google/wiki40b huggingface dataset:
Ferry cross the Mersey

שם השיר

שם השיר ניתן לקריאה כ-Ferry 'cross the Mersey כלומר, קיצור סלנג של: Ferry Across the Mersey, "מעבורת חוצה את המרזי" או כ-Ferry ,cross the Mersey כלומר "מעבורת, חצי את המרזי". מרזי הוא נהר הזורם בצפון מערב אנגליה דרך הערים מנצ'סטר וליברפול ושפכו במפרץ ליברפול שבים האירי. על הנהר שטה מעבורת נהר המרזי, המחברת בין ליברפול לחצי האי וויראל.

גירסת 1989

ב-15 באפריל 1989 התרחש אסון הילסבורו שבמהלכו נמחצו למוות 96 אוהדי כדורגל ו-766 נפצעו במהלך משחק טעון בין ליברפול ונוטינגהאם פורסט. המקרה הכה בהלם את תושבי ליברפול ואוהדי כדורגל בעולם כולו. בעקבות המקרה הוקלט מחדש השיר, אחד מסמליה של העיר, על ידי סמל אחר שלה, פול מקרטני יחד עם ג'רי מרסדן, הנוצרים, הולי ג'ונסון וסטוק אייטקן ווטרמן.
הסינגל, שכל הכנסותיו קודש למשפחות הנפגעים, ראה אור במאי 1989 ושהה שלושה שבועות בצמרת מצעד הסינגלים הבריטי‏.
קצין מילואים ראשי

קצין מילואים ראשי (בראשי תיבות: קמל"ר) הוא קצין בדרגת תת-אלוף שממונה על מערך המילואים בצה"ל.

היסטוריה

התפקיד נקבע בראשית שנות האלפיים בשל בעיות במערך המילואים ותחושת האפליה בקרב משרתי המילואים שעלו לדיון בעקבות מבצע חומת מגן. בין השאר טענו משרתי המילואים, כי במקומות עבודה מעדיפים אנשים אשר אינם משרתים, או משרתים ימים אחדים, על פני אלו הנעדרים לתקופות ארוכות. עד לאותה תקופה נחשב מערך המילואים לחלק בלתי נפרד ולא היה קצין שייצג את בעיותיהם של משרתי המילואים ויעלה אותן לדיון ציבורי. כחלק מהתגמול הוחלט על קיום יום המילואים, שבמהלכו זכאים בעלי תעודת מילואים להטבות והנחות במקומות שונים וכן מתקיימים בו מופעי בידור שנושאם הוא המילואים. אולם, חלק ממשרתי המילואים טוענים שלא די בכך ויש לעגן את זכותם במקומות עבודה ולהעניק להם הטבות משמעותיות יותר.
הקמל"ר הנוכחי הוא תא"ל ארי סינגר.
פריז, טקסס

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחרי דמותו של טראוויס (מגולם על ידי הארי דין סטנטון) שחוזר אל מציאות חייו ומנסה לארגן אותה, לאחר ארבע שנים בהן נעלם לתוך השממה האמריקאית. לאחר שהוא מתאחד עם אחיו (דין סטוקוול) ועם בנו, הוא יוצא במסע אחרי אשתו ג'ין (נסטסיה קינסקי), ובדרך מנסה להתחבר מחדש אל בנו ואל אשתו.
זהו סרט מסע, סרטי מסע יוצרים תחושה של מסעות מקבילים מסע פיזי/גאוגרפי - מנטאלי /נפשי שהדמות עוברת תוך כדי התפתחות העלילה. הסרט מתחיל בלונג שוט המצולם ממעוף הציפור. מדבר צחיח, טרוויס מתהלך במדבר ומעל חג נשר. התחושה שהצופה מקבל, ייאוש וסכנה. המצלמה מתמקדת בטרוויס שצועד במדבר ללא עניין ובמטרה במדבר הצחיח כשלצופה ברור שהוא יצא למסע התאבדות.

ביקורות

במגזין "ניוזוויק" נכתב על הסרט כי הוא עוסק ב"סיפורה של ארצות הברית, פורטרט עגום של ארץ בה אנשים כמו טראוויס וג'ין לא יכולים לנטוע שורשים, סיפורה של ארץ רחבת ידיים, עוצמתית ועשירה, ארץ שבה אנשים בקלות יכולים להפוך לאבודים ונואשים".

שם הסרט

שם הסרט אינו מתייחס למקום התרחשות העלילה, אלא לתמונה בבעלותו של טראוויס שבה מצולמת חלקת אדמה שוממה שבבעלותו של טראוויס, בעיר פריז שבמדינת טקסס בארצות הברית. האובססיה של טראוויס כלפי העיר נובעת מהעובדה שהוריו סיפרו לו ששם התעברה אימו. בתמונה נראה מדבר צחיח, אך במציאות העיר נושקת ליערות מזרח טקסס, הרחק ממדבר כלשהו.

סגנון

הסרט ייחודי בזכות סגנון הצילום של טקסס, שבא לידי ביטוי בשוט הפותח - מבט ממעוף הציפור על מדבר צחיח, יבש וחייזרי. הצילום מתמקד בשאריות, שלטי חוצות ישנים, כבישים שלא ניתן לראות את סופם, הריסות, חלודות וכו'. סגנון זה מייחד את רובי מיולר, הצלם הקבוע של הבמאי וים ונדרס.
מוזיקת הגיטרה, שמלווה את הסרט לכל אורכו, מבוססת על שירו של וילי ג'ונסון, זמר בלוז עיוור משנות ה-20.
פמפלונה

היסטוריה

פמפלונה נוסדה על ידי המצביא הרומי פומפיוס הגדול בשנת 75 לפנה"ס. העיר נקראה בתחילה פומפאלו (Pompaelo) על שמו של המצביא, ושם זה השתנה במרוצת הזמן לפמפלונה. בתקופת האימפריה הרומית פמפלונה הייתה עיר חשובה בשל מיקומה האסטרטגי, ונבנו בה מבני ציבור רבים כגון פורום ובתי מרחצאות.
במאה הרביעית לספירה פמפלונה הייתה תחת שלטון הוויזיגותים עד שבמאה השישית נכבשה על ידי הפרנקים. במאה השמינית העיר נכבשה על ידי המורים, אשר שלטו בה עד שבמאה העשירית הם הובסו על ידי מלכי נווארה. ב-1512 נווארה סופחה לממלכת קסטיליה, ופמפלונה הפכה מוצב מבוצר ומוקף חומות להגנה מפני פלישות אפשריות. בתקופת המלחמות הנפוליוניות, העיר נכבשה ב-1808 על ידי צבא צרפת ששלט בה עד 1813.
במאה ה-20 פמפלונה החלה להתרחב ולשגשג - החומות שהקיפו אותה נהרסו, נבנו שכונות חדשות, הוקמו בה מבני חינוך ותעשייה, אוכלוסייתה גדלה ורמת החיים בה עלתה.

פסטיבל סן פרמין

פסטיבל סן פרמין (ספרדית: Sanfermines) הוא מסורת עתיקה המתקיימת מדי שנה בין 6 ביולי ל-14 ביולי. הפסטיבל נערך לכבודו של פרמין מאמיין, הקדוש הפטרון של פמפלונה שיום חגו חל ב-7 ביולי. הפסטיבל מתקיים כבר 400 שנה, אך הוא התפרסם בעולם כולו רק במאה ה-20, כאשר הסופר האמריקאי ארנסט המינגוויי תיעד את הפסטיבל בספרו "וזרח השמש". במשך הפסטיבל נהוג ללבוש חולצה לבנה ולקשור מטפחת אדומה סביב הצוואר.
במסגרת הפסטיבל מתקיימים אירועים וטקסים שונים, אך גולת הכותרת של הפסטיבל היא ללא ספק האנסיירו (encierro) - ריצת הפרים ברחובות העיר. האנסיירו מתקיים בכל אחד מימי הפסטיבל (למעט ב-6 ביולי), ומשתתפים בו בין 2,000 ל-3,500 אנשים. האנסיירו מוזנק באמצעות רקטה הנורית בשעה 8 בבוקר בדיוק, אז שישה פרים משוחררים ומתחילים לשעוט בעקבות משתתפי המירוץ. האנסיירו מסתיים כאשר כל הפרים מוכנסים למכלאות שבזירת מלחמת השוורים הנמצאת בסוף מסלול הריצה, שם ימתינו עד שישתתפו במלחמת השוורים המתקיימת מאוחר יותר באותו היום. אורך מסלול הריצה הוא כ-800 מטר והריצה נמשכת בדרך-כלל ארבע דקות. 
מאז 1925, נהרגו חמישה עשר בני אדם במהלך ה"אנסיירו". האחרון שבהם נהרג בפסטיבל שהתקיים ביולי 2009.
ריצ'רד סימונס

אודותיו

סימונס נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית להורים אנשי עסקים בתחום הבידור. הוא חונך כקתולי וסבל בילדותו מהשמנת יתר חולנית, ושקל מעל ל-120 קילו. לאחר שסיים תואר ראשון באומנות עבר לניו יורק שם עבד במגוון עבודות, בין השאר בתעשיית הפרסום, כמלצר ואף בחברות קוסמטיקה שונות ובכללן "רבלון". 
בשנות ה-70 עבר ללוס אנג'לס והחל לעסוק במסעדנות כמארח ('Maître d) בבברלי הילס. במקביל החל להתעניין בכושר גופני והשיל כמחצית ממשקלו. בהמשך פתח בעיר חדר כושר משלו תחת השם "The Anatomy Asylum", מקום שהתמקד בפעילות גופנית לצד תזונה נכונה ובו פעלה גם מסעדה בסגנון בר סלטים. 
עם הצלחת מועדון הכושר שלו שבהמשך שונה שמו ל-"Slimmons"‏ החל סימונס לקבל תשומת לב תקשורתית והוא הופיע בתוכניות אירוח רבות כמו אלו של דייוויד לטרמן וג'יי לנו, גילם את דמותו בקומדיות מצבים שונות, השתתף בתוכניות כמו "של מי השורה הזאת בכלל?", הפך אורח קבוע בתוכניתו של הווארד סטרן והופיע בפרסומות.
סימונס מתגורר לבדו בהוליווד. הוא מעיד על עצמו שאדם ללא חברים רבים, ואמר: "אין לי הרבה להציע לאדם אחד, יש לי הרבה להציע להרבה אנשים". למרות שספקולציות על נטיותיו המיניות עולות באופן תדיר בשיח אודותיו, הוא עצמו מעולם לא התייחס לנושא באופן פומבי.
ים סומוב

היסטוריה

בשנת 2002, הציעה רוסיה לארגון ההידרוגרפי הבינלאומי את השם לאזור זה בטיוטה, אשר לא אושרה על ידי הארגון ההידרוגפי הבינלאומי (וכל עוד אישור זה לא ניתן, השם אינו רשמי). שמו של ים זו מופיע במפות ואטלסים רוסיים, אך לא במפות של נשיונל ג'אוגרפיק (החברה הגאוגרפית הלאומית של ארצות הברית).

מקור השם

שמו המוצע של ים סומוב, הוא על שמו של האוקיינוגרף וחוקר הקוטב הרוסי מיכאיל סומוב (Михаил Михайлович Сомов), אשר בין השנים 1955 ו- 1957 היה מפקד המשלחת הסובייטית באנטארקטיקה.

לקריאה נוספת

• V. N. Botnikov, Ya. P. Koblents, Ye. S. Korotkevich, Identification of a new marginal sea in the Antarctic, Polar Geography, Volume 2, 1978 - Issue 1
רובה חוליות

תקציר העלילה

יוסי שרייבר (אריק רוזן) הוא תלמיד בן 12 בבית ספר בבית ספר של מעמד הפועלים. הוא נמצא בראש קבוצה הנלחמת בקבוצה שנייה בפיקודו של עדי. יום אחד הוא חוזר מבית הספר ולבדו ומותקף על ידי עדי וקבוצתו שלא לפי הכללים שאסור לתקוף יחיד. ידו נשברת ומגובסת ולהורים ולמורה הוא מספר "שנפל".
אביו של יוסי (מיקי כפיר) נלחם במלחמת העצמאות ומנהל כעת חנות. אמו של יוסי (יהודית סולה) עלתה לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה וכל משפחתה נשארה בפולין. היא נוסעת מדי פעם לחיפה כשמגיעה אניית עולים כדי לראות אם נמצאים בתוכם בני משפחתה. כל ערב היא מאזינה לריו להודעות "המדור לחיפוש קרובים".
המורה נח (אליעזר יונג) מחדיר בתלמידים ציונות ומוביל אותם בטיול לכיבוש משלטים כדי לשחרר את ירושלים כמו שעשו הוריהם. הם מתייחסים אליו בלעג מפריעים לו וזוכים לנזיפה ואיומים מהמנהל (לואיס רוזנברג).
בשכונה מסתובבת אישה, ניצולת שואה, הנחשבת כמטורפת ומכונה "פלשתינה" (אופליה שטראל). הילדים מתגרים בה וזורקים אבנים על הצריף בו היא גרה בשכונת מחלול.
משטר הצנע והמצב הכלכלי הקשה גורם לחלק מהעולים לעזוב את הארץ בכיסוי של "נוסעים לחיפה" וכך גם ידידת המשפחה הניה (מיכאלה מרקוביץ).
המלחמה בין הילדים מחריפה. קבוצה יוסי מכינה רובי חוליות לקרב המכריע. עדי פורץ לדירתו של יוסי וגורם שם הרס. אביו של יוסי מבקש ממנו שיפסיק עם המלחמות אך יוסי מסרב ואביו מכה אותו בחגורה עד שהאם מפרידה ביניהם. יוסי בורח מהבית, מסתתר במקום המסתור של חבורתו ומחכה לקרב.
בקרב הסופי עומדים יוסי מול עדי. יוסי יורה בו מרובה החוליות ועדי נפגע בראשו ונופל. יוסי חושב שהרג אותו ובורח לעבר הים. תוך הבריחה הוא נפצע בברכו.
על החוף עומדת "פלשתינה" וצועקת לעבר הים. היא מבחינה בו, מתקרבת אליו ומתחילה לטפל בברכו. הוא נרתע בהתחלה אבל היא מכניסה אותו לצריף שם הוא רואה תמונות של ילדיה ומשפחתה שנספו בשואה ומבין שאלימות מובילה לאלימות ואינה פותרת דבר. כאשר חבריו מגיעים לצריף ומתחילים לידות אבנים הוא יוצא לקראתם ומבקש מהם להפסיק. הם קוראים לו גיבור ומבקשים שיצטרף אליהם אבל הוא מעדיף לעזוב אותם ולחזור להוריו.
ליגת העל הסקוטית

היסטוריה

עם הקמת הליגה ב-1890, היה נהוג מבנה של שתי ליגות כאשר בתום כל עונה הקבוצה הפחות טובה בליגה הראשונה התחלפה עם הקבוצה הטובה בליגה השנייה.  בשנות ה-70 של המאה ה-20 הונהג מבנה שלוש הליגות (הפרמייר דיוויזיה, הדיוויזיה הראשונה והדיוויזיה השנייה). בשנות ה-90 נוספה הדיוויזיה השלישית.
בשנת 1998 החלו מועדונים בליגות הסקוטיות לפרוש מהליגה הסקוטית בגלל מבנה הליגה וכן שליטתן המוחלטת של החזקות בליגה וחולשת שאר הקבוצות, והוקמה הפרמייר ליג הסקוטית. בשנת 2000 שונה מבנה משחקי הליגה. לפי השיטה החדשה, לאחר שכל הקבוצות שיחקו 33 משחקים (3 משחקים נגד כל קבוצה אחרת בליגה) הליגה מחולקת לשתי קבוצות של 6 קבוצות בכל "תת-ליגה" והן משחקות חמישה משחקים ביניהן, משחק אחד בין כל קבוצה לקבוצה, כאשר הקבוצות "גוררות" איתן את הנקודות שצברו בסיבוב הראשון. בדרך זו, ייתכן מצב שקבוצה שהייתה במקום השביעי למשל תצבור יותר נקודות מאשר קבוצה במקום השישי, אך אין מעבר בין "תתי-הליגות". לפי שיטה זו בסוף העונה יורדת הקבוצה שהייתה במקום ה-12 לליגה הסקוטית השנייה והקבוצה הטובה בטבלת הליגה השנייה עולה לליגה הראשונה.
בשנת 2013 התאחדו "ליגת הכדורגל הסקוטית" עם "הפרמייר ליג הסקוטית", והוקמה הליגה החדשה - הפרמיירשיפ הסקוטית.
חשיבה מסתעפת

חשיבה מסתעפת היא חשיבה המסוגלת להוביל לכיוונים שונים ומגוונים.
חשיבה מסתעפת כוללת המצאה של פתרונות מרובים ובלתי שגרתיים עבור בעיה או מטלה מסוימת. על כן היא משמשת כמדד להערכת יצירתיות.

מאפיינים

המונח חשיבה מסתעפת מתייחס לתהליכים המנטליים ומבני החשיבה הנלווים להם עבור מטלות שיש להן יותר מפתרון אפשרי אחד.
היא מורכבת משלושה ממדים עיקריים - שטף היצירה, גמישות ומקוריות ומערבת יצירה של תשובות מרובות או אלטרנטיביות מתוך המידע הקיים.
זאת להבדיל מחשיבה מתכנסת המערבת פתרון בעיה המוביל לפתרון בודד אחד, שהוא נכון ומכריע.
נמצא קשר בין השטף של החשיבה המסתעפת למנת המשכל של האדם.
בנוסף, נמצא קשר חזק אף יותר בין השטף של החשיבה המסתעפת לאינטליגנציה זורמת.
כמו כן, היכולת להעלות פתרונות מרובים עבור בעיה מסוימת קשורה לניסיון ולידע הכללי של האדם.

חשיבה מסתעפת ומתכנסת

התהליך של חשיבה מסתעפת מכוון להעלאת רעיונות ודעות רבות ככל הניתן, באופן פתוח ויצירתי ללא שיפוט והערכה. באופן זה החשיבה המסתעפת תורמת רבות לתהליך היצירתיות.
עם זאת, היצירתיות מוגדרת כיכולת ההפקה של תגובות חדשות תואמות הקשר ולכן לא כל פעולה המפיקה חדשנות ושונות היא פעולה יצירתית.
החשיבה המתכנסת משלימה את החשיבה המסתעפת בכך שהיא מאפשרת לאדם לוודא שהחידושים הרבים שהופקו תואמים את המציאות ולא רק יוצרים מראית עין כוזבת של תהליך יצירתי.

חשיבות

החשיבה המסתעפת מאפשרת לאדם לצאת מתוך התנסויות מוגבלות ולהביט מעבר לניסיונו האישי.
לחשיבה המסתעפת יש חשיבות רבה עבור תהליכי פתרון בעיות.
בדרך זו ניתן לאפשר ריבוי של רעיונות.
בהתאם לכך, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.

פיתוח חשיבה מסתעפת

הפלסטיות של מערכת העצבים היא המנגנון המאפשר למידה ושינוי בהתנהגות בעקבות מפגשים עם הסביבה. בעקבות זאת שימוש רב במנגנונים של החשיבה המסתעפת יחזק את פעולתם ובכך יפתח את היכולת הזו.
אחת הדרכים לעשות זאת היא על ידי תרגול של יכולת האלתור.
זאת משום שהעיסוק באלתור כולל התרחקות מדפוסי חשיבה קיימים, המעורר את המערכות המוחיות המעורבות בחשיבה מסתעפת ומשפעל את הפעולה שלהן.

היבטים חינוכיים

בתחום החינוך ניתן ליישם זאת על ידי שימוש בשמש אסוציאציות, דיון פתוח ועוד.

מנגנונים פיזיולוגיים, עצביים וקוגניטיביים

חשיבה מסתעפת מקושרת להנמכה באינהיביציה ובעכבה סמויה בקליפת המוח הקדם-מצחית.
הסבר אפשרי לכך הוא שאינהיביציה נמוכה מאפשרת לרעיונות ומושגים להישאר זמן ארוך יותר בזיכרון עבודה ומעודדת זרימה חופשית של רעיונות.
המוליך העצבי דופמין חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית. בהתאם לכך, יכולת החשיבה המסתעפת קשורה גם לפעילות של המוליך העצבי דופמין.
באופן כללי, לדופמין יש תפקיד מרכזי באפנון של יחס אות לרעש במערכת העצבים, המשפיע על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
יש לו תפקיד מרכזי בתפקודים קוגניטיביים, בפעילות של זיכרון העבודה ובתפקודים ניהוליים.
למעשה, באוכלוסיות בעלות ליקויים בפעילות הדופמינרגית של המוח נמצאו פגיעות בחשיבה המסתעפת, אשר יכולות להוביל לחוסר או לעודף של חשיבה מסתעפת. למשל, הפרעת קשב שהמוליך העצבי העיקרי המעורב בה הוא דופמין. בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב יכולים להצטיין במטלות או מצבים המצריכים חשיבה מסתעפת בלתי מרוסנת.
ג'ון טיילר בונר

אודות

נולד בניו יורק.
קיבל תואר ראשון (1941) שני (1942) ודוקטורט (1947) מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1942 ל-1946 שירת בחיל האוויר האמריקאי, שם ערך מחקרים בפיזיולוגיה בגבהים. הוא לימד באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1947 ל-1990.
בשנת 1966 הצטרף למכתב התמיכה של הביולוג הגרמני הרמן מולר שכותרתו "האם האבולוציה הביולוגית היא עקרון טבע אשר הוכח בצורה יסודית על ידי המדע?", יחד עם עוד 176 חותמים.
בשנת 2002 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי, Lives of a Biologist: Adventures in a Century of Extraordinary Science.
נישא בשנת 1942 לרות והיה אב לארבעה.
אברהם ישראל משה סלומון

הרב אברהם ישראל משה סלומון (בקר) (נודע בכינויו: הרב מחרקוב; 1883 - ז' בחשוון תשי"ז, אוקטובר 1956) היה רב ותלמיד חכם ברוסיה ובפולין ולאחר מכן בירושלים.

תולדותיו

נולד ברוסיה לרב מרדכי יחזקאל בקר. (שינה את שם משפחתו לסלומון כשעזב את רוסיה) נישא לצירל לנדינסקי, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין.
בשנת תרס"ז (1907) כיהן כר"מ בישיבת תורת חיים בוורשה. כיהן כרב באורלובה (פולין) ובוולצ'נסק (רוסיה), ולאחר מכן בחרקוב, ושם התפרסם.
בשנות השלושים עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא הרבה לעסוק במסכתות שבסדר קדשים, ופעל רבות ללימוד התלמוד הירושלמי. בשנת תרצ"ה (1935) ייסד בירושלים בית מדרש מיוחד ללימוד התלמוד הירושלמי, ועם לומדיו נמנו הרב שלמה צימבליסט והרב שלמה בלוך, תלמידו של החפץ חיים. היה מראשי התאחדות הרבנים פליטי רוסיא. בשנות הארבעים התקרב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.
בשנותיו האחרונות נחלש, ובתקופת מלחמת העצמאות נסע לחו"ל מחשש לבריאותו. כעבור זמן שב לישראל, ובשנת תשי"ב שהה בלונדון, שם סמך להוראה אברכים מהכולל של הרב משה שניידר.
נפטר בירושלים בז' בחשוון תשי"ז.
בניו היו הרב דוד וחיים נתן.
ג'יי ג'יי אברהמס

קורות חייו

אברהמס נולד בשנת 1966 בניו יורק אך גדל והתחנך בלוס אנג'לס. הוא היה בן למשפחה המעורה היטב בעסקי הקולנוע, ושני הוריו עסקו בהפקת סרטים. לאחר לימודי התיכון רצה לצאת ללימודים בבית ספר לקולנוע, אך לבסוף התרצה ללכת ללמוד בקולג' ביונקרס שבעיר הולדתו. לפי עדותו הוא עשה זאת בעצת אביו, אשר קבע כי "חשוב יותר שתלך ותלמד על מה לעשות סרטים, מאשר לדעת איך לעשות סרטים".
הוא קיבל את התפקיד הראשון שלו בתעשיית הסרטים ב-1982, כשהיה בן 16, כשנבחר להלחין את הפסקול עבור סרטו של דון דוהלר "Nightbeast". במהלך שנת הלימודים האחרונה שלו בקולג' כתב אברהמס ביחד עם חבר טיוטה לתסריט הקולנועי הראשון שלו. בהמשך נרכשה הטיוטה על ידי אולפני "Touchstone Pictures", ושימשה בסיס לסרט "יומן עסקים" משנת 1991 בו כיכבו צ'ארלס גרודין וג'ים בלושי. בנוסף כתב את התסריטים לסרטים "בנוגע להנרי" אשר יצא לאקרנים בשנת 1991 בכיכובו של האריסון פורד, ו"צעיר לנצח" אשר יצא לאקרנים בשנת 1992 בכיכבו של מל גיבסון.
בהמשך כתב יחד עם ג'ונתן הנסלי את התסריט לסרט "ארמגדון", שיצא ב-1998 והיה לשובר קופות. באותה שנה אף נכנס לתעשיית הטלוויזיה, כשהיה שותף לכתיבת התסריט של סדרת הטלוויזיה "פליסיטי", אשר שודרה במשך ארבע עונות ברשת השידור האמריקנית The WB. בשנת 2001 היה שותף בכתיבה ובהפקה של הסרט "לעולם אל תשחקו עם זרים".
תחת חברת ההפקות שהקים, "Bad Robot Productions", הפיק אברהמס את הסדרות "זהות בדויה", "אבודים", "מה עובר על בריאן" ו-"Six degrees" עבור רשת השידור ABC, ואת "פרינג'" עבור רשת FOX. אברהמס אף לקח חלק פעיל בהלחנת נעימות הפתיחה של כל הסדרות. הסדרות כולן זכו להצלחה רבה, וביססו את מעמדו של אברהמס כיוצר חדשני ומקורי.
בהמשך אברהמס היה שותף בתהליך כתיבת התסריט לסרט "Superman Flyby". בשנת 2006 יצא סרטו הראשון כבמאי - "משימה בלתי אפשרית 3" בכיכובו של טום קרוז. בשנת 2008 שימש כמפיק של סרט האימה "קלוברפילד". בהמשך ביים את הסרט "סטארטרק" אשר יצא לאקרנים במאי 2009. בעקבות הצלחה הסרט הוא הפיק את סרטי ההמשך (האויב בתוכנו - סטארטרק וסטארטרק 3) ונבחר לביים את הפרק השביעי בסאגת מלחמת הכוכבים: מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר.
אברהמס ידוע גם בשל המסתוריות האופפת חלק מיצירותיו. באבודים, לדוגמה, העלילה רצופה במשמעויות נסתרות ובשאלות חסרות פתרון. בסרט קלוברפילד מסופר על מפלצת שמחריבה את ניו יורק, אולם לאורך כל הסרט לא מסופר מיהי המפלצת ומדוע הופיעה. המסתורין הנ"ל חודר בדרך כלל גם אל עולם האינטרנט, כשאברהמס ואנשי ההפקה שלו מנצלים את המדיום למטרות שיווק מתוחכם, כגון שתילת רמזים ופתרון חידות.
בראיון אמר פעם: "כל האתרים והרמזים באינטרנט נולדו כניסוי. נראה לנו מעניין ליצור פאזל שהסרט הוא רק חתיכה ממנו, שאפשר ליהנות ממנה גם בלי כל השאר... אנשים אוהבים להשתתף ולפתור חידות. השאלה היא איזה מסר אתה רוצה להעביר כדי להרחיב את גבולות העולם שאתה יוצר".
סקוואנה

סקוואנה (בלטינית: Sequana) היא אלת נהר הסן במיתולוגיה הקלטית, ובייחוד אלת המעיינות במקורות הנהר. כמו כן אלה זו הייתה אלת השבט הגאלי סקוונים.
המעיינות, שנקראו על שם האלה (Fontes Sequanae) ממוקמים במישור שאטיון (Chatillon), צפונית מערבית לדיז'ון, בבורגונדי של ימינו. במאה השנייה לפנה"ס ובמאה הראשונה לפנה"ס היה ממוקם באתר המעיינות מקדש לאלה, אליו הגיעו עולי רגל שביקשו להירפא מחוליים. עם הכיבוש הרומי הוקמו באתר שני מקדשים בסגנון רומאי, וסביבם אכסדרת עמודים ובריכה.
באתר התגלו פסלים רבים עשויים נחושת, עץ ואבן של חלקי גוף שהובאו כקורבנות לאלה במטרה שתרפא את הנגעים באותם חלקי גוף. כמו כן התגלו באתר מטבעות רבים ותכשיטים שהובאו לאלה.
כמו כן התגלו באתר שמונה כתובות המוקדשות לאלה, מהם ניתן ללמוד על אופן ההגייה הגאלי של השם.

תיאור האלה

במקדש האלה התגלה פסל ברונזה שלה בו היא מתוארת כאישה הלבושה גלימה ארוכה ולראשה עטרה. האישה עומדת על סירה שחרטומה בצורת ראש ברווז. הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של דיז'ון.
פיסקו סאוור

שם המשקה

המונח סאוור (חמוץ) מתייחס לקוקטיילים המכילים כבסיס משקה אלכוהולי (וויסקי בגרסה מסוימת), מיץ לימון או ליים, וממתיק. פיסקו מתייחס לסוג המשקה האלכוהולי בו נעשה שימוש בקוקטייל. משמעות המילה במשקה אלכוהולי מתייחסת לעיר הנמל פיסקו בפרו. בספרם "אמריקה הלטינית והאיים הקריביים", ההיסטוריון אולין בלו והגאוגרף המדיני בריאן בלו מתארים את ההתפתחות כרמי היין בראשית דרכה של פרו הקולוניאלית וכיצד, במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, עלה הביקוש למשקאות אלכוהוליים עקב התרחבות יישובי הכורים בהרי האנדים. הביקוש למשקה אלכוהולי חזק יותר מיין הביא להקמת מיזקקות בערים פיסקו ואיקה כדי להפיק ברנדי מתוך יין, המוצר קיבל את שם הנמל שם זוקק וממנו יוצא.

היסטוריה

מקור הפיסקו סאוור בלימה בירת פרו. המשקה נוצר לראשונה על ידי הברמן ויקטור ווהן מוריס, אמריקני אשר הגיע לפרו בשנת 1904 כדי לעבוד בחברת הרכבות בסרו דה פסקו. מוריס עקר ללימה בשנת 1915 ושנה אחר כך פתח בעיר בר - הבר של מוריס - שהפך במהירות פופולרי בין בני המעמד העליון הפרוביאני וזרים דוברי אנגלית. מוריס עשה לעיתים קרובות ניסויים בערבוב משקאות שונים ופיתח את הפיסקו סאוור כגרסה מקומית של הויסקי סאוור.
קיימת מחלוקת בין חוקרים באשר לשנת פיתוח המשקה. מומחה המשקאות דייל דהגרוף טוען כי המשקה הומצא בשנת 1915, חוקרים אחרים טוענים כי המשקה הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.

הכנה וגרסאות

לפיסקו סאוור שלוש שיטות הכנה. את הפיסקו סאוור הפרואני מכינים על ידי ערבוב פיסקו תוצרת פרו עם מיץ קי ליים, סירופ פשוט, חלבון ביצה, אנגוסטורה ביטרס (כעיטור) וקוביות קרח. פיסקו סאוור צ'יליאני נוצר מערבוב פיסקו מתוצרת צ'ילה עם מיץ ליים פיקה, אבקת סוכר וקוביות קרח. השיטה המוכתבת על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, אשר כלל את המשקה ברשימת "המשקאות מן העידן החדש" דומה לשיטת ההכנה הפרואנית, אלא שבמקום מיץ ליים נעשה שימוש במיץ לימון ואין הבחנה בין פיסקו מתוצרת פרו לעומת פיסקו מתוצרת צ'ילה.

המשקה בתרבות

דוגן מקדונל מתאר את פיסקו סאואר כ"קוקטייל האלגנטי ביותר של אמריקה הלטינית, קצפי, מאוזן, בעל צבע עז ועדיין עשיר בטעם" והוסיף כי ברמנים רבים ברחבי צפון קליפורניה יעידו כי ניערו משקאות פיסקו סאואר רבים. "זהו הקוקטייל הנבחר בין אלה שבהם חלבון ביצה והוא בחירה אהובה על רבים." העיתונאי האוסטרלי קייט שניידר כתב כי פיסקו סאואר "הפך לכל כך מפורסם עד כי בעולם מציינים את יום החג לפיסקו סאואר בשבת הראשונה בחודש פברואר בכל שנה, כמו כן קיים דף פייסבוק עם יותר מ-600,000 Like]]ים".  בשנת 2003 הכריזה פרו על היום הלאומי של פיסקו סאוור (בספרדית: Nacional del Día Pisco), יום חג לאומי המצוין בשבת הראשונה של פברואר.
במהלך ועידת APEC בשנת 2008 פרו קידמה את משקה הפיסקו סאוור אשר זכה להצלחה במהלך הכינוס. הקוקטייל היה על פי הדיווחים המשקה המועדף על המשתתפים, בעיקר בקרב מנהיגים, אנשי עסקים ונציגים לוועידה. השף האמריקני אנטוני בורדיין אף הוא תרם להעלאת מודעות הציבור לקוקטייל כאשר בפרק של התוכנית No Reservations הוא שתה פיסקו סאוור בעיר ולפראיסו, צ'ילה, ואמר: "זה טוב, אבל בפעם הבאה אשתה בירה." דווח כי בורדיין חשב שהמשקה היה משעמם וחסר ערך זאת לאחר שהגיע למקום מפרו, שם שתה מספר קוקטיילים ומצא כי הם טובים מן הגרסה הצ'יליאנית.
בשנת 2009, לאחר שהתפרסמה פרשה הריגול בין צ'ילה לפרו, בה הואשמו שני קציני צבא צ'יליאנים בניסיון לשחד קצין חיל אוויר של פרו במטרה לקבל ממנו מידע סודי, התבדח הקומיקאי המקסיקני אדאל רמונס ואמר כי המטרה האמיתית לריגול הצ'יליאני בפרו היה כדי ללמוד כיצד יוצרים פיסקו סאוור. (בספרדית: "¿Qué quieren espiar los chilenos? ¿Cómo hacer pisco sour?").
מוטי מוסקל

ביוגרפיה

מוסקל נולד בבית דגן, בנם של חנה ואריה, ניצולי השואה. בגיל 10 עבר עם משפחתו לראשון לציון ולמד בבית ספר "בארי". בתיכון למד בבית הספר החקלאי כדורי. התגייס לצה"ל בנובמבר 1972 במסגרת גרעין נח"ל ששירת בקיבוץ מלכיה. הוא יצא לקורס מ"כים, במהלך הקורס פרצה מלחמת יום הכיפורים, ומוסקל נשלח עם חניכי הקורס להגנה על מעוז בודפשט. לאחר המלחמה הדריך בקורס מכ"ים (גדוד 906) ויצא לקורס קצינים. הוא שירת כמפקד מחלקה בגדוד 908 של הנח"ל, כמפקד פלוגה בבסיס ההדרכה ומפקד פלוגת מסלול בני משקים. שימש קצין אג"ם בענף אימוני חי"ר בבאלי"ש וכסמג"ד בגדוד ביטחון שוטף בבקעת הירדן. ב-1981 יצא ללימודים בפו"ם, במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה, מוסקל הצטרף לסגל כוחות מהנח"ל שלחו בגזרה המערבית ובמחנה הפליטים ראשידיה . ב-10 ביוני מונה למפקד גדוד 932 שמפקדו נפצע בקרב עין זחלתא, שירת בתפקיד עד סוף החודש במהלכו הוביל את הגדוד בלחימה עד כביש ביירות–דמשק. לאחר הקמת חטיבת הנח"ל שימש קצין אג"ם במטה החטיבה. 
ב-1986 סיים את לימודיו בפו"ם ומונה למפקד גדוד נח"ל 908, בתפקידו הבא שימש סגן מפקד חטיבה 769 בלבנון ולאחר מכן שימש קצין אג"ם של אוגדה 91. לאחר שקודם לדרגת אלוף-משנה מונה למפקד מחנה 80. ב-1990 מונה למפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה, האחראית על חאן יונס ומחנות הפליטים באזורה. הוא סיים לימודים במכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה. לאחר הלימודים שירת כסגן מפקד אוגדה 91 בגבול הצפון. בתפקידו הבא היה אמור לשרת כנספח צה"ל בסקנדינביה, אך לפני יציאתו לשליחות נפטר מדום לב.
מוסקל היה נשוי לנחמה ואב לשלושה.
זיגפריד להמן

ד"ר זיגפריד להמן (בגרמנית: Siegfried Lehmann;‏ 4 בינואר 1892 – 13 ביוני 1958) היה איש חינוך יהודי ממוצא גרמני, מייסד ומנהל כפר הנוער בן שמן.

ביוגרפיה

נולד בברלין, בירת הקיסרות הגרמנית, לפאול (פנחס), בעל חנות לספרים עתיקים ולאמה לבית זליג, במשפחה יהודית מתבוללת. בתום לימודי התיכון למד רפואה יחד עם אלברט איינשטיין, ושירת כרופא בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. השפעת המלחמה על חיי היהודים הובילה להחלטתו להצטרף לתנועה הציונית ולתנועה הסוציאליסטית.
פעילותו בתנועה הציונית התרכזה בתפיסתו, שעל פיה יש לחזור לשורשים היהודיים וליצור תרבות משותפת עם יהדות מזרח אירופה. בשנת 1916 ייסד בברלין את ה"יידישע פולקסהיים" – מרכז קהילתי יהודי שעסק בשיקום ובחינוך ילדים ובני נוער עזובים מקרב יהודי מזרח אירופה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1920 נענה להזמנת מקס סולובייצ'יק, השר לענייני יהודים בממשלת ליטא, ועבר לקובנה (Kaunas) שם הקים "קינדרהאוז" (Kinderhaus) - בית לילדים יהודים, חלקם יתומים, על פי התפיסה החינוכית שגיבש במרכז שהקים בברלין. תפיסתו החינוכית כללה את הקרבה לאדמה ולטבע, טיפוח האמנויות ובמיוחד המוזיקה, הזיקה לאדמת ולמורשת ישראל ושאיפה לחברה המושתתת על שוויון ושיתוף. בקובנה נישא לרופאה רבקה לבית קליבנסקי.
בשנת 1926 עלה להמן ארצה עם מחזור ראשון של ילדים, שכלל 11 מחניכיו, וקיבל לידיו את אדמות בן שמן, שעליהן הקים את כפר הנוער. לאחר הקמתו היה הכפר מקום מגורים ליתומי מלחמת העולם הראשונה מאירופה, בני שכונות עוני מרחבי הארץ ובני נוער אחרים. במשך חמש השנים הראשונות בבן שמן, המשיך להמן את הקשר עם בית הילדים בקובנה, והעלה לארץ עוד שני מחזורים של ילדים, אחד ב-1928 והשני ב-1930 - סך הכל כמאה חניכים. עם תחילת פעילותה של רחה פראייר ב"עליית הנוער" הסדיר להמן את אישורי העלייה עבור העולים ושיכן אותם בכפר.
בין השנים 1927–1957 שימש מנהל כפר הנוער. על פעילותו זכה בשנת תשי"ז בפרס ישראל לחינוך.
בשנת 1940 נשפט ונכלא בידי שלטונות המנדט הבריטי, לאחר שחשפו מחסני נשק בכפר (משפט בן שמן).
זיגפריד להמן נפטר בשנת 1958 ונקבר בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן. הותיר אחריו שתי בנות ובן.
לאחר מותו, ב-1962, יצאה לאור בספר "רעיון והגשמה" אסופת זכרונותיו מברלין, קובנה ובן שמן.