google/wiki40b huggingface dataset:
כוח החירום של האומות המאוחדות

כוח החירום של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations Emergency Force, ר"ת UNEF) נוסד ב-7 בנובמבר 1956, בהחלטה 1001 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, כדי לפקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה בתום מבצע קדש. היוזמה העיקרית להקמת הכוח הייתה של המזכיר הכללי של האומות המאוחדות דאג המרשלד והצעה של שר החוץ הקנדי לסטר פירסון. האספה הכללית של האו"ם אישרה את התוכנית שהוגשה על ידי המזכיר הכללי ובה הצבת כוח של האומות המאוחדות משני עברי קו הפסקת האש. אולם, ממשלת ישראל סירבה להצבת כוחות UNEF בעברו הישראלי של הקו.
כוח חירום נוסף של האומות המאוחדות, המכונה UNEF II, הוצב בחצי האי סיני בעת הפסקת האש לאחר מלחמת יום הכיפורים, החל מאוקטובר 1973 ועד יולי 1979.

כוח החירום השני של האו"ם

כוח החירום השני של האו"ם, הידוע בשם UNEF II, היה בשיאו במצבת של 6,973 חיילים. מטה הכוח היה בעיר איסמעליה והוא פעל תחילה בשטח תעלת סואץ, ומאוחר יותר בחצי האי סיני. משימת הכוח הייתה לייצב ולפקח על קווי הפסקת האש בין כוחות צה"ל לצבא המצרי לאחר הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים שנחתם ב-18 בינואר 1974 והסכם הביניים בין ישראל למצרים שנחתם ב-4 בספטמבר 1975. 
כוח החירום השני של האו"ם נוסד מכוח החלטה 340 של מועצת הביטחון מ-25 באוקטובר 1973, במאמץ לייצב את הפסקת האש בין הכוחות הלוחמים במלחמת יום הכיפורים. כוח החירום פיקח על דילול הכוחות הישראלים והמצרים ושלט באזור החיץ שבין הכוחות בהתאם להסכם הפרדת הכוחות. על כוח החירום היה ליישם את החלטה 340 של מועצת הביטחון ולפיה על הכוחות הלוחמים היה להפסיק את האש באופן מיידי ומלא ולשוב לעמדות שבהן היו ב-22 באוקטובר 1973, בשעה 16:50 שעון גריניץ'. על הכוח היה אף לשתף פעולה עם הצלב האדום הבינלאומי בעת פעולתו באזור.
מנדט כוח החירום השני היה בתחילה שישה חודשים בלבד, עד 24 באפריל 1974, אולם הוארך על ידי האו"ם שמונה פעמים רצופות, כל עת שהמזכיר הכללי של האו"ם דיווח למועצת הביטחון על פעילות הכוח עם התקרב סוף המנדט. בחודש אוקטובר 1978 הוארך המנדט של כוח החירום בפעם האחרונה, למשך תשעה חודשים, עד 24 ביולי 1979. בעת שנסוג מסיני היו בכוח 4,031 חיילים, אשר נילוו להם אנשי מטה אזרחיים.
בכוח החירום השני של האו"ם השתתפו כוחות צבא מאוסטרליה (מסוקים ואנשי צוות), אוסטריה (חיל רגלים), קנדה (אנשי לוגיסטיקה, תקשורת וחימוש), פינלנד (חיל רגלים), גאנה (חיל רגלים), אינדונזיה (חיל רגלים), אירלנד (חיל רגלים), נפאל (חיל רגלים), פנמה (חיל רגלים), פרו (חיל רגלים), פולין (לוגיסטיקה, הנדסה, רפואה ותחבורה), סנגל (חיל רגלים) ושוודיה (חיל רגלים).
במהלך פעילותו היו לכוח 55 חללים, מהם 53 אנשי צבא ושני אזרחים שעבדו בכוח.
מרחק לוינשטיין

מרחק לוינשטיין (ברוסית: Левенштейн; מכונה גם מרחק עריכה) הוא מונח במדעי המחשב ובתורת האינפורמציה שמתאר את מידת השונות בין שתי מחרוזות תווים. את המונח טבע ולדימיר לוינשטיין ב-1965.
מרחק לוינשטיין בין שתי מחרוזות מוגדר כמספר המינימלי של פעולות עריכה שיש לבצע על מחרוזת אחת כדי להגיע למחרוזת השנייה, כאשר פעולות העריכה המותרות הן: הוספת אות, מחיקת אות או שינוי אות לאות אחרת.

דוגמה

מרחק לוינשטיין בין "חיפנים" ל"חיפאיות" הוא 3. 

חיפנים -> חיפאים (החלפה של 'נ' ו'א')

חיפאים -> חיפאיום (הוספה של 'ו')

חיפאיום -> חיפאיות (החלפה של 'ם' ו'ת')

ישומים

השוואה בין מחרוזות נדרשת, למשל, בחיפושים במילונים מתוך קלט שגוי "במקצת" לצורך בדיקת איות. לדוגמה אם מוגדר במילון המילה "חיפאיות", קלט המשתמש יהיה "חיפנים" והמרחק המרבי המוגדר הוא 3 אזי תוצאות החיפוש יראו גם את המילה "חיפאיות". ישומים נוספים שמשתמשים בוריאציות שונות של מרחק לוינשטיין הם זיהוי תווים אופטי, ועיבוד שפות טבעיות.

מימוש

מימוש יעיל של מציאת מרחק לוינשטיין דורש שימוש בטכניקת תכנות דינמי. סיבוכיות המקום וסיבוכיות הזמן במימוש הטרויאלי הוא (NM).
 int LevenshteinDistance(char s[1..m], char t[1..n])
 {
   // d is a table with m+1 rows and n+1 columns
   declare int d[0..m, 0..n]
  
   for i from 0 to m
     d[i, 0] := i // deletion
   for j from 0 to n
     d[0, j] := j // insertion
  
   for j from 1 to n
   {
     for i from 1 to m
     {
       if s[i] = t[j] then 
         d[i, j] := d[i-1, j-1]
       else
         d[i, j] := minimum
                    (
                      d[i-1, j] + 1,  // deletion
                      d[i, j-1] + 1,  // insertion
                      d[i-1, j-1] + 1 // substitution
                    )
     }
   }
  
   return d[m,n]
 }
חוזה מרסן

חוזה מרסן (בצרפתית: Traité de Meerssen, בגרמנית: Vertrag von Meerssen) נחתם ב-8 באוגוסט 870
בכפר מרסן הסמוך למאסטריכט (בתחומי הולנד של ימינו) ובמסגרתו חולקה לותרינגיה, עם מותו של לותאר השני, בין דודיו, לודוויג הגרמני מפרנקיה המזרחית ושארל הקירח מפרנקיה המערבית.

החלוקה של שנת 863

שארל מפרובאנס סבל מאפילפסיה ומת ללא יורשים ב-863. ממלכתו חולקה בין אחיו. לותאר השני, קיבל את חלקיה המערביים של בורגונדיה תחתית (בישופויות ליון, ויאן, ויווארה, ואיזס), בעוד לואי השני קיבל לחזקתו את ממלכת פרובאנס.

חוזה מרסן

ב-869 מת לותאר השני ללא צאצאים חוקיים וליורשו הפך אחיו, הקיסר לואי השני מאיטליה. מכיוון שבאותו הזמן ניהל לואי מערכה כנגד אמירות בארי, נטלו אחיו, לודוויג הגרמני ושארל הקירח, את ירושתו של לותאר לעצמם. שארל הכתיר עצמו לקיסר במץ בהמשך אותה שנה, אך בלחצו של אחיו לודוויג נאלץ לחלוק עמו את ממלכת לותרינגיה קצרת הימים, יחד עם האדמות שקיבל לותאר עם מותו של שארל מפרובאנס, כפי שהוסכם על ידי השניים במץ עוד ב-868.
החוזה שנחתם במרסן החליף את זה שנחתם בוורדן, כאשר לאחריו חולקה שנית האימפריה הקרולינגית לשלושה חלקים. באמצעות חלוקת שטחה הצפוני של פרנקיה התיכונה מעמק נהר הרון ועד לים הצפוני אוחדו למעשה הטריטוריות המתפוררות שהשתייכו לפרנקיה אל תוך שתי ישויות מדיניות של מזרח ומערב. עם זאת, באותה תקופה היו מרבית אזורי החוף של פריזיה בשליטת הוויקינגים, כך שהחלוקה באזור זה הייתה "על הנייר" בלבד. כללית, עבר קו הגבול לאורך הנהרות מז, אוּרט, מוזל, סון ורון.
בצפון, קיבל לודוויג לידיו את מרבית שטחה של אוסטרזיה שהייתה בשליטתו של לותאר, כאשר חלקה המזרחי כלל את אאכן, מץ ורוב פריזיה. בדרום, בעוד לודוויג קיבל את מרבית שטחה של בורגונדיה עילית בה שלט לותאר (לאחר שוויתר על חלקה הדרומי לאיטליה), קיבל שארל את בורגונדיה תחתית (כולל ליון) וחלק קטן ממערב בורגונדיה עילית. התוספת האחרונה פתחה בפני שארל את הדרך לאיטליה. לודוויג צירף את השטח החדש של מרכז אוסטרזיה לתת-הממלכה בה שלט בנו, לודוויג הצעיר, במזרח אוסטרזיה, בעוד בנו הלא-חוקי של לותאר, יו, קיבל לידיו את דוכסות אלזס.

מורשת

ההסכם לא החזיק מעמד יותר מעשר שנים. עם מותו של לודוויג הגרמני ב-876, תקף שארל הקירח, שאז כבר שלט על איטליה והוכתר לקיסר, את מזרח לותרינגיה אך הובס על ידי לודוויג הצעיר בקרב אנדרנך. עם מותו של שארל, בזמן שיורשיו נאבקו לגבש את שלטונם בפרנקיה המערבית, יצא לודוויג הצעיר למערכה לכיבוש מערב לותרנגיה. נכדיו של שארל נאלצו לוותר ללודוויג על לותרנגיה כולה, שבמסגרת ההסכם שנחתם ב-880 בריבמון (במחוז אן של ימינו), הפכה לחלק אינטגרלי מפרנקיה המזרחית.
השינויים הטריטוריאליים בחוזה ורדן ובחוזה מרסן קבעו את זהותן העתידית של הישויות המדיניות של מערב אירופה. פרנקיה המזרחית, שמרבית תושביה היו גרמאנים, התפתחה לגרמניה המודרנית. פרנקיה המערבית, שתושביה היו ברובם ממוצא גאלי, התפתחה לצרפת המודרנית. ממלכתו של לואי בחלקו הצפוני של חצי האי האיטלקי, שלתושביה לא הייתה אחידות אתנית או לשונית, נותרה מפוצלת במאות הבאות ושימשה שדה קרב בין שכנותיה החזקות. חלק קטן מאזורי הגבול הפכו למדינות שווייץ, הולנד ובלגיה, ואזור נוסף, אלזס-לורן, נותר סלע מחלוקת בין גרמניה לצרפת, עד המאה ה-20.
צביעה יציבת חומצה

צביעה יציבת חומצה או צביעת ציל-נילסן היא תהליך סימון חשוב אשר פותח לצורך אבחנה מהירה בין חיידקים מסוג Mycobacterium, אשר בתוכו נמנים מחוללי מחלת השחפת. לא ניתן לצבוע חיידקים אלה בצביעת גראם בשל הימצאות חומצות שומניות (מיקוליות) על פני דופן התא שלהם. על כן, כדי לאפיינם משתמשים בצביעה יציבת חומצה המבוססת על הצבע האדום, קרבופוקסין-בסיסי, המומס בממסים אורגנים פנול ואתנול. בצביעה זו תאי המיקובקטריום נצבעים באדום, בעוד שיתר החיידקים נצבעים בצבע כחול. הממסים האורגנים בצביעה מסייעים בהחדרת הצבע לחלק השומני בדופן (פעולה שנעשתה בעבר על ידי חימום באדים). לאחר מכן מתבצעת שטיפה באתנול חומצי השוטף את הצבע האדום מכל החיידקים שאינם מקבוצת חיידקי המיקובקטריום. לבסוף נצבעים שאר החיידקים בצביעה נגדית בצבע הכחול כחול מתילן.
הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד

ביוגרפיה

קרל נולד ב-27 בפברואר 1861 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. קרל היה ידוע כ"הנסיך הכחול", על שם המדים הכחולים של רגימנט החיים, שהיה לובש אותם בתדירות גבוהה.
במאי 1897 התארס קרל עם בת דודו אינגבורג, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, אשר לא הכיר אותה בכלל, וב-27 באוגוסט 1897 התחתנו השניים בקופנהגן, ויצאו לירח דבש בגרמניה.
בשנת 1905 במהלך המאבק לעצמאות נורווגיה, היה קרל מועמד לכתר הנורווגי, אולם אביו סירב שבניו יהיו מעורבים במזימות להפחתת כוחו, ומשום כך נבחר למלך נורווגיה גיסו קרל, נסיך דנמרק. בשנת 1906 מונה קרל לנשיא הצלב האדום השוודי, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1945.
ב-24 באוקטובר 1951 מת קרל בסטוקהולם, כתוצאה מאי-ספיקת לב, והוא בן 90 שנים. שלושה מנכדיו הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
אינוקנטיוס השלושה עשר

לפני היותו לאפיפיור

נולד בפולי שבלאציו למשפחת אצולת בעלי האדמות דה קונטי (dei Conti). אביו היה קרלו השני, דוכס פולי. משפחה זו העמידה שמונה אפיפיורים נוספים ובהם אינוקנטיוס השלישי, גרגוריוס התשיעי ואלכסנדר הרביעי.
הוא למד באנקונה ולאחר מכן בקולג' הישועי ברומא ובספיאנצה – אוניברסיטת רומא. בנוסף ללימודי הסמכה לכהונה התמחה במשפט קאנוני ומשפט אזרחי. ב-26 ביוני 1695 מונה על ידי אינוקנטיוס השנים עשר לארכיבישוף טרסוס (תואר בלבד, ללא סמכויות כנסיתיות) ונונציו לשווייץ. בין השנים 1697 ל-1710 הועבר לכהן כנונציו לפורטוגל. ב-7 ביוני 1706 הועלה לדרגת קרדינל. ב-1709 מונה לארכיבישוף אוזימו וב-1712 לארכיבישוף ויטרבו וטוסקנלה, כן כיהן בתפקיד מזכיר אוצר הקרדינלים בקוריה הרומאית. ב-1719 התפטר מתפקידיו בשל מחלה.

אפיפיורות

לאחר מותו של קלמנס האחד עשר התכנסה קונקלווה, שנקרעה בין תומכי בית בורבון (נציגיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ופליפה החמישי, מלך ספרד) לבין תומכי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקונקלווה, שנפתחה ב-31 במרץ הייתה סוערת ולא הצליחה להגיע להכרעה במשך למעלה מחודש ימים. לבסוף זכה דה קונטי, שהוצע על ידי סיעת בית בורבון, ל-54 מתוך 55 קולות ונבחר לאפיפיור ב-8 במאי בעיקר בזכות ההכרה בתכונותיו כלמדן מעמיק של החוק הכנסייתי, אדיקותו הדתית ואופיו המפשר. הוא נטל לעצמו את השם אינוקנטיוס השלושה עשר לזכר בן משפחתו, אינוקנטיוס השלישי.
בתקופתו המשיכה המחלוקת על הטקסים הסיניים, שהחלה בימי קודמו והוא אסר על פעילות המיסיונרים הישועים בסין. בתקופתו התכנסו שתי קונסיסטוריות והוא מינה שלושה קרדינלים חדשים בלבד. שלושה אישים הועלו על ידי לדרגת מבורך, יאן מנפומוק, דלמציו מונר ואנדראה דה קונטי ואיזידורוס מסביליה הוכרז על ידו לדוקטור של הכנסייה.
מבחינה מדינית הבטיח האפיפיור סיוע לונציה ולמלטה במאבקן נגד האימפריה העות'מאנית. באנגליה תמך בטענתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לכתר, והלה שהה ברומא תחת חסותו.
אביגור (שד)

אביגור במיתולוגיה הנוצרית המוקדמת הוא אחד השדים הראשיים בגיהנום, בעל התואר הדוכס הגדול של הגיהנום. תחת פיקודו משרתים כ-60 לגיונות שדים. הוא מגלה הנסתרות ויודע את גורל המלחמות ומוכן למכור את מרכולתו תמורת נשמתו של הקונה.
הוא מתואר כרוכב על סוס מכונף.
שחטאר קאראגנדי

הליגה הקזחית

שחטאר זכתה ב-2 אליפויות בליגה הקזחית בעונות 2012 ו-2013.

במסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו בעונת 2006, אז פגשה בקבוצת פרטיזן מינסק מבלארוס, אך הפסידה לה בסיכום המשחקים והודחה מהטורניר.
הישג השיא של הקבוצה הוא בעונת 2013/2014 כשהגיע לשלב הפלייאוף במוקדמות ליגת האלופות כשניצחה את סלטיק בקרגנדה 0-2, והפסידו ב-סלטיק פארק 0-3 כשאת השער האחרון שהעלה את הסקוטים נכבש בדקה ה-90.
בעונת 2013/2014 הוגרלה הקבוצה עם מכבי חיפה בשלב הבתים של הליגה האירופית שם הקבוצות סיימו בתיקו 2-2 בקרגנדה והפסידה 2-1 במפגש בישראל.
קריית עקרון

היסטוריה

חצי שנה לאחר כיבוש הכפר עאקיר במאי 1948, בנובמבר 1948, החלו עולים להתיישב בבתיו הנטושים. רוב העולים הגיעו מבולגריה ומתימן, אך היו גם עולים ממדינות רבות אחרות. לאחר שכל הבתים נתמלאו הוקמו במקום, בשנת 1950, "מעברת עקיר" ו"מעברת גבעת ברנר" שקלטו את העולים שהגיעו ממדינות שונות. בשנת 1953 צורפה מעברת עקיר לכפר עקרון וב-1955 צורפה מעברת גבעת ברנר ליישוב. בשנת 1958 צורפה גם "עקיר החדשה".
בשנים 1954 עד 1961 השתייך כפר עקרון למועצה האזורית ברנר. בשנת 1961 התקיימו בחירות לוועד היישוב לקראת הפיכת היישוב למועצה מקומית, ולקראת סוף שנת 1961 הוכרז כמועצה מקומית. בעקבות סכסוכים על הרכב המועצה הממונה ובעקבות עתירה לבג"ץ, נקבעו בחירות למועצה שהתקיימו ביוני 1962.
רבה של קריית עקרון מ-1960 במשך שנים רבות היה הרב עובדיה יעבץ.
ב-1963 שונה שם המקום לקריית עקרון. במאי 1967 עלה הרעיון לספח את היישוב לרחובות, אולם בגלל התנגדות אנשי היישוב הדבר לא יצא אל הפועל.
בקריית עקרון מרכז מסחרי מהגדולים בישראל – "בילו סנטר", הנמצא על כביש 411, סמוך לצומת ביל"ו. מצדו השני של כביש 411 ממשיך להתפתח מרכז מסחרי בשם עקרון 2000, במקום שעד לפני שנים אחדות היו פרדסים. במרכז היישוב קיים המרכז המסחרי הישן, חלקו בבתים ישנים מאוד.
מול בתיה הדרומיים של קריית עקרון נמצא בסיס חיל האוויר תל נוף, ורעש המטוסים הממריאים ממנו נשמע היטב ביישוב.
שטח היישוב הורחב בספטמבר 1996 ל-2,500 דונם, כשבג"ץ החליט על החזרת שטח מרכז הקניות ביל"ו סנטר לקריית עקרון.
ב-2003 יזמה ממשלת ישראל תוכנית לאיחוד רשויות מקומיות מתוך שאיפה לייעל את השלטון המקומי. בין היתר הוצע לאחד את המועצה המקומית קריית עקרון עם עיריית רחובות. חלק מתושבי היישוב התגייסו למאבק, אשר כלל חתימות על עצומה, שלטי חוצות והפגנה בצומת בילו. בסופו של דבר נגנזה ההצעה וקריית עקרון שמרה על עצמאותה. בנוסף היו באותו זמן תושבים בקריית עקרון אשר ביקשו להתאחד עם מזכרת בתיה הסמוכה, הקטנה מקריית עקרון. ההצעה נתקלה בהתנגדות מצד מזכרת בתיה, ולא יצאה אל הפועל.
ביישוב יש 3 בתי ספר, 2 יסודיים ותיכון דתי לבנות "פלך", אליו מגיעות בנות מהיישוב, מרחובות, ממודיעין, מגדרה, ממזכרת בתיה, מלוד ומבית גמליאל.

דמוגרפיה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בקריית עקרון 10,909 תושבים (מקום 155 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.0%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לקריית עקרון דירוג של 5 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 72.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 7,776 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
על פי התחזיות מספר התושבים צפוי לגדול, בשנים 2010–2020, לכדי 15,000 תושבים.

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ג'ף ברלין

ביוגרפיה

ברלין נולד בקווינס, ניו יורק. הוא החל במקור בנגינה על כינור למשך 10 שנים, אך כאשר שמע את הביטלס, קיבל השראה לנגן בבס. מאוחר יותר החל ברלין ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה, שם למד במחלקת בס.

סגנון והערכה

באחת הסקירות על אלבומו "Low Standards", כתב המגזין Bass Musician Magazine: "נראה כי בכל פעם שאני מציין את השם "ג'ף ברלין", גל גדול מאוד של תומכי ברלין ויריביו, נסחף אל פני השטח ואלו מביעים את דעותיהם. לא משנה איפה אתה עומד ביחס לפילוסופיה המוזיקלית של ג'ף, אף אחד לא יכול להכחיש את העובדה הפשוטה שג'ף הוא אשף בתחומו, והוא אחד מהנגנים הגדולים ביותר בכל הזמנים".
סגנון נגינתו של ברלין הושווה פעמים רבות לסגנונו של ג'אקו פסטוריוס, אומנם ברלין הביע את דעתו מזה כבר על אלו המתיימרים לנגן בסגנונו של פסטוריוס, מהם הוא סולד (אותם הוא מכנה "Jaco-imitators").
מיס ומר עולם החירשים

רקע

התחרות נערכת על ידי ארגון MMDW, שהוקם בשנת 2001, ומבוצעת על ידי ארגוני "מיס חירשת"  ו"מיס ומר חירשים",  שנשיאם הוא יוזף אוליז' (Josef Uhlíř). השפה הרשמית בתחרות היא שפת הסימנים הבינלאומית  , הדומה לעשרים אחוז משפת הסימנים הצ'כית, וכתרי הקריסטל לזוכות ולזוכים מיוצרים על ידי "זכוכית אסטרה" מצ'כיה.

היסטוריה

ב-9 ביולי 2010 נערכה תחרות מיס עולם החירשת (MDW ב-2010) בטביליסי שבגאורגיה. ז'ולי אבו מצרפת זכתה בשלושה תארים: סגנית ראשונה וסגנית שנייה למיס עולם 2010, ומיס סימפתיה 2010. לפי תנאי התחרות, זוכה בתחרות לא הייתה רשאית להתחרות בתחרות יופי אחרת, אבל ב-31 ביולי 2010 התחרתה אבו בתחרות הראשונה של "מיס אינטרנשיונל החירשת" (MDI) בלאס וגאס, והוכתרה כמיס אינטרנשיונל החירשת. אחרי זכייתה, פרסם אוליז' הודעה באתר MDW, שלל מאבו את שלושת תאריה והעבירם לזוכות שדורגו אחריה. נימוקיו היו שאבו הייתה מודעת לתנאי התחרות, שנאמרו לה ישירות, ונועדו לשמור על היוקרה והסטטוס של התחרות. כל מתחרה רשאית לחזור ולהתחרות פעם נוספת, אם לא זכתה בתואר בפעם הראשונה, אך אם זכתה, איננה רשאית להתחרות בתחרות אחרת. בנובמבר 2018 הוסרה הודעת אוליז' מהאתר, אך דירוג הזוכות לא השתנה. בשנת 2012 זכתה שוב אבו בתואר סגנית שנייה בתחרות מיס איל-דה-פראנס.
ב-8 ביולי 2011 נערכה התחרות בפראג, והשתתפה בה בגיל 25 נסיה יעקבובה מיפו, שב-2017 נישאה ושינתה את שמה לאליהו. בתחרות זו זכתה דיאן אינגראוואטי מאינדונזיה בתואר סגנית שנייה למיס עולם 2011, אבל התואר נשלל ממנה אחרי השתתפותה וזכייתה במקום החמישי בתחרות מיס אינטרנשיונל 2012 באנקרה בטורקיה. גם יעקבובה השתתפה בתחרות זו, ואישרה כי צוות התחרות הטוב ביותר נמצא בצ'כיה. 
ביולי 2013 ייצג את ישראל ארז דה דרזנר, שהשתתף בתוכנית האח הגדול עונה 2.
בספטמבר 2018 ליוותה אליהו את אסיה יוחנני מתל אביב ואת נור קאוואסמי מבאר שבע לתחרות בפראג, וב-29 בספטמבר 2018 זכתה יוחנני בתואר מיס עולם החירשת 2018. בתואר מר עולם החירש 2018 זכה יאן אֶמֶר מצ'כיה, והסגנית הראשונה למיס עולם 2018 הייתה ג'וּתָתִיפ סְרִיתַמְרוֹנְגְווּאָט, מיס תאילנד. מיס עולם החירשת 2017 הייתה צ'וּטִימָה נֶטְסוּרִיווֹנְג, גם כן מתאילנד, והיא חזרה לתחרות ב-2018 כדי להעניק את סרט הזכייה וזר הפרחים למיס עולם 2018.
סולימאן אבן עבד אל-מלכ

סלימאן בן עבד אל-מלכ (בערבית: سليمان بن عبد الملك; 675-717) משושלת בית אומיה, היה הח'ליף ה-11 של האסלאם והשליט השביעי מבני משפחתו. קודם לעלותו לשלטון היה מושל ג'ונד (נפת) פלסטין בח'ליפות האומיית, ויסד בה בירה חדשה, העיר רמלה.
סלימאן נולד בעיר אל-מדינה בשנת 675. כאשר נקרא סבו, מרואן אבן חכם, להציל את שלטון השושלת האומיית, לאחר המשבר שפקד אותה בשנים 683–684, עברה המשפחה לדמשק. זמן לא רב לאחר מכן היה עבד אל-מלכ, אביו של סלימאן לח'ליף. סלימאן עצמו נזכר לראשונה במקורות כמוליך שיירת החג' ב-701. זמן לא רב לאחר מכן הוא נתמנה למושל ג'ונד פלסטין. בשנת 705 עלה לשלטון אחיו הבכור, אל וליד, שבימי שלטונו הוכפל שטח הח'ליפות ונבנו בה בנייני פאר רבים. בימי שלטונו של סלימאן בג'נד פלסטין, פרץ עימות חריף בינו לבין מושל עיראק וחווארזם, אל חג'אג' אבן יוסף אל ת'קפי, מן האישים החזקים והבולטים בתקופה. סכסוך זה לא הפריע לסלימאן ליזום הקמת בירה חדשה לג'נד פלסטין, היא רמלה.
בשנת 715 הלך אל וליד לעולמו והח'ליפות הוצעה לסלימאן, אחיו. הוא שהה ברמלה כאשר קיבל את הח'ליפות. ייתכן שהתכוון לעשותה לבירת הח'ליפות כי העיר נבנתה בגודל ופאר מרשימים. מכל מקום, כאשר נעשה ח'ליף, הוא מיעט לשכון בה, שכן את עיקר מאמציו כשליט הקדיש למסעות מלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לשם כך התיישב סמוך לגבולה, במרג' דאבק שבצפון סוריה, משם שלח משלחות צבאיות לצור על קונסטנטינופול. כן כבשו כוחותיו את טברסתאן וג'ורג'אן שהיו אז חלק מן העולם הפרסי (כיום בטורקמניסטן). 
ממעשיו המתוארים במקורות הקדומים, מצטיירת דמות של שליט מוסלמי אדוק שפעל בהגינות והשליט צדק בממלכתו. אף על פי כן זכה לדימוי שלילי אצל כותבים מאוחרים יותר, שתיארוהו כבליין קל דעת, השקוע בזימה ובזלילה. במאה ה-13 נאמר עליו:
"בימי אל וליד היו הבריות מדברים על בניינים מפוארים; בימי סלימאן היו האוכל והמין נושאי השיחה, ואילו בימי עמר בן עבד אל עזיז סחו האנשים בקוראן ובדת."
 
משפט זה ושכמותו הושפעו, קרוב לודאי, מן היחס השלילי של כותבים אלה למרבית בני המשפחה האומיית. אין הוא עולה בקנה אחד עם הידיעות שסולימאן, כמושל ג'נד פלסטין, נהג לבלות זמן רב בהר הבית בירושלים ואת העובדה שאת שנות מלכותו הקצרות הקדיש למלחמות קודש בביזנטים, ופעמיים הוליך את שיירת החג' למכה. סלימאן מת באופן פתאומי בשנת 717, בעת שהנהיג מסע נוסף נגד הביזנטים.
טוריסס

היסטוריה

בשנת 1997 החליט מתיאס ניגורד להקים להקה עם חברו יוּסי ויקסטרום. 
האלבום הראשון של הלהקה הוקלט בשנת 1998, אך נגנז עקב איכות ההקלטה הנמוכה.
טוריסאס הקליטו את אלבום הדמו שלהם הנקרא "ליבו של טוריסאס" בשנת 2000 והופיעו בהופעות קטנות. בשנת 2003 חברת "סנטורי מדיה" החתימה את הלהקה על חוזה הקלטות. האלבום "באטל מטאל" הוקלט באולפני הקלטה בצרפת. את האולפן ניהלה טרייה רפסנס, וחלק מהאלמנטים כגון מקהלות, כלים אקוסטיים, וצינורות הוקלטו בפינלנד לאחר מכן.
בשנת 2007 הוציאו חברי הלהקה את הדיסק השני שלהם "דרכם של הורנגיים, (The Varangian Way) שיצא ב"סנטורי מדיה" ולא נפל מקודמו במקוריותו. באותה שנה הוציאו את דיסק הסינגל שלהם Rasputin הכולל בתוכו קאבר לשיר בעל שם האלבום, במקור של להקת הפופ Boney M ואת שיר הנושא של אלבומם הראשון Battle Metal.
בנובמבר 2011 הוציאה הלהקה את אלבום הסטודיו השלישי שלהם Stand Up and Fight בסגנון דומה לשני אלבומיה הקודמים.
בנובמבר 2012 הכריזה הלהקה כי הם עובדים על אלבום הסטודיו הרביעי שלה ושמו Turisas2013; האלבום יצא לחנויות באוגוסט 2013.
באפריל 2013 הופיעה הלהקה לראשונה בישראל, במועדון הרידינג 3 בתל אביב. ההופעה משכה אליה מאות בני אדם.
תחשיב הפרדיקטים

בלוגיקה ובלוגיקה מתמטית, תחשיב פרדיקטים הוא מערכת פורמלית לטיפול בפסוקים הכוללים פרדיקטים (פרדיקט הוא נשוא, או תכונה, ובשפה המתמטית - יחס). בשפה מסדר ראשון חלים הפרדיקטים והמשתנים על אובייקטים בלבד. לעומת זאת בשפה מסדר שני פרדיקטים יכולים לחול גם על פרדיקטים אחרים וכמתים יכולים לחול גם על פרדיקטים.

תחביר של תחשיב הפרדיקטים

לכל שפה מותאם תחשיב משלה, בהתאם לסימני הקבועים, סימני המשתנים, סימני הפונקציות וסימני היחסים שלה.
הנוסחאות הן עצם היסוד של התחשיב, וכל נוסחה מסתמכת על לפחות נוסחא אטומית אחת, אם לא יותר. מכל שתי נוסחאות ניתן לבנות נוסחה המכילה כל סוג של קשר לוגי ביניהן (וגם, או, גרירה חד-צדדית, גרירה הדדית וכדומה).
תפקידם של הסוגריים למנוע דו-משמעות בקריאה של המשפטים. עם זאת מקובל להשמיט את הסוגריים החיצוניים ביותר. 
כאשר בנוסחה כל המשתנים הם קשורים, דהיינו כאשר כולם אינם חופשיים, אזי מדובר בפסוק, ואז ניתן ליחס לה ערך אמת או שקר, כתלות במבנה המפרש אותה.
אלן תומאס (שחקנית)

קריירה

בסדרה הקומית "מורים" שיחקה תומאס בתפקיד ליז ובה, המזכירה של בית הספר, והיא הייתה בין הדמויות הבודדות שהופיעו בכל ארבע העונות מ-2001 עד 2004. תומאס הופיעה בתפקיד קבוע בתוכנית הרדיו "Clare in the Community" של רדיו 4, ובסיטקום "Coming of Age" של ערוץ BBC Three. היא כיכבה בתפקיד אורח בפרקים בסדרות "דוקטור הו", "חדר מיון", "הולבי סיטי", "ויליאם ומרי" וב-"The Bill". כמו כן שיחקה בסרטי קולנוע כגון "אינסטינקט בסיסי 2", "South West 9", "וונדרלנד", וב-"The Secret Laughter of Women". על תפקידה בסדרה הקומית "כבוד הכומר" הייתה תומאס מועמדת לפרס ההופעה הקומית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע השחור הבינלאומי.
תומאס ידועה בעיקר מהופעתה בתפקידים שונים באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס". ב-1990 גילמה את פרל צ'דוויק, ב-2002 שיחקה בתפקיד אסטלה הולטון, ב-2010 ו-2011 הופיעה בדמות גרייס אולובונמי, ובשנים 2015–2016 גילמה את קולדט הוברד.
פיני בדש

ביוגרפיה

בדש נולד ב-1952 במושב גילת. נשוי ואב לשלושה. התגייס לצבא ב-1970. ב-1974 סיים את שירותו הצבאי כקצין לוחם בצנחנים בדרגת סגן ומשרת שירות מילואים פעיל בדרגת אל"ם. ב-1979 סיים לימודי תואר ראשון B.Sc בהנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2001 סיים (בהצטיינות יתרה) לימודי תואר שני M.A במנהל ומדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1990 החל לכהן כראש מועצת עומר. שנתיים לאחר מכן החל לכהן במקביל להיותו ראש מועצה כחבר כנסת מטעם צומת. בנובמבר 1998 התפטר מהכנסת בעקבות קבלת חוק איסור כפל תפקידים שקבע כי מעתה ואילך לא ניתן לכהן כראש ראשות וכחבר כנסת במקביל. 
בדש פועל בתפקידים ציבוריים נוספים בהתנדבות: חבר בהנהלת השלטון המקומי, יו"ר רשות ניקוז שקמה –בשור, יו"ר ועד מנהל של המכללה הטכנולוגית בבאר-שבע, חבר ועדה מחוזית לתכנון ובניה מחוז דרום, חבר הנהלה ויו"ר אגודת ידידי תיאטרון באר שבע וחבר ועד מנהל של מוזיאון חיל האוויר. בין היתר מחזיק בדש ברישיון טיס אזרחי. עקב פועלו הרב ומאבקו לפיתוח הנגב זכה בדש לכינוי "השריף".
בחודש מרץ 2009 נשרף מטוסו הפרטי במנחת שדה תימן. בדש האשים בהצתה בדווים משבט טראבין.
ב-2011 קרא להחרים את אוניברסיטת בן-גוריון מפני שהאוניברסיטה מעסיקה מרצים שמסיתים נגד מדינת ישראל.
בינואר 2015 המליצה המשטרה להעמידו לדין על הפרת החוק להגנת הפרטיות על כך  שפרסם חוב ארנונה של מתמודד בבחירות לראשות המועצה בעומר. בדצמבר 2017 הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק מחוסר אשמה.
הצורך בהשתייכות

הצורך בהשתייכות נחשב בפסיכולוגיה לצורך אנושי בסיסי ולמניע עיקרי לפעולה. האדם חותר להיות קרוב לבני אדם אחרים ולקיים איתם קשר בעל משמעות שבמסגרתו יקבל מהם אהדה ואהבה. הדבר מתבטא הן בצורך באהבה רומנטית, הן בצורך בהשתייכות לקבוצה חברתית, והן בקשרים עם צאצאים, קרובי משפחה וידידים. 
בין הפסיכולוגים הבולטים שהרבו להדגיש את חשיבותו של הצורך בהשתייכות לרווחת האדם, נמצאים אלפרד אדלר, אברהם מאסלו, רודולף דרייקורס ורוי באומייסטר.

התמודדות עם ממצאים סותרים לכאורה

קיימים לכאורה ממצאים הסותרים את מרכזיותו של הצורך בהשתייכות. כך, יש בני אדם ביישנים מאוד, הנמנעים מיצירת קשרים. יש מקרים שבהם בני אדם דוחים ניסיונם של אחרים ליצור איתם קשר הדוק, כמו במקרה של אהבה נכזבת. בנוסף אפקט הצופה מן הצד ותופעת הבורות הקולקטיבית מראות שההמון אינו שש לסייע לזר. 
עם זאת, לתופעות אלו קיימים הסברים המתיישבים עם הצורך בהשתייכות. ביישנות עלולה לנבוע מחשש מדחייה בידי הזולת, דחייה שמעוררת חרדה דווקא בשל הצורך להשתייך. נמצא שביישנים מפצים על קשיי התקשורת שלהם בכך שהם מחייכים יותר ומהנהנים יותר בראשם. 

אנשים אינם נענים לאהבתם של אחרים, דווקא משום שהם מעוניינים בקיומה של מערכת יחסים טובה יותר עם אחר, ובכל מקרה, דחייה של רצונו של אדם אחר בקשר מעוררת מצוקה ניכרת.  ולסיום, תופעות שבהם ציבור מתעלם מגורלו של היחיד אינן שכיחות כלל וכלל כאשר היחיד הוא אדם המוכר לציבור. דוגמה לכך קיימת אף בקופים. הם מסרבים לקבל אוכל, גם בתנאי רעב קשים, כאשר כתנאי לכך עליהם לגרום שוק חשמלי לקוף אחר, זאת בפרט אם הקוף העמית שהה איתם קודם לכן באותו הכלוב.
התפוצצות לווייתן

התפוצצות לווייתן היא תופעה שבה גופתו של לווייתן שעלה על החוף מתפוצצת כתוצאה מהצטברות גזים והתגברות הלחץ הפנימי בתוכו. 
המקרה הנודע ביותר של התפוצצות לווייתן התרחש בשנת 2004 בטייוואן, כאשר לווייתן התפוצץ באזור מאוכלס, באמצע העברתו על גבי משאית לאזור אחר מהמזח שהושאר בו. עובדי הנמל הואשמו לאחר האירוע, שלא הזדרזו לפעול ולהעבירו במהירות, לפני שיצטברו בתוכו מספיק גזים שיגרמו להתפוצצותו.