google/wiki40b huggingface dataset:
PBS (ביוכימיה)

פוספט בופר סליין או Phosphate buffered saline (ראשי תיבות: PBS) הוא תמיסת בופר המשמשת בביוכימיה. התמיסה מכילה יוני נתרן כלורי (מלח שולחן), נתרן פוספט, ואשלגן פוספט. הבופר שומר על רמת pH פיזיולוגית (7.4) והריכוז יוני דומה לזה של הקיים ברקמת יונקים (תמיסה איזוטונית).
קומיק-קון, סן דייגו

קומיק-קון הבינלאומי, סן דייגו (באנגלית: San Diego Comic-Con International או בראשי תיבות SDCC) הוא כנס החובבים הגדול בעולם לקומיקס בפרט ולבידור בכלל, הנערך מדי שנה במרכז הכנסים בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.
הכנס מציג תרבות פופולרית מז'אנרים רבים, ביניהם קומיקס, ובקומיקס, מדע בדיוני, פנטזיה, אנימציה, אנימה, מאנגה, ספרות אימה, משחקי וידאו, משחקי קלפים ורומנים גרפיים. כנס זה מארח אמנים רבים מתעשיית הבידור, לרבות קולנוע וטלוויזיה לצורכי קידום מכירות, וכן מחולקים בו פרסי תעשייה כדוגמת פרס אייזנר. במקום מתקיימות סדנאות וסמינרים עם אנשי מקצוע מתחום הקומיקס, הקרנות בכורה של קדימונים לסרטים עתידיים, תחרויות תחפושות קוספליי ופסטיבל סרטים עצמאיים.
הכנס נוסד בשנת 1970 בידי קבוצת תושבים מקומיים, ולפי המגזין הכלכלי פורבס הוא הגדול ביותר מבין כל כנסי קומיק-קון שנערכים ברחבי העולם.

היסטוריה וארגון

הכנס נוסד ב-1970 על ידי של דורף, ריצ'רד אלף, קן קרוגר, מייק טווארי, בארי אלפונסו, בוב סורק וגרג ביר. של דורף, יליד מישיגן, דטרויט, מעריץ קומיקס, עלה, באמצע שנות ה-60, על "דטרויט טריפל-פאן פיירס", אחד מכנסי אוהדי הקומיקס המסחריים. כשהוא עבר לסן דייגו, קליפורניה, ב-1970, הוא אירגן כנס של יום אחד (גולדן סטייט קומיק-מיניקון) ב-21 במרץ 1970, בתור "הרצה יבשה" לכנס היותר גדול שהוא קיווה לערוך. דורף המשיך להיות קשור לכנס כנשיא או כמנהל, במשך שנים רבות, עד שיצא מהארגון. אלף שימש ביחד עם קרוגר כיו"ר הכנס הראשון והפך ליו"ר היחיד ב-1971.
לאחר ההתכנסות הראשונית, כנס הקומיקס של סן דייגו בן השלושה ימים, הגולדן סטייט קומיק-קון, משך 300 אנשים ונערך במלון יו.אס. גרנט מה-1 עד 3 באוגוסט 1970. מיקומים אחרים בשנים המוקדמות של הכנס כוללים את מלון אל קורטז, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, וגולדן הול לפני שעבר הכנס למרכז הכנסים של סן דייגו ב-1991.
סמל הכנס עוצב על ידי ריצ'רד בראנינג וג'וש ביטמן ב-1995.
הכנס מאורגן על ידי פאנל של 13 חברים, 16 עד 20 עובדים במשרות מלאות וחלקיות ו-80 מתנדבים.
קומיק קון אינטרנשיונל הוא ארגון ללא מטרות רווח, והכנסות האירוע הולכות למימונו.
צוף

צוף (באנגלית: nectar) הוא תמיסה מימית של סוכרים שונים, המיוצרת בצמחים מסוימים ברקמות מיוחדות המכונות צופנים (ביחיד: צוּפָן; באנגלית: nectary; במקרה שהרקמה מחוץ לפרח היא מכונה צוּפָן חוץ-פרחי, extrafloral nectary). הצוף מושך אל הצמח בעלי חיים שונים הניזונים ממנו. עבור הצמח, זהו אמצעי משיכה זול מבחינה אנרגטית, משום שאינו מכיל חלבונים. בעלי-החיים הנמשכים אל הצמח בעקבות הצוף, מספקים לצמח צרכים שונים. השימוש הנפוץ ביותר בצוף הוא למטרות האבקה: תוך כדי מגע באיברי הצמח ואכילת הצוף, בעל-החיים בא במגע עם גרגרי האבקה של הצמח, וכך מעביר אותם ממקום למקום, כאשר חלקם מגיעים אל צלקות הפרחים, ליצירת הפריה. קיימים שימושים נוספים לייצור צוף. למשל: צמחים מסוימים מייצרים צוף על-מנת למשוך אליהם נמלים, המגינות עליהם מפני טריפה בידי בעלי-חיים אחרים.
הרכב הסוכרים בצוף קשור למאביק של הצמח: פרחים המואבקים על ידי ציפורי שיר, עטלפים וזבובאים מייצרים צוף העשיר בחד סוכרים גלוקוז ופרוקטוז ואילו צוף צמחים המואבקים על ידי קוליבריים, דבורת דבש, עשים ופרפרים מכיל יותר מהדו סוכר סוכרוז.
הצוף שנאסף על ידי דבורת הדבש מהווה את המרכיב העיקרי בדבש לאחר שהסוכרוז שבו מפורק לגלוקוז ופרוקטוז באמצעות אנזים.
הודנה

בעבר

על פי המסורת האסלאמית ללוחמי ג'יהאד מותר, בתנאים מסוימים, להכריז על הפסקת לחימה (מעין שביתת נשק) במלחמה נגד ה"כופרים" בדת האסלאם, זאת כאשר המלחמה משתבשת או כאשר בהערכת מצב מתברר שלאויב יש יותר כוח או יכולת מהם, ואם תימשך המלחמה האויב יגבר. מטרת ההודנה היא להתארגן מחדש להמשך המאבק, ולחזק את יכולת הלוחמים. ההודנה מוגבלת בזמן (10 שנים) ומותר להפר אותה אם האויב נחלש או כאשר ההכנה להמשך הלחימה הופסקה.
על ה"הודנה" מכריז מנהיג הלחימה ללוחמיו, ללא משא ומתן עם הצד השני. לכן ה"הודנה" אינה הסכם שביתת נשק מעשי בין שני הצדדים הלוחמים, שכן פירוש ההודנה הוא לא הסכם הפסקת אש מתואם בין שני הצדדים, אלא הפסקת לחימה בשביל התארגנות חד צדדית, תוך חידוש הלחימה לאחר מכן.
בפועל, משמעות המונח הודנה הייתה נתונה לפרשנות. ראשית, התפיסה לגבי מיהם הכופרים באסלאם השתנתה על-פי הנסיבות הפוליטיות באימפריה המוסלמית ובקשרי החוץ שלה. שנית, ההחלטה מתי להפסיק את ההודנה הייתה תלויה בשיקול דעתם של המנהיגים הפוליטיים והצבאיים. פעמים רבות הכרזה על "הודנה" הייתה לא יותר מתירוץ דתי לכינון יחסים תקינים עם עמים זרים. לכאורה, לא היה ויתור על האפשרות של מלחמה ב"כופרים", למעשה, היחסים התקינים נמשכו זמן רב בהתאם לאינטרסים של שני הצדדים.

כיום

בקרב דוברי ערבית היום משמשת המילה "הודנה" גם כתרגום למונח "שביתת נשק" (truce). כך למשל, קו שביתת הנשק ששורטט בין ישראל לשכנותיה בעקבות הסכמי רודוס כונה בערבית "קו ההודנה" (خط الهدنة, "ח'ט אלהדנה"). הסכמי רודוס אמנם לא כללו הכרה במדינת ישראל, אולם הם היו הסכם חתום בין שני הצדדים הלוחמים על הפסקת הלחימה. לפיכך, נראה שמשמעות המונח "הודנה" השתנתה לפחות בהקשרים חילוניים. לצד המונח "קו ההודנה" שימש גם המונח "קו הפסקת האש" (خطّ وقف إطلاق النار, "ח'ט וקף אטלאק אלנאר") במשמעות זהה.
המונח "הודנה" נעשה מוכר לדוברי עברית בעקבות האינתיפאדה השנייה. ההצעות להפסקת אש מצד ישראל או מצד הרשות הפלסטינית כונו הצעות ל"הודנה", תוך שימוש במונח ערבי-אסלאמי, בניסיון לאותת לארגונים אסלאמיסטיים כי הם יכולים להצטרף להסכם.
השימוש במונח 'הודנה', וכן תרגומו לעברית, הוא בעייתי, משום שמשמעותו תלויה מאוד בדובר ובהקשר שבו הוא משלב את המילה. בהקשר חילוני אפשר לתרגם את המילה ל"הפסקת אש", כלומר מצב שאינו שלום, אך גם אינו מלחמה. בהקשר מוסלמי מסורתי אפשר לפעמים לפרש את המילה כ"היערכות מחדש" או "שיפור עמדות". יש ישראלים הטוענים כי אין משמעות ה"הודנה" "הפסקת אש" מפני שהלחימה אינה נפסקת מבחינת לוחמי הג'יהאד אלא מאפשרת את המשך מרוץ התחמשות. בכל מקרה, השימוש במונח "הודנה" יוצר עמימות, העלולה לעורר התפרצות מחודשת של סכסוך אף לאחר חתימת הסכם, כאשר כל צד יכול לפרש את המונח כרצונו. בהיסטוריה הערבית והמוסלמית ידועות תקופות קצרות כמו גם תקופות ארוכות של הפסקת לחימה שכונו "הודנה".

היסטוריה

הדוגמה הקלאסית להודנה בהיסטוריה של האסלאם היא הסכם חדיביה (حديبية) שערך מוחמד, מייסד דת האסלאם, עם בני שבט קורייש מהעיר מכה, בשנת 628. אנשי מכה היו בימים ההם עובדי אלילים, ולפי עקרונות דת האסלאם, היה על מוחמד לנהל נגדם מלחמת ג'יהאד. אף על-פי-כן הסכים מוחמד לעצור את הלחימה, בהכירו בכך שכוחותיו היו נחותים בעת ההיא מכוחות אנשי מכה, ובכך נתן לגיטימציה לרעיון הפסקת האש. כעבור שנתיים ההסכם הופר (לא ברור בידי איזה צד), ומוחמד כבש את העיר מכה. על-פי המסורת, בהתאם לנוסח הסכם חודיביה המקורי, ההודנה הייתה אמורה להימשך עשר שנים.
תומאס ליגוטי

קורות חיים

מעט מאוד ידוע אודות חייו של תומאס ליגוטי. הוא ידוע כדמות מתבודדת, ונמנע מקשר עם העיתונאות. 
תומאס ליגוטי החל בפרסום סיפורים קצרים בתחילת שנות השמונים בכמה מגזינים קטנים. 
השקפת עולמו של ליגוטי תוארה כניהיליסטית ביסודה (למרות שהוא חשש מתדמית זו, באמרו: "ניהיליסט הוא כינוי שבו אנשים משתמשים כדי לתאר אותך. אף אדם אינטליגנטי לא יגדיר את עצמו כניהיליסט"). ליגוטי גם הודה שהוא סבל מחרדה כרונית במשך רוב חייו, מה שהיווה את אחד מהנושאים החוזרים בכתיבתו.
ססתיקיים

תיאור

זחלי הססתיקיים בולטים מאוד בעת תנועתם עם התיק שבנו מיד לאחר הבקיעה. הם נושאים את התיק לכל מקום, ומתכנסים לתוכו כשהם מאויימים. לכל מין צורת תיק אופיינית המקלה את זיהויו. העש הבוגר אינו בולט, ולמשפחה דו-צורתיות זוויגית קיצונית: לנקבה הבוגרת כנפיים ולעיתים גם רגליים וגפי פה חסרות או שרידיות, דבר המקשה על זיהויין. לזכר הבוגר, לעומת זאת, כנפיים מפותחות ומחושים מנוצים, אך גם להם גפי פה לא מפותחים המונעים מהם תזונה, ולכן גם הם וגם הנקבות מתים זמן קצר לאחר ההזדווגות.
כאשר מגיע זמן ההתגלמות מדביק הזחל את התיק לאבן או ענף ומתגלם בתוכו. במרבית המינים אין הנקבה הבוגרת יוצאת מהתיק. הזכר הבוגר יוצא מהגולם ומהתיק, מוצא נקבה בעזרת ריחה, והם מזדווגים כאשר הוא מחדיר אל התיק שלה את בטנו. במינים אלה מטילה הנקבה את הביצים בתוך התיק.
קולנוע אדיסון

קולנוע אדיסון היה בית קולנוע וראינוע בירושלים שנפתח ב-1932 (כ"ו בטבת ה'תרצ"ב), פסק לפעול ב-1995 והמבנה בו שכן נהרס בשנת 2006, לאחר שעמד נטוש במשך 11 שנים. בית הקולנוע שכן ברחוב ישעיהו 14 פינת רחוב בליליוס.
בית הקולנוע הוא השלישי שהוקם בירושלים (לאחר "קולנוע ציון" ו"קולנוע עדן") על ידי מ. י. מזרחי ובניו משכונת זיכרון משה שהקימו גם את קולנוע אוריון. האולם התפאר באדריכלות המודרנית, בממדיו העצומים והיה הראשון בירושלים שהפעיל מיזוג אוויר. שמו של האולם נקבע כמחווה לתומאס אדיסון, מממציאי הקולנוע.
בכסלו ה'תרצ"ב (1931) נחתם הסכם "אי חילול שבת" עם הנהלת קולנוע זה ועם שני בתי הקולנוע אחרים; סוכם שהמפר את ההסכם ייקנס בסך 300 ל"י (מתוכם 150 ל"י לבית היתומים דיסקין, ו-75 ל"י לכל אחד מבתי הקולנוע האחרים).
לאחר ההצלחה הגדולה של הקולנוע, החליטה הנהלתו להקדים את מכירת הכרטיסים לשבת עצמה, למרות שהקרנת הסרטים החלה רק במוצאי שבת. בעקבות כך קמה סערה גדולה בציבור החרדי, ובעיקר בהנהגת עמרם בלוי החלו חרדים לנסות ולמנוע את מכירת הכרטיסים בשבת. פעמיים הוצת האולם (בתשכ"ה - 1965 ובתשל"ה - 1975) ונגרם לו נזק כבד. באמצע שנות השבעים נפטר מ. י. מזרחי ובית הקולנוע עבר לבעלות בנו, משה (מוזי) מזרחי.
לבסוף האולם נסגר ב-1995 ונותר שומם שנים רבות. מוזי מזרחי סירב למכור אותו לחרדים מסיבות עקרוניות.
בשנת 2006 חברת "קריית יואל" (ע"ש הרב יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר) רכשה את המבנה ובמקומו נבנה מתחם מגורים הכולל 2 מבנים לאברכים של חסידות סאטמר. בהתאם לחוק שימור אתרים שומרה חזית מבנה הקולנוע. במהלך חודש אוגוסט 2007 הונחה אבן הפינה למתחם המגורים על ידי הרב אהרן טייטלבוים, האדמו"ר של חסידי סאטמר, בהנחת אבן הפינה רואים החסידים והאדמו"ר ניצחון במערכה שלהם "על קדושת ירושלים". לאחר עיכובים במהלך הבנייה נחנך פרויקט המגורים ב-2014.
מגבה מכני

מַגְבֵּהַּ מֵכָנִי (מכונה גם גֵ'ק) הוא מכשיר המשמש להרמת ציוד כבד. המגבה המכני הנפוץ ביותר הוא מגבה מכונית, אשר משמש להגבהת הרכב מעל פני הקרקע לשם ביצוע טיפול תקופתי או תיקון. מגבה מכונית, בנוי כך שישתמש בעקרונות מכניים כדי לאפשר לאדם להרים בכוחו כלי רכב. מגבהים חזקים יותר משתמשים בכוח הידראולי כדי להרים משקל כבד יותר לגובה רב יותר. על מגבה בדרך כלל מצוין כושר ההרמה המקסימלי שלו (למשל, 1.5 טון).
טרודה דותן

ביוגרפיה

נולדה בווינה, בתם של גרטה וולף קרקואר, ציירת, ולאופולד קרקואר, אדריכל ואמן. ב-1925 עלתה משפחתה לארץ-ישראל והתיישבה בירושלים. דותן למדה בגימנסיה רחביה ולאחר מכן החלה ללמוד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בהר הצופים. החפירה הראשונה שלה הייתה בתל בית ירח (חירבת כרך). לאחר ששירתה בצה"ל במהלך מלחמת העצמאות, סיימה את תזת ה-.M.A שלה ב-1950 בנושא הקדרות בתל בית ירח, אותה עשתה בהדרכתו של אלעזר ליפא סוקניק. חפירה נוספת בה הייתה מעורבת באותה תקופה הייתה בתל קסילה, שם פגשה לראשונה בתרבות הפלשתית החומרית. העיסוק בפלשתים ויחסיהם עם עמי קדם ליווה אותה במהלך עבודתה האקדמית.
דותן המשיכה בלימודיה והשתלמה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ובמכון הארכאולוגי באוניברסיטת לונדון, שם פגשה בפרופ' קתלין קניון שהשפיעה עליה. היא קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית ב-1961. נושא עבודת הדוקטורט היה: "קיראמיקה פלישתית ומצרית בארץ ישראל בתקופת הברזל הקדומה" (התקופה המקבילה לתקופה המקראית תקופת ההתנחלות), והיא נעשתה תחת הדרכתו של פרופסור בנימין מזר. דותן הצטרפה לסגל המכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית ב-1962, שם עבדה עד פרישתה בשנת 1992. בשנת 1974 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1977 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם לאוטרמן לארכאולוגיה פלשתית, בין השנים 1982–1977 הייתה ראש המכון הארכאולוגי, ובשנת 1985 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם אלעזר ליפא סוקניק. שימשה כמרצה אורחת ובשבתונים במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בראון.
החפירות שהייתה מעורבת בהן היו בתל חצור (ב-1952 ובין השנים 1960-1955) עם יגאל ידין ובעין גדי עם בנימין מזר בשנים 1962-1961. בין השנים 1971-1972 חפרה עם אמנון בן-תור באתינו (Athienou) שבקפריסין. בין השנים 1971-1982 חפרה בדיר אל בלח, שם התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואיד). בשנים 1981 עד 1996 חפרה עם סימור גיטין את תל מקנה (היא עקרון), שהתגלתה כעיר מתועשת ומתוכננת מהתרבות הפלשתית.
ב-1991 זכתה בפרס פרשיה שימל עבור תרומתה לארכאולוגיה של ארץ ישראל, מידי מוזיאון ישראל. בשנת 1998 הוענק לדותן פרס ישראל בארכאולוגיה. מאז שנת 1999 מתקיימת סדרת הרצאות שנתית על שם טרודה דותן בחסות מכון אולברייט לארכאולוגיה ובשיתוף בין האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת אל-קודס. ב-2003 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.
דותן הייתה נשואה לארכאולוג משה דותן (1999-1919). לזוג שני ילדים, דני, (סולן להקת הקליק), ואורי.
אליס קולצ'ין

ביוגרפיה

קולצ'ין נולד בניו יורק. הוריו היו מוריס קולצ'ין ובטי סטיינריץ'. הוא למד באוניברסיטת קולומביה, ובתום לימודיו המשיך ללמוד בה כתלמיד מחקר תחת הנחייתו של ג'וזף ריט. במהלך לימודיו המתקדמים נישא אל קייט וייל בשנת 1940, ולשניים נולדו שני ילדים - פיטר ואלן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת קולצ'ין בחיל המודיעין הימי בארצות הברית. במהלך שירותו הוא הצליח לפרסם מספר מאמרים. בתום שירותו חזר אל אוניברסיטת קולומביה וקביל משרה שם. בשנת 1976 זכה לתואר פרופסור למתמטיקה. הוא פרש בשנת 1986, ובכל זאת המשיך במחקר עד מותו בשנת 1991 בניו יורק, בגיל 75.
פרט לקריירה שלו באוניברסיטת קולומביה, קולצ'ין גם כיהן בתפקידים זמניים במקומות שונים, כמו בסורבון בשנים 1954-1955, באוניברסטת פריז בשנים 1960-1961 ובאוניברסיטת פרינסטון. הוא דיבר רוסית שוטפת ואף לקח חלק בתוכנית החלפת מרצים ברוסיה בשנת 1965.
לקולצ'ין היו מספר תלמידים, ביניהם עזריאל רוזנפלד .

תרומתו למתמטיקה

קול'צין עבד בתחום האלגברה הדיפרנציאלית, ופיתח את תורת החבורות האלגבריות הליניאריות. בעבודתו השתמשו גם בתחומים אחרים, כמו באנליזה מרוכבת, תורת K, גאומטריה דיפרנציאלית ועוד. על שמו נקרא משפט קולצ'ין, הקובע כי ניתן לשלש סימולטנית מונואיד מטריצות אוניפוטניות מעל שדה סגור אלגברית. משפטים מקבילים באלגברות לי פתירות, חבורות פתירות, ואלגברות לי נילפטוניות, הם בהתאמה משפט לי, משפט לי-קלוצ'ין ומשפט אנגל. על שמו נקראת גם טופולוגיית קלוצ'ין . הוא גם תרם רבות להרחבת פיקאר-וזו.
אנפת לילה אמריקאית

ntphhbho

אורכה של האנפה 61 ס"מ ומשקלה 625 גרם בממוצע. היא בעלת כתר צהוב ארוך מעל ראשה השחור ו"מסיכה" לבנה על עיניה האדומות. המקור גדול והצוואר קצר יחסית לאנפה. הגוף אפור ובין הרגליים ישנם קרומי שחייה.
האנפה חיה באזורים טרופיים הקרובים למים מתוקים וגם מלוחים ובביצות שונות לאורך אמריקה. חלק מהאוכלוסיות בצפון אמריקה, שם החורף קשה, נודדות למרכז אמריקה ואיי הודו המערבית. אחרים חורפים באגמים הגדולים או במדינת אונטריו. הם חיים בביצות ונמצאים על הקרקע או על עצים, שם הם מקננים בלהקות גדולות. הם גם מדשדשים במים ושולים משם את טרפם.
מזונם של האנפות מורכב מדגים, סרטנים, רכיכות, צפרדעים ודו-חיים נוספים ויצורי יבשה כמו יונקים קטנים, לטאות, נחשים וחרקים גדולים. הם מתמקמים במארב וצדים בזריזות את הטרף ובולעים אותו מהר. כפי שמשתמע משמם הם צדים בעיקר בלילה.
פאלאצו פוסקארי קונטריני

תיאור המבנה

הארמון פונה לעבר התעלה הגדולה. בקומה הראשונה של המבנה בימין המבנה - לוג'יה בסגנון הרנסאנס.

היסטוריה

הארמון הבנוי בסגנון הרנסנאס, נבנה במאה ה-16. המבנה נבנה בצורת U ועבר שינויים בשנים הבאות. הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי (דוכס ונציה בין השנים 1423–1457) נולד בארמון.
בשנת 1951 נרכש המבנה על ידי המרכז הלאומי האיטלקי למניעת תאונות בעבודה (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro e le Malattie Professionali), אשר שיקם את המבנה. 
במבנה נפתח סניף של בורגר קינג - מסחור הארמון מהמאה ה-16 זכה לביקורת רבה.

לקריאה נוספת

• DK Travel, DK Eyewitness Travel Guide Venice and the Veneto, P 63
• Casa Editrice Bonechi, Golden Book on Venice, P 51
פונקציה חשיבה

בתורת הסיבוכיות, שהיא ענף של מדעי המחשב, פונקציה חשיבה בזמן  היא פונקציה f מהמספרים הטבעיים לעצמם, וקיימת מכונת טיורינג שבהינתן קלט n, תשאיר על הסרט שלה בסוף הריצה את הפלט (f(n בזמן ריצה שלא ארוך מ-(f(n. המטרה של הגדרה זו היא לא להתייחס לפונקציות שאין להן חסם עליון על זמן הריצה של מכונות טיורינג.

פונקציה חשיבה במקום

באופן דומה, פונקציה f תיקרא חשיבה במקום אם קיים מספר טבעי n₀ ומכונת טיורינג M כך שלכל  בהינתן הקלט 1ⁿ, תדפיס את הפלט (f(n בייצוג בינארי (או אונרי), תוך שימוש בלכל היותר ((O(f(n מקום בסרט. 
פונקציה f תיקרא חשיבה באופן מלא במקום אם קיימת מכונת טיורינג M שבהינתן הקלט 1ⁿ תעצור אחרי שימוש בבדיוק (f(n תאי סרט.

דוגמאות

רוב הפונקציות השימושיות (f(n (כמו ) הן חשיבות בזמן ובמקום, כל עוד (f(n היא לפחות cn עבור קבוע c>0. לא קיימת פונקציה שהיא (o(n וחשיבה בזמן, אלא אם כן היא קבועה החל ממקום מסוים, היות שאין מספיק זמן לקרוא את כל הקלט. לעומת זאת, הפונקציה  היא חשיבה במקום.

שימושים

נעשה שימוש רב בפונקציות חשיבות בזמן כנגזרת של משפט ההיררכיה בזמן. הן חשובות היות שההיררכיה מסתמכת על מכונת טיורינג שמכריעה שפה בזמן ((O(f(n בעוד שהאלגוריתם לוקח יותר מ(f(n צעדים. זה כמובן לא אפשרי בלי היכולת לחשב את (f(n בזמן הזה. נעשה שימוש בפונקציות חשיבות במקום באופן דומה במשפט ההיררכיה במקום.
טשרנה רייס

ביוגרפיה

נולדה ב-1890 בויניצה, רוסיה (בשלטון אוקראינה של ימינו).
בין השנים 1918–1929 הייתה רייס אחראית על מחלקת הבוטניקה באוניברסיטאות אודסה ובוקרשט, וכן סגנית מחלקת פתולוגיה במחלקה למחקר חקלאי ברומניה.
כציונית, ב-1934 עלתה לישראל ונקלטה באוניברסיטה העברית, שם הקימה את המעבדה לצמחים חסרי פרחים. עסקה בעיקר בפטריות אך גם באצות.
בשנת 1951 מונתה לפרופסורית חברה באוניברסיטה העברית. במהלך שנותיה שם פרופ' רייס טפחה קשרים עם חוקרים בעולם ונעזרה בהם לצורך הגדרה של מינים שנצפו בארץ ישראל. באותן שנים, רייס הייתה אחת מארבע הנשים היחידות שקיבלו את התואר פרופסור חבר, יחד עם נעמי פיינברון-דותן, אלישבע גולדשמידט וחנה רוזן.
לאור דרישת האוניברסיטה כי המרצים יעבירו את שיעוריהם בעברית, ביקשה רייס מאפרים קציר שיעזור לה ויתרגם לה את הרצאותיה. ותיארה בפניו את פרטי מחקרה על תכונות הפלנקטון. מחקרה של ד"ר רייס השפיע על מחקריו העתידיים של קציר עצמו.

מחקרה

החשיבות הרבה של העבודות שלה היא ביצירה של תעוד, לעיתים קרובות ראשוני, של אצות ופטריות ארץ ישראליות.
היא עסקה בפטריות הפוגעות בגידולי צמחים ביחד עם אנשי הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית ברחובות וגם בפטריות כובע. פרסמה ביחד עם י. ריכרט ספרון שנושאו "כמהין ופטריות" מלווה בציוריה של רות קופל.
עיקר ההתמחות שלה הייתה בפטריות והיא עסקה גם באצות ים, ופרסמה ספרון על אצות בבריכות הדגים, שהוביל למחקרי הכנרת ושימש כבסיס הידע להפעלת השאיבה מהכנרת במסגרת המוביל הארצי.
עזרה לטפח את העשבייה של האוניברסיטה העברית, וספריית צמחי חסרי זרע באוניברסיטה.
הנחתה את טוביה קושניר בפיטופתולוגיה של מיני האירוס בארץ ישראל למחלות ספטוריה והטרוספוריום תוך כדי גילוי שונות בין-מינית ותוך-מינית הן בטבע והן בהדבקה מלאכותית במעבדה בתגובה למחלות. מחקר זה התפרסם בכתב-העת לבוטניקה של ארץ ישראל.

הנצחה

תלמידתה אדית רמון הקדישה לזכרה את האצה ציסטנית רייס (שם מדעי: Cystoseira rayssiae) שהתגלתה בהדרכתה בחופי ישראל.
מייקל אלפרדס

רקע משפחתי, לימודיו והתחלת הקריירה הבינלאומית

נולד למשפחה יהודית בלונדון. בילדותו קרא מחזות והעריץ את אמנותו של נואל קווארד. בהמשך קרא ספרים על בימוי והחליט לעסוק בכך. אחרי שירות צבאי בסינגפור הפליג משם באונייה לארצות הברית. עבד במחלקת הפרסום של אולפני מטרו גולדווין מאייר ולמד במשך ארבע שנים אמנות התיאטרון במכון הטכנולוגי קרנגי בפיטסבורג.
אחר כך שימש במאי בית ה"תיאטרון בפארק" בסינסינטי.
בחזרתו למולדתו לימד בבית הספר "למדה" לתיאטרון בלונדון. ביים על במות תיאטראות רבים בבריטניה, והיה למנהל אמנותי של אחת מלהקות התיאטרון הלאומי.
ביים במשך השנים ברחבי העולם, בין השאר בקנדה, בגרמניה, בנורווגיה, סין, בלארוס, אוסטרליה ובישראל.

עבודתו בישראל

בשנת 1970 עלה לישראל לפי הזמנתו של עודד קוטלר שהכיר אותו דרך אשתו דאז, ליאורה ריבלין, תלמידה לשעבר של אלפרדס בלונדון. אלפרדס לקח חלק פעיל בחיי התרבות בארץ באותן השנים. היה למרצה למשחק ובימוי בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1972 -1975 היה המנהל האמנותי של תיאטרון החאן הירושלמי ותרם רבות להתפתחותו. בין השחקנים בלהקתו אז נמנו: ששון גבאי, ספי ריבלין, אורי אברהמי, שפרה מילשטיין, אבי פניני, נטע פלוצקי, משה אסם, רחל רונן (הפלר), רחל שור, שבתאי קונורטי, אהרון אלמוג, עליזה רוזן, ועוד. אלפרדס הסתובב בארץ, וחיפש כישרונות צעירים. הוא ערך סדנאות לבמאים, ואת המוכשרים ביותר מינה לעוזרי במאי וכו'. התרשם מהצגת הביכורים של אילן רונן בבית צבי ובצוותא, והזמין אותו להיות במאי בתיאטרון, וכך החל רונן את הקריירה שלו. כך נהג גם עם רבים אחרים. אלפרדס ביים גם על במות תיאטראות ישראליים אחרים: תיאטרון חיפה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע ותיאטרון בימות.
לדברי השחקן ששון גבאי, בשנת 1972 הוא היה בין הראשונים שאלפרדס גייס לחאן. הוא פגש אותו כשלמד תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עד אז לא הייתה להקת שחקנים בארץ. לדעתו אלפרדס "עשה זעזוע בתיאטרון הישראלי ונחשב לבמאי מאוד מעניין ומאוד סוער. כולם רצו לעבוד איתו כי השיטה שלו הייתה מאוד חדשנית והוא מהר מאוד הפך להיות גורו של אנשי התיאטרון. לנו, כשחקנים צעירים, זו הייתה מציאה פרועה. מתנה. ואז הלהקה התרחבה והגיעו עוד אנשים והתחלנו לעשות הצגות, וכל עולם התיאטרון נשא את עיניו לראות מה קורה בחאן. מייקל דרש התמסרות טוטלית. אלה היו כל חייו. הוא לא היה בעל משפחה ולא היו לו התחייבויות".

חזרתו לאנגליה

בשנת 1975 החליט לחזור לאנגליה בעקבות תחושה קשה שלו, שלא הצליח להחדיר את שיטתו אצל שחקניו בישראל. הוא ניהל שם להקה משלו - התיאטרון Shared Experience בין השנים 1988-1975. כמו כן המשיך לביים בלהקה השייקספירית המלכותית, בתיאטרון הגלוב וכו'. החל משנת 1991 ניהל את "התיאטרון האמנותי של קיימבריג'" (Cambridge Arts Theatre) ששינה ב-1995 את השם תחת ניהולו ל-Method and Madness ("שיטה ושיגעון") ופעלה בסיורי מופעים. הוא עסק גם בכתיבת  מחזות מקוריים ועיבוד ספרים לתיאטרון.

שיטתו

אלפרדס פיתח שיטה ייחודית של עבודה עם השחקנים, בהשראת עקרונותיהם של סטניסלבסקי, לבאן ואחרים. הוא שם דגש על הפעולות הפיזיות הרחבות והגדולות עד כדי הגזמה, לפעמים, על ספונטניות ועל יצירת קשר אל הזולת תוך כדי המשחק, לפעמים בהפקות מינימליסטיות. רוב ההצגות שביים בירושלים היו רבות משתתפים על הבימה. והוא שם דגש על ידע שעל השחקן לרכוש באשר לאופיה ולתכונותיה של הדמות שגילם. לאחרונה החל שיטה חדשנית ובה כל שחקן לומד את כל התפקידים במחזה, וכל ערב, כל שחקן משחק תפקיד אחר מהערב הקודם. השינוי הזה גורם לעירנות מרבית בזמן המופע.
ניהל סדנאות עם שיטתו ברחבי העולם.
אלמוג (קיבוץ)

הקמת היישוב

הקיבוץ קרוי על שמו של יהודה אלמוג שהיה מהמתיישבים הציונים הראשונים בים המלח והיה ממייסדי מפעל האשלג בדרום ים המלח, לשם ירד בשנת 1934. אלמוג, ממיסדי "החלוץ" וגדוד העבודה ע"ש טרומפלדור, היה היושב ראש הראשון של מועצה אזורית תמר. נפטר בכפר גלעדי בשנת 1972.
בשנת 1977 הוקמה במקום היאחזות נח"ל, שאוזרחה בשנת 1979 על ידי בני קיבוצים.
בשנת 1987 הוקם בקיבוץ "בית הסופר", לאחר שדוקטור עמנואל וידר סיים להעתיק שחזורים מדויקים של 7 מתוך 900 מהמגילות שנמצאו בים המלח במהלך המאה האחרונה. תושבי הקיבוץ החליטו להקים מוזיאון קטן להנצחת שחזוריו של וידר, ולתאר את סיפור ההתיישבות באזור ים המלח לאורך השנים. בין השנים 2003 ל-2007 המוזיאון היה סגור לקהל הרחב, והוא נפתח מחדש לאחר שהוקם צוות מדריכים מקרב תושבי המקום.

הקיבוץ המתחדש

קיבוץ אלמוג עבר שינויים בתחילת שנות האלפיים והוא מוגדר היום "קיבוץ מתחדש". תהליכי קליטה מואצים הביאו להרחבת הקיבוץ ולקליטת משפחות צעירות וגרעיני תנועת "הנוער העובד והלומד". בקיבוץ חיה ופועלת קבוצת מחנכים בוגרי תנועת "דרור ישראל" העוסקים בחינוך באזור ים המלח ובירושלים. הקבוצה מונה 25 חברים שהגיעו במסגרת מסלול הנח"ל בשנת 2007 וקבעו בקיבוץ את ביתם.
באפריל 2010 נהרסו באלמוג יסודות של מבנים בבנייה עבור בנים ממשיכים, במסגרת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון. מאז הריסת הבתים ההם נבנתה השכונה והיא נמצאת בשלבים שלפני איכלוס (13 בתים בשלב הראשון). בשנת 2014 הכפיל הקיבוץ את מספר חבריו (לאחר שנים של קיפאון). בקיבוץ נבנית שכונת הרחבה חדשה ולאחר שיוך הדירות החלו החברים לשפץ את הבתים הישנים. 
בשנת 2016 הוקם בקיבוץ כפר סטודנטים מטעם עמותת "קדמה" והחטיבה להתיישבות, הכפר מונה כ-30 סטודנטים אשר מתגוררים בקיבוץ ולוקחים חלק בפעילות התנדבותית בקיבוץ ובמועצה אזורית מגילות ים המלח.
הקיבוץ מתפרנס ממטע תמרים, גידולי שדה, רפת, לול רבייה, כפר נופש בן 81 חדרים, שירותי תיירות בצומת אלמוג ותחנת דלק ומעבודת חלק מהחברים בסביבה ובירושלים. מאז חנוכת הכביש הדו מסלולי מצומת אלמוג לירושלים הפכה הנסיעה למרכז הארץ לנוחה וקצרה יותר, דבר המסייע לפרנסתם של תושביו החדשים של הקיבוץ.
ספיר סבן

ביוגרפיה

סבן נולדה, גדלה והתחנכה ביהוד. בתיכון למדה ב"מקיף יהוד". את שירותה הצבאי עשתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך. לאחר שחרורה מצה"ל נרשמה ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל.

קריירה

בשנת 2013 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "אייל גולן קורא לך", אך הודחה בשלב מוקדם.
בשנת 2016, ניגשה לאודישנים של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" וביצעה את השיר "אולי הפעם" מהפרויקט של עידן רייכל, היא זכתה לשבחים רבים מצוות השופטים שכלל את מירי מסיקה, שלומי שבת, אביב גפן ואברהם טל ושובצה בנבחרת של שלומי שבת. ב-18 במרץ 2017 בתוכנית הגמר היא שרה גרסאות כיסוי לשיר "אל נבקש" של זוהר ארגוב ואת "לב שלם" של ברי סחרוף. בשלב הדו-קרב בו התמודדה לצד ניצן שייר שרה את השיר "היידה סוילה" של הזמר הטורקי איברהים טטליסס, בסיום הדו-קרב הוכרזה כזוכת העונה הרביעית של התוכנית וזכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון. בשנת 2017, ביצעה את השיר "מישהו הולך תמיד איתי", של עפרה חזה, בטקס "זוכרים", שהתקיים בבריכת הסולטן.
לאחר זכייתה החלה סבן לעבוד על אלבום הבכורה שלה. בספטמבר 2017 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "לא חוזרת". בינואר 2018 הוציאה את הסינגל השני שלה "כל המדינה". במרץ 2018 הוציאה את הסינגל השלישי "נרד אל הים" ובמאי אותה שנה שוחרר הסינגל “אמצע הלילה”. בהמשך יצא הסינגל "בלילות". באותה השנה הקליטה את השיר "גבריאל" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה