google/wiki40b huggingface dataset:
מסאשי נישיאמה

קריירה

בדצמבר 2008, נישיאמה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח בקרב על המדליה את איוון פרשין הרוסי. במאי 2009 הוא זכה במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בטאיפיי כשניצח בגמר את דילשוד צ'ורייב האוזבקי. בדצמבר 2010 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו כאשר בגמר גבר על טיאגו קמילו הברזילאי. בשנת 2011 נישיאמה זכה במדליות זהב בגראנד סלאם טוקיו ובגראנד פרי צ'ינגדאו ובמדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף.
באולימפיאדת לונדון 2012, נישיאמה זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח בניקוד ווזארי את צ'ינגיז ממדוב הקירגיסטני, בשמינית הגמר הוא ניצח ביוקו את טימור בולאט הקזחי וברבע הגמר הוא הפסיד בווזארי לסונג דה-נאם הדרום קוריאני. נישיאמה הודח לקרבות בית הניחומים שם גבר על דילשוד צ'ורייב האוזבקי והגיע לקרב על מדליית הארד בו ניצח את קיריל דניסוב הרוסי בהחלטת שופטים לאחר שהקרב הסתיים ללא ניקוד. באותה השנה נישיאמה זכה במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך באלמטי ובמדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו.
סטיגמטה

סטיגמטה (ריבוי המילה סטיגמה, ביוונית "דקירה" או "צלקת המהווה סימן בעלות") הוא הכינוי שניתן לפצעים אשר לפי הברית החדשה נגרמו לישו בזמן צליבתו. התופעה המוכרת כסטיגמטה בימינו מתייחסת להופעת פצעים מעין אלה על גופיהם של מאמינים נוצרים, כסוג של סימן אלוהי.
סימני הסטיגמטה מקבילים לרוב לסימני "חמשת הפצעים הקדושים": ארבעת הפצעים שנגרמו לישו במפרקי (או בכפות) הידיים והרגליים כתוצאה ממסמור גופו לצלב, ופצע אחד בצדו הימני של הגוף, שנגרם מדקירת חנית. אצל סטיגמטיסטים מסוימים הופיעו גם פצעים על המצח, בדומה לאלה שנגרמו על ידי כתר הקוצים, ופצעי ההצלפות על הגב.

היסטוריה

לאורך ההיסטוריה הנוצרית נודעו ברבים כ־500 אנשים בעלי סטיגמטה. הסטיגמטיסט הראשון והמפורסם ביותר הוא פרנציסקוס הקדוש, מייסד מסדר הפרנציסקנים. על פי המסורת, קיבל פרנציסקוס את פצעי הסטיגמטה לראשונה בשנת 1224, בעקבות התגלות דתית שחווה בעיר לה ורנה באיטליה. בעקבות פרנציסקוס הופיעו סטיגמטיסטים רבים אחרים, רובם הגדול נשים. סיפורים על התופעה נמשכו מאז ימי הביניים ועד לימינו. אחד המקרים המפורסמים ביותר של מאה ה־20 הוא האב פיו , כומר ממוצא איטלקי שנחשב לעושה ניסים אשר סבל מסטיגמטה במשך שנים רבות והוכרז כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב־16 ביוני 2002, אם כי סימני הסטיגמטה לא נחשבו לאחד משלושת הניסים הדרושים להכרת אדם כקדוש.
באופן רשמי, ובניגוד למסורות העממיות, הכנסייה הקתולית אינה מכירה באף מקרה של הופעת סטיגמטה, למעט מקרה אחד בלבד, זה של פרנציסקוס מאסיזי (הקדוש).

ההסבר המדעי

כיום ידוע בוודאות כי לפחות חלק ממקרי הסטיגמטה הידועים היו מזויפים, כמו במקרה של מגדלנה דה לה קרוז (1487-1560), שהודתה בביצוע תרמית שכזו. למרות זאת, מעולם לא הוכחה או הופרכה באופן חד-משמעי אמיתותם של רבים ממקרי הסטיגמטה.
יש המשערים כי תופעת הסטיגמטה אינה אלא מקרה מיוחד של היחס הפסיכוסומטי. הללו טוענים שאדם המוציא חלק ניכר מזמנו בהתבוננות ממושכת באיקונת הצלוב הפצוע והשוקע בהגיגים עמוקים סביב פציעותיו, יכול לגרום (גם מבלי להתכוון) להופעת דימום בגופו.
ידוע כי מספר אנשים שזייפו סטיגמטה סבלו מסינדרום מינכהאוזן, מחלת נפש אשר גורמת רצון בלתי מרוסן לתשומת לב. החולים במחלה לרוב פוגעים בעצמם, או מזייפים חולי כדי להגיע לבתי חולים, שם הם מקבלים תשומת לב וטיפול חם.
דלגית

דלגית (קפיצה בחבל) או חבל קפיצה, היא משחק ילדים.
הדלגית היא בעצם חבל אשר מצויד בדרך כלל בידיות החזקה קלות, אשר עשויות להיות מחוברות באופן רופף בלבד לחבל, זאת כדי להתיר את סיבובו בתוכן.
הדלגית משמשת כמשחק ילדים תחרותי, כדוגמת גומי, וכן כאמצעי לשיפור קואורדינציה וסיבולת לב-ריאה במסגרת ספורטיבית בלתי תחרותית.
ניתן לקפוץ בחבל לבד או בשיתוף פעולה. בשני המקרים, השימוש מאופיין בסיבוב החבל כך שהוא מקיף את הגוף, ובקפיצה במקום המתחילה כאשר החבל "מצליף" ברצפה. שימוש נוסף לחבל הוא המשחק "הנחש בא".

קפיצה לבד

קפיצה לבד מאפיינת בעיקר את השימוש בחבל כאמצעי ספורט, או משחק בתורות המיועד לשני שחקנים - כאשר שחקן מחזיק בתורו וזכאי לקפוץ בחבל כל עוד לא נכשל. השיטה הקלאסית כוללת סיבוב החבל כאשר הידיים נותרות מקובעות במקום (ביחס לגוף), ורק פרקי הידיים נעים. שיטות מתוחכמות יותר כוללות הצלבת הידיים במהלך סיבוב החבל, קפיצה לאחור, או הצמדת הידיים.

הנחש בא

משחק זה, המהווה אף הוא אימון ספורטיבי, ניתן למשחק באמצעות דלגית, אך גם באמצעות חבל פשוט. שחקן אחד עומד במרכז שטח פנוי, כאשר יתר השחקנים עומדים סביבו. השחקן, האוחז בקצה אחד של חבל, מסובב את החבל בגובה מסוים מעל פני הקרקע בקוראו "הנחש בא!". אם הצליף את החבל ברגלי אחד מן השחקנים, נפסל השחקן.
קליפורד בראון

חייו

בראון נולד בווילמינגטון שבארצות הברית. בראון החל לנגן בחצוצרה בגיל 13, בעידודו של מדריך תזמורת בית הספר התיכון בו למד. מהר מאוד התברר שבראון מפתח מיומנויות מתקדמות מאוד יחסית לגילו ולניסיונו. בזמן שלמד מתמטיקה בקולג', הזדמן לו לנגן בהרכבי הג'אז של הקולג' והוא משך את תשומת לבם של חובבי הג'אז ככשרון יוצא דופן. כמו כן ניגן פה ושם עם מוזיקאי הג'אז המובילים של התקופה, בהם החצוצרנים פאטס נבארו, ודיזי גילספי שהיו לו לאבות רוחניים, וכן צ'ארלי פרקר. מכולם הוא זכה למחמאות ולעידוד.
ביוני 1950 נפצע בתאונת דרכים קשה והיה מאושפז כשנה עד החלמתו. רק אז חזר להופיע בפילדלפיה והחל לבנות מחדש את הקריירה שלו. את הקלטותיו הראשונות עשה ב- 1952 עם כריס פאוול וה-Blue Flames. בשנת 1953 הצטרף לתזמורת של טאד דאמרון להופעות באטלנטיק סיטי ולהקלטות (שהופיעו אחרי מותו בשם The Clifford Brown Memorial Album), ובספטמבר של אותה שנה הוא הופיע באירופה עם התזמורת של ליונל המפטון והקליט שם עם מוזיקאים אירופאים ואמריקאים כאחד. כשחזר לארצות הברית הופיע עם כמה הרכבים בחוף המזרחי, בין היתר עם להקתם החדשה של ארט בלייקי והוראס סילבר, שעתידה להיקרא מבשרי הג'אז.
בשנת 1954 הקים יחד עם המתופף מקס רואץ' את החמישייה של מקס רואץ' וקליפורד בראון. הרכב החמישייה השתנה מעט מזמן לזמן, אך ריצ'י פאוול היה חבר של קבע, וכך גם הארולד לנד שהוחלף בשלב מאוחר יותר על ידי סוני רולינס.
החמישייה של רואץ' ובראון הייתה מההרכבים החשובים בג'אז של שנות ה-50, למרות תקופת פעילותו הקצרה (עד למותו של בראון ב 1956) הקליט ההרכב מספר רב של אלבומים והיה מרכזי בהתפתחות סגנון ההארד בופ, ויש המחשיבים אותו לאחד ההרכבים החשובים בכל הזמנים.

מותו

ביוני 1956, נסע בראון יחד עם הפסנתרן ריצ'י פאוול להופעה הבאה שלהם בשיקגו. אשתו של פאוול נהגה, וגשם כבד ירד. בתאונת דרכים קטלנית שלושתם נהרגו. טוענים שמותו של ריצ'י הוא שגרם לאחיו הגדול, באד פאוול לאבד את שפיות דעתו. מקס רואץ' העיד על עצמו שמותו של קליפורד בראון הוא שדחף אותו לאלכוהוליזם. תאונת הדרכים נקראת בפי רבים אחת הטרגדיות הגדולות של הג'אז. בראון נקבר בבית הקברות הר ציון שבדלוור.

סגנונו

סגנונו של קליפורד בראון היה ייחודי מאד, והושפע מפאטס נבארו, מיילס דייוויס ודיזי גילספי. אלתוריו המהירים והזורמים נותנים תחושה של זרם תודעה, אך כל זאת עם אוזן מאוד לירית, וצליל אישי. קליפורד הצטיין גם בבופ החם, וגם במוזיקה בלדית, למרות שלא ניתן למנות אותו בזרם הקול ג'אז. בראון השפיע על נגנים כפרדי האברד ולי מורגן, השפעה הניכרת בעבודותיהם מסוף שנות ה-50 ואילך.

זכרו

הסקסופוניסט בני גולסון כתב לזכרו של בראון את הקטע I Remember Clifford, בתרגום חופשי, אני זוכר את קליפורד. הקטע נהפך במהרה לסטנדרט כיוון שמוזיקאים רבים הקליטו אותו.
הזמרת הלן מריל הקליטה אלבום שלם לזכרו של בראון, איתו היא הקליטה ב-1954. האלבום נקרא Brownie: Homage to Clifford Brown, ובו מנגנים חצוצרנים רבים ששואבים את ההשראה שלהם מקליפורד בראון.
כל שנה עורכים בדלאוור פסטיבל לזכרו של בראון הנקרא פסטיבל הג'אז קליפורד בראון.
יום האוחי

יום האוחי (ביוונית: Επέτειος του Όχι "יום הלא") הוא חג הנחגג ביוון ב-28 באוקטובר, לזכר סירובו של ראש ממשלת יוון יואניס מטאקסס לאפשר לחיילים איטלקיים לעבור ביוון בשנת 1940, ולפגוע בכך בריבונות היוונית.

רקע היסטורי

בשנת 1940 הנהיג את יוון יואניס מטאקסס בשם המלך גאורגיוס השני. אותה שנה החל הרודן האיטלקי מוסוליני, ללטוש עיניים לעבר יוון. בכיבושה קיווה להשיג שתי מטרות: הראשונה, הסחת דעת מהמצב החברתי והכלכלי הקשה בארצו, והשנייה הייתה להרשים את בן בריתו הרודן הגרמני אדולף היטלר. העימות בין היוונים לאיטלקים הגיע לשיאו כאשר ב-15 באוגוסט 1940, הטביעה הצוללת האיטלקית "דלפינו", את הסיירת היוונית "אלי" בנמל טינוס. היוונים חששו להרגיז את האיטלקים, ועל כן גורמים רשמיים ביוון דווחו שהסיירת טובעה בידי "צוללת ממקור לא ידוע", למרות שידעו מי האשם בטביעה. המקרה גרם לאיטלקים לזלזול ביוונים וזיהוים לפחדנים.

החגיגות

חגיגות לציון היום נערכו בחשאי עוד בימי הכיבוש האיטלקי-גרמני, אולם חגיגות פומביות התקיימו רק בשנת 1944, ו-28 באוקטובר נקבע כחג לאומי. מצעד צבאי צועד ברחובות סלוניקי, ומציין בנוסף לכך גם את שחרור העיר במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ואת יום חגו של הקדוש המקומי. בנייני ציבור ומבנים פרטיים ביוון מניפים את הדגל הלאומי. הטלוויזיה והרדיו משדרים תוכניות וסרטים בעלי אופי היסטורי, ושירים פטריוטיים, בין היתר של הזמרת סופיה וומבו ששיריה זכו לפופולריות במהלך המלחמה. היום משמש גם כיום זיכרון לחללי תקופת הכיבוש הנאצי. בין היתר מתקיימת באתונה מסיבה חגיגית בהשתתפות ראש הממשלה ואחמ"ים נוספים.
פואד אבו זיכרי

ביוגרפיה

נולד בשנת 1923 באל עריש. בשנת 1965 סיים את האקדמיה הצבאית הגבוהה בקהיר ועם בני מחזורו נמנו גם מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי ואחמד איסמעיל עלי.
ב-11 ביוני 1967, מיד עם סיום מלחמת ששת הימים, הודח מפקד חיל הים המצרי בזמן המלחמה, סולימאן עזאת, ואבו זיכרי מונה תחתיו. תחת פיקודו התעמת חיל הים המצרי ביולי 1967 מול חיל הים הישראלי בקרב רומני. באוקטובר 1967 זכה חיל הים המצרי לאחת מהצלחותיו הגדולות, טיבוע המשחתת הישראלית אח"י אילת. אבו זיכרי הודח מתפקידו בספטמבר 1969, לאחר מבצע רביב - הפשיטה המשוריינת שערך צה"ל בגדה המערבית של מפרץ סואץ. בפשיטה זו פעלו כוחות חיל הים הישראלי, כולל שייטת 13 במפרץ סואץ ללא שהמצרים הצליחו לאתרם ולהפריעם. תחת אבו זיכרי מונה כמפקד חיל הים, מחמוד עבד אל-רחמן פהמי.
בסוף אוקטובר 1972, בעת שהחליף חלק מצמרת צבאו, כולל את שר ההגנה מוחמד צאדק (תחתיו מונה אחמד איסמעיל עלי), הדיח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, גם את מפקד חיל הים פהמי ומינה במקומו שוב את אבו זיכרי. 
במלחמת יום הכיפורים נלחם חיל הים המצרי מול חיל הים הישראלי  בשלוש זירות: הים התיכון, מפרץ סואץ ומצרי באב אל מנדב. בים התיכון התרחשו מספר קרבות בין ספינות טילים ישראליות ומצריות, שבכולם הייתה יד הישראלים על העליונה. הקרב הבולט ביותר היה קרב דמייט בו טובעו שלושה סטי"לים מצריים. בימים הראשונים לקרבות ניסו המצרים להפגיז מן הים מתקנים ישראלים בסיני. בהמשך הלחימה נשארו הספינות המצריות בנמליהן מחשש לתקיפות אוויריות. במפרץ סואץ פעלו כוחות קומנדו ימי מצריים שניסו לנחות בסיני. הכוח הימי הישראלי במפרץ סואץ כלל רק דבורים וכוחות של שייטת 13. במספר היתקלויות ימיות נפגעו וטובעו סירות משמר, סירות קטנות אחרות וסירות קומנדו מצריות. במצרי באב אל מנדב הטילו המצרים מתחילת הלחימה הסגר ימי ומנעו שיט אוניות ישראליות לאילת. ב-1 בנובמבר איפשרו המצרים מעבר ספינת משא ישראלית אולם רק בתחילת דצמבר 1973 הוסר הסגר רשמית.
בעיית סיפוק אילוצים

בעיות סיפוק אילוצים הן בעיות של השמת ערכים למשתנים כך שיש אילוצים מסוימים בין ערכים

הגדרות

מרחב המצבים - כלל ההשמות האפשריות למשתנים.
דומיין - דומיין של משתנה הוא הערכים האפשריים למשתנה זה.

אלגוריתם

מאחר שידוע כמות ההשמות שצריך לבצע (ככמות המשתנים) אין יתרון לאלגוריתם חיפוש לרוחב ועל כן משתמשים באלגוריתם חיפוש לעומק שהוא מהיר יותר או באלגוריתם חיפוש מקומי.

AC-3

אלגוריתם AC-3 הוא אלגוריתם שבודק עבור כל ערך של משתנה A האם קיים ערך של משתנה בכל אחד מהמשתנים האחרים כך שהאילוץ בין שני המשתנים לא מופר, אם קיים משתנה לו אין ערך כזה ניתן להסיר את הערך מהמשתנה A.
אלומית ישי

ביוגרפיה

אלומית ישי נולדה בירושלים ולמדה בתיכון שליד האוניברסיטה. בשנת 1990 סיימה תואר ראשון בביולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1992 סיימה בהצטיינות תואר שני בביוטכנולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 סיימה בהצטיינות דוקטורט בנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
ביולי 1996 נסעה ד"ר ישי לפוסט-דוקטורט במעבדה למוח וקוגניציה במכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית, שם חקרה באמצעות fMRI כיצד מיוצגים פרצופים ואובייקטים במוח האדם וכיצד מידע ראייתי נשלף מהזיכרון. בשנת 2004 עברה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ציריך, שווייץ, שם המשיכה לחקור את המנגנונים העצביים המתווכים עיבוד מידע ראייתי (כגון פרצופים ויצירות אמנות) במוח האדם. בשנים 2014–2017 ניהלה את התוכנית למדעי הקוגניציה ומיפוי מוח האדם בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. היא פרופסור אורחת באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון ומדענית במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
פרופ' ישי עוסקת בתחום מיפוי מוח האדם, ומאמריה פורסמו בכתבי עת מדעיים מובילים כגון Science ו-Neuron. פרופ' ישי מכהנת כחברת מערכת במספר רב של כתבי עת מדעיים ופעילה בארגונים מדעיים בינלאומיים. היא זכתה בפרסי הצטיינות רבים על מחקריה המדעיים, בהם פרס המדען הצעיר של החברה הבינלאומית למדעי הקוגניציה, אותו קיבלה בשנת 2006. בשנת 2008 נבחרה לאחת מ-25 המדענים המובילים בשווייץ על ידי הקרן המדעית הלאומית השווייצרית, והטלוויזיה הממלכתית הפיקה ושידרה סרט בשם "Looking into the Brain" על עבודתה.
בקיץ 2007 החלה לכתוב בלוג על מוח האדם שנקרא "נפלאות התבונה", בשנת 2008 החלה לכתוב טור מדעי בשם "מותר האדם" באתר ynet, ובספטמבר 2013 התחילה לכתוב בלוג באתר האינטרנט של "הארץ".
פאי (עיירה)

גישה

פאי ממוקמת בדרך 1095 המחברת את מה הונג סון עם צ'יאנג מאי. נמל התעופה של פאי שהוצא מכלל שימוש במשך עשרים שנה, שופץ בשנים 2005–2006, וב-1 בפברואר 2007 נכנס לשימוש. כמו כן, ישנם מיניבוסים שיוצאים מספר פעמים ביום מצ'יאנג מאי אל פאי. הדרך אל העיירה מפותלת מאוד.

תיירות

היא הומה מנוכחות תרמילאים רבים, מכיוון שהיא מהווה להם נקודת עצירה חשובה וזולה. ברחובותיה ישנן מסעדות רבות ופאבים. בלילה רחובותיה הופכים לשוק. סביב העיירה יש מפלי מים רבים ומסלולי טיולים. מרבית התיירים מתניידים בעיירה באמצעות אופניים ואופנועים.
The IIconics

NXT‏ (2018-2016)

הצמד ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 באוקטובר 2016 בפרק של התוכנית NXT ולאחר מכן הוכר בשם The Iconic Duo. במהלך תקופתן ב-NXT, הצמד זכה פעם אחת בפרסי סוף השנה של NXT בקטגוריית "פריצת השנה" של אותה השנה. בנוסף לכך, שתיהן היו מועמדות לקטגוריית "מתאבקת השנה" של שנת 2017, אך אף אחת מהן לא זכתה בפרס זה.

סמאקדאון (2018-היום)

קיי ורויס, שעתה הוכרו בשם The IIconics, ערכו את הופעת הבכורה שלהן ברוסטר הראשי כחלק מהתוכנית סמאקדאון ב-10 באפריל 2018 ותקפו את אלופת הנשים של סמאקדאון, שארלוט פלייר, מה שאיפשר לכרמלה לפדות את מזוודת "כסף בבנק" שלה על פלייר ולזכות באליפות. שבוע לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, The IIconics השיגו את ניצחון הבכורה שלהן ברוסטר הראשי לאחר שניצחו את אסקה ובקי לינץ'. באירוע סופר שואו-דאון, שנערך ב-6 באוקטובר, האייקוניות ניצחו על אדמת מולדתן את אסקה ונעמי. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר 2019, קיי ורויס נטלו חלק בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסו לקרב כמספר השביעי והתשיעי בהתאמה, הספיקו להדיח יחדיו את ניקי קרוס, אך הודחו על ידי לייסי אוואנס. ב-5 בפברואר, The IIconics התחרו בקרב זוגות משולש נגד כרמלה ונעמי ומנדי רוז וסוניה דוויל, שבסופו רוז ודוויל ניצחו. שבוע לאחר מכן, The IIconics התחרו פעם נוספת באותו סוג קרב, אך הפעם תנאי הקרב היה שהזוג המפסיד ייאלץ להיכנס ראשון לקרב תא ההדחות; מאחר שרוז הוצמדה לניצחון על ידי נעמי, הזוג של רוז ודוויל נקבע שייכנס ראשון לקרב תא ההדחות. קרב זה התקיים באירוע תא ההדחות, שנערך ב-17 בפברואר וקבע את אלופות זוגות הנשים הראשונות של ה-WWE,‏ The IIconics נכנסו כמספר הרביעי, ואף הספיקו להדיח את כרמלה ונעמי, אך הודחו על ידי ניה ג'קס וטמינה. ב-19 במרץ, The IIconics ניצחו את ביילי וסשה בנקס בקרב שאינו היה על תואר אליפות זוגות הנשים של ה-WWE. ב-1 באפריל בתוכנית Raw,‏ The IIconics, ניה ג'קס וטמינה הפסידו בקרב ארבע נגד ארבע לבת' פיניקס, נטליה, ביילי וסשה בנקס. באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, האייקוניות ניצחו בקרב זוגות מרובע אשר כלל את אלופות הזוגות, ביילי ובנקס, The Divas of Doom (בת' פיניקס ונטליה) וניה ג'קס וטמינה וזכו באליפות זוגות הנשים של ה-WWE. ב-15 באפריל בתוכנית Raw, השתיים הפסידו לביילי ונעמי בקרב שאינו היה על התואר. ב-20 במאי בתוכנית Raw,‏ The IIconics ולייסי אוואנס הפסידו בקרב שלוש נגד שלוש לאלכסה בליס, בקי לינץ' וניקי קרוס. ב-27 במאי, The IIconics הפסידו לבקי לינץ' וניקי קרוס בקרב זוגות, שאינו היה על חגורות האליפות שלהן. ב-17 ביוני בתוכנית Raw, האייקוניות הגנו בהצלחה על חגורות האליפות שלהן נגד אלכסה בליס וניקי קרוס. ב-5 באוגוסט בתוכנית Raw, השתיים איבדו את חגורות אליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שהפסידו בקרב הדחות זוגות מרובע, ואף הודחו ראשונות בקרב זה. קרב זה כלל את אלכסה בליס וניקי קרוס, מנדי רוז וסוניה דוויל, והקבוקי ווריורס (אסקה וקיירי סיין), שבסופו בליס וקרוס ניצחו וזכו בתואר. במופע המקדים לאירוע סאמרסלאם, שנערך ב-11 באוגוסט, The IIconics כשלו בניסיונן להשיב אליהן את חגורות אליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שהפסידו לאלכסה בליס וניקי קרוס.

השתתפותן במדיה

קיי ורויס ערכו את הופעת הבכורה שלהן במשחק ההיאבקות WWE 2K18. בנוסף לכך, הן מופיעות גם במשחק העוקב: WWE 2K19.
פסגת קוק

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בשנת 1986.
הפסגה נקראת על שמו של דוקטור פרדריק קוק, חוקר קוטב אמריקאי, אשר שימש כרופא המנתח של המשלחת האנטארקטית הבלגית שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897 תחת אדריאן דה ז'רלאש.
רקס הריסון

קורות חייו

הריסון נולד בעיירה הוייטאון שבמחוז לנקשייר, אנגליה.
לאחר מקרים רבים של דלקות עיניים בעיניו איבד הריסון את מרבית ראייתו בעיניו השמאלית.
החל לשחק בנערותו בבימות תיאטרון בלונדון ובליברפול.
שירת בחיל האוויר המלכותי בתקופת מלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת קצונה.

קולנוע

הריסון החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 לצידה של כוכבת הקולנוע ויוויאן לי בסרטים "סערה בכוס תה" ו"מדרכות לונדון". ב-1938 זכה הריסון לחשיפה גדולה בזכות הופעתו בעיבוד המצליח לספרו של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין "המצודה".
בשנת 1940 הופיע הריסון כבר ככוב קולנוע במותחן הריגול של קרול ריד "רכבת לילה למינכן" בתפקיד קצין הריגול דיקי רנדל.
בשנת 1945 שיחק בסרטו דייוויד לין "נשמות עליזות" בתפקיד הסופר צ'ארלס קונדומיין.
ב-1946 שיחק בדרמה "אנה ומלך סיאם" בתפקיד מלך סיאם מונגקאוט.
ב-1947 שיחק בפנטזיה "הרוח וגברת מוייר" בתור קפטן דניאל גרג ובדרמה "הפוקסים של הארוו".
ב-1958 הופיע בקומדיה של וינסנט מינלי "בנות ה-17 מבלות" (The Reluctant Debutante).
ב-1960 הופיע במותחן המסתורין "קולות בערפל" (Midnight Lace) בתפקיד טוני, בעלה של היורשת האמריקאית קיט פרסטון (דוריס דיי).
על הופעתו הדרמטית בדרמה ההיסטורית המצליחה של הבמאים ג'וזף ל. מנקייביץ' ודריל זאנוק "קלאופטרה" בתפקיד יוליוס קיסר הועמד האריסון לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנה שלאחר מכן כבר קטף הריסון את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ואת פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי על תפקידו בעיבוד הקולנועי הקלאסי של ג'ורג' קיוקור למחזמר
"גבירתי הנאווה".
באותה השנה גם השתתף בדרמה הקומית "הרולס רויס הצהוב" בתפקיד הלורד צ'ארלס.
בשנת 1965 הופיע בדרמה ההיסטורית "ייסורים והתלהבות" על עבודותיו של מיכלאנג'לו בואונרוטי (צ'רלטון הסטון) בתפקיד האפיפיור יוליוס השני.
בשנת 1967 הופיע הריסון בעיבוד הקולנועי הגדול הראשון לספר "דוקטור דוליטל". הסרט אמנם זכה בשני פרסי אוסקר (לאפקטים חזותיים ולשיר הנושא), אך היה כישלון מהדהד הן בביקורת והן בקופות. הריסון הועמד על הופעתו בתפקיד הראשי לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחק בדרמה "סיר הדבש" לצידה של מגי סמית'.
פרש מעשייה קולנועית בסוף שנות ה-70.
ב-1986 התפרסם בפעם האחרונה בסרט הטלוויזיה "אנסטסיה: המסתורין של אנה" בתפקיד קיסר רוסיה קיריל ולדימירוביץ'.

תיאטרון

ערך את הופעת הפריצה שלו כשחקן תיאטרון במחזה הקומי "צרפתי ללא דמעות".
הריסון זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד דרמטי בשנת 1949 על הופעתו בתפקיד  הנרי השמיני במחזה "אן של אלף הימים".
בשנת 1957 זכה הריסון בפרס הטוני השני שלו לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו במחזמר המפורסם "גבירתי הנאווה" בו שיחק בתפקיד הפרופסור הנרי היגינס.
ב-1969 קיבל הריסון פרס מיוחד בטקס פרסי הטוני.
ב-1984 הועמד בפעם השלישית לפרס טוני על תפקידו במחזה "בית הלב השבור".

מוות

בשנותיו המאוחרות סבל הריסון ממחלות גלאוקומה.
הוא נפטר ממחלת סרטן הלבלב בשנת 1990 בגיל 82 בביתו שבמנהטן.
נפטר בזמן שעבד על המחזה "המעגל".

תארים

הריסון קיבל תואר אבירות בשנת 1989 ממלכת אנגליה  אליזבת השנייה על פועלו בתחום הבידור.
להריסון שני כוכבים, מצלמת וידאו וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יחסי יוון–פקיסטן

היסטוריה

קטסיאס מראה בעבודותיו את נקודת מבטם ואמונותיהם של הפרסים על הדברים הקורים באזור הודו ופקיסטן.
סקילכס איש קריאנדה נדד במסעותיו במאה השישית לפני הספירה בפקיסטן ובהודו כאשר מלך פרס באותה התקופה שלח אותו לבדוק לאן זורם נהר האינדוס.
מאוחר יותר, אלכסנדר מוקדון שלט בעמק האינדוס העתיק בפקיסטן, למעשה, אלו היו בין השטחים האחרונים במסעות כיבושיו, לפני שהגיע להודו, הניח את נשקו, וחזר חזרה לארץ מולדתו, יוון. חייליו של אלכסנדר מוקדון שינו את שמם ונשארו לשבת באזורים הללו. עם הזמן הם נטמעו באוכלוסייה המקומית וצאצאיהם חיים כיום בפקיסטן כאזרחים לכל דבר ועניין.
חלק מפקיסטן של היום היה בעבר בשלטון הממלכה ההודית-יוונית שנוסדה כ"יורשת לגיטימית" של אלכסנדר מוקדון.
בשנת 2015 מתגוררים 80,000 אנשים ממוצא פקיסטני לערך ביוון.
יוון תומכת בדיאלוג מוצלח בין פקיסטן והודו בנוגע לסכסוך על קשמיר, היא מקווה לפתרון ולעתיד שוחר שלום בין שתי המדינות.
אורנה ואלה

אורנה ואלה הייתה מסעדה תל אביבית.

אודות המסעדה

המסעדה הוקמה על ידי הסטודנטיות אלה שיין, יוצאת קיבוץ שלמדה פסיכולוגיה ופילוסופיה ואורנה אגמון שלמדה לימודים קוגניטיביים. הן נפגשו כשעבדו במסעדת "זליג" של חני פרבר בתל אביב. אורנה הייתה ברמנית ואלה מלצרית במסעדה. הן אפו את הקינוחים למסעדה ולמוסדות נוספים בהם "ביג מאמא" במשך שלוש שנים, עד ש"זליג" נסגר.
ב-1992 הקימו בית קפה ברחוב שינקין מספר 33, מקום בו שכנה קודם לכן חנות צעצועים, במהלך השנים בית הקפה התרחב בשטחו ובתפריטו והפך למסעדה. במקום סעדו אנשי בוהמה רבים. האוכל התבסס על מנות מסורתיות מחומרים טריים שעברו שדרוג. המנה המפורסמת הייתה לביבות בטטה ברוטב שמנת ועירית, מנות ידועות נוספות היו "סלט הכול" (ירקות ברוטב עשבי תיבול, גבינת פטה וקרוטונים); אורז בר ואורז בסמטי עם ירקות אפויים בתנור; עוף בקארי על אורז בסמטי; ניוקי ברוטב עגבניות; סלט מלפפונים ונתחי עוף; קבב טלה עם סלט קינואה.
בעבר פתחו אורנה ואלה את "מלכות הפלאפל", דוכן פלאפל שנכשל כלכלית ונסגר והיה המקום הראשון בתל אביב שהגיש פלאפל בצבעים.
אורנה ואלה שימשה כאחד משלושת האתרים המרכזיים שצולמו בסרט "הבועה" של איתן פוקס וגל אוחובסקי.
במסעדה היו 80 מקומות ישיבה ועבדו בה 55 אנשי צוות, כשהמלצרים היו גברים בלבד.
לאורנה ואלה קייטרינג אותו מנהלת יעל לב, שהייתה בעבר מנהלת המסעדה.
ב-2006 ראה אור ספר המתכונים של המסעדה פרי עטן של עינב ברמן (שפית המסעדה בעבר), אלה שיין, אורנה אגמון בהוצאת אחוזת בית; הספר היה רב-מכר.
ב-2010 פתחו שרית שלו ורונית אנגלנדר סניף של אורנה ואלה בכיכר דה שליט בסמוך לחוף ימה של הרצליה. הסניף נסגר לאחר שאורנה ואלה טענו להפרת הזיכיון של הסניף בהרצליה.
ב-12 בפאריל 2018 נסגרה המסעדה לאחר 25 שנות פעילות.
מרוץ 12 השעות של סברינג

היסטוריה

מרוץ סברינג הראשון נערך בינואר 1950 על מסלול שדה תעופה לשעבר של חיל האוויר האמריקני ועל כבישי הגישה אליו ונמשך אז 6 שעות. בשנה שלאחר מכן לא התקיים מרוץ, כאשר בשנת 1952 הועבר קיום המרוץ לחודש מרץ ואורכו הוארך ל-12 שעות, כך הוא מתקיים גם כיום. המרוץ מתחיל בצהרי היום ומסתיים בלילה. במשך שנים היווה מרוץ סברינג חלק מסבב אליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). כמו כן, במשך השנים החל המרוץ לצבור את יוקרו כאשר השתתפו בו לאורך השנים נהגים מפורסמים כגון: חואן מנואל פנג'יו, סטירלינג מוס, בריגס קונינגהאם, מריו אנדרטי, דן גורני, פיל היל, ג'ון מורטון, סטיב מיילן, לייק אנדרווד ונהגים מפורסמים נוספים. ויצרניות רכב כגון: פורשה, פרארי, BMW, פורד, טויוטה ויגואר, ובשנים האחרונות חברות אאודי אשר נוחלת הצלחה רבה במרוץ בדמות 9 אליפויות החל משנת 2000, ופיג'ו עם שתי אליפויות רצופות בשנים 2010–2011.
מרוץ סברינג ידוע כמרוץ הכנה חשוב למרוץ 24 השעות של לה מאן המפורסם ולמבחן אמיתי של אמינות המכונית, בשילוב של המסלול המכיל מהמורות רבות ומזג האוויר החם והלח של דרום פלורידה. בשנים האחרונות השיגה מכונית האאודי R8 (מרוצים) שישה ניצחונות רצופים, אחד פחות משיא שבעת הניצחונות של מכונית הפורשה 935. בנוסף זכתה חברת אאודי ב-8 אליפויות רצופות בין השנים 2007-2000, שנייה לחברת פורשה אשר זכתה ב-13 אליפויות רצופות בין השנים 1988-1976. בשנת 2012 הפך נהג המרוצים הדני טום קריסטנסן לנהג היחיד שהצליח לנצח את המרוץ 6 פעמים (1999, 2000, 2005, 2006, 2009, 2012).
בשנת 2005 ערכו השברולט קורבט C6.R והאסטון מרטין DBR9 את הופעת הבכורה שלהם בקטגוריית ה-GT1 היוקרתית, כאשר אסטון מרטין מנצחת את הקטגורייה לראשונה מזה 49 שנים, ושתי מכוניות הקורבט מגיעות למקומות 2–3. בשלוש השנים שקדמו, הייתה זו שברולט אשר שלטה בקטגורייה זו עם הדור הקודם של הקורבט דגם ה-C5.R. באותה שנה ניצחה האאודי R8 (מירוצים) בפעם החמישית ברציפות את קטגוריית ה-LMP1 הבכירה ואת המירוץ הכללי. 
בשנת 2006 התמודדה אאודי לראשונה עם מכונית ה-R10 TDI החדשה שלה בקטגוריית ה-LMP1 הבכירה ביותר, כאשר היא מנצחת את המרוץ. בנוסף, ניצחון זה היה במה לקראת ניצחון יוקרתי יותר אשר השיגה אאודי בעזרת מכונית ה-R10 TDI, ניצחון במרוץ 24 השעות של לה מאן כשלושה חודשים לאחר מכן. בקטגוריית ה-GT1 השיגה שברולט "נקמה" כאשר מכונית ה-C6.R שלה ניצחה בקטגורייה מול אסטון מרטין. בשנת 2007 ניצחה אאודי שוב את קטגוריית ה-LMP1 בעזרת מכונית ה-R10 TDI, ובנוסף קבעה זמן שיא מסלול עם הנהג מרקו ורנר.
בשנת 2008 ניצחה הפורשה RS ספיידר את קטגוריית ה-LMP2 ובנוסף גם זכתה במקום הראשון בניקוד הכללי של המרוץ אשר כלל גם את קטגוריית ה-LMP1 הבכירה ממנה. הייתה זאת הפעם הראשונה מזה 24 שנים שמכונית שאינה מקטגוריית ה-LMP1 הבכירה ניצחה במרוץ כולו בניקוד הכללי. 
בשנת 2009 ניצחה אאודי את המרוץ על ידי מכונית האאודי R15 TDI החדשה שלה, ובשנים 2010–2011 ניצחה במרוץ פיג'ו בעזרת מכונית ה-908HDi שלה.
את מרוץ 2012 ניצחה אאודי על ידי מכונית ה-R18 TDI מספר 3 של הנהגים אלן מקניש, טום קריסטנסן ורינלדו קאפלו אשר הקיפו את המסלול 325 פעמים, וכאשר מכונית האאודי מספר 2 מגיעה אל המקום השני. את קטגוריית ה-GT ניצחה מכונית ה-ב.מ.וו M3 לאחר שהקיפה את המסלול 307 פעמים.