google/wiki40b huggingface dataset:
המול

המול (באנגלית: The Mall) הוא השדרה המרכזית של העיר וושינגטון בארצות הברית. השדרה תוכננה כחלק מהתכנון המקורי של העיר על ידי האדריכל הצרפתי פייר שארל ל'אנפן, במטרה ליצור אזור פתוח (להולכי רגל) של עצים, דשא ומונומנטים, אשר יהווה את חוט השדרה המרכזי של העיר. לאורכו של המול ובשוליו ממוקמים מרבית המבנים המרשימים והחשובים ביותר של העיר וושינגטון, האנדרטאות הלאומיות לגדולי הנשיאים ולמלחמות ארצות הברית, המוזיאונים הלאומיים וכמה מחשובי מוסדות הממשל.
השדרה משמשת את הציבור האמריקאי למטרות תיירות ונופש, וכן היא משמשת כאתר המרכזי והחשוב ביותר לקיום הפגנות ומחאות פוליטיות.
המול מתחיל מאנדרטת לינקולן במערב, דרך אנדרטת וושינגטון ועד הקפיטול במזרח.
תאודור פון ורדה

קריירה מוקדמת

פון ורדה נולד ב-30 בנובמבר 1888 בונדסבק שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הלנסרים ה-5 (וסטפאליה), עמו לחם מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון ורדה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1933 הא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בפברואר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-10, וב-1 באוגוסט 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. בסתיו 1937 הוא מונה לנספח הצבאי בבודפשט, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

בסוף אוקטובר 1939 מונה פון ורדה למפקד הדיוויזיה ה-423 בפולין, ובמרץ 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-393 בוורשה. ב-8 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-290, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית. באמצע ספטמבר 1940, הוא נתן את הפיקוד על הדיוויזיה להלגה אולב למשך חודש, וב-1 במרץ 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, והשתתף עמה בקרבות השונים בזירה הצפונית. בינואר 1942 נלכדה הדיוויזיה בכיס דמיאנסק, יחד עם 5 דיוויזיות אחרות, אך הן חולצו במאי אותה שנה. ב-22 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במאי 1942 הוא נפצע קשה ליד דמיאנסק. לאחר החלמתו הוא לא חזר לקבל תפקיד פיקודי, וב-31 בדצמבר 1944 הוא פרש מהצבא.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר פון ורדה בבון, עד למותו ב-30 במרץ 1973.
הגדלה שפירה של הערמונית

מהלך המחלה והטיפול בה

התקדמות המחלה יכולה להתבטא בהדרדרות התסמינים, עצירת שתן, זיהומים בדרכי השתן ופגיעה בכליות.
התרופות בהן ניתן לטפל הן חוסמי אלפא ומעכבי האנזים 5-אלפא רדוקטאז.
חוסמי אלפא (Doxazosin (למשל קדקס), Alfozosin, Tamsulosin, Terazosin) מקלים על התסמינים באמצעות הרפיית השרירים סביב השופכה.

מעכבי האנזים 5 אלפא רדוקטז (Finasteride, Dutasteride), ההופך טסטוסטרון לדיהידרוטסטוסטרון (DHT) מקטינים בטווח הארוך את גודל הערמונית ובכך מגיעים לתוצאות טובות בשיפור הסימפטומים. שיא פעולת התרופות (הקטנת הבלוטה והשיפור בתסמינים) הוא כעבור מספר חודשים מתחילת הטיפול.
הטיפול המשולב בחוסמי אלפא ומעכבי 5 אלפא רדוקטז משלב את יתרונות שתי הקבוצות, ומוריד את שיעורי התקדמות המחלה בגברים בעלי ערמוניות גדולות.
הטיפול הניתוחי המקובל ביותר הוא כריתת הערמונית דרך השופכה. כאשר הערמונית גדולה במיוחד יש לעיתים צורך בניתוח פתוח. לניתוח הקונבנציונלי תופעות לוואי העלולות להיות בלתי הפיכות כמו פגיעה בתפקוד המיני ופגיעה בשליטה על מתן שתן.
בשנת 2009 הודיע ירחון האורולוגים האירופאי (European Urological Review) על זיהוי סיבת הגדלת הערמונית ופיתוח שיטת טיפול חדשה לפתרון בעיית הערמונית המוגדלת. הטיפול, פרי פיתוח של צמד רופאים ישראלים (גת וגורן), מבוסס על צנתור דו צדדי המוביל להקטנה משמעותית של הערמונית וכתוצאה מכך לנסיגה בסימפטומים. זאת ללא תופעות הלוואי הידועות של הניתוח הרגיל.
ניקולאה בראנה

ביוגרפיה

ניקולאה נולד ב-15 באוגוסט 1903 בסינאיה, רומניה, והיה הרביעי בין ילדי המלך הרומני פרדיננד. הוא לא היה יורש העצר וייעד עצמו לקריירה בצי הבריטי. האח הבכור, קרול, ויתר על זכות הירושה כדי שיוכל לחיות כראות עיניו בחו"ל, לכן במות פרדיננד יורש העצר היה בנו של קרול, מיכאי, שהיה בן חמש בלבד. ברומניה הוחלט על הרכבת מועצת עוצרות שתנהל את המדינה עד להתבגרות המלך ובראש המועצה, שמנתה שלושה אישים, הוצב הנסיך ניקולאה. ניקולאה, שהוזעק מבריטניה על כורחו, לא היה פעיל בענייני המדינה וכשאחיו קרול שב לרומניה בשנת 1930, כדי לתפוס את השלטון, שמח ניקולאה לקראתו ושמח להשתחרר מחובות השלטון.
ניקולאה חפץ לשאת לאישה את יואנה דומיטרסקו-דולטי, גרושה רומניה, ונזקק לאישור אחיו לנישואים אלה, כי החוק הרומני אסר על בני משפחת המלוכה להינשא לרומנים. קרול ייעץ לאחיו לשאת את בחירת ליבו ולצפות לאישור בדיעבד, אך לאחר הנישואים, שנערכו ב-28 באוקטובר 1931, שינה קרול את טעמו, לא הכיר בנישואים ופנה לבית משפט רומני, שהכריז בדצמבר 1931 על הנישואים כמבוטלים. ניקולאה התמיד בזוגיות שלו וב-1937, שש שנים לאחר הנישואים, ניסה להפעיל לחץ על אחיו המלך על ידי הצעת תמיכה כספית לתנועה הלגיונרית העוינת למלך. המלך הגיב בכינוס מועצת הכתר, ב-8 באפריל וקבלת החלטה להדיח את ניקולאה מזכויותיו כבן משפחת המלוכה ולהגלותו מרומניה. ייתכן שרצונם של פולנים מסוימים להכתיר את ניקולאה למלך פולין היה בין מניעיו של קרול ואומנם, לאחר מכן, התחילו לדבר בפולין על הכתרתו של קרול גם כמלך פולין ולחזק בכך את ברית ההגנה הפולנית-רומנית.
הנסיך ניקולאה, שהפך להיות ניקולאה בראנה, עבר לספרד ומאוחר יותר לשווייץ. לאחר הדחתו של קרול על ידי יון אנטונסקו, המלך מיכאי הראשון השיב לו את זכויותיו כבן משפחת המלוכה. בשנת 1967, ארבע שנים לאחר מות רעיתו, נשא ניקולאה אישה שנייה. לניקולאה לא היו ילדים והוא הלך לעולמו בשנת 1978 במדריד.
גרנד פרי רוסיה

היסטוריה

מרוץ המכוניות הראשון שנערך ברוסיה, התקיים ב-11 באוקטובר 1898 בסנקט פטרבורג, שבעה כלי רכב בלבד השתתפו במרוץ ולאלוף הוכתר פאבל בליאייב, שזכה עם רכב מדגם Clement הצרפתי. יום המרוץ היה קריר מאוד והכביש היה חלקלק.
ב-7 ביוני 1913 נערך שוב גרנד פרי רוסיה בסנקט פטרבורג הבירה - גרנד פרי סנקט פטרבורג של מועדון הרכבים (Гран-при Санкт-Петербуржского автоклуба ,СПАК), כאשר ג. סובורין הגיע למקום הראשון ברכב הבנץ. במקום השני והשלישי זכו בהתאמה איבנוב (ברכב Russo-Baltique C24/58) ונוטומבּ ברכב Bergmann-Metallurgique.
ב-31 במאי 1914 נערך הגרנד פרי השני, ושוב זכה רכב הבנץ הגרמני, הפעם בהנהגת וילי סקול.
ב-1982 ברני אקלסטון, סגן נשיא ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), החל לערוך דיונים עם ראשי הספורט המוטורי בברית המועצות לערוך את גרנד פרי ברית המועצות, אלא שקשיים ביורוקרטיים שונים מנעו את קיום התחרות.
ב-2001, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הודיע כי קיימות תוכניות לסלילת כביש מיוחד למירוצי מכוניות - כביש פולקובו, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, אלא שהתוכניות נותרו על הנייר בלבד. ב-2003 עיריית מוסקבה הודיעה על סלילת כביש ברובע מולז'אנינוב בצפון מוסקבה שיותאם למירוצי פורמולה 1, אלא שההסכם בוטל והעירייה הודיעה על בניית מסלול מירוצים ליד וולקולאמסק, במחוז מוסקבה, מסלול המירוצים החדש קיבל את השם Moscow Raceway. במרץ 2008 נפגשה מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו עם ברני אקלסטון, בניסיון להביא לעריכת מרוץ פורמולה 1 בסנקט פטרבורג, אלא ששוב לא יצא מזה דבר.
ב-2014 נערך בסוצ'י גרנד פרי רוסיה לראשונה בתולדות רוסיה המודרנית. בתחרות ניצח הבריטי לואיס המילטון מקבוצת מרצדס.
ורה פרמיגה

ביוגרפיה

פרמיגה נולדה בניו ג'רזי בעיר קליפטון ללובה ומייקלו פרמיגה, מהגרים אוקראינים. היא גדלה בתוך קהילה אוקראינית-אמריקאית סגורה ולא ידעה אנגלית עד לגיל 6.
היא למדה בבית ספר אוקראיני-קתולי, וב-1991 סיימה את לימודיה בהצלחה ב"תיכון סנטרל האנטרדון". 
פרמיגה למדה אמנות חזותית ואמנות הבמה באוניברסיטת סירקיוז. בשנת 1996 הופיעה על בימת ברודוויי במחזה "לקחת צד", מאוחר יותר באותה שנה הופיעה בתיאטרון הקונסרבטורי האמריקאי שבסן פרנסיסקו במחזה "הסערה" של ויליאם שייקספיר.
לאחר הופעותיה הראשונות בתחום התיאטרון שיחקה פרמיגה בסדרה האוסטרלית "רואר".
בהמשך שנות ה-90 הרבתה פרמיגה לשחק במחזות, וכן שיחקה בתפקיד קטן במותחן "בחזרה למלזיה" ב-1998 שהיה סרטה הראשון בתחום הקולנוע.
את תפקידה המשמעותי הראשון בקולנוע קיבלה פרמיגה בשנת 2000 בדרמה "סתיו בניו יורק". בשנה שלאחר מכן השתתפה פרמיגה במותחן האקשן "15 דקות".
ב-2004 שיחקה פרמיגה בדרמת המסתורין המבוססת על הנובלה של ריצ'רד קונדון "השליח ממנצ'וריה".
בשנת 2006 הופיעה פרמיגה בתפקיד משני במותחן הפשע זוכה 4 פרסי האוסקר של מרטין סקורסזה, "השתולים"; בסרט גילמה פרמיגה את מדולין מאדן, פסיכיאטרית שמנהלת מערכת יחסים כפולה, האחת עם קולין סאליבן (מאט דיימון), החבר במאפיה האירית שמושתל לתוך משטרת בוסטון והשנייה עם בילי קוסטיגן (לאונרדו דיקפריו) שעושה את הדרך ההפוכה ובתור שוטר סמוי הוא חודר לתוך המאפיה האירית.
סרט נוסף בו הופיעה פרמיגה היה דרמת הפשע האלימה "כרוניקה של אקדח", בו שיחקה פרמיגה את טרזה, אשתו של השוטר הסמוי העובד בשירות המאפיה הרוסית ג'ואי ג'אזל (פול ווקר).
ב-2008 הופיעה פרמיגה בדרמת המלחמה הבריטית "הילד בפיג'מת הפסים". בסרט גילמה את אלסה אמו של גיבור הסרט ברונו ואשתו של קצין האס אס ראלף, שעוברת ממקום מגוריה בברלין לגור עמו באזור כפרי בסמוך ל"חווה" (מחנה השמדה) מני רבות; כשהיא מגלה מה בעלה מעולל ליהודים באזור, היא דורשת ממנו שהיא ושני ילדיה יעברו לגור רחוק ככל האפשר מהמחנה.
בשנת 2010 השתתפה בדרמה "תלוי באוויר" בתפקיד אלכס גורן, שמנהלת יחסים מורכבים עם עובד בחברה המתמחה בפיטורי עובדים, בשם ריאן בינגהאם (ג'ורג' קלוני). על תפקידה בסרט קיבלה פרמיגה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
כמו כן שיחקה פרמיגה במותחן האימה המסתורי "יתומה", בסרט גילמה את קייט קולמן שחווה משבר בחיי הנישואים שלה עקב אובדן תינוקה במהלך הלידה, מאמצת עם בעלה יתומה רוסיה בת 9, ומתחילה סדרת אירועים מדאיגים המובילים את קייט להאמין שמשהו לא בסדר עם הילדה אותה אימצה.
בשנת 2011 שחקה ורה בסרט ושמו "קוד מקור" פרמיגה שיחקה שם את המזכירה ששולחת לשיגור כל פעם מחדש את הסרן עד שהוא מצליח במשימתו.
ב-2013 לוהקה לסדרת הטלוויזיה "בייטס מוטל" בתפקיד נורמה בייטס.

חיים אישיים

בשנת 1997 נישאה פרמיגה לשחקן הצרפתי סבסטיאן רושה, אולם נישואיהם נגמרו ב-2003 והזוג נפרד סופית בשנת 2005. בשנת 2008 התחתנה בשנית, עם רן הווקי, חבר להקת הרוק "Deadsy". לזוג בן ובת.
אחותה הקטנה ממנה ב-21 שנים, טאיסה פרמיגה, גם היא שחקנית.
סטניסלב הוגא

סטניסלב הוגא (בפולנית: Stanisław Hoga;‏ 1791–1860) היה יהודי מומר, מתרגם לעברית.

ביוגרפיה

סטניסלב הוגא נולד בשנת 1791 בשם יחזקאל, בן למשפחה חסידית באזור לובלין שבפולין. אביו היה המגיד אריה לייב מקוזמיר, ממקורבי החוזה מלובלין. לאחר שרכש השכלה תורנית, הסתייע באדם קז'ימייז' צ'רטוריסקי  כדי ללמוד בפולאווי. בשנים 1807–1809 שימש מתורגמן לכוחותיו של נפוליאון. הוגא עבר להתגורר בוורשה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, ומשנת 1816 שימש עוזר לצנזור היהודי אדם חלמלבסקי, ובשנת 1818 הצטרף לוועד הצנזורה לספרים עבריים. לאחר מכן עבד בשביל לואיג'י צ'יאריני (Luigi Chiarini) מאוניברסיטת ורשה, ובהמשך הפך לסגנו. בעקבות לחץ שהופעל עליו התנצר לאחר שנת 1822, ושינה את שמו הפרטי לסטניסלב. הוא פרש ממשרת הצנזור, והתמסר לתרגום מעברית לפולנית.  
בעקבות חקירה ממשלתית שנפתחה נגד חסידים בפלוצק בשנת 1823 הצליח הוגא למתן את מסקנות החקירה. ב-3 באוגוסט 1824 הגן על חסידים בוויכוח פומבי. בוורשה פגש את אלכסנדר מקקול  מהחברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, ובעידודו היגר ללונדון והשתתף בשנת 1838 בתרגום של הברית החדשה לעברית. בעקבות גישתו הביקורתית לפעילות החברה הלונדונית להפצת הנצרות נפרדו דרכיהם ב-1849. 
הוגא נפטר בשנת 1860, בהיותו בן 69, ונקבר בבית הקברות הייגייט בלונדון.
אריק יזראלביץ'

אריק יזראלביץ' (בצרפתית: Erik Izraelewicz;‏ 6 בפברואר 1954 - 27 בנובמבר 2012) היה מחבר ועיתונאי יהודי צרפתי ועורך העיתון לה מונד החל משנת 2011 ועד מותו מהתקף לב בנובמבר 2012. קודם לכן שימש כעורכם של העיתונים Les Échos ו-La Tribune.
טקדה שינגן

טָקֶדָה שִינגֵן (ביפנית: 武田 信玄; ‏1 בדצמבר 1521 - 13 במאי 1573) היה דאימיו אשר שלט במחוז קָאי ביפן בתקופת סנגוקו. מנהיג בולט בתקופתו, זכור כשליט ואסטרטג חכם, שהפך לגיבור סיפורים רבים בשל יריבותו עם הדאימיו השכן, אואסוגי קנשין.

חייו

טקדה שינגן, שבבגרותו כונה טָקֶדָה נָרוּנוֹבוּ, היה בנו הבכור של טקדה נוֹבוּטוֹרָה, הדאימיו של המחוז קָאי וראש משפחת טקדה. בגיל 21 התמרד כנגד אביו, אשר ככל הנראה רצה להוריש את התואר לבנו השני, והפך בעצמו לראש הקלאן. אביו נשלח כבן ערובה למשפחת אִימַגָאווה, דבר שעזר לכריתת ברית בינם לבין משפחת טקדה.
לאחר המהפך, טקדה נרונובו החל בהרחבת אדמותיו, תוך פלישה  למחוז שִינָאנוֹ השכן. בתחילת מסע הכיבושים שלו הביס צבא מאוחד של הדאימיו המקומיים, שמנה כ-12,000 בני אדם, וזאת בעזרת כוח של 3,000 איש בלבד. ניצחון זה אפשר לו לכבוש את החלק האחרון של המחוז שהיה בשליטתו של מוּרָקָאמִי יוֹשִיוֹקִי. לאחר מספר קרבות, טקדה שינגן הצליח להביס את מורקאמי, אשר ברח מהמחוז וביקש את עזרת אוּאֵסוּגִי קֶנשִין. כך התחילה היריבות האגדית של תקופת סנגוקו.
טקדה שינגן ואואסוגי קנשין, אשר כונו לפעמים "הנמר של קאי" ו"הדרקון של אֵצִ'יגִי", נלחמו בסדרה של חמישה קרבות, המכונים קרבות קָוָאנָקָגִ'ימָה, שלושה מהקרבות לא כללו לחימה של ממש של כלל הצבאות, אלה רק היתקלויות קטנות-מימד. הקרב המפורסם ביותר הוא הקרב הרביעי, בו השתתפו כ-20,000 לוחמים מצד שינגן וכ-13,000 לוחמים בצד קנשין. למרות היתרון המספרי של יריבו, קנשין השתמש בטכניקת לחימה מוצלחת, כאשר כל יחידה שהתעייפה או נפלה הוחלפה מיד ביחידה חדשה. הדבר הביא להתקדמותו המהירה, וקנשין הגיע עד למטה של שינגן ונלחם איתו בדו-קרב. שינגן, אשר היה מופתע מההתקפה ולא היה חמוש, הצליח לבלום את התקפותיו של קנשין בעזרת טֶסֶן, מניפת ברזל, עד שאחד מלוחמים הצליח לפצוע את הסוס מתחת לקנשין. לאחד הקרב החמישי, נפסקו הקרבות בין היריבים והשניים פנו לענייני פנים.
בשנות ה-70 טקדה שינגן היה הדאימיו היחיד שיכל לעמוד בדרכו של אודה נובנאגה לשליטה ביפן כולה. הוא אף הביס את הצבא של טוקוגאווה איאייסו באחד מהקרבות הקטנים. בשנת 1573, תוך כדי מסע צבאי, הוא חלה ומת במחנה כוחותיו.

השפעתו

טקדה שינגן הצטיין במהלך חייו בתחום הלחימה, אולם השפעתו המכרעת על יפן של אותה תקופה היא בהישגים האדמיניסטרטיביים המרשימים. דגל הקרב של שינגן נשא את הסיסמה של האסטרטג הסיני סון דזה "מהיר כרוח, שקט כיער, פראי כאש, יציב כהר". למרות שהיה אכזרי כלפי אויביו במלחמה, הוא ניהל את אדמתו בחכמה ואיפוק. את גיוס האיכרים לצבאו ניהל בצורה שאפשרה חיים חקלאיים תקינים של המשפחות, הוא אף נתן לאיכרים את האפשרות לשלם את חובותיהם בכסף ולא רק באורז. הרפורמות של שינגן בתחום המיסוי והניהול אומצו על ידי יריבו טוקוגאווה אייסו, אשר לאחר הפיכתו לשוגון יישם אותן ביפן כולה.
יריבותם של שינגן וקנשין הפכה לדורות לסמל של יריבות מכובדת. למשל, שינגן קיבל את אספקת המלח ממשפחת הוֹג'וֹ. כאשר בתקופה מסוימת ראש משפחת הוג'ו הורה להפסיק את אספקת המלח, קנשין שלח לשינגן משלוח של מלח מהמאגרים שלו, באומרו "אני נלחם בחרב, לא במלח". כאשר שמע קנשין על מותו של טקדה שינגן, התאבל על מות אחד מיריביו החזקים והראויים לכבוד.
מלבד טקדה קנשין עצמו, 24 משרתיו, אשר ליוו אותו בתקופות שונות של חייו, הפכו לגיבורים של ציורי אוקיו-אה ומחזות בונרקו.
טצ'יבאנה קוזאבורו

טאצ'יבאנה קוזאבורו (נולד ב-1893 באיבראקי שליד טוקיו) היה הוגה דעות יפני. היה חברו לזרם ה"נוהון שוגי" ("חקלאות כבסיס") של הוגה הדעות גונדו. תמך בחזרתה של יפן לערכי החקלאות והמוסר ונטישת תרבות המערב.
בשנת 1915 הוא הקים את ההתיישבות הסוציאליסטית "כפר האחים", ובשנת 1931 הקים מכון בו לימד את הצורך באהבת ההתיישבות הכפרית.
בשנת 1932 הוא כתב את ספרו "עקרונות הרפורמה הפטריוטית של יפן". הוא טוען שיפן צריכה לחזור למסורותיה העתיקות מכיוון שיועד לה תפקיד חשוב של החזרת אסיה לערכי המוסר.
לאחר תקרית ה-15 במאי 1932 בה ניסו קושרים לתפוס את השלטון, נאשם טצ'יבאנה בסיוע למורדים ונידון למאסר עולם.
טירת מונסורו

סביבה

מקורו של גאלו-רומי אומת ליישוב מונסורו אך לא אושר עבור הטירה, אף כי עמוד עשוי מאבן ממקדש גאלו-רומי או מבנה ציבורי נמצא בגנים במהלך עבודות השיקום בסוף של המאה העשרים.
הטירה נבנתה ישירות בתוך מצע נהר לואר, למרגלות צלע הגבעה, על ראש הר סלעי, שממנו הוא לוקח את שמו של "הר סורו" (Mont Soreau). למרות העיור, הר זה עדיין נראה במקומות רבים. נכסים מקומיים רבים בנויים באבן מקומית זו ואכן ישנם בתים מקומיים רבים המובנים בתוך גבעות ההר, ובמערות המקומיות. אומרים כי מיקומה הטופוגרפי הוא בלתי ניתן לסתימה מבחינה צבאית, שכן היא ממוקמת בין שני עמקים קטנים על מישור של כשלושים דונם עם מדרונות תלולים ממזרח וממערב.
הטירה ממוקמת באזור מוגן לאומי, פארק הטבע האזורי לואר-אנז'ו-טורן.

מורשת אדריכלית

טירת מונסורו מסווגת כאתר היסטורי על ידי משרד התרבות הצרפתי בשנת 1862, 1930 ו-1938. Monument Historique הוא סיווג שניתן לכמה אתרי מורשת לאומיים בצרפת. סיווג זה מהווה גם הגנה, בשני רבדים, אנדרטה היסטורית יכולה להיות מסווגת (classé) או רשומה (inscrit), מסווג פירושו כי הבניין הוא בעל חשיבות לאומית וכיתוב פירושו שהוא בעל חשיבות אזורית. הטירה היא המבנה המסווג היחיד במונסורו.

אתר מורשת עולמית

מונטסורו וטירת מונסורו הם חלק מאתר המורשת העולמית הרשומה על ידי אונסק"ו של עמק הלואר שבין סילי-סיר-לואר (Sully-sur-Loire) לבין שאלון-סיר-לואר (Chalonnes-sur-Loire).
קוראל סי

קוראל סי (Coral Sea) היא מכלית שהובילה דלק מהמפרץ הפרסי לאילת והותקפה על ידי מחבלים ב-11 ביוני 1971.

היסטוריה

"קוראל סי" הייתה מכלית של חברת אל-ים, שהפליגה בדגל נוחות ליברי. המכלית הייתה בתפוסה של 68,000 טון והובילה דלק מאיראן לנמל אילת. ב-11 ביוני 1971 הותקפה במצרי באב אל-מנדב על ידי ארבעה מחבלים של ארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין" שהגיעו בסירת מרוץ שהורדה מספינת דיג ליד האי פרים. המחבלים ירו עשר פצצות בזוקה RPG-7 לעבר המכלית, ואש פרצה בה אך כובתה במהירות. 
רב החובל היה יווני בשם מרכוס מוסקוס, (Markos Moschos) ופעולתו הנועזת והמקצועית הצילה את האנייה. ב-11 באפריל 1973 העניק לו שר התחבורה גד יעקבי את "עיטור המופת" מטעם ממשלת ישראל, והוא היה בכך האזרח הלא-ישראלי היחיד שזכה לכך. בעקבות החילוץ המוצלח מירי הרקטות שונה שם האניה ל"Sea Valiant" והיא המשיכה בהובלת דלק לישראל. 
החזית העממית לשחרור פלסטין נטלה אחריות לפעולה.
לאחר תקרית זו הוצבו בכל האוניות על הקו מאבטחים חמושים. אנשי צי הסוחר חויבו לקיים מטווחי ירי לפני היציאה לים. במספר הפלגות נערכו גם אנשי שייטת 13 לסיור אלים עם סירות נשק שנישאו באוניות. כמו כן, בוצעו פעולות מודיעיניות ומבצעיות בתימן ובקרן אפריקה, על מנת לאתר כוונות נוספות לפגיע בשייט ישראלי ולסכלן. במסגרת זו נשלח ב-1972, לוחם המוסד ברוך מזרחי לתימן ונתפס בידי שירותי הביטחון התימניים.
ארץעיר (עמותה)

מטרות

חינוך וקידום ערכי העמותה: דמוקרטיה, צדק חברתי, סולידאריות, שיויון, שמירה על הסביבה, קיימות, יהדות פלורליסטית, סובלנות וערבות הדדית.
פעילות למען קידום הפריפריה הגאוגרפית והחברתית של מדינת ישראל, וכן עידוד וסיוע להתיישבות קבע בפריפריה.
הרחבה וחיזוק הדיאלוג בין מגוון אוכלוסיות שונות בחברה הישראלית.
קידום ופיתוח תפיסות קיימות והתנהלות מקיימת-חברתית, כלכלית וסביבתית.
קידום אוכלוסיות מוחלשות כגון: נוער בסיכון, צעירים בסיכון, אזרחים עם מוגבלות, מובטלים, נשים, קשישים ועוד.
עידוד וסיוע ליזמים ויוזמות עסקית וחברתית שתואמות את מטרות וערכי העמותה.
פיתוח והקמת מפעלים ועסקים חברתיים התואמים לערכי העמותה יחד ובנפרד עם גורמים עסקיים וחברתיים לשם קידום מטרות וערכי העמותה.
הקמת חברות בת וחברות כלכליות לצורך מימוש מטרות העמותה. פיתוח תפיסות של יהדות מתחדשת ולפלורליסטית וחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות.
קידום החינוך וההשכלה בישראל בדגש על הפריפריה על ידי בניית תוכניות ומעורבות במוסדות לחינוך בכל חתכי הגיל.
הקמת מוסדות חינוכיים כולל הקמה והפעלה של מעונות וגנים איכותיים.
עריכת סמינרים, ימי עיון, סדנאות, סיורים, הכשרות ופעילויות בחינוך הפורמלי, והבלתי-פורמלי ומסגרות אחרות בכדי להשיג את מטרות וערכי העמותה מתוך מתן דגש על הנצחת אישים ודמויות מפתח בחברה הישרלית ובהיסטוריה היהודית.
פיתוח מענה לצורכי קהילות משימתיות בארץ בתחומים: דיור, חינוך, תרבות, גיבוש, פלטפורמה ליזמות חברתית ועסקית חברתית וכו'. עידוד התנדבות לשם קידום מטרות העמותה. כחלק מכך מתן מלגות למתנדבים בעמותה.

קהילות עירוניות

ארץעיר פועלת לקידום חיי קהילה בערים שונות בישראל באמצעות הקמה וליווי של קהילות עירוניות על ידי יצירת קבוצות מקומיות הפועלות בתחומים שונים הקשורים לחיי הקהילה והתרבות ולקידום שינוי חברתי.
הקהילות פועלות להגברת החוסן החברתי, לשימור אוכלוסיות מקומיות ולמשיכת תושבים נוספים.
ברשת ארץעיר חברות כיום כ-20 קהילות ממגזרים שונים בחברה הישראלית: יהודים, מוסלמים, נוצרים, חילונים ודתיים, צברים ועולים. אלו מקיימות אורח חיים קהילתי באמצעות מפגשים ואירועים משותפים, ופועלות במרחב המקומי על מנת לייצר שירותים עירוניים שונים בתחומים כמו: חינוך, תרבות, תשתיות ועוד. פעילי הקהילות משרתים כ-25,000 מוטבי פעילות.

יזמות חברתית

ארץעיר מלווה יזמים חברתיים בפיתוח מענים חברתיים חדשים בעלי מודל עסקי בר-קיימא. מטרת מיזמים חברתיים-עסקיים אלו היא לתרום להתפתחות כלכלת העיר, ליצור מקומות עבודה חדשים ולפתח שירותים חברתיים לרווחת התושבים.
כיום כ 35 יזמים חברתיים שותפים ברשת היזמים של הארגון בפעילות למען יצירת מקומות עבודה.
מעל 150 יזמים לקחו חלק בתוכניות השונות של ארץעיר: 8 תוכניות 'מאיץ' ליזמות חברתית-עסקית, מנטורינג אישי והפעלת האב חברתי.

תעסוקה

ארץעיר פועלת בכאמצעות מעורבות קהילתית ושותפויות תלת מגזריות לגיוון תעסוקה בערים. הפעילות באמצעות מרכז לאודר לתעסוקה בנגב, בשותפות JNF ארצות הברית, ומרכזי NETGEV – האבים ליזמות ותעסוקה מרחוק, אשר מטרתם הבאת מקצועות שונים ומגוונים לנגב. כמו כן העמותה מתכללת את מיזם 'עובדים ביחד', ביוזמת הפילנתרופיה והממשלה.
רנטורציה

רנטורציה הוא התהליך ההפוך מדנטורציה, בו מבנה החלבון מתקפל בחזרה למבנה הנטיבי (הטבעי) שלו. בדרך כלל, רנטורציה מתאפשרת בתנאי מעבדה מיוחדים או אם החלבון לא עבר דנטורציה מלאה. חלבונים גלובולריים מעטים, רובם קטנים ומבנם הנטיבי יציב מאוד, מסוגלים לעבור רנטורציה ספונטנית גם לאחר דנטורציה מלאה ללא עזרת גורם מסייע כגון אנזימים, שפרונים ושפרונינים. 
רנטורציה תביא להתקפלות מחודשת של החלבון ולחזרה כמעט מלאה של התפקוד הביוכימי, זאת משום שהאינפורמציה לגבי ההתקפלות של החלבון נמצאת ברצף חומצות האמינו, כלומר במבנה הראשוני של החלבון, אשר לא מושפע מהתהליך הדנטורטיבי. 
הראיה הראשונה לכך שהמבנה הראשוני של הפוליפפטיד מכיל את כל המידע הנחוץ לו להתקפלות למבנה הנטיבי שלו סופקה בדוגמה של אנפינסן, שהראה שהאנזים ריבונוקלאז A עובר רנטורציה מלאה מבלי נוכחות של גורמים מסייעים. תהליכי הדנטורציה והרנטורציה הם בעלי אופי קואופרטיבי, כלומר יצירה של קשר כימי ראשון, מובילה ליצירת קשרים כימיים נוספים.
אנטומיה של רצח

הפקה

הסרט הציג כמה דיאלוגים בוטים יחסית לשנת 1959. ביחד עם הסרטים חמים וטעים של בילי ויילדר ופסיכו של אלפרד היצ'קוק הם קראו תיגר על "קוד הייז".
תפקיד השופט הוצע בהתחלה לספנסר טרייסי ולברל אייבס, אך לבסוף ניתן לג'וזף ולץ'. ולץ' הסכים להשתתף בסרט רק לאחר שאוטו פרמינגר אפשר לאשתו של הראשון להשתתף כניצבת במהלך הסרט.
בסרט הופיעו דיוק אלינגטון (שהלחין את פסקול הסרט) והעיתונאי יירב כאפסינאט בהופעת קמע.

הכרה ומעמד הסרט

הסרט היה מועמד לשלוש רשימות של מכון הסרטים האמריקאי; הסרטים הטובים ביותר, סרטי המתח הטובים ביותר והפסקולים הטובים ביותר. בנוסף הסרט דורג ברשימת "מאה שנים... עשרת הגדולים" במקום השביעי בקטגוריית סרטי דרמות משפטיות.
נכון לשנת 2012 הסרט זכה לדירוג של 100% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 36 ביקורות.
טים דוווסמה

ביוגרפיה

דוווסמה נולד בדראכטן, לאחר סיום התיכון הוא למד בבית ספר למקצועות הספורט אך עזב את הלימודים על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלו, בנוסף הוא עסק תקופה בדוגמנות.
בשנת 2007 התחרה בתוכנית המציאות "אז אתה רוצה להיות כוכב פופ" (So You Wanna Be a Popstar) שם הגיע למקום החמישי, בסוף אותה שנה הוציא את הסינגל הראשון שלו "Wil je bij me blijven slapen op".
ב-2007 הוא גם שיחק באופרת הסבון "Onderweg naar Morgen". בשנת 2009 הופיע בסרט הקולנוע "De Hel van '63" העוסק במסע 11 הערים של שנת 1963.
ב-2010 יצא עם שלושה סינגלים נוספים.
ב-2011 לקח חלק בתוכנית "רוקדים עם הקרח" במסגרתה ידוענים מתחרים ביניהם בהחלקה אמנותית על הקרח.
בשנת 2012 השתתף בתחרות לבחירת נציג הולנד לאירוויזיון.
בשנת 2013 הוא שיתף פעולה עם מוניקה סמית' בהוצאת האלבום שלה.
פולונקה

היסטוריה

הכפר פולונקה ידוע גם בקרבתו לקרב קאלץ, בו המלך אלכסנדר הראשון הביס בקרב את הפלישה הטטרית בשנת 1506. במהלך מלחמת רוסיה-פולין, התרחש ב-28 ביוני 1660 בסמוך לכפר, קרב פולונקה .
קיימת סברה], לפיה נגזר שם המשפחה המזרח-אירופי פולונסקי משם הכפר.
פולונקה מצוינת לראשונה ב-1623 בספר המיסים של ליטא, ונראה כי יהודים החלו לגור שם לאחר הזמנת נסיכות רדזיוויל ליהודים להתיישב בשטחה. לאחר פרעות מרד חמלניצקי התושבים קיבלו הקלה במיסים לאור הפיחות במספר התושבים. ב-1673 מתועד כי החלו בבניית בית כנסת בכפר. לקראת סוף המאה ה-18 במהלך חלוקת פולין השנייה האזור בו שכן הכפר סופח לאימפריה הרוסית, כחלק ממחוז מינסק. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נחשב חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. 
בסוף המאה ה-19 מתועד כי האוכלוסייה היהודית בעיר מנתה 550 איש, והיוותה כ-85% מכלל האוכלוסייה. רוב התושבים היהודים היו אנשי מסחר, ובעיקר נגרים ובוני ארונות. לקהילה היהודית היה בית ספר עברי, בית קברות וספרייה ומספר ארגוני חסד כמו "לינת צדק" ו"קופת גמ"ח".

בתקופת השואה

בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה הכפר סופח לברית המועצות, ושכנו בו כ-200 יהודים, אשר היוו מחצית מכלל האוכלוסייה. זרם הפליטים היהודים מהאזור הביא את מספר התושבים היהודים לכ-300.
ב-26 ביוני 1941 בו נכבשה על ידי המשטר הנאצי. הנאצים בזזו את הבתים, התעללו ביהודים ואסרו עליהם לערוך מסחר עם האוכלוסייה באזור. בספטמבר 1941, היהודים נאלצו להקים יודנראט אשר נדרש לגייס יהודים לעבודות כפייה באזור ולספק דמי כופר. יהודי פולונקה נדרשו ללבוש טלאי צהוב, והוטלו מספר מגבלות על תנועתם. חלק מיהודי הכפר, כולל משפחות שלמות, נרצחו במהלך החודשים הראשונים.
לאחר הקמת הגטו, הורעו תנאי היהודים בפולונקה. בשבת, 18 באפריל 1942, ריכזו הגרמנים כ-300 איש, ובינם החזן, השוחט ואשתו של הרב. ביוני 1942, ריכזו את האיכרים מסביב לחפירת בור גדול. חלק מצעירים ניסו לשכנע את התושבים לברוח, אולם הם חששו מתגובת הנאצים על כלל האוכלוסייה. ב-12 באוגוסט 1942, אנשי ה-SS והמשטרה הבלארוסית הקיפו את הכפר, ריכזו את שוכני הגטו והרגו את כולם בבור ענק, כולל 7 ילדים יהודים שהוחבאו במנזרים סמוכים. כ-10 אנשים הצליחו לברוח ליערות ולהצטרף לפרטיזנים. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש.
בקיץ 1944 הצבא הסובייטי שחרר את האזור. ידוע רק על 4 ניצולים מתוך הכפר.