google/wiki40b huggingface dataset:
בארי ג'קסון (שחקן)

ביוגרפיה

ג'קסון נולד בברמינגהאם ב-29 במרץ 1938. בקולנוע שיחק בסרטים "בתו של ריאן", "בארי לינדון", "אלופי ההפלות", "The Raging Moon", "מיסטר לאב" וב"וימבלדון - אהבה בלבן".
בטלוויזיה הופיע ג'סקון במיני-סדרה "A for Andromeda", בסדרה "The Mask of Janus", בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בפרקים בסדרות "Z-Cars",‏ "Dixon of Dock Green",‏ "The Troubleshooters", "פולדרק", "Oil Strike North",‏ "The New Avengers",‏ "Secret Army",‏ "Blake's 7", "המקצוענים", "קורוניישן סטריט", "אויב על סף ביתי", "כל היצורים גדולים כקטנים", "Minder", "ברז'ראק", "לאבג'וי", "חדר מיון", "Peak Practice", "עדות אילמת", "קוואנה QC",‏ "The Bill",‏ "A Touch of Frost", "הולבי סיטי", "בקצב הלב", ובתפקיד קבוע בדמות הפתולוג ד"ר ג'ורג' בולרד בסדרה "רציחות במידסומר".
בסדרה "דוקטור הו" הופיע ג'קסון בסדרה המקורית בסיפור "The Romans" ובפרק "Mission to the Unknown". ג'קסון גילם את "דראקס" חבר ללימודים של הדוקטור הרביעי בסיפור "The Armageddon Factor".
ג'קסון נפטר בלונדון ב-5 בדצמבר 2013 בגיל 75.
ריקארד ורנש

קריירה

ורנש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרנצווארוש ובגיל 15 הצטרף לבודפשט הונבד. ב-30 ביולי 2011, ורנש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד ואשאש. בעונה זו, הרבה לשחק בעיקר בקבוצת המילואים. בעונת 2012/2013, ורנש רשם 22 הופעות בקבוצה הבוגרת. ב-19 באוגוסט 2012 ורנש הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 3-3 נגד פקשי.
בעונת 2014/2015 הושאל ורנש לסנטרל קואסט מארינרס מליגת העל האוסטרלית. בסיום העונה, חזר לבודפשט.
בינואר 2017 הושאל לפקשי עד לסיום העונה.
בקיץ 2017 שוחרר מבודפשט וחתם בזלאגרסגי ט.א. מהליגה ההונגרית השנייה. עונה זו, הייתה עונת השיא שלו כאשר רשם 14 שערים ב-33 משחקי ליגה.
בקיץ 2018 חזר לליגת העל ההונגרית, כאשר חתם בדיושג'ר.
ב-24 ביולי 2019 ורנש חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל.
אשר פדי

ביוגרפיה

פדי נולד במגדל העמק ליעיש ואילנה פדידה, שני מבין חמישה אחים ואחיות. במהלך ילדותו המשפחה הפכה למסורתית ופדי ביטא את המוזיקליות שלו בתפילות בבית הכנסת. בגיל 13, קיבל את סט התופים הראשון שלו ומאז החל לעסוק בתיפוף.
פדי החל ללמוד תווים אצל ז'ראר בוחניש במגדל העמק והופיע במסגרת העירונית ובבית הספר. עם סיום שירותו הצבאי עבר לתל אביב והחל להופיע בלהקת הקאברים "בושם" בפאבים בתל אביב ובראשון לציון. ארקדי דוכין אשר זיהה את כישרונו המוזיקלי, פנה אליו להשתתף במופע משירי ויסוצקי.
פדי ניגן גם עם לאה שבת, נורית גלרון, דפנה ארמוני ואלון אולארצ'יק. בשנת 1996 הפך למתופף של יהודה פוליקר.
לדבריו תופף במעל 1,200 אלבומים. פדי הקליט לאלבומים של שלום חנוך (2010), המופע המשותף של חנוך עם שלמה ארצי (2011), היהודים (מציאות נפרדת, 1995), שרית חדד (2005), אייל גולן (1996-2016) (למעט האלבום "מציאות אחרת"), מירי מסיקה (2005, 2007), שלמה ארצי (2007, 2012), ליאור נרקיס, קובי פרץ (2008) ושלומי שבת (2010, 2012).
בשנת 1999 נסע פדי לניו יורק להתמחות בסגנונות ג'אז ולאטין ב-Drummers Collective NYC.
בשנת 2008 הופיע פדי בקונצרט האמונה של מרכז פרס לשלום עם הסולן אנדריאה בוצ'לי, והסקסופוניסט דייב קוז.
באוקטובר 2011 הופיע עם אלון אולארצ'יק בפסטיבל האומנויות בטשקנט, אוזבקיסטן.
ביוני 2013 הופיע בקונצרט התקווה בברלין, גרמניה.
במרץ 2016 עברו פדי ומשפחתו להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. במקביל להופעות והקלטות עם אמנים אמריקאים, פדי עדיין מקליט ומופיע עם אמנים ישראלים.
בדצמבר 2016 ניגן פדי באיחוד של הצ'רצ'ילים ובסיבוב הופעות עם אלון אולארצ'יק שכלל הופעות בישראל ובארצות הברית. במאי 2018 הפך פדי למתופף הישראלי הראשון שחתם על הסכם הסבה עם חברת המצילות האמריקנית "זילדג'אן" לצד מתופפים נוספים מהעולם.
בשיתוף עם אבי יפרח המנגן בגיטרה בס יצר פרויקט מקורי משותף בשם "הפרויקט של אבי יפרח ואשר פדי". האלבום כולל שבעה קטעי נגינה מקוריים בסגנון פיוז'ן שכולם נכתבו והופקו על ידי פדי ויפרח. מלבד פדי (תופים) ויפרח (גיטרה בס), עוד מנגנים באלבום עוז נוי (גיטרות), אבי סינגולדה (גיטרות), עומר קליין (פסנתר), אלעד אדר (קלידים), ניצן עיו-הבר (כלי נשיפה), אלי דג'יברי (סקסופון) ואמיר מילשטיין (חליל).
פדי נשוי ואב ל-3 ילדים.
בן-ציון זהר

ביוגרפיה

זהר נולד כבן-ציון סימקין במושבה בת שלמה. שאף לטוס מילדות וכנער הצטרף לפעילות דאייה. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. התגייס לנח"ל, אולם שאיפתו להיות טייס הובילה אותו לחיל האוויר והוא סיים קורס טיס בשנת 1958. 
ב-1961 הוא היה טייס במטוס מטאור מתוצרת בריטניה. ב-8 בנובמבר חזרו הוא והנווט מגיחה, עם תקלה במטוס ונאלצו לבצע נחיתת ריסוק. למטוס נגרם נזק רב והוחלט להשביתו. המטוס הוצב על כן ליד מבנה טייסת העטלף, בבסיס תל נוף ושם הוא נמצא עד היום. 
בהמשך הדרך בחיל האוויר, הוצב זהר כטייס ווטור בטייסת 110 ובשנת 1966 השתחרר משרות קבע בחיל האוויר והפך לטייס ריסוס בחברת "מרום".

עיטור העוז והפלת ההנטר

ב-17 במאי 1967, בראשיתה של תקופת ההמתנה גויס זהר לשירות מילואים ונטל חלק במלחמת ששת הימים כטייס ווטור בטייסת 110. ביום הראשון למלחמה, 5 ביוני 1967, כחלק מגיחות הגל הראשון במבצע מוקד, השתתף בגיחת הפצצה על שדה התעופה אבו סואר שבמצרים. במהלך הכניסה להפצצת שדה התעופה, התקיפה רביעיית מטוסי מיג 21 מצריים את המפציצים הישראלים. למרות נחיתותו כמטוס הפצצה חמוש, לקח על עצמו זהר את העסקת מטוסי הקרב המצריים, בזמן ששלושת המטוסים ביצעו את יעפי ההפצצות על שדה התעופה.
להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה":
ביום ה-5 ביוני 1967, שימש סרן בן-ציון זהר מס' 3 במבנה, שתקף שדה תעופה של האויב באזור התעלה. המבנה נכנס לתקיפה, ברגע שהופיעו מטוסי "מיג 21". סרן בן-ציון זהר נשאר מעל לשדה ותימרן כנגד ה"מיגים", כדי להסיח אותם ממטוסינו התוקפים. אחר כך נכנס בעצמו לתקיפת השדה. בדרכו חזרה הצטרף למבנה בתקיפת סוללה "אס-איי-2", אף על פי שחסר לו דלק, לפי חישובו, כדי להגיע לנחיתה.
על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז.
ניסן תשל"ג, אפריל 1973. דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי".
שתי גיחות הפצצה נוספות שזהר נטל בהן חלק באותו היום היו על שדה התעופה קהיר מערב. הראשונה, בשעות לפני הצהריים, כחלק מתקיפות הגל השני ב"מבצע מוקד" והשנייה, בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
ביום השני למלחמה, 6 ביוני, נטל חלק בגיחת הפצצה לשדה התעופה H-3 שבעיראק. במהלך הפצצת שדה התעופה, ניהלו רביעיית הווטורים הישראלים וצמד מטוסי המיראז' שליוו אותם, קרב אווירי עם מטוסי הנטר עיראקים וירדנים ועם מטוס מיג 21 עיראקי. במהלך הקרב פגע זהר בצרור מארבעת תותחי ה-30 מ"מ של הווטור, בהנטר ירדני והמטוס הירדני נפל (כנראה הצרור פגע בטייס). ככל הידוע, זוהי הפעם היחידה שבה מטוס ווטור הפיל מטוס בקרב אוויר. הפלה זו נחשבת (יחד עם שתי הפלות נוספות שביצעו המיראז'ים באותו קרב), כהפלה המרוחקת ביותר מגבולות ישראל, שביצע חיל האוויר הישראלי.

לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר המלחמה המשיך זהר בשירות קבע וטס זמן מה על סקייהוק. לאחר שסיים את שירות הקבע המשיך בעבודתו כטייס ריסוס ובמקביל המשיך גם בטיסות במילואים. ב-1983 הוא היה כבר רס"ן במילואים. ב-3 במרץ, בהיותו בטיסת אימונים שיגרתית במטוס "כפיר" c1 של טייסת העמק, מיד לאחר ההמראה, נדם מנוע המטוס עקב תקלה בתיבת האביזרים הקדמית של המנוע. זהר ניסה להתניע את המנוע, ללא הצלחה ולאחר שהמטוס, שאיבד גובה במהירות, הגיע אל גובה הנטישה המזערי, נטש אותו זהר וצנח בשלום. המטוס התרסק ליד המושבה יוקנעם.
זהר נהרג ב-1 ביולי 1997, בהתרסקות מטוס הריסוס שלו מסוג פוני (Pawnee).
מספן הציוד

היסטוריה

טרם הקמת מספן ציוד ומחלקת ציוד הייתה מחלקת הנדסה אדריכלות ימית ולחייל התמנה מהנדס ראשי ג'ו נוביק סא"ל שטוייר שרטון, שניהם ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. לאחר מכן הוקמה מחלקת ציוד אשר בראשותה עמד קצין מהנדס בדרגת אל"ם בתפקיד רמחצ"ד. באופן טבעי מחלקת ציוד והנדסה הוקמה על ידי מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי אשר להם היו הכישורים מצי מלחמתי מסודר והידע הטכני הנדרש בנושאי מכונה, חשמל, מבנה אניות, תיקונים, תחזוקה ושיפוץ כלי שיט. ראש מחלקת הנדסה הראשון בחיל הים שממנה צמחה מחלקת ציוד היה אל"ם יוסף ג'ו נוביק ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי שייסד את מספנת חיל הים.
המהנדסים הראשונים בחיל היו מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ואנשי מח"ל מחיל הים האמריקאי. במקביל נשלחו ללימודים בMIT אברהם זכאי ואריה קפלן (קיפי) שאופק הקידום שלהם היה להתמנות לתפקיד רמחצ"ד. מגמת לימודים בחו"ל נבעה גם ממדיניות הרמטכ"ל יגאל ידין למנוע הקמת פלמ"ח חדש בחיל הים ולפרק גרעין שכזה. מדיניות שיושמה אף בשייטת 13 שבה נשלח יוחאי בן-נון ללימודים ב-MIT באותה התקופה.
מספן הציוד הוא המשכה של מחלקת ציוד (מחצ"ד) שהייתה מחלקת ציוד שיט והנדסה שנוצרה לפני מלחמת סיני מאיחוד בין מחלקת אפסנאות להנדסה.  עד שנת 1972, נמצא המספן יחד עם מפקדת חיל הים כולה, במחנה סטלה מאריס בחיפה.
ליאון יוריס

תולדות חייו ויצירתו

יוריס נולד לוולף ויליאם ולאנה (לבית בלומברג) יוריס. אביו, שהיה מהגר פולני ואחיו של אליעזר ירושלמי, שהה שנה בארץ ישראל בתום מלחמת העולם הראשונה לפני שהיגר לאמריקה ב-1921. הוא עסק בעבודות פשוטות, וכפי שהתבטא בנו ליאון, "עבר מכישלון לכישלון". וולף ויליאם שינה את שמו ליוריס, בהתבסס על המילה ירושלמי.
ליאון למד בבית ספר אך לא סיים את התיכון כיוון שנכשל באנגלית. בגיל 17 הצטרף למארינס (חיל הנחתים) ולחם כאלחוטן קרבי בזירת האוקיינוס השקט בקרבות גוודלקנל וטאראווה. בעת שהחלים ממחלת המלריה בסן פרנסיסקו הכיר את בטי בק, סמלת חיל הים, והם נישאו ב-1945. מותה ממחלה קשה בסוף שנות השישים גרם לו לשבר גדול.
העיתון אסקווייר קנה מאמר שלו וזה עודד אותו לכתוב רומן. התוצאה הייתה הרומן הידוע "זעקת הקרב" משנת 1953, המספר על לוחמי חיל הנחתים וגבורתם במלחמת העולם השנייה בזירת האוקיינוס השקט
. הספר זכה להצלחה גדולה, נמכר בשלושה מיליון עותקים ועובד לסרט מלחמה. ספר נוסף היה "הגבעות הזועמות" מ-1955, המתאר את המלחמה ביוון.
כעיתונאי ותסריטאי התעניין מאוד במדינת ישראל. הוא ביקר בישראל ב-1956 ובמשך מספר חודשים ערך תחקיר שבעקבותיו כתב את ספרו הידוע ביותר "אקסודוס" בשנת 1958, שהתבסס באופן חופשי ביותר על סיפורה של אוניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז". הספר שימש בסיס לסרט מצליח באותו שם.
בקיץ 1978 ביקר בישראל לחקר הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ביריחו ביקר עם אשתו השנייה ג'יל יוריס. ג'יל פיבודי, ילידת 1947 בוגרת הרווארד קולרדו קולג' ואוניברסיטת ניו יורק, צלמת עתונות מקצועית, עבדה עם ליאון על ספריו בנושאי סכסוכים מאז נישאו בפברואר 1970. לשם סקירת "ביקורי קיץ" של משפחות הפלסטינים, הגיעו השניים למעבר גשר אלנבי. עמדו באמצע הגשר ושוחחו עם חיילי צה"ל ושוטרי הגבול הירדנים מעל נהר הירדן בשיחה חופשית מוקלטת כשג'יל מצלמת לקראת כתיבת תסריט לסרט על הנושא.
רומנים אחרים שלו הקשורים לשואת יהודי אירופה הם "מילא 18" מ-1961, שהוא כתובת מטה מורדי גטו ורשה. "משפט דיבה" מ-1970, מתייחס למשפט שבו נתבע יוריס בשנת 1964 על הוצאת דיבה בספר "אקסודוס", על ידי רופא פולני ולדיסלב דירינג, המוזכר בספר כמי שערך ניסויים אכזריים באסירי מחנה ההשמדה אושוויץ. חבר המושבעים פסק שעל יוריס לשלם לדירינג פיצוי בסך חצי פני.
ספרו "החאג'" בודק את היסטוריית המאבק במזרח התיכון וכיצד מעורבות פוליטית של מדינות זרות הולידה את המאבק כיום. יוריס התעניין ברבים מספריו במאבקים פוליטיים במקומות שונים בעולם כמו אירלנד, ברלין ומרכז אמריקה. ג'יל יוריס, ערכה עמו במשותף את מחקרם באירלנד ו-388 צילומיה הובאו בספרו החמישי, ספרם המשותף "אירלנד, יופי נורא".
וזיר

וזיר (בערבית: وزير) הוא יועץ מדיני רם מעלה, או שר בממשלה מוסלמית. שורש המונח בערבית משמעותו "לעזור", המונח וזיר נזכר בקוראן. הח'ליפות העבאסית קבעה את התואר וזיר לשר.
בעידן המודרני התואר וזיר נמצא בשימוש בעולם דובר הערבית, באיראן, באפגניסטן, פקיסטן, והודו.

תואר היסטורי

המשרה השלטונית של הווזיר, אשר התפשטה מארצות ערב לארצות שכנות, החלה בתקופה הח'ליפות העבאסית. הווזיר עמד בתווך בין השליט, אדון הארץ, לבין נתיניו, וייצג את הח'ליפה בכל עניין הנוגע לנתיניו. מקור המונח מהמילה ויצ'יר שמשמעה שופט בשפה הפרסית - פהלווית, המכונה גם פרסית אמצעית והייתה נהוגה בתקופת האימפריה הסאסאנית. התואר אומץ על ידי בית עבאס וניתן לנושאי תפקידי שר או יועץ.
התואר וזיר באופן היסטורי ניתן לאחד משני נושאי התפקידים: משרת ראש ממשלת השרים של שליט המדינה (התואר "הווזיר הגדול" היה ייחודי למשרה זו), או שר, מבין השרים במועצת שרי המלך.

באמנות

בספרות ובפנטומימה המודרניים, התואר "וזיר גדול", הוא דמות סטראוטיפית של אדם המושך בחוטים וקושר קשרים מאחורי הקלעים באופן תככני, בתקופת שלטונו של מלך חלש או לא מיומן. דוגמה בולטת לדמות סטראוטיפית זו ניתן למצוא בדמותו של ג'אפר, בסרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני, הקושר קשר ועוסק במעשי כישוף על מנת להשתלט על הממלכה תחת שלטונו של סולטאן תמים. באותו אופן תוארה דמותו של ג'אפר בסרט "הגנב מבגדאד" משנת 1940. כך דמותו של יוסף, יועצו של הנסיך סינבד בסדרת הקומיקס פייבלס.
ייתכן כי מקור ההשראה לדמות הווזיר הגדול באמנות המודרנית היא דמות המן האגגי במגילת אסתר.

וזיר בשחמט

בשאתראנג' שהוא גרסה קדומה למשחק השחמט המודרני, שמו של הכלי החזק במשחק, אשר נקרא בשחמט מלכה, היה וזיר. עד היום כינוי זה השתמר במספר שפות אף לכלי המלכה, כך בהונגרית (vezér) במשמעות מנהיג, בפרסית (vazīr), בטורקית (vezir) ובערבית (وزير).
בוב, סוכן הידרה

ביוגרפיה בדיונית

בוב דובלינה שוכנע בידי אשתו להצטרף לארגון HYDRA המרושע, וזאת אף על פי שבוב רצה להצטרף לארגון A.I.M. בהופעתו הראשונה הוא הוכרח באיומים בידי דדפול למלט את סוכן אקס מבסיס סודי של הארגון, על אף שלא ידע להטיס מטוסים. כשהשלושה חוזרים לארצות הברית, בוב מתלווה לדדפול במשימת חילוצן של המוטאנטית אאוטלו וסנדי בראנדנברג, ונהיה חבר כבוד של סוכנות אקס. הוא מתלווה לקבוצה במשימותיה השונות, ומכונה "חיית המחמד של דדפול". במהלך פשיטה על בסיס סודי של HYDRA כדי להציל את סמור מזעמו של וולברין, בוב נורה ברגלו בידי דדפול, וכאשר וולברין כרת את ראשו של דדפול בוב הוא זה שהחזיר את ראשו למקומו. לאחר שהשניים הצילו את סמור, בוב ודדפול נסעו אחורה בזמן אל תקופת מלחמת העולם השנייה, וסייעו לקפטן אמריקה ולשותפו ג'יימס ברנס להביס את המדען הנאצי ארנים זולא. לאחר מכן, בוב עבר יחד עם דדפול ודוקטור סטריינג' דרך ממדים שונים כדי ללכוד את אויבו המר של דדפול, טי-ריי.
אחרי זמן מה, בוב עורך מסע עם דדפול וסמור אל הארץ הפראית, מקום מושבו של סאורון, והשלושה בוחרים לעצמם מגוון דינוזאורים, שאותם דדפול מנסה להעביר אל האי ג'נושה כמעשה קונדס למגנטו. אולם, הם מועברים בטעות לשגרירות ג'נושה במנהטן, והדינוזאורים נהיים מארחים של סימביוט האחראי להיווצרותם של ונום וקרנג'. כתוצאה מניסיון של בוב לברוח מהקרב, הוא הורג בשוגג את אחד מהדינוזאורים, ונחשב כגיבור.
באירועי שלטון אפל, בהם נורמן אוסבורן מחליף את סוכנות S.H.I.E.L.D בארגון H.A.M.M.E.R החתרני שלו, בוב חוזר לעזור לדדפול להדוף את הנבל טייגר שארק. דדפול חוקר את בוב, המספר לו שהוא וטייגר שארק הושכרו בידי אוסבורן כדי להורגו, ודדפול מצידו משוכנע שאוסבורן מוכרח לשלם לו על כך שיירט ממנו קבצים על פלישת הסקרול באירועי פלישה סודית. מאוחר יותר, בוב נקרא על ידי דדפול כדי לעזור לו כשהוא נהיה שודד ים, אך בוב מולבש בתחפושת של תוכי, נהיה התוכי של דדפול ולוקה בצפדינה, או אולי במכת חום. במהלך קשת הסיפור ענקי מלחמת העולם, שבה דדפול הופך ליצור מפלצתי דמוי הענק הירוק, בוב מנסה להעביר את דדפול אחורה בזמן, אך שולח אותו למציאות חלופית בה הדבר הוא שחור הזקן. כשבוב מנסה לתקן את הטעות, הוא מוביל בטעות דינוזאורים למציאות זו.
בוב נפצע קשה במהלך מלחמת כנופיות בין הקינגפין לטומבסטון, מה שגורם לאקס פורס להפסיק להלחם בדדפול. אחרי זמן רב שנעדר, בוב מופיע שוב כאשר דדפול קורא לו לאבטח את בריחתו שלו ושל שיקלאה. בוב חוטף נושאת מטוסים של HYDRA, ובכך הם בורחים כשלפתע מודוק חוטף אותם, בהתעניינות בכוחות הסוקובוס של שיקלאה. הם מצליחים לברוח, אם כי בוב נפצע קשה ברגליו. הוא מצליח להתאושש מעט, ועזר לדדפול ושיקלאה נגד דרקולה וכוחותיו באמצעות כיסאו של מודוק. בחתונתו של דדפול, בוב נראה בריא לגמרי כבן-זוגה הזמני של ילדת הסנאי.
חסן שייח' מחמוד

חסן שייח מחַמוד (בסומלית: Xasan Sheekh Maxamuud, בערבית: حسن شيخ محمود; נולד ב-29 בנובמבר 1955) הוא מדינאי סומלי. בשנים 2012–2017 שימש כנשיא סומליה. פעיל פוליטי וחברתי ואקדמאי, מחמוד שימש כפרופסור ודיקן באקדמיה. בנוסף הוא מייסד ויו"ר מפלגת השלום והפיתוח. בהכשרתו הוא איש חינוך ואיש עסקים.

ילדות וצעירות

חסן שייח' מחמוד נולד בשנת 1955 בג'ללקסי, עיירה חקלאית קטנה במחוז הירן בסומליה, בימי שלטון המנדט האיטלקי. הוא בן לקבוצת אבגאל משבט הווייה. משפחתו השתייכה למעמד הבינוני. 
אחרי לימודים בבתי ספר העיר הולדתו, בשנת 1978 למד מחמוד שלוש שנים לימודי טכנולוגיה באוניברסיטה הלאומית הסומלית במוגדישו. בשנת 1986 הוא נסע להודו וסיים שם בשנת 1988 את התואר השני בחינוך טכני באוניברסיטת בהופל, בימינו אוניברסיטת ברכתוללה. אחר כך למד במכון הקיץ לבניית שלום של האוניברסיטה המנוניטית המזרחית בהריסונבורג, וירג'יניה, בארצות הברית. באוניברסיטה זו, השייכת לכנסייה המנוניטית והמקבלת גם בני דתות אחרות, סיים מחמוד שלושה קורסים אינטנסיביים לגישור, ריפוי טראומות ובניית אסטרטגיות למידה מעשית למבוגרים (designed learner centered training).

הקריירה בהוראה וייעוץ

בשובו לארצו, התקבל מחמוד לעבוד כמדריך ומאמן בתיכון הטכני לפולה, בדרום סומליה. אחר כך לימד החל משנת 1984 במכללה למורים טכניים שליד אוניברסיטת לפולה. בשנת 1986 התמנה לראש המכללה.
עם פריצת מלחמת האזרחים ההרסנית בשנות ה-90 המוקדמות, נשאר מחמוד במולדתו ופעל כיועץ וארגונים לא ממשלתיים, לארגונים של האו"ם, ובמיזמים של שלום ופיתוח. בשנים 1995-1993 הוא עבד כקצין חינוך של UNICEF במרכז ובדרום סומליה. בשנת 1999 נמנה עם מייסדי המכון הסומלי למנהל עסקים ולניהול SIMAD במוגדישו.המוסד הפך לאוניברסיטה  ומחמוד שימש לה כדקאן עד שנת 2010.

הקריירה הפוליטית

מחמוד נכנס לפוליטיקה בשנת 2011 כשהקים את מפלגת הפיתוח השלום. באפריל 2011 חברי המפלגה בחרו בו בפה אחד ליושב ראש. באוגוסט 2012 הוא נבחר לפרלמנט הפדרלי המחודש של סומליה. לצד פעילותו האקדמית והאזרחית, עבד מחמוד גם כיזם עצמאי מצליח.

נשיא סומליה

ב-10 בספטמבר 2012 נבחר מחמוד על ידי הפרלמנט לתפקיד נשיא סומליה לאחר שנים של מלחמת אזרחים וממשלה זמנית. הוא זכה בסיבוב השני ב-190 קולות מול הנשיא בתפקיד, שריף שייח אחמד, שקיבל 79 קולות.  בנאום ההשבעה שלו הודה לעם הסומלי ולפרלמנט הפדרלי של סומליה והביע תמיכה בהמשך תהליך השיקום של סומליה לאחר מלחמת האזרחים והביע נכונות להמשיך בשיתוף פעולה עם הקהילה הבינלאומית. 
יומיים אחרי השבעתו ניצל מחמוד מניסיון התנקשות נגדו שבוצע על ידי שלושה מחבלים מתאבדים מקרב "חרכת אל השבאבה". באותה עת הוא כינס מסיבת עיתונאים במקום מושבו, מלון "ג'זירה פאלאס" עם שר החוץ של קניה, סמסון אונגרי, שניצל גם הוא. בפיגוע נהרגו שניים מהמחבלים מתו בפיצוץ, השלישי נורה למוות. שלושה חיילים סומלים ושני חיילים של הכוח האפריקאי לשמירת השלום נהרגו. 
בינואר 2013 הממשלה הסומלית זכתה בהכרתן של ארצות הברית, לראשונה אחרי 1991. בספטמבר פמלייתו הותקפה שוב על ידי חברי ה"שבאב" אך הנשיא ניצל גם מפיגוע זה.
הוא מדבר סומלית ואנגלית.
מחמוד נשוי והוא אב לילדים.
בעת כהונתו התנהלו בסומליה פעולות צבאיות נגד פלגים אסאמיסטים קיצוניים, "חרקת אל שבאב אל מוג'הידין" ואחרים, שבהן השתתפו קניה, אתיופיה, כוחות האיחוד האפריקאי לשמירת השלום, הצבא הסומלי, וכוחות של ארצות הברית, צרפת וכו'. בשנת 2014 הוקם מחדש שירות הדואר הסומלי, והותקן הכספומט הראשון במוגדישו.
שריון שרשראות

שריון שרשאות הוא סוג של שריון גוף המורכב מטבעות מתכת קטנות המחוברות זו לזו. שריון השרשראות היה כבד למדי ושקל בין 5 ל-10 קילוגרם. איכות השריון נקבעת על ידי סוג סגירת הטבעת (סמרור או הידוק), גודל הטבעת ופרמטרים נוספים. ככל שהטבעות קטנות יותר כך השריון יהיה כבד יותר וחזק יותר.

העת העתיקה

שריון השרשאות הומצא באמצע האלף הראשון לפנה"ס, אך לא ידוע איפה השתמשו בו לראשונה. ייתכן שהוא הומצא ביפן ובאירופה באופן עצמאי. הממצאים הארכאולוגיים הראשונים הם מ"קורגאנים" - תלי קבורה של הסקיתים מהמאה ה-5 לפנה"ס. שריון כזה היה מצוי בגאליה, בקרב אצילים שיכלו לממנו, וכן באימפריה הפרתית, שפרשיה הכבדים שכונו קטפרקט עטו שריון מלא מכף רגל ועד ראש. 
שריון השרשראות הרומאי (לוריקה המטה - lorica hamata) היה חזק מאוד והיה מיוצר מטבעות ברזל המחוברות זו לזו. לא ידוע מתי בדיוק הופיע השריון הזה בצבא הרומי או מה מקורו. ייתכן שאומץ מהגאלים. כך או כך סביר שכבר במאה ה-3 לפנה"ס צוידו לגיונרים רומאים בשריון שרשראות שכיסה את כל פלג גופו העליון של הלוחם, כולל הירך. השריון הרומאי הורכב מטבעת מרכזית סגורה שאליה התחברו 4 טבעות נוספות שהודקו עליה. הטבעות האלה חוזקו באזור החיבור במסמרה.
השריון חוזק לעיתים באזור הכתפיים בשתי רצועות רחבות נוספות, עשויות אף הן מטבעות מתכת. השריון היה כבד למדי ושקל כ-10 ק"ג. בתקופת הרפובליקה התיכונה, החיילים נדרשו לשלם עבור ציודם מהונם האישי ולכן רק חלק מהחיילים הרומאים היו יכולים להרשות לעצמם לרכוש שריון יקר כל כך. רבים אחרים השתמשו בלוח ארד שהודק לחולצתם בעזרת רצועות שהתחברו מאחורי הגב. בתקופת הרפובליקה המאוחרת, לאחר סדרת רפורמות שהכניס המצביא גאיוס מאריוס בצבא הרומי, החלה המדינה לממן שריון שרשאות אחיד לכלל החיילים. שריון השרשראות נותר פופולרי גם כשהופיע שריון מתקדם יותר בתחילת המאה ה-1 לספירה - לוריקה סגמנטטה, שהורכב מרצועות ברזל הנעות זו על גבי זו.

ימי הביניים

שריון השרשראות הפך פופולרי מאוד במהלך ימי הביניים, ובתקופה זו הוכנסו לשימוש מעילי שריון שכיסו את כל גופו של הלוחם, כולל גפיו וצווארו, וזאת מבלי לפגוע באופן משמעותי בגמישות וביכולת התמרון שלו. היה זה השריון העיקרי של האבירים במסעי הצלב, במאות ה-12 וה-13. החל מהמאה ה-14 הוא נזנח בהדרגה באירופה לטובת שריון הלוחות הטוב ממנו בהרבה, ולרוב נלבש תחתיו. במזרח אירופה ובארצות המזרח התיכון נמשך השימוש בשריון השרשראות גם במאות ה-15 וה-16, ושולבו בו לוחות מתכת.

ייצור

היו מספר שיטות לחיבור הטבעות יחד. השיטה הנפוצה ביותר הייתה 1–4 כלומר, חיבור של טבעת אחת לארבע שכנותיה. כמובן שככל שמספר הטבעות המחוברות יחדיו גדול יותר, כך השריון חזק יותר, אך זה מעלה את משקלו ואת מחירו. חיבור 1–6 (טבעת אחת המחוברת לשש טבעות אחרות) היה נדיר למדי. שריון השרשראות היה נפוץ גם במזרח הרחוק, במיוחד ביפן. במזרח התיכון שריון השרשראות שובץ בלוחות מתכת גדולים בין הטבעות, במיוחד באזור החזה.
סנט מירן

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1877 והיה בין 10 הקבוצות שייסדו את הליגה הסקוטית בעונה הראשונה 1890/1891. המועדון שיחק 45 שנים ברציפות בליגה הסקוטית הראשונה עד עונת 1934/1935. בעונת 1907/1908 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת סלטיק. בעונת 1925/1926 זכה בפעם הראשונה בגביע הסקוטי. בעונת 1933/1934 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו ריינג'רס. בסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה.
המועדון שיחק 31 שנים ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1966/1967. בעונת 1958/1959 זכה בפעם השנייה בגביע הסקוטי. בעונת 1961/1962 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו רייננ'רס. בסוף עונת 1966/1967 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה. המועדון שיחק 3 שנים ברציפות בליגה הראשונה ובסוף עונת 1970/1971 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק 6 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1976/1977 עלה לליגה הראשונה. בעונת 1979/1980 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1980/1981. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אלפסבורג משוודיה. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת סנט אטיין והודח מהטורניר. בעונת 1982/1983 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1983/1984. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פיינורד והודח מהטורניר. בעונת 1984/1985 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1985/1986. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת סלביה פראג. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת האמרבי משוודיה והודח מהטורניר. 
בעונת 1986/1987 זכה בפעם השלישית בגביע הסקוטי והעפיל לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1987/1988. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת טרומסה מנורווגיה. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת מכלן והודח מהטורניר. בסוף עונת 1991/1992 סיים את הליגה במקום הלפני אחרון וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 8 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1999/2000 עלה לליגה הראשונה. אחרי עונה אחת ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 2001/2002 ועד עונת 2005/2006 שבסופה עלה לליגה הראשונה. המועדון משחק ברציפות בליגת העל הסקוטית מעונת 2006/2007. בעונת 2012/2013 זכה בגביע הליגה הסקוטית. בעונת 2014/2015 ירדה לליגת המשנה לאחר 9 עונות. בעונת 2017/2018 עלתה בחזרה לליגה הבכירה.
נורמן שוורצקופף

ביוגרפיה

נורמן שוורצקופף נולד בטרנטון, ניו ג'רזי. בילדותו יצא עם הוריו לשליחות בטהרן שבאיראן. הוא למד באקדמיה הצבאית ואלי פורג', וב-1956 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בווסט פוינט. ב-1964 הוענק לו תואר שני בהנדסה מכנית מאוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר הסמכתו לקצונה עבר אימוני חיל רגלים וצנחנים, ושירת בחטיבה המוטסת ה-187 ובבריגדת ברלין. ב-1965 עבר לשרת בווסט פוינט כמדריך עד 1968. במהלך זמן זה בילה תקופה בדרום וייטנאם כמדריך של יחידת צנחנים וייטנאמית. אז הוענקה לו דרגת סגן-אלוף. ב-1970, בעת שירות נוסף בוייטנאם, זכה בעיטור לאחר שחילץ באופן אישי קבוצת חיילים שנקלעה לשדה מוקשים, ונפצע תוך כדי כך. על גבורתו עוטר בכוכב הכסף.
במהלך שנות השבעים למד שוורצקופף באקדמיה למלחמה של צבא ארצות הברית, ושירת במספר רב של תפקידים, כולל תפקיד בפנטגון, הצבה במערב גרמניה, פיקוד על חטיבה בדיוויזיית רגלים ותפקיד סגן מפקד דיוויזיה ממוכנת. ב-1982 קודם לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-24. שנה אחר כך שימש כסגן מפקד כוח המשימה האמריקני שפלש לאי גרנדה. ב-1986 הועלה בדרגה (ללוטננט גנרל) ומונה לפקד על הקורפוס האמריקני ה-1. לאחר שנה עבר לפנטגון לשמש כסגן ראש מחלקת המבצעים שם.
ב-1988 קודם שוורצקופף לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית (Central Command), שהיה אחראי למבצעים במזרח התיכון, קרן אפריקה ודרום-מזרח אסיה. בתפקיד זה הכין בין השאר תוכנית להגנת שדות הנפט של המפרץ הפרסי מפלישה עיראקית. לאחר פלישת עיראק לכווית בקיץ 1990 הוא מונה למפקד כוחות הקואליציה שהקימה ארצות הברית נגד עיראק, ופיקד על ההכנות למלחמת המפרץ. במהלכה יושמה התוכנית שהכינו שוורצקופף ואנשי מטהו – איגוף שמאלי עמוק של הכוחות העיראקיים בכווית, שתרם לסיום מהיר של המערכה. אז זכה לכינוי Norman Storman ("נורמן הסוער"). 
לאחר המלחמה הוצע לשוורצקופף התפקיד של ראש מטה צבא ארצות הברית, אך הוא דחה את ההצעה ופרש משירות צבאי באוגוסט 1991. לאחר מכן פרסם אוטוביוגרפיה, שימש כפרשן צבאי לרשת NBC, ועסק בפעילויות צדקה שונות. בניגוד להערכות שרווחו אודותיו, הוא לא פנה לקריירה פוליטית. למרות שתמך בנשיא בוש בבחירות לנשיאות ב-2004, הוא השמיע בהמשך ביקורת על אופן הניהול של מלחמתה השנייה של ארצות הברית בעיראק.
שוורצקופף זכה במספר רב של עיטורים צבאיים אמריקניים וזרים, ובין השאר מוייטנאם, בריטניה וצרפת (כולל חברות כבוד בלגיון הזרים הצרפתי – שלא הוענקה לשום אמריקני לפניו).
שוורצקופף נפטר ב-27 בדצמבר 2012 בביתו שבטמפה, פלורידה.