואלץ עיטור פור לה מריט. ב-20 בספטמבר 1918 ואלץ ואנשיו נפלו בשבי הצבא הבריטי (אירוע זה הוא רקע לסיפורו של יוסף חיים ברנר, "הגאולה והתמורה"), והוא שוחרר משביו ב-30 בנובמבר 1919.
לאחר המלחמה שירת מדצמבר 1919 עד ינואר 1920 בשלייסהיים. מ-31 בינואר 1920 עד 1934 שירת במשטרת בוואריה, עם הפסקה בשנים 1927-1929, שבהן השתתף במשלחת המחקר הסינית-שוודית בראשות סוון הדין. 
בשנת 1934 חזר ללופטוואפה. ב-1935 הועלה לדרגת אוברסט, ב-1939 הועלה לדרגת גנרל-מיור וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט, והיה מפקד שדה תעופה גרמני בשלזיה. ב-31 באוקטובר 1944 סיים את שירותו בלופטוואפה. הוא מת ב-18 בדצמבר 1945 במחנה שבויים פולני בוורוצלב. 
ב-21 ביוני 2016 הנפיק השירות הבולאי בול לציון מאה שנה ללוחמה האווירית בשמי ארץ ישראל. על הבול מופיע דיוקנו של טייס גרמני שפעל בארץ ישראל, שעוצב על פי תצלום של פרנץ יוזף ואלץ.
אוקראינית

אוצר מילים אוקראיני

האוקראינית מכילה מילים רבות ממקור פולני, אך הן נהגות ללא ה"שריקות" האופייניות לפולנית. היא מכילה גם מספר מילים השאולות מטורקית.
סנט גאלן (כדורגל)

היסטוריה

בשנת 1945 העפיל לראשונה לגמר הגביע השווייצרי והפסיד לקבוצת יאנג בויז ברן. בשנת 1969 זכה בפעם היחידה בגביע השווייצרי לאחר ניצחון במשחק הגמר על קבוצת AC בלינצונה. בעונת 1969/1970 שיחק לראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת בולדקלובן פרם מדנמרק. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת לבסקי סופיה מבולגריה והודח מהטורניר.
בשנת 1977 הגיע לגמר הגביע השווייצרי והפסיד לקבוצת יאנג בויז ברן. בשנת 1978 זכה בפעם היחידה בגביע הליגה השווייצרית לאחר ניצחון במשחק הגמר על קבוצת גראסהופרס ציריך. בשנת 1982 הגיע לגמר גביע הליגה השווייצרית והפסיד לקבוצת אראו.
בעונת 1982/1983 סיים במקום השלישי בליגה ובעונת 1983/1984 שיחק לראשונה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רדניצ'קי ניש מסרביה והודח מהטורניר. בעונת 1985/1984 סיים במקום הרביעי בליגה ובעונת 1986/1985 שיחק בפעם השנייה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת אינטר מילאנו מאיטליה והודח מהטורניר.
בשנת 1998 הגיע לגמר הגביע השווייצרי והפסיד לקבוצת לוזאן. בעונת 1999/2000 זכה באליפות שווייץ ובעונת 2000/2001 המועדון שיחק בפעם הראשונה בליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת גלאטסריי מטורקיה ועבר לשחק בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת צ'לסי מאנגליה. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת קלאב ברוז' מבלגיה והודח מהטורניר.
בעונת 2001/2000 סיים במקום השני בליגה ובעונת 2002/2001 שיחק בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות ניצח את קבוצת פליסטר ממקדוניה. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת סטיאווה בוקרשט מרומניה. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת פרייבורג מגרמניה והודח מהטורניר.
בעונת 2013/2012 סיים במקום השלישי בליגה ובעונת 2014/2013 שיחק בליגה האירופית. בשלב הפלייאוף ניצח את קבוצת ספרטק מוסקבה מרוסיה והעפיל לשלב הבתים. בשלב הבתים הוגרל לבית הכולל את הקבוצות ולנסיה, סוונסי סיטי וקובאן קרסנודאר, וסיים את הבית במקום האחרון והודח מהטורניר.
הטענה של דון קיחוטה

הטענה של דון קיחוטה הוא מחזה פרי עטו של גלעד עברון שהועלה בתיאטרון אנסמבל הרצליה ב-2008, בבימויה של אופירה הניג.

תיאור העלילה

המחזה מתבסס על תחילתו של הכרך השני של "דון קיחוטה", בו מספר סאנצ'ו פאנסה לדון קיחוטה כי נכתב עליהם ספר. הספר מטיל ספק בשפיותו של דון קיחוטה ובמיוחד בקיומה של דולסיניאה אהובתו. דון קיחוטה וסאנצ'ו פאנסה משרתו יוצאים למסע הרפתקאות, כדי להוכיח את שפיותו ולהיפגש עם דולסיניאה. בדרכם רבת התהפוכות והמעללים הם נקלעים לביתם של דוכס ודוכסית. הזוג האציל מעריץ את גיבורי הספרות עליהם קראו ומשתעשע בפער שבין קיומם הממשי לעיצובם הבדיוני בספר. השתעשעות אכזרית זו מערערת את האמונה של דון קיחוטה בעצמו ובסיכוי לפגוש את דולסיניאה, אהובתו הדמיונית. הוא פורש את השמלה שהכין לה בתחילת מסעו ובציפייה אליה מסתיים המחזה.

אמצעים תיאטרליים

בלב המחזה מצוי מתח בין הספר שנכתב על זוג הגיבורים, והם מודעים אליו, לבין קיומם כדמויות חיות (על הבמה). דון קיחוטה וסאנצ'ו פאנסה מנסים להוכיח את קיומם בהשלמה ובניגוד לטקסט שיצר אותם, ולמעשה מנסים לחלץ עצמם מהמלכודת של דמויות בדיוניות.
מהלך זה יוצר הזרה לכל אורך ההצגה שכן הדמויות מוטלות כל העת בספק.
בהוראות הבמה במחזה כתב עברון שמתחילת ההצגה ועד סופה דון קיחוטה לא ישנה
את מיקומו על הבמה. בכך הוא הדגיש את הקיום הספקולטיבי של הגיבורים, שכן על אף שרבות מהתמונות נפתחות בקריאה הנמרצת – "יצאנו לדרך!" שני הגיבורים אינם מצליחים להתקדם כלל. שום דבר אינו כמו שהוא נראה, ואף על פי כן הם נקלעים לעלילות שונות ומשונות. 
מעשה ההזרה הזה שמקיים דיאלוג אירוני עם טקסטים משל ברכט ותיאטרון האבסורד, שורה על כל פרטי ההצגה – כך למשל הקהל צופה בצללים מסתובבים על הבמה המפורשים בפי דון קיחוטה ככנפי טחנות קמח. אבל אחרי שהוא שרוע על הבמה פצוע מפגיעת הכנפיים, משתרבב מקור הצל ומסתבר שהוא אינו אלא כנפי מאוורר תקרה פשוט.
דן ראונדפילד

ביוגרפיה

ראונדפילד נולד בעיר דטרויט שבמישיגן, ולמד באוניברסיטת מרכז מישיגן בין השנים 1972–1975. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 16.7 נקודות והוריד 13.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ראונדפילד נבחר על ידי קבוצת קליבלנד קאבלירס בבחירה ה-28 של דראפט ה-NBA לשנת 1975, אך בחר לחתום באינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA, שפעלה במקביל ל-NBA. בסיום עונת הרוקי שלו התמזגה ה-ABA אל ה-NBA, ובשתי העונות הבאות המשיך ראונדפילד לשחק באינדיאנה וקלע במדיה 13.6 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 1978/1979 חתם על חוזה באטלנטה הוקס, עבורה שיחק בשש העונות הבאות אשר בחמש מהן העפילה הקבוצה לפלייאוף. בתקופתו באטלנטה היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד הקלע אדי ג'ונסון והסמול פורוורד ג'ון דרו, והשתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר (בעונות 1980 – 1982). כמו כן, כשחקן ההוקס נבחר ראונדפילד 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, ובעונת 1979/1980 אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בין עונות 1984/1985 – 1986/1987 שיחק ראונדפילד בדטרויט פיסטונס ובוושינגטון בולטס, ובעונת 1987/1988 עבר לאוקסיליום טורינו מליגת העל האיטלקית.
לאורך הקריירה העפילו קבוצותיו של ראונדפילד לשלב הפלייאוף ב-9 מתוך 12 עונותיו ב-ABA וב-NBA, אך רק בשתיים מהן עברו את הסיבוב הראשון (1979 ו-1985). דומיניק וילקינס, ששיחק לצידו של ראונדפילד בעונות 1983–1984, סיפר עליו: "הוא היה שחקן חכם מאוד, במיוחד בהגנה. הוא הכיר את כל התכסיסים. לדעתי, הוא אחד השחקנים הכי פחות מוערכים בהיסטוריה של הליגה".
באוגוסט 2012 טבע ומת ראונדפילד בחוף ים בארובה, ונצואלה, בעת שניסה להציל את אשתו שנסחפה בזרם, וניצלה בסופו של דבר.
אולטן

היסטוריה

כמויות משמעותיות של ממצאים מהתרבויות המגדלניות (16,000 עד 14,000 שנים לפני זמננו) נתגלו ליד אולטן. קיימים גם ממצאים המתוארכים לתקופה המזוליתית ולתקופה הנאוליתית, אך אין בנמצא שרידי ישוב ולא ממצאים קרמיים. גם מספרם של ממצאים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל מוגבל. במקום בו שוכנת אולטן היה ישוב (Vicus) בתקופה הרומית. שמו של היישוב לא ידוע, אך נראה שהייתה לו מידה מסוימת של חשיבות, וסביר להניח שהוא ייצג את קיומו של גשר על פני הנהר. היישוב הרומי נחרב ככל הנראה בסוף המאה ה-3 לספירה. באותה עת נבנו ביצורים על ראש הגשר בפינה הדרום-מזרחית של היישוב הקדום. מבצר זה ננטש במאה ה-4 ומאוחר יותר הוחלף בטירה גדולה יותר הדומה למבצרים מהתקופה הרומית המאוחרת שהגנו על מקומות חצייה של נהר הארה בזלותורן ובברוג.
היישוב מימי הביניים נבנה על יסודות הטירה הרומית. העיר מוזכרת לראשונה במקור משנת 1201 בשם Oltun. במאה ה-13 היה היישוב בבעלותם של רוזני פרובורג, ב-1377 הוא הועבר לבית קיבורג וב-1384 לבית הבסבורג. ב-1407 עברה אולטן לניהולה של העיר בזל, שהשקיעה בתשתיות, אך אלה נחרבו בשריפות שאירעו ב-1411 וב-1422. לאחר השריפה השנייה איבדה בזל את העניין בבנייתה מחדש של אולטן ומכרה אותה לזולותורן ב-1426.
במשך כל ימי הביניים, הייתה אולטן לא הרבה יותר מאשר ראש גשר מבוצר שבו ניתנו כמה שירותים, כמו נפחים ופונדקים. ההנחה היא שבשנת 1600 מנתה אוכלוסייתה כ-500 תושבים. ב-1653 היא איבדה את זכויותיה כעיר, כעונש על תמיכתה במורדים במלחמת האיכרים השווייצרית. מצב זה פתח מסורת ארוכה של מרידה בסמכות באולטן והעיר קיבלה בברכה את הפולשים הצרפתים כמשחררים ב-1798. ב-1814 דיכאה זולותורן מרד נוסף של הפטריוטים של אולטן כנגד החזרה של השלטון השווייצרי על כנו.
בסוף המאה ה-18 הגיעה אוכלוסייתה של אולטן ל-1,000 תושבים. גידול מהיר יותר חל לאחר חיבורה של העיר לרשת הרכבות ב-1856 והעיר הפכה למרכז תעשייתי ולצומת תשתיות וב-1900 מנתה אוכלוסייתה כ-7,000 תושבים. 
בשנות ה-80 של המאה ה-19 התפתחה אולטן להיות המרכז האורבני השני בגודלו בקנטון והיא משכה אליה תשתיות נוספות כמו את בית החולים של הקנטון שנבנה ב-1880, בית ספר לעסקים שנבנה ב-1912 ובית ספר תיכון מרכזי לקנטון שנבנה ב-1938. אוכלוסיית העיר שילשה את עצמה במהלך המאה ה-20 והגיעה ל-21,000 ב-1970, אך מאז היא הצטמצמה במעט.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה של אולטן הוא 11.5 קמ"ר. מתוכם 12.7% משמשים לחקלאות, 41.9% הם שטחים מיוערים, 40.5% הם שטחים  בנויים, 4.6% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.5% הם שטחים בלתי מעובדים. העיר העתיקה של אולטן שוכנת על רצועה שבין נהר ארה לבין נהר דינרן.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית אולטן 17,350 תושבים.
זואופיליה

זואופיליה (תחדיש ביוונית עתיקה: ζωοφιλία) היא פאראפיליה (הפרעה בעוררות מינית) המתבטאת במשיכה מינית עיקרית או בלעדית לבעלי חיים. משכב בהמה (Bestiality), להבדיל, היא קיום יחסי מין בפועל עם חיות.
מגע מיני עם בעלי חיים נחשב בתרבויות רבות כסטייה מהנורמות החברתיות ומהווה טאבו מוחלט ביהדות ובנצרות. בתורה מופיע איזכור מפורש בפסוק: "כָּל־שֹׁכֵ֥ב עִם־בְּהֵמָ֖ה מ֥וֹת יוּמָֽת" (שמות כב, י"ח). במדינות רבות בעולם מדובר בעבירה על החוק, ומלבד המערכות הדתיות נלחמים בתופעה ארגונים שונים למען בעלי חיים שרואים בה התעללות בבעלי חיים. 
בישראל, קיום מגע מיני עם בעלי חיים נחשב בעבר לעבירה שעונשה עשר שנות מאסר (סעיף 351(2) לחוק העונשין), אך מאז הקודיפיקציה של החוק הפלילי בשנת 1977, אין הוא נחשב עוד כעבירה בפני עצמה אלא איסור שנאכף בסעיפים כמו: "הפרעה לציבור" או התעללות בבעלי חיים.
הפילוסוף ומשחרר החיות פיטר סינגר טוען שאין מניעה אתית לקיים יחסי מין עם חיות, ובלבד שלא גורמים נזק או מתנהגים באכזריות לחיה.
זואופיליה, שבעבר סווגה כפתולוגיה בספר האבחנות הפסיכיאטריות (DSM), אינה מסווגת עוד ככזו, אלא אם היא מלווה במצוקה או בהפרעה קשה ליכולתו של אדם לתפקד.

משכב בהמה בהלכה היהודית

ספר שמות אוסר מפורשות משכב בהמה:
כָּל שֹׁכֵב עִם בְּהֵמָה מוֹת יוּמָת.
— ספר שמות כ"ב י"ח
הרמב"ם מרחיב על כך בהלכות איסורי ביאה, ובמסכת בבא מציעא, רב יוסף אוסר על אלמנה לגדל כלב מחשש שכזה. יחד עם זאת, מקובל להניח שבני ישראל אינם נחשדים במשכב בהמה וכי האיסור שלעיל נועד על מנת למנוע לשון הרע.
ליאורה הרצל

ביוגרפיה

הרצל נולדה בשנת 1954 בתל אביב, ישראל. היא בעלת קשר משפחתי לבנימין זאב הרצל.
הרצל היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובוגרת תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978, הצטרפה הרצל למשרד החוץ השתתפה בקורס הצוערים וכיהנה מאז בתפקידים רבים, וביניהם כראש החטיבה הבינלאומית במרכז החקר של משרד החוץ, כנציגת משרד החוץ לאגף התכנון של צה"ל, וכמנהלת המחלקה לפירוק נשק. היא שירתה בשגרירות ישראל בהאג, הולנד כנספחת תקשורת ומידע וכסגנית קונסול ביוסטון, טקסס. כמו כן, הייתה מדריכה במכללה לביטחון לאומי.
הייתה שגרירת ישראל בנורווגיה ושגרירה לא תושבת לאיסלנד בשנים 2001 עד 2005. כיהנה כסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ בשנים 2012 עד 2019
סרט לד

סרט לד הוא סרט דק וגמיש שעליו מחוברים דיודות פולטות אור לאורכו. הסרט מופיע בגליל ארוך וניתן לגזור בהתאם לצורך. 
לרוב הסרט לד פועל על מתח חשמלי של 12V או 24V וזרם ישר (DC), לכן על מנת לחברו למתח ביתי דרוש ספק כוח .
ישנם הספקים שונים של סרטי לד; ההספק משתנה בהתאם לצפיפות הדיודות ובהתאם לגודל הדיודות; לדוגמה, סרט לד בהספק של 4.8W למטר מכיל 60 דיודות של גודל 3528 [3.5 מ"מ × 2.8 מ"מ].
סרט לד משמש למגוון רחב שימושים. לתאורה נסתרת, לתאורת תקרה [לרוב בתוך פרופיל אלומיניום] לתאורה תחת ארונות מטבח, לארונות תצוגה, להארת אובייקטים שונים, ולעיצובים שונים.
כליה אגנית

כליה אגנית היא מום מולד שבו כליה אחת נמוכה ממקומה המקובל בגוף האדם - חלל הבטן האמצעי, וממוקמת בחלקו האחורי של האגן.

רקע ואבחון

כליות העובר מתפתחות בשלבים מאוד מוקדמים להיווצרותו, ובהדרגתיות דרך שלפוחית השתן עד שהן עולות לחלק האחורי של חלל הבטן האמצעי. ברוב המקרים כך קורה, אולם לעיתים נמצא בסקירת המערכות המוקדמת באולטרסאונד מצב של כליה אגנית. כלומר, דבר מסוים (כגון הפרעה בזרימת הדם לעובר בשבועות הראשונים) מנע מאותה כליה לעלות למקום האידיאלי עבורה, הוא חלל הבטן האמצעי. בשלב בו עורכים את סקירת המערכות המוקדמת, הכליות סיימו את השלב בו הן מתמקמות בגוף, ועל כן אם נמצאה כליה אגנית - שם היא תישאר ואין עוד סיכוי שתמשיך לעלות.
במקרים מסוימים, הגינקולוגים אינם רואים בבדיקה כליה אחת, כלומר נראה שכליה אחת חסרה, ובבדיקות אולטרסאונד נוספות היא מתגלה בצורה יותר ברורה ככל שהעובר גדל יותר. לעיתים קשה לאבחן שמדובר בכליה אגנית משום שבשבועות הראשונים, בלוטות יותרת הכליה (הבלוטות המווסתות את איזונם של תפקודים שונים בגוף האדם) דומות לכליות ומיקומן סמוך. גם לולאות מעי עלולות אף הן להטעות מאותה סיבה.

משמעות התופעה

טרם התברר עד כמה תופעה זו שכיחה, אך כן נמצא כי הכליה אינה מגיעה למקומה עקב השפעה סביבתית או התפתחות אינדיווידואליות בגוף העובר, ולא מסיבות גנטיות. 
התופעה איננה חמורה, ועל פי רוב לא תשפיע על תפקודן התקין של המערכות. עם זאת, במקרים מסוימים ייתכנו ליקויים בדרכי השתן, ויש להעריך את תפקוד הכליה (דבר העושה יועץ גנטי וגם נפרולוג) על פי פרמטרים שונים כגון מרקם הכליה, וכן להעריך את הסיכון לתסמונת גנטית שעלולה ללוות אותה. כאשר מדובר ביילוד ממין נקבה המצב עלול להיות יותר משמעותי, כיוון שאצל הנקבה יכולות להיווצר בעיות במערכת הרבייה כתוצאה מכך. עם זאת, ב-98% לערך מהמקרים הכליה מתקיימת באופן תקין ולא מתלווים אליה מומים נוספים.
כאשר מתגלה כליה אגנית בעת ההריון מתווספות בדיקות נוספות שיש לבצע, מעבר לבדיקות ההיריון השגרתיות והמוכרות. אלה כוללות גם בדיקות גנטיות, שעליהן ימליץ היועץ הגנטי. יש להיות תמיד במעקב אחר התפתחות הכליות, ואחר גודלן ובהירותן.
הארמייה הראשונה (סרביה)

היסטוריה

הארמייה גויסה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וכמפקדה הראשון מונה פטר בויוביץ'. במהלך הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, נשמרה הארמייה הראשונה בעתודה, אולם מרבית כוחותיה נשלחו לתמוך בארמיות ה-2 וה-3 במהלך קרב קר. בעקבות הניצחון הסרבי בקרב זה, חדרה הארמייה הראשונה לתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית ופשטה על סירמיה (Syrmia). בספטמבר היא נאלצה לסגת עקב הפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה, והשתתפה בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' ובמקומו מונה למפקד הארמייה ז'יוויין מישיץ'. בפיקודו של מישיץ' השתתפה הארמייה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה. על הארמייה הראשונה הוטל להגן על הגבול המערבי של סרביה לאורך הנהר דרינה. הארמייה נאבקה בעיקר כנגד הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ופחות כנגד יחידות גרמניות ובולגריות, ולפיכך מצבה היה טוב יותר מאשר שתי הארמיות האחרות של צבא סרביה. בהדרגה גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז. מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה. מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. מישיץ' נפצע במהלך הנסיגה, וכמחליפו מונה מילוש ואסיץ'. הארמייה השתתפה בקרבות החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, וב-1918 חזר בויוביץ' לפקד עליה. הארמייה לקחה חלק חשוב במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הווארדאר שהובילה להוצאת בולגריה מהמלחמה, ולאחר מכן הדפה ביעילות מתקפת נגד גרמנית. הארמייה שחררה את בלגרד והתקדמה עד הגבול האוסטרו-הונגרי לפני שנחתמה שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, והארמייה פורקה.
גדעון שגיא

ביוגרפיה

שגיא נולד בשנת 1939 בפתח תקווה, והוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית.
במשך שנים רבות עבד שגיא בשירות המפלגה והסתדרות העובדים הכללית, ועם תפקידיו הבולטים נמנים: מזכיר מחוז תל אביב של מפלגת העבודה, חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, יושב ראש האגף לארגון ולמועצות הפועלים בהסתדרות ויושב ראש האגף למינהל וכח אדם בהסתדרות.
שגיא נבחר לכהן כחבר כנסת מטעם העבודה בכנסת השלוש עשרה, ובה הוא היה חבר ועדת הכספים וחבר ועדת העלייה והקליטה.
בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על המקום המשוריין למחוז תל אביב, אך הגיע רביעי מתוך 11 עם 2,355 קולות, ושובץ במקום לא ריאלי לרשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
בשנת 2001 מינתה שרת המסחר והתעשייה, דליה איציק, את שגיא לעמוד בראש הרשות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד.
ארפלור

גאוגרפיה

ארפלור היא עיר של תעשייה קלה על שפך נהרות הסן והלזארד, כשישה קילומטרים מזרחית ללה הבר, בצומת הכבישים N282, D231 ו-D9015. בעיירה קיימת תחנת רכבת של ה-SNCF שבה עוצרת הרכבת המחברת בין פריז ללה הבר.
אהוד פקר

ביוגרפיה

אהוד פקר נולד בירושלים וגדל בתל אביב. לפני קום המדינה, בזמן לימודיו בטכניון, שירת בההגנה. עם קום המדינה התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר.
עם תום מלחמת העצמאות חזר לטכניון ובשנת 1953 קיבל תואר מהנדס בניין.
לאחר לימודיו כיהן תקופה קצרה כמנהל ב"פקר פלדה" שהייתה בבעלות משפחתו.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.

קריירה אמנותית

בנעוריו למד נגינה בכינור אצל יריב אזרחי ויוסף קמינסקי ולמד גיטרה אצל מנשה בקיש. למד רישום אצל הצייר יצחק פרנקל פרנל. בשנות ה-60 למד רישום אצל יחזקאל שטרייכמן במכון אבני. בהמשך, בשנות ה-70, למד ציור עם רפי לביא וחיים קווה, והרבה ליצור ולהציג את עבודותיו. 

אהוד פקר נמנה עם חוג תלמידיו של רפי לביא והיה בן ביתו יחד עם תמר גטר, אפרת נתן ואחרים.

אהוד פקר נמנה עם "החבורה התל אביבית המורחבת", שכללה, בין השאר, לפי ספרו של רן שחורי Art in Israel, את רפי לביא, יואב בר-אל, יאיר גרבוז, מיכל נאמן, תמר גטר, דידה עוז, הנרי שלזניאק, ציונה שמשי, יגאל תומרקין ומנשה קדישמן. בספר סקר שחורי את עבודתו של פקר "תרגיל עם 16 חלקים" משנת 1973 (עץ וזכוכית).

בשנות ה-90 לימד נחום טבת קורס במכללת בצלאל שנקרא "מינימל ארט בישראל, לאן נעלם אהוד פקר?"
אהוד פקר עסק ביצירותיו בצורות מתמטיות והנדסיות ובנה עבודות שבהן פירמידות משוכללות וגופים תלת ממדיים נוספים, בשילוב של המרחב הפריזמתי והאקטואליה. יצירותיו נעות בין שני קטבים: מצד אחד הנגזרות של הצורה הבסיסית שבעיניו היא הפריזמה הנמשכת - צורת היסוד במרחב ובבעיית השלם והאינסוף, ומצד שני ההתעסקות בראלי, בקומוניקטיבי ובדוקומנטרי. 

בשנת 2014 תרם את הפסל "הגדרת הפירמידה", העשוי מעץ לבוד ומאקריליק, למוזיאון תל אביב.

אלן גינתון, אוצרת האמנות הישראלית במוזיאון תל אביב לאמנות, כתבה בקטלוג התערוכה של פקר שהוצגה במוזיאון בשנת 2014: 
במחצית הראשונה של שנות השבעים, בנה אהוד פקר קבוצה גדולה של אובייקטים, פסלים, יוצאת דופן באופייה הגיאומטרי ובבשלותה האמנותית הטכנית והרעיונית. את העבודות האלה – אחדות מתוך קבוצה גדולה שתכנן ושמוצגת בחוברת שהוציא מאוחר יותר - הציג פקר בתערוכות קבוצתיות בגלריות שונות בירושלים ובתל אביב, יחד עם אמנים שהיו צעירים ממנו בשנים רבות, רובם אמני הדור הצעיר של אותן שנים שנחנכו על ידי רפי לביא. הפסלים המינימליסטיים-קונספטואליים בלטו בייחודם וזכו להערכה גדולה של האמנים הצעירים. כפי שכתב פקר באותה חוברת, לעבודות האלה לא היה דורש והן הלכו לאיבוד במרוצת השנים. מעבודות מסוימות נשארו דגמים, ורק עבודה אחת — "התכנסות הסדרה הגיאומטרית", שלא הוצגה, נשתמרה בביתה של בתו הבכורה.
אהוד פקר כתב והלחין שירים ופזמונים, ובשנים האחרונות לחייו החל בכתיבת שירה, שפורסמה בעיתון הארץ ובעיתון 77.
הפחתה במקור

הפחתה במקור הוא מושג המתייחס להפחתה בצריכה, בעיקר של מוצרים חדשים שייצורם כרוך בזיהום מסוגים שונים. הפחתת הצריכה נועדה להקטין את טביעת הרגל האקולוגית (ראו גם: איכות הסביבה), ולחסוך בכסף. הפחתת הצריכה היא העדיפות הראשונה בסדר העדיפויות של מדרג הפסולת.

אנרגיה

ייצור חשמל ופעולות מנועים מסוגים שונים הוא הכרחי לתעשייה. אך אלה גורמים לזיהום סביבתי ניכר, ברובו זיהום אויר. כמו כן, נשנית גם בנושא זה בעיית כילוי חומרי הגלם, שכן שימוש בדלק מאובן הוא אבן הייסוד של ייצור חשמל, ושימוש בדלק נוזלי לסוגיו השונים הוא אבן היסוד של פעולת מנועים.
דינה צבי-ריקליס

קורות חייה

דינה צבי-ריקליס גדלה ברמת גן וסיימה את לימודיה האקדמיים בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היא ביימה וכתבה מספר סרטי קולנוע, דרמות טלוויזיוניות וסרטים תעודים. בשנת 1976 שימשה כמנהלת תסריט בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", שם הכירה את בעלה לעתיד, הבמאי והתסריטאי ערן ריקליס.
הסרט הראשון בבימויה היה סרט קצר בשם "כורדניה" ב-1984. בשנת 1990 ביימה את סרט הטלוויזיה הקצר "נקודת תצפית". הסרט  זכה בפרס וולג'ין וב"גולדן גייט". ב-1993 ביימה את סרט הקולנוע הראשון שלה באורך מלא, "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" (על פי ספרה של רונית מטלון), בכיכובו של משה איבגי. בשנת 1995 ביימה וכתבה את התסריט לסרט הטלוויזיה "שבעה", בכיכובם של אסי לוי וסשה דמידוב.
את סרט הטלוויזיה "דשאים סגולים" ביימה ב-1998. בסרט השתתפו מירב גרובר וסמדר קילצ'ינסקי. באותה שנה השתתפה בכתיבת התסריט ובבימוי סדרת הטלוויזיה התיעודית תקומה.
במהלך שנת 2002, ביימה את "לבנה יקירתי" (2002), בהשתתפות משה איבגי ואורלי זילברשץ-בנאי. הסרט זכה בפרס וולג'ין. ב-2005 ביימה וכתבה את התסריט לסרט הילדים "המכשפה מרחוב מלצ'ט", בכיכובה של רוזינה קמבוס.
ב-2006 יצא לבתי הקולנוע הסרט "שלוש אמהות",אותו ביימה וכתבה, בכיכובן של גילה אלמגור ומירי מסיקה. הסרט זכה בפרס אופיר ובפרס וולג'ין.
באוקטובר 2012 יצא לבתי הקולנוע בישראל סרטה "ברקיע החמישי" על פי ספרה של רחל איתן בהשתתפות יחזקאל לזרוב, אסתי זקהיים, רותם זיסמן-כהן ואלנה איב
בדצמבר 2016 יצא לבתי הקולנוע בישראל סרטה, "אשת השגריר", על פי אחד הסיפורים בספר "ג'י פי אס" שכתבה עלמה גניהר.
זכתה בפרס שר החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע בשנת 1991.