רובוט צבאי

רובוט צבאי הוא רובוט אוטונומי או מופעל מרחוק לשימוש צבאי.

היסטוריה

רובוטים צבאיים היו קיימים כבר במלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה שם נעשה שימוש בגלית מוקש עוקב הגרמני והטלטנק הסובייטי.
על אף שהשימוש ברובוטים במלחמה הוא בדרך כלל נושא המוזכר במדע בדיוני, מתבצע מחקר נרחב על מנת שישמשו כאמצעי עתידי ללחימה. כבר היום מספר רובוטים צבאיים נמצאים בשימוש בצבאות שונים בעולם. 
יש המאמינים שעתיד הלוחמה המודרנית יהיה על ידי שימוש במערכות נשק אוטומטיות. צבא ארצות הברית משקיע רבות במחקר ופיתוח על מנת לפרוס מערכות אוטומטיות שכאלה. המערכת הבולטת ביותר כיום בשימוש היא המטוס ללא טייס (לדוגמה: RQ-2 פיוניר ו-MQ-1 פרדטור) היכולה להיות חמושה בטילי אוויר-קרקע ומופעלת מרחוק בתפקידי סיור. בשנים 2004–2005 DARPA קיימה תחרויות ופרס של 2 מיליון דולר, במטרה לערב חברות פרטיות ואוניברסיטאות כדי לפתח כלי רכב בלתי מאויש שיוכל לנווט בשטח הקשה במדבר מוהאבי, בשנים 2012–2014 התקיימה תחרות אתגר הרובוטיקה של DARPA במטרה לפתח רובוטי שטח חצי-עצמאיים שיוכלו לבצע "משימות מורכבות בסביבות מסוכנות בהן אדם לא יכול לשרוד", בתחרות זו השתתפו גם חברות ישראליות.
בצה"ל מופעלים משנת 2009 כלי רכב בלתי מאוישים חצי-עצמאיים מסוג גארדיום המשמשים כאמצעי תצפית בעיקר בפיקוד הדרום, לאורך גדר המערכת. כלי הרכב נוסעים לאורך הצירים, כאשר 90% מהזמן הדבר נעשה ללא התערבות המפעיל. באותה שנה החל חיל הים להפעיל את הפרוטקטור, כלי שיט בלתי מאויש. כמו כן קיימים בצה"ל רובוטים המיועדים לפירוק מטעני חבלה הנקראים סה"ר (סייר הנדסי רובוטי), הסה"ר נע בצורה אוטונומית לצורך גילוי מטענים וטיפול בהם. בדומה לחיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית מחזיק ברובוט צבאי קטן מדגם "רונ"י" המשמש למטרות סיור וסריקה.
יחד עם זאת לרובוטים אלה יש מגבלה אחת בלהפוך לאוטונומיים בצורה מלאה: נדרשת התערבות מסוימת של בן אדם על מנת לוודא כי לא חל על המטרות מגבלות אש מסוימות, כפי שמוגדר בדיני המלחמה של אמנות ז'נבה.

כלי רכב בלתי מאויש (כרב"מ)

כרב"מ הוא כלי רכב (לרוב על בסיס רכב שטח, טרקטורון או כלי צמ"ה) שנע על פני הקרקע ומבלי שנמצא עליו בן אדם. הוא נועד בעיקר למשימות סיור, פינוי מוקשים ופתיחת צירים במצבים בהם נוכחות אדם עלולה להיות מסוכנת. הכרב"מ מצויד בדרך כלל בחיישנים ומצלמות על מנת לקבל קלט מהסביבה. יחסית לתחום הכטב"מים, תחום הכרב"מים נמצא רק בתחילת דרכו עקב הקושי לנווט את הכלי בקרקע רוויית מכשולים ומגבלות תנועה.
לדוגמה: גארדיום (מכונה בצה"ל "שותף נאמן"), רעם השחר, פו הדב ופנדה (דחפורי D9 בשירות צה"ל בשלט רחוק), שומר גבולות (כרב"ם),  אוונגרד, סה"ר ו-SWORDS.

יתרונות

מייג'ור קנת רוז מצבא ארצות הברית מונה את היתרונות ברובוטים צבאיים בלחימה:
"מכונות אינן מתעייפות. הן לא סוגרות את העיניים. הן לא מסתתרות תחת עצים כשמתחיל לרדת גשם ולא מדברות עם חבריהן... תשומת לב אנושית לפרטים בתורנות שמירה, יורדת בצורה משמעותית לאחר שלושים הדקות הראשונות... מכונות אינן יודעות פחד".
ניתן דגש על כיצד להפוך את הרובוטים ליותר אוטונומיים, עד לרמה בה הם יוכלו לפעול בכוחות עצמם למשך תקופה ממושכת, ואפילו מעבר לקווי האויב. רוב הרובוטים הצבאיים מופעלים מרחוק ואינם נושאים נשק, הם משמשים למעקב, איסוף מודיעין, נטרול מטענים ועוד. הרובוטים שכן מצוידים בנשק מופעלים מרחוק כך שלא יהיו מסוגלים להרוג בצורה אוטונומית.

סיכונים

ב-2009 נערכה ועידה בהשתתפות מומחים ודנו במצב היפותטי שבו רובוטים ומחשבים יהיו עצמאיים ויקבלו החלטות לבדם, הדבר ידוע כסינגולריות טכנולוגית. חלק מהמומחים העלו שאלות בנוגע לרובוטים צבאיים, במיוחד לכאלה שניתנת להם מידה מסוימת של אוטונומיות. צי ארצות הברית הפיק דוח בנושא שמצביע על כך שככל שהרובוטים הצבאיים יהפכו למורכבים יותר, צריכה להיות תשומת לב גדולה יותר ליכולת שלהם לקבל החלטות אוטונומיות.

אפקט פסיכולוגי

חיילים אמריקאיים נותנים שמות לרובוטים המשרתים לצדם, לפעמים הם נקראים על שמות חבריהם האנושיים, משפחה, מפורסמים, חיות מחמד או על שם החייל שמפעיל אותם. "מין" הרובוט נקשר בדרך כלל למצב הזוגי של החייל המפעיל.
לעיתים מודבקות מדליות פיקטיביות על הרובוטים ואף נערכו הלוויות לרובוטים שנהרסו. ראיונות שנערכו עם חיילים העוסקים בגילוי חומרי נפץ העלו כי על אף שהם מרגישים טוב יותר לאבד רובוט מאשר בן אדם, הם גם מרגישים כעס ותחושת אובדן אם הרובוט נהרס. סקר שנערך בקרב 746 אנשי צבא אמריקאיים הצביע על כך ש-80% מהם אוהבים את הרובוטים הצבאיים שלהם, כאשר החיבה גדולה יותר כלפי רובוטיים קרקעיים מאשר אוויריים. הישרדות יחד במצבים מסוכנים מגדילה את החיבור בין החייל לרובוט, והתקדמות עתידית בתחום הבינה המלאכותית עשוי לחזק חיבור זה.