google/wiki40b huggingface dataset:
חוקים (כתב עת)

כתב העת חוקים הוא כתב עת משפטי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב עת זה נוסד בשנת 2009, ומתמקד בהערות והצעות לחקיקה. כתב העת נוסד עקב התחושה כי השיח האקדמי בישראל אינו מפותח דיו בנושאי חקיקה, וכן כדי לחזק את הקשר בין כתיבה אקדמית תאורטית לבין יישומה בהקשר של ניסוח חקיקה.
כתב העת "חוקים" רואה אור פעמיים בשנה, בדפוס ובגרסה אלקטרונית. הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2009. דצמבר 2018 פורסמו 12 גיליונות.

מהלך העבודה בכתב העת

כתב העת "חוקים" מתנהל לפי המודל של כתבי עת דוגמת ה- "Harvard Law Journal", קרי: ניהולו ועריכתו הן סטודנטיאליות לחלוטין. עורכי וחברי מערכת כתב העת הם סטודנטים מובילים הלומדים בפקולטה. כל שלב בדרך לפרסום מאמר - החל מבחירתו, שפיטתו הביקורתית ועריכתו הטכנית - מתבצע על ידי סטודנטים. כמו כן, מאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת של קוראים חיצוניים (peer review), כנדרש מכל מאמר מדעי.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים של טובי המשפטנים בארץ. בין היתר ניתן למצוא פרסומים של: פרופ' ברק מדינה, ד"ר ענת הורוביץ, פרופ' שחר ליפשיץ, ד"ר משה גלברד ועוד.
ייחודו של כתב עת זה מגיע, בנוסף, מכתב העת  "חוקים בקצרה" - כתב העת המקוון של מערכת כתב העת "חוקים". כתב עת זה שונה במהותו מכתב העת העיקרי : הוא אינו יוצא לאור בדפוס, ומטרתו היא לפרסם הערות קצרות לענייני חקיקה אקטואליים, תוך מתן תגובה אקדמית מהירה (יחסית לזו המתבצעת בכתבי עת דוגמת "חוקים ו-"משפטים") להצעות חקיקה שעולות על סדר היום הפוליטי.
דיסטרופין

דיסטרופין (Dystrophin) הוא חלבון המצוי בכל תאי השריר בגוף האדם.
דיסטרופין מצוי בשריר בכמות קטנה (0.002% ממסת השריר), אך פעולתו חיונית לתפקוד השריר. דיסטרופין מקשר בין שלד התא ובין המטריצה החוץ-תאית.
דיסטרופין הוא מהגדולים שבחלבוני התא, והוא מורכב מכ-3,500 חומצות אמינו. הגן המקודד לדיסטרופין הוא הגן הגדול ביותר בגנום האנושי, והוא מכיל 2.4 מיליון נוקלאוטידים - כמעט 0.1% מכלל הגנום. הגן מכיל למעלה מ-80 אקסונים והוא מקודד ל-mRNA בגודל של 14,000 נוקלאוטידים (כלומר - רק כ-0.58% מהגן מקודד לחלבון; השאר - האינטרונים - כנראה חסר תפקיד).
מוטציות רבות עשויות להתרחש בגן העצום, ורבות מהן גורמות לניוון שרירים בדרגות חומרה משתנות. ניוון שרירים על שם דושן (Duchenne) הוא ניוון השרירים התורשתי השכיח ביותר, והוא נגרם כתוצאה ממוטציה בגן הדיסטרופין, הגורמת לייצור חלבון פגום. דיסטרופין התגלה ב-1987 לאחר מחקר על מחלה זו.
מקור השם "דיסטרופין" הוא במילה האנגלית Dystrophy - "ניוון שרירים".
טמבוב

היסטוריה

העיר נוסדה ב-17 באפריל 1636 כהיאחזות רוסית באזור הספר שבו התגוררו בעיקר נוודי הערבה, טטרים של קרים ואחרים. בהתחלה היישוב נשא אופי צבאי ושוכן בו חיל מצב חזק שמנה כ-1,000 חיילים וביצורים חזקים. חיל המצב החזק השליט סדר באזור ואפשר התפתחות והתיישבות כפרית בסביבתו. בסוף המאה ה-17 שימשה העיר בסיס קדמי לכוחותיו של פיוטר הגדול בעת מסע אזוב.
במאה ה-18 הביצורים חוזקו ותוקנו, אך בהמשך הצורך הצבאי בהם נעלם עם התפשטות האימפריה הרוסית לכיוון דרום מזרח. המצב הביטחוני הרגוע איפשר לאיכרי טמבוב להשקיע זמנם בפיתוח חקלאי ובמאה ה-19 היה האזור לאחד הפוריים ברוסיה. חלק ניכר מהתוצרת היה מיועד ליצוא לחו"ל ואילו החלק האחר נמכר בירידים ססגוניים. האזור המשיך לשגשג ובראשית המאה ה-20 הוקמו בו מפעילים בהתאם להתפתחות התעשייה ברוסיה.
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה עבר האזור לשליטה סובייטית וכוחותיהם דיכאו התקוממויות אחדות שפרצו בו. בעת מלחמת העולם השנייה שימש האזור לשיכון פצועים ופותחה בו תעשייה צבאית ענפה.
לאחר התמוטטות ברית המועצות העיר והמחוז כולו ניזוקו קשה מאבטלה גבוהה ומיתון כלכלי עמוק. בתחילת המאה ה-21 באזור הורגשה יציאה מהמשבר וחידוש פעילות של מפעלי התעשייה, אך מצב התעסוקה עדיין לא שב לימי הזוהר מהעבר.

גאוגרפיה ואקלים

העיר שוכנת על גדות נהר צנה, אשר מהווה חלק מאגן הניקוז של נהר אוקה במרחק של כ-480 ק"מ ממוסקבה.
האקלים הוא יבשתי טיפוסי עם חורפים קרים המגיעים בחודש ינואר, הקר ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של מינוס 9 מעלות ובקיץ בחודש יולי, החם ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 350 ל-700 מ"מ בשנה, כמחציתם בעונות החמות של השנה.
יוליוס ריץ

חייו

יוליוס ריץ נולד בברלין, בנו של המוזיקאי יוהאן כריסטיאן ריץ. אחיו הבכור היה הכנר אדוארד ריץ. יוליוס למד נגינה בצ'לו אצל מוריץ גאנץ וברנהרד רומברג וקומפוזיציה אצל קרל פרידריך צלטר, שהיה גם מורו של פליקס מנדלסון. אדוארד ריץ היה ידידו של מנדלסון ושני האחים ניגנו עם מנדלסון ברביעיית מיתרים עוד בשנת 1820. בשנת 1829, לקראת ביצוע מתאוס פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך, ביוזמתו ובניצוחו של מנדלסון, העתיקו אדוארד ויוליוס ריץ את תפקידי התזמורת והמקהלה של היצירה. באותה שנה הצטרף ריץ לתזמורת של תיאטרון קניגשטדט. לאחר שדחה את המשרה שהציע לו גספרה ספונטיני בתזמורת החצר של ברלין נסע ב-1834 לדיסלדורף, כעוזר למנדלסון בבית האופרה של דיסלדורף. כשמנדלסון עזב את דיסלדורף, התמנה ריץ למנהל המוזיקלי של העיר. 
בשתים-עשרה השנים הבאות עשה לו שם הן כמלחין, שהוציא לאור כ-25 יצירות והן כמנצח. הוא המשיך לנגן בצ'לו לפני קהל, עם פרדיננד הילר ופרדיננד דוויד, בין השאר. ב"פסטיבל עמק הריין" של שנת 1839 היה מנצח משנה לצד מנדלסון, ובפסטיבלים של 1845, 1856 ו-1869 היה המנצח הראשי. בשנת 1848 התמנה למנצח בתזמורת גוונדהאוס של לייפציג ולמורה לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של העיר. במשך השנים ערך את המיסה בסי מינור ואת המתאוס פסיון של באך וכן התקין לדפוס את הפרטיטורות ל-14 סימפוניות של יוזף היידן בשביל הוצאת ברייטקופף והרטל. ב-1859 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג על הישגיו כמלחיו, מנצח ומלומד. ב-1860 התמנה למנהל מוזיקלי של דרזדן. משנת 1874 עד מותו ב-1877 היה המנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
יוליוס ריץ מת בדרזדן.
יאן קולר

קריירה

קולר, המתנשא לגובה של 2.02 מטר, היה אחד מהשחקנים הגבוהים הטובים ביותר באירופה. הוא התחיל את אימוני הכדורגל שלו בעמדת השוער אבל כאשר החל לשחק כדורגל מקצועני הוא עבר הסבה לעמדת החלוץ, שבה שיחק עד תום הקריירה. למרות זאת, בעונת 2002/2003 אימוניו כשוער פעלו לטובת קבוצתו, כאשר במהלך משחק הבונדסליגה שבין בורוסיה דורטמונד לבאיירן מינכן הורחק השוער הראשון של דורטמונד, ינס להמן, באמצע המחצית השנייה. קולר נכנס לשער, אחרי שהוא כבר הספיק להבקיע שער במחצית הראשונה. הוא אפילו הצליח לשמור על השער נקי עד סיום המשחק, אחרי שהציל כדורים רבים והזדמנויות רבות שנבעטו לעבר שערו בידי שחקני באיירן, ובנוסף לכל, הוא זכה בתואר שוער השבוע בליגה. דורטמונד, למרות הכל, הפסידה בסיומו של אותו משחק.
לדורטמונד הגיע קולר מהקבוצה הבלגית אנדרלכט בשנת 2001. אל אנדרלכט הגיע מהקבוצה הבלגית הקטנה
לוקרן שעמה הצליח לזכות בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית בסיום עונת 1998/1999. בעונת 2006/2007 עבר לקבוצת הפאר הצרפתית מונקו לאחר חמש עונות מוצלחות בדורטמונד. במהלך עונת 2007/2008 הוא עבר לנירנברג, עימה ירד לליגת המשנה הגרמנית בסיום העונה. בקיץ 2008 עבר לקריליה סובטוב סמארה מליגת העל הרוסית ולאחר מכן שיחק בקבוצה הצרפתית קאן. באוגוסט 2011 הודיע קולר על פרישה ממשחק.
ב-16 ביוני 2008, לאחר הדחת הנבחרת מיורו 2008, פרש קולר מנבחרת צ'כיה אחרי 55 שערים ב-90 משחקים. בטורניר עצמו הבקיע שער אחד. ב-2009 החליט להצטרף שוב לנבחרת הצ'כית בגלל תוצאותיה המאכזבות במוקדמות מונדיאל 2010. הוא שיחק משחק אחד מול נבחרת סלובקיה ולאחריו פרש בשנית.
Life, Above All

עלילה

בעיירה הקטנה אלנסדורן, בדרום אפריקה, לא הרחק מיוהנסבורג, מתגוררת צ'אנדה בת ה-12. צ'אנדה היא תלמידה צעירה ומבטיחה עם עתיד מזהיר, אבל חייה משתנים באופן דרמטי כאשר אחיינה התינוק מת באופן במפתיע. אמה של צ'אנדה, ליליאן, חולה ומתחילה לגסוס בהדרגתיות ואילו אביה החורג מתמכר לאלכוהול, מה שמשאיר את הנערה הצעירה לטפל בשני אחיה הקטנים. בינתיים, בעיירה מתפשטת השמועה כי הסיבה האמיתית למוות במשפחתה של צ'אנדה היא איידס. אם כי המילה "איידס" אינה נאמרת בקול רם עד סוף הסרט. בתגובה לכך, דודתה, טאפה, עושה כל שביכולתה כדי לעזור לליליאן לעזוב את העיר. צ'אנדה, מנסה להתמודד עם הנידוי הקהילתי של משפחתה במהלך הסרט ומבקשת הסברים מדודתה אך נתקלת במבוי סתום. למעשה, הסרט משקף את התעקשותם של הדרום אפריקאים, עד לשנים האחרונות, לשלול את המציאות של התפשטות האיידס ולהכחישה. עד שכל משפחה הקשורה למחלה על ידי שמועה או רכילות נחשבת כמנודה, כפי שניתן לראות בסרט.
עם פתיחת הסרט צ'אנדה מבקרת אצל הקברן כדי לבחון את ארונות הקבורה הזולים שיש ברשותו. כילדה בת 12 היא עושה כל שביכולתה כדי לשמור על משפחתה מלוכדת ולדאוג לאחיה הקטן, שימשיך ללמוד בבית הספר. הלב הטוב שלה מופגין על ידי ידידותה עם חברה בשם אסתר, אשר נאלצת לתוך זנות כדי לשרוד. הטרגדיה של דרום אפריקה הייתה כי הנשיא לשעבר ת'אבו מבקי התעקש להכחיש את הסיבות לאיידס ולקדם טיפול באיידס, ולכן רבים שסבלו ומתו מאיידס יכולים היו למנוע זאת. זה תרם לאקלים של בורות ומסתורין סביב המחלה, אשר רק הגדילה את התפשטותה.
הדרבי של רמת גן

הדרבי של רמת גן הוא כינוי למשחק בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר רמת גן: הפועל רמת גן והכח עמידר רמת גן, שנקראה בעבר הכח מכבי רמת גן.
משחקי הדרבי בין שתי הקבוצות נחשבו בעבר לחמים וסוערים, ובשנות השישים נחשב הדרבי הזה לאחד החשובים לצד הדרבי של תל אביב והדרבי של חיפה. באותה תקופה שתי הקבוצות שיחקו בליגה הלאומית הראשונה דאז, אך מאז 1969 לא נערך הדרבי בליגת העל וכל המשחקים מאז נערכו בליגה השנייה בלבד.
בשנות ה-50 הייתה הפועל רמת גן הקבוצה המובילה מבין השתיים, ואילו הכח הייתה הקבוצה המובילה מאמצע שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-70. מאז נודדות שתי הקבוצות בין שלוש הליגות העליונות.

היסטוריה

הדרבי הראשון בין שתי הקבוצות בליגה הבכירה נערך בעונת 1963-1964, הפועל רמת גן ניצחה בדרבי הזה ובדרבי השני שנערך באותה עונה בתוצאה זהה 1-2. שנה לאחר מכן, במחזור אחד שלפני האחרון, כמעט מנעה הפועל רמת גן מיריבתה זכייה באליפות, כאשר גברה עליה 0-1, אך הפסד של הפועל פתח תקווה במחזור הסיום וניצחון של הכח רמת גן במחזור הסיום, הביאו בכל זאת את האליפות להכח רמת גן. בשנת 1968 נערך אחד הדרבים הזכורים לרעה ביותר בתולדות העיר רמת גן: הפועל רמת גן ניצחה במשחק אלים וסוער 0-5, כאשר שחקני הכח רמת גן שיחקו באלימות, והקבוצה סיימה את המשחק בשמונה שחקנים. רק בשנת 1969 הצליחה הכח רמת גן לנצח לראשונה בדרבי. היא ניצחה בשני דרבים באותה עונה. באותה שנה נשרה הפועל רמת גן לליגה השנייה, ולאחריה לא נערכו במשך 10 שנים משחקי דרבי בעיר רמת גן.
משחקי הדרבי חודשו בסוף שנות השבעים לאחר שהכח רמת גן נשרה לליגה השנייה, אבל משחקי הדרבים האלו כבר איבדו מערכם בעיקר בגלל שהם שוחקו במסגרת ליגה שנייה. בסוף שנות השמונים נשרה הכח רמת גן לליגה א', הליגה השלישית דאז, ולאחריה לא נערכו משחקי דרבי במשך 3 שנים.

בעשור האחרון

בשנת 2004 שוב הופסקו משחקי הדרבי למשך שלוש שנים, הפעם בגלל שהפועל רמת גן נשרה לליגה הארצית. הדרבי האחרון בין שתי הקבוצות במסגרת הליגה נערך ב- 8 במרץ 2008, ובו הכח רמת גן ניצחה ב"מכתש" 1-3. שלושה ימים לאחר מכן נפגשו השתיים בגביע המדינה והכח רמת גן ניצחה בפנדלים 3-5 ועלתה לרבע הגמר.
באוגוסט 2011 חודשו משחקי הדרבי לאחר 3 שנים של היעדרות, ולאחר שעונה אחת קודם לכן נשרה הפועל רמת גן מליגת העל. שתי הקבוצות נפגשו באוגוסט 2011 לדרבי בגביע הטוטו בו הביסו האדומים את הסגולים 0-3 גם במשחק השני בגביע הטוטו באותה עונה ניצחה האדומים 0-2
באותה עונה נפגשו שתי הקבוצות לשני משחקי דרבי במסגרת הליגה כאשר הכח עמידר רמת גן ניצחה במשחק הראשון 0-1 ובמשחק השני ניצחה הפועל רמת גן 0-2
עונת 2014-15 הייתה העונה האחרונה בה נערכו משחקי דרבי בין שתי הקבוצות (נכון לעונת 2016/17). שתי הקבוצות נפגשו 3 פעמים (פעם אחת במסגרת גביע הטוטו ופעמיים במסגרת הליגה) ובכל שלושת המשחקים ניצחה הפועל רמת גן.
עונת רבייה

עונת רבייה היא תקופה מסוימת בשנה בה מתרחשת הזדווגות. בתקופה זו בעלי החיים בתקופת מיוחמים ומוכנים להביא צאצאים לעולם. בדרך כלל, עונת הרבייה היא התקופה בה התנאים בסביבת המחיה נוחים ומתאימים כמו כמות מספקת של מזון ושתייה וטמפרטורה אופטימלית. לבעלי החיים השונים יש עונות רבייה שונות המושפעות ממספר רב של גורמים כמו משך אור יום וגנטיקה. 
באדם, בשונה מיונקים רבים, אין עונת רבייה. בנוסף בפרוקריוטים וחד תאים, כגון חיידק אין עונת רבייה מוגדרת, והרבייה מתרחשת כתהליך מחזורי במשך כל ימות השנה.

פיזיולוגיה

הנקבות בתקופה הזאת נכנסות לשלב הייחום, ומפרסמות זאת בכל מיני אמצעים כמו פרומוני ריח, התנהגות, השמעת קולות ואף שינוי במראה. לזכרים של הרבה מיני בעלי חיים יש דו-צורתיות זוויגית, שמופיעה רק לקראת עונת הרבייה לשם החיזור. קרני האייל למשל צומחות לקראת עונת הרבייה כדי שיוכלו לשמש לו להרשמת הנקבות וללחימה בזכרים אחרים. היות שקרניים אלו מכבידות על האייל, הוא משיר את קרניו בסוף העונה.

עונת רבייה כמבודד טקסונומי

על פי התפיסה הביולוגית של המין של חוקר האבולוציה ארנסט מייר הגדרת המין של יצור נקבע על ידי הרבייה, כלומר היכולת של שני הפריטים להזדווג בתנאים נורמליים ולהעמיד צאצאים פוריים הם הקובעים ששני הפריטים שייך לאותו מין. אחד מהמבודדים הטקסונומיים הוא עונת הרבייה של היצור, אם לשני יצורים יש עונת רבייה שונה הם שייכים לשני מינים שונים, מכיוון שההבדלים בעונת הרבייה מונעים מהם להזדווג.
מוחמד אבן אל-חנפיה

מוחמד אבן אל-חַנַפיָה (בערבית: محمد بن الحنفية) הוא בנו של הח'ליף המוסלמי הרביעי, עלי בן אבי טאלב ואחת מנשותיו ח'אולה בנת ג'עפר, שכונתה "החנפיה", על שם שבטה, בַּנוּ חנפיה. 
בניגוד לאימאמים השיעים השני והשלישי- חסן בן עלי וחוסיין אבן עלי, שהיו בניה של פאטמה זהרה, בתו של מוחמד, לא נהנה אל-חנפיה משושלת יוחסין מכובדת שכזאת ולכן מנהיגותו לא הייתה מקובלת על רוב השיעים. 
במהלך תקופת ח'ליפותו של אביו עלי, שימש אל-חנפיה כאחד המפקדים בצבאו, ונלחם לצדו במלחמות נגד המתנגדים לשלטונו של עלי, מבית אומיה. כתבים שיעים שונים מייחסים לאל-חנפיה אומץ ויכולת ביטוי (שירש מאביו), אדיקות דתית ונוכחות מרשימה. במסורות שיעיות שונות מסופר כי בקרבותיו של עלי, הוא הציב את אל-חנפיה בראש צבאו, ואילו את חסן וחוסיין הציב מאחור והגן עליהם, משום ש"הם בניו של הנביא" ואל-חנפיה "הוא בני".
אל-חנפיה אינו נחשב לאימאם על ידי השיעים (שכן אינו מצאצאיו של הנביא מוחמד), אולם הוא דמות חשובה בהיסטוריה השיעית מאחר שהוא שימש כמנהיגה (בתואר) של מרידה נגד הח'ליפים ה אומיים. אל-מוח'תאר, שהנהיג את המרידה שפרצה בכופה (כיום בעיראק) ב-686, הכריז על חנפיה כמהדי ו"בנו של היורש", שישיב את הצדק לעולם האסלאמי. מוח'תאר פנה לשיעים לנקום את דמו של חוסיין, אולם רבים מהם סירבו, ביניהם בנו של חוסיין, עלי בן חוסיין, האימאם השיעי הרביעי. 
נראה כי אל-חנפיה עצמו לא נקט כמעט כל תפקיד אקטיבי במרידה, וסירב לקבל את התואר, לכן כאשר המרד דוכא בהצלחה על ידי השלטונות, הם לא פגעו בו. הוא נפטר ב-700. תומכיו טענו כי הוא לא נפטר אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וכשישוב יכונן שלטון צדק בעולם.
משמעותה העיקרית של המרידה הייתה תחילתה של מסורת שיעית, לפנות לצאצאיו של עלי בדרישה כי ינהיגו אותם, במקום השלטון של הח'ליפים הסונים, שנחשבו למושחתים, לא צודקים ואוטוקרטים בעיני השיעים.
אל-חנפיה נחשב לאדם הראשון שהוכרז עליו כי הוא המהדי, אם כי הוא לא טען לתואר בעצמו. נראה כי הוא גם זה שחנך את מושג ה"היעלמות" של המהדי, שייחסו מאמיני כתות שונות למתחזים למהדי.
כרזה

כְּרָזָה או פּוֹסְטֶר היא כל דימוי חזותי המיועד להצגתו לראווה, ולרוב מודפס על נייר גדול התלוי על קיר או משטח דומה לזה. זהו כלי שכיח עבור פרסומאים, תעמולנים, מפגינים וקבוצות אחרות המנסות להעביר מסר כלשהו. ניתן למצוא כרזות ככלי לפרסום, להעברת מסרים (בהפגנות למשל) וכאמצעי לביטוי אמנותי. בנוסף, משמשות כרזות שונות כאמצעי זול לקישוט קירות כפי שניתן למצוא בעיקר אצל אנשים צעירים.
עיצוב כרזות הוא לא פעם הפריט המזהה מעצב גרפי יותר מאשר תוצרים אחרים בעולם העיצוב. לדוגמה, המעצב יוסי למל מוכר בעולם בעיקר בגלל הכרזות הפוליטיות שלו, ופחות על פי סמלילים או עיצובים אחרים.
לכרזות שבהן מילים בלבד היסטוריה ארוכה: החל מימיו של שייקספיר עדכנו את האזרחים על הצהרות ממשלתיות במשך מאות שנים.
המהפכה הגדולה בתחום הכרזות היה פיתוח צבע של הדפסת-אבן (ליתוגרפיה) אשר אפשר הדפסה זולה של כרזות מאוירות בצבעים מלאי חיים. הרעיון פותח לראשונה בצרפת אך עד שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא התפשט בכל אירופה. ישנם מספר אמנים מפורסמים אשר יצרו כרזות בתקופה זו והידועים מביניהם היו אנרי דה טולוז-לוטרק (צייר וחרט צרפתי) וז'ול שרט (צייר וליתוגרף צרפתי).
כרזות רבות, בהן כרזות המפרסמות ירידים בינלאומיים ותערוכות עם נושאים שונים, היו בעלות ערך אמנותי גבוה והפכו פריטי אספנים. בזמן מלחמת העולם הראשונה והשנייה נעשו כרזות גיוס לדבר נפוץ וחלקן אף חדרו לתודעה הלאומית. דוגמה טיפוסית לכך היא הכרזה האמריקנית – "הדוד סם רוצה אותך" – לגיוס צעירים לצבא ארצות הברית או "שפתיים חופשיות מטביעות ספינות" לאזהרה ממרגלים זרים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפציעו תנועת הפופ ארט ותנועות מחאה במערב, שהשתמשו רבות בכרזות. הכרזות הנחשבות לטובות במיוחד עוצבו כנראה על ידי סטודנטים צרפתיים בהתקוממות הגדולה במאי 1968.
ביהדות החרדית נפוץ הפשקוויל, כרזה הכתובה בדרך כלל בשחור-לבן, המשמשת כאמצעי תקשורת, בדרך כלל לשם הודעה על בעיות או מחאה כנגד גורמים שונים.
המונח פוסטר משמש כיום גם לתיאור תצלום ענק על נייר, בדרך כלל של מוזיקאים (כגון כוכב רוק), ספורטאים (בפרט כוכבי כדורגל וכדורסל) ומכונות (בדרך כלל מטוסים ומכוניות על), שנועד לתלייה על הקיר. באמצעות איסוף הפוסטרים ותלייתם מבטא העוסק בכך את הערצתו לאובייקט שבפוסטר.
לימור פרידמן

קריירה

בנובמבר 1982, פרידמן השתתפה בטורניר "הגביע הדרום אפריקאי" (South African Cup) שנערך בקייפטאון וסיימה במקום השישי בתחרות הקרב-רב. 
פרידמן השתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984 לאחר שהצליחה להשיג את הקריטריון האולימפי. בתחרות הקרב-רב וסיימה במקום ה-65. היא התחרתה גם בתרגילי הקרקע, קפיצות, מקבילים מדורגים וקורה. בתרגיל הקרקע היא סיימה במקום ה-64, בתרגיל הקפיצות היא סיימה במקום ה-59, בתרגיל המקבילים המדורגים היא סיימה במקום ה-64 ובתרגיל הקורה היא סיימה במקום ה-65.
במהלך הקריירה היא התאמנה תחת הדרכתה של המאמנת זהבה זיסמן. לאחר פרישתה היא התמקצעה כמורה לחינוך גופני.
קן ברג'ס

קורות חיים

ברג'ס גדל בבריטניה ועבד שם בתור מלחין ומעבד מוזיקלי. בין היתר, הלחין ב-1967 את להיטה הגדול ביותר של להקת Tomorrow, שנקרא "My White Bicycle". הוא גם עבד עם להקות נוספות, בעיקר בתחום הרוק המתקדם.  
בשנת 1981 עבד בהפקה עם הזמרת נאוה ברוכין, לה נישא באותה תקופה. הוא עבר תהליך גיור ארוך (שהסתיים סופית רק ב-1995) והשניים, לאחר תקופה של עבודה באנגליה, עברו לישראל. בישראל הפיק, ניגן ועיבד תקליטים של דורון מזר, דני ליטני, דודו פישר ועוד.
מעבר לפעילותו כמוזיקאי, ברג'ס מחזיק בישראל אולפן הפקות, יונייטד סטודיו, העוסק בעיקר במוזיקה חסידית.
התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית

התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Seventh Amendment) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית במסגרת מגילת הזכויות, המקנה לנאשם את הזכות למשפט אזרחי בפני חבר מושבעים במקרים הנוגעים למשפט המקובל.

מקור

In Suits at common law, where the value in controversy shall exceed twenty dollars, the right of trial by jury shall be preserved, and no fact tried by a jury, shall be otherwise re-examined in any Court of the United States, than according to the rules of the common law.

תרגום

בתביעות בדיני המשפט המקובל, בהם עולה ערך הרכוש השנוי במחלוקת על עשרים דולר, תישמר הזכות למשפט על ידי חבר-מושבעים, ומעשה שנדון על ידי חבר מושבעים לא ישוב להידון בשום בית משפט של ארצות הברית, אלא לפי כללי המשפט המקובל.

יושר ומשפט מקובל

בעת כתיבת מגילת הזכויות (ארצות הברית) היו קיימים באנגליה שני סוגים של בתי משפט: בית משפט הדן לפי המשפט המקובל, ובית משפט לדיני יושר. הראשון היה מבוסס על החוק הכתוב ודן בנושאים המוגדרים בחוק, כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי כספי, בעוד שהשני שפט לפי עקרונות ההגינות, לא כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי לא-כספי, כגון צווים. התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית קבע כי הפרדה זו תישאר גם במדינה החדשה ומערכת המשפט תמשיך להתקיים כשני סוגים של בתי משפט נפרדים.
ב-1938 התקבלה החלטה למזג את בתי המשפט השונים אולם שחבר מושבעים ימשיך לשפוט רק במקרים בהם לולא התקיים המיזוג הייתה נופלת ההחלטה תחת בתי המשפט הדנים לפי המשפט המקובל. קשיים מסוימים עלו מהחלטה זו במקרים בהם היו תביעות שנהגו לשני בתי הדין יחד, שכן עד כה מקרים אלו פשוט חולקו לשניים. אולם כעת משום שהם נשפטו יחדיו הייתה בעיה לקבוע האם הם ישפטו על ידי שופט או חבר מושבעים. בהחלטת בית המשפט העליון נקבע שבמקרים אלו קודם יקבע חבר המושבעים בנושאי המשפט המקובל ואז יחליט השופט בענייני היושר וזאת בשביל שהחלטת השופט לא תגביל את התנהלות חבר המושבעים. עם זאת, מותר היה עדיין לנאשם שדרש זאת להישפט בנפרד מול חבר מושבעים רק על העניינים שנוגעים לחוק הכתוב באופן דומה לזה בו היה נשפט אדם שהואשם לפני 1938.

העובדות כיום

בפועל, למרות ההפרדה, אפילו כשמדובר בנושא של המשפט המקובל, לשופט עדיין תפקיד גדול בקביעת גזר הדין. בית המשפט העליון קבע שלשופטים מותר להביע את דעתם בנוגע לראיות אם הן שנויות במחלוקת, בתנאי שיהיה זה חבר המושבעים שיפתור בסופו של דבר את המחלוקת. יתר על כן, השופט יכול גם לכוון את תשומת לבם של חבר המושבעים לראיות מסוימות, או לבקש מחבר המושבעים לתת תשובה לשאלות מסוימות בנוסף לגזר הדין. אם השופט מרגיש שהוכחות התובע אינן מספיקות להרשעה, הוא עלול להטות את דעת המושבעים לטובת ההגנה, אם כי לחבר המושבעים תמיד ניתנת האפשרות להחליט על גזר דין שונה מדעת השופט.
לפי החוק הכתוב, לשופט יש את הכוח לבטל את החלטת חבר המושבעים אם הוא רואה ניגוד בינה לבין החוק, אולם רק במקרים קיצונים מותר לו להחליף החלטה זו בהחלטתו שלו. ברוב המקרים, אם בוחר השופט לבטל את החלטת חבר המושבעים יערך משפט חוזר עם חבר מושבעים חדש.
פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה

פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה (באנגלית Mathematics Genealogy Project) הוא בסיס נתונים הנמצא באתר אינטרנט, המנהל את אילן היוחסין של מנחים וסטודנטים בעבודת דוקטור במתמטיקה. באילן יוחסין זה, המנחה (או המנחים) הוא ה"אב" והדוקטורנט הוא ה"בן". ההגדרה של מתמטיקה היא רחבה יחסית וכוללת בנוסף למתמטיקה גם: "ניתוח נתונים", סטטיסטיקה, שיטות כמותיות בפיזיקה, שיטות כמותיות במדעי החברה, מדעי המחשב וחקר ביצועים. מאגר הנתונים כולל מידע על כ-220,000 מתמטיקאים.
הפרויקט החל בספטמבר 1997 כשהפרופסור למתמטיקה הרי קונס (Harry B. Coonce) התעניין בשם המנחה של המנחה שלו, וכתוצאה בנה את אילן היוחסין. נכון לשנת 2010, הפרויקט מנוהל על ידי אוניברסיטת דקוטה הצפונית (NDSU) ונתמך על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS).
המידע מתקבל מתקצירים של הדוקטורטים, מהודעות של האגודה האמריקאית למתמטיקה, או דרך עדכון אתר האינטרנט. בסיס הנתונים מכיל את שמו של המתמטיקאי, האוניברסיטה שבה ניתן התואר, שנת קבלת התואר, נושא העבודה לתואר הדוקטור, שמות המנחים והמדינה שבה הוענק התואר.
מספר תלמידים ומספר "צאצאים" גדול מציין מתמטיקאי שהעמיד יותר מתמטיקאים למדע. למתמטיקאי יוהאן ברנולי, למשל, למעלה מ-62,000 צאצאים. בדף מיוחד באתר מצוינים שמותיהם של המורים בעלי המספר הגדול ביותר של תלמידים (השיא הוא 144, נכון ל-2018).
ישנם מקרים שבהם לא ניתן לטפס במעלה אילן היוחסין. דוגמה שכזאת היא רוברט פלויד, מדען מחשב שהעמיד "צאצאים" רבים, אך כזה שאין לו אפילו תואר שני, ולפיכך גם לא מנחה.
אליוט פורבס

חיים וקריירה

פורבס נולד בקיימברידג' למשפחה מאצולת בוסטון; אביו היה מנהל מוזיאון פוג לאמנות באוניברסיטת הרווארד. הוא למד בהרווארד, קיבל תואר בוגר בשנת 1941 ותואר מוסמך בשנת 1947, שניהם במוזיקה; הוא למד אצל וולטר פיסטון ובתקופת לימודיו לתואר שני, ניצח על מועדון הזמרה של הרווארד
(Harvard Glee Club). בשנים 1947-58 לימד באוניברסיטת פרינסטון, אבל בשנת 1958 חזר להרווארד ונשאר שם לשארית חייו כפרופסור ב"קתדרת פאני פיבודי למוזיקה" (לאחר 1984, פרופסור אמריטוס).
אליוט פורבס היה המנצח הראשי של מועדון הזמרה של הרווארד ושל האגודה הכוראלית של רדקליף  בשנים 1958-70; בין תלמידיו היו איזאיה ג'קסון, עכשיו מנהל התזמורת הקאמרית פרו ארטה בבוסטון, וויליאם כריסטי, מייסדו ומנהלו של אנסמבל הבארוק האירופאי לז ארטס פלוריסאן. כמנצחן של שתי הקבוצות, לקח אותן פורבס בשנת 1967 לסיור סביב העולם.
לצד הניצוח, התמקדה עבודתו המחקרית בחייו ויצירתו של בטהובן, בעיקר המוזיקה הכוראלית שלו. ההוצאה בתרגומו לאנגלית לביוגרפיה של בטהובן מאת אלכסנדר וילוק תאייר משנת 1964 נקראה "תרומה משמעותית לחקר בטהובן".
בשנת 1991 קיבל פורבס את המדליה של בוגרי הרווארד ובשנת 2003 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. ממש עד מותו נשאר פורבס תומך בלתי נלאה במבצעים מתלמידי התואר הראשון, ובאירועים רבים היה נוכח כחבר הסגל היחיד.
אליוט פורבס מת בקיימברידג'.
טיסה 630 של רויאל אייר מרוק

הטיסה

טיסה 630 הייתה טיסה סדירה של חברת רויאל אייר מרוק מאגאדיר, מרוקו לקזבלנקה באמצעות מטוס מדגם ATR 42. כ-10 דקות לאחר ההמראה בעוד המטוס מטפס לגובה 16,000 רגל, המטוס נכנס לצלילה חדה, והתרסק באזור הרי האטלס כ-32 קילומטרים צפונית לאגדיר.
בין 40 הנוסעים על המטוס היה נסיך כוויתי ואשתו, הנסיך היה אחיו של שר ההגנה של כווית. לפחות 20 מההרוגים לא היו מרוקאים, כולל 8 איטלקים, 5 צרפתים, 4 הולנדים, 2 כוויתים ואמריקאי אחד.

החקירה

הוועדה שחקרה את ההתרסקות קבעה כי הטייס האוטומטי של המטוס נותק בכוונה על ידי טייס המטוס, יונס קייטי בן ה-32, אשר ריסק במכוון את המטוס.
הנסיך אויגן, דוכס נרקה

ביוגרפיה

אויגן נולד ב-1 באוגוסט 1865 בארמון דרוטנינגהולם, סטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. אויגן אהב מאוד את הטבע בנורווגיה, וביקר לעיתים קרובות בכריסטיאניה, שם יצר קשר קרוב עם הציירים אריק ורנסקיאולד וגרהרד מונתה.
ב-21 בינואר 1904 קיבל אויגן את עיטור מסדר האריה הנורווגי, ובשנת 1905 הוצע לו כתר המלכות הנורווגי, אולם אביו התנגד שאחד מבניו יעלה לשלטון בנורווגיה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון החל אויגן בלימודי האמנות, אולם למרות שנתמך בידי הוריו, הם לא הסכימו בקלות לעבודתו כצייר בשל מעמדו המלכותי. אויגן התמקד בעיקר בציור נופים, והפך לאחד מציירי הנוף הבולטים בתקופתו. אויגן לא נישא מעולם, בשל נטייתו ההומוסקסואלית, וב-17 באוגוסט 1947 הוא מת בסטוקהולם.