google/wiki40b huggingface dataset:
הנרי גריי

חייו

הנרי גריי נולד בלונדון לתומס ואן, ונשאר בבית בו נולד עד יום מותו בשנת 1861. אביו היה שליח המלך ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי.
בשנת 1845 החל גריי את לימודיו בבית החולים סנט ג'ורג' בלונדון, שם תואר כעובד קפדני ושיטתי, וכאחד שלמד את האנטומיה בשיטה האיטית אך חסרת התחליף של ביצוע ניתוחים במו ידיו. עוד בהיותו סטודנט קיבל בשנת 1848 את הפרס התלת-שנתי של הקולג' המלכותי למנתחים על המאמר שכתב "המקור, החיבורים והחלוקה של העצבים של העין האנושית ונספחיה". את המאמר עיטר בניתוחים השוואתיים של העין של בעלי חוליות נוספים. 
הוא נבחר לחבר בחברה המלכותית בגיל הצעיר 25, בשנת 1852. שנה לאחר מכן זכה בפרס אסטליי קופר על סך 300 גיני על מאמרו "על מבנה ושימושי הטחול".
גריי פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו "האנטומיה של גריי" בשנת 1858. הספר כלל 750 עמודים ו-363 שרטוטים. חברו של גריי, הרופא ונדייק קרטר בעל כשרון בציור ולפני כן מדגים אנטומיה בבית החולים על שם ג'ורג' הקדוש, צייר את השרטוטים שמהם בוצעו החריטות ששימשו לדפוס. 
שניהם ביצעו יחדיו את כל נתיחות הגופות, גריי הופקד על ההסברים המילוליים וקרטר אייר את האיברים השונים. כשסיימו את כל הדיסקציות יצא גריי לחופשה ללא תשלום במשך חצי שנה, כדי לטפל בהוצאת הספר לאור. המידות שנבחרו לספר היו 24 על 15 סנטימטר, בכרך יחיד - היו אלה מידות שאפשרו את נשיאת הספר בקלות יחסית, ומצד שני אפשרו עדיין איורים גדולים וברורים, שבמקום לכלול רק מספרים (ומקרא שהושם במקום אחר) כמקובל אז בספרים אחרים, הכילו את שמות האיברים וחצים מתאימים. האיורים האיכותיים והמפורטים של קרטר היו ייחודיים באותה תקופה ובזכותם זכה הספר להצלחה מידית. 
גריי שימש בפרקי זמן שונים כמדגים אנטומיה, אוצר המוזיאון ומרצה לאנטומיה בבית החולים על שם ג'ורג' הקדוש והיה מועמד לתפקיד עוזר המנתח בשנת 1861. לרוע מזלו נדבק מאחיינו באבעבועות שחורות, והלך לעולמו ב-1861 בגיל 34, זמן קצר לאחר שהמהדורה השנייה של הספר ראתה אור, ב-1860. רבים אחרים המשיכו את עבודתו - המהדורה הבריטית ה-39 של הספר, שעדיין נושא את שמו, ראתה אור בשנת 2004.
המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט

העלילה

הסרט מתחיל ב'וויברלי סאב סטיישן'. אלכס מסיימת את עבודתה במקום ומסתבכת עם התיק המכושף של ג'סטין. היא מגלה כי בתיק המכושף היה המטה המשפחתי, הניתן רק למכשפים בוגרים, ואף ספר הכישופים האסורים. הוריה של אלכס מגלים את אי הסדר שגרמה ולכן אוסרים עליה ללכת למסיבה באי ברוקלין. אלכס וחברתה הרפר מצליחות להתחמק מהבית בעזרת חדר הרכבת שנמצא במסעדה. חדר הרכבת היה פעם קרון רכבת אמיתי וזה מה שגורם לאלכס לקחתו ולנסוע בו בשבילי הרכבת התחתית של ניו יורק. אלכס והרפר גורמות לתאונות רבות בשבילים, בין השאר שורטות והורסות את קרונם למוות. ברגע שהקרון עומד להתנגש במחסום מציל אותם ג'סטין בעזרת המטה המשפחתי אך עדיין נראה הנזק שנגרם. בדיוק אז חוזרים הורי הילדים, רואים את הנזק ומכריחים את אלכס לצאת איתם לחופשה משפחתית לאיים הקאריביים, שתכננו לפני זמן רב. תריסה, האם, אף אוסרת על הילדים להשתמש בכשפים, אך אלכס בכל זאת משאירה אצלה את ספר הכשפים האסורים. לאחר שהם מגיעים לאיים, הם מטיילים בכל מיני מקומות, וביניהם אף גולשים על גלשני רוח. אלכס מגלה כי ג'סטין גנב את המטה המשפחתי והשתמש בו כדי לרכח את הגלישה.
לאחר הגלישה, חואן, הדייל, ביקש מאלכס ללכת למסיבה יחדיו. אמה של אלכס סירבה, ואלכס ניסתה עליה כישוף מיוחד שנותן לה שליטה מוחלטת באימה. לאחר שהכישוף נכשל אלכס סוחטת את ג'סטין ומקבלת את המטה. היא נתפסה על ידי אמה מהר מאוד, מה שגרם לה להביע משאלה שאמה ואביה לעולם לא היו נפגשים. להפתעתה, המשאלה מתגשמת. הם פוגשים את אביהם לשעבר, שמספר להם כי בעוד 48 שעות הם יעלמו וישכחו את עברם. הזוג מטילים על מקס את האחריות לדאוג להוריהם, ואילו אלכס וג'סטין פוגשים מכשף לשעבר שבבעלותו מפה מיוחדת לאבן המשאלות ותוכי שמלווה אותו. השניים עוברים הרפתקאות רבות אך מפסידים את האבן, ולכן נאלצים לערוך תחרות על כוח המכשף הבוגר. אלכס מנצחת, אך אחיה כבר נשאבו למעמקי המציאות. ג'רי, שכבר זיכה את השלישייה באמונו, מנסה לעודד את אלכס ואילו תריסה, שגם היא האמינה בהם, גונבת את האבן מהמכשף לשעבר ונותנת אותה לאלכס. אלכס מצליחה להציל את המצב ולהחזיר הכול לקדמותו. בסוף הסרט, אלכס משנה לגמרי את עמדתה.
הקריפטה הקיסרית

הקריפטה הקיסרית (בגרמנית: Kaisergruft) הוא חדר קבורה מתחת לכנסיית ומנזר קפוצ'ן בווינה, אוסטריה. הכנסייה נמצאת באינרה שטאדט ליד ההופבורג. 
את הרעיון לבניית הקריפטה, הגתה הקיסרית אנה מטירול, אשתו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר רצתה מבנה קבורה מפואר לה ולבעלה. אבן הפינה הונחה ב-1618, אולם הבנייה לא נשלמה בחייהם. בשנת 1632 הושלמה הבנייה, ובשנה הבאה הועברו סרקופגים פשוטים המכילים את עצמותיהם של אנה ומתיאס לקריפטה. שימש כמקום הקבורה העיקרי של בני בית הבסבורג. 145 מבני הבסבורג קבורים בקריפטה, בתוספת כדים המכילים את לבותיהם ואת שרידי שריפתם של ארבעה נוספים. בקריפטה קבורים בין היתר 12 קיסרים ו-18 קיסריות. במהלך השנים נערכו שיפוצים רבים במבנה, כך שמרבית הסרקופגים המכילים את הגופות הועברו ממקומם מתישהו. חלק מהנזירים בכנסייה עדיין מטפלים בקריפטה. בשנת 2003 נעשה בה שיפוץ אחרון במסגרתו היא הפכה נגישה לנכים, והותקנו בה מערכות מיזוג כדי למנוע את הידרדרות מצבם של הסרקופגים. האדם האחרון שנקבר בקריפטה היה אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה בשנת 2011.
בטסי ברנדט

ביוגרפיה

ברנדט נולדה בעיר ביי סיטי שבמישיגן, לג'נט, מורה ולגארי ברנדט, חשמלאי. רכשה תואר באומנויות מ"אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין" ולאחר מכן למדה ב"אוניברסיטת הרווארד" וב"אקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה" שבגלאזגו. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בסן חוזה ובאריזונה, ומשם התקדמה לתפקידים בסדרות טלוויזיה כמו "ללא עקבות" ו-"CSI".
התפרסמה לראשונה בשנת 2008 בסדרה הפופולרית "שובר שורות" בה שיחקה בתפקיד מארי שריידר אחותה של סקיילר ווייט (אנה גאן) ואשתו של סוכן ה-DEA האנק שריידר (דין נוריס) במשך חמש עונות הסדרה. מחוץ ל"שובר שורות" שיחקה ברנדט לצידו של מייקל ג'יי פוקס בסיטקום "המופע של מייקל ג'יי פוקס" ובתפקיד קטן בדרמה הקומית "מג'יק מייק".
ברנדט מתגוררת בלוס אנג'לס נשואה לגרידי אולסן ואמא לשני ילדים.
רובה חבלים

רובה חבלים הוא התקן מכני המשגר חבל ובקצהו אנקול או חץ, מעין צלצל קטן. בגלל הקושי המכני לבנות רובה חבלים הוא קיים בעיקר בספרות הבדיונית, בקומיקס ובקולנוע. זהו אחד הפטנטים המזוהים ביותר עם באטמן, ביחד עם הבאטראנג.
רובה החבלים של באטמן, שלעיתים מכונה Batclaw או Batline או Grapple Gun, הוא אחד הגאדג'טים החשובים והאופיינים ביותר של שלו: מדובר במשגר היורה חבל מחומר חזק במיוחד ובקצהו אנקול (קרס טיפוס) וכן כננת המושכת את באטמן למעלה כאשר הקרס נתפש במטרה. עיקר השימוש של באטמן ברובה חבלים הוא לטיפוס מהיר על בניינים גבוהים, גורדי שחקים, גשרים וכדומה, וכן לתנועה מהירה על גגות גות'אם סיטי והתנדנדות מבניין לבניין, והכנה לדאייה. עם זאת, רובה החבלים של באטמן משמש לעיתים גם ללחימה, כגון תפיסת האויב, תלייתו הפוך אחרי ניטרולו, ופריקת נשק מידיו. עיצובי רובה החבלים השתנו בעיבודים השונים, החל מרובה חבלים דמוי אקדח גדול שניסה להיראות כמה שיותר מציאותי וכלה ברובה חבלים עתידני המעוצב בצורה קומפקטית ביותר ורחוק מלהיות מעשי בטכנולוגיות של סוף המאה ה-20. ברוב העיבודים אין התייחסות למלאי החבלים של באטמן ולטעינה מחדש של רובה החבלים אחרי השיגור: באטמן מצויד בכמות בלתי מוגבלת של חבלים מסוגים שונים ורובה החבלים שלו תמיד טעון ומוכן לשימוש, ולעיתים אף מתבצע בו שימוש מספר פעמים ברציפות, ללא תהליך נראה לעין של טעינה מחדש.
בריינסטורם (להקה)

היסטוריה

הלהקה הוקמה בקיץ 1989 על ידי ארבעה חברים בני אותה כיתה בתיכון ולאחר מכן הצטרף החבר החמישי ללהקה, ב-1992 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלהם הנקרא "Jo tu nāc" (בגלל שבאת) וסיימו במקום התשיעי בתחרות מוזיקה לטבית הנקראת "שאלון המיקרופון".
ב-1993 הוציאו את אלבומם הראשון, ב-1995 שירם "Lidmašīnas" (מטוסים) נהיה לאחד השירים הפופולריים במדינתם ונבחר כשיר השנה בתחנת הרדיו הבלטית "Radio Super FM". הלהקה ביצעה גם סיבובי הופעות בגרמניה ובממלכה המאוחדת.
ב-1996 שירם "Tavas mājas manā azotē" (תחת כנפיי זהו ביתך) היה במשך 9 שבועות לאחד מהשירים המושמעים ביותר ברדיו הלטבי.
ב-1998 קיבלה הלהקה פרס בפסטיבל מוזיקה בשוודיה.
ב-1999 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי ובנוסף את אלבומה הבינלאומי הראשון.
ב-2000 זכתה הלהקה בקדם אירוויזיון הלטבי עם שירם "הכוכב שלי" ובכך נהיו לאמן הראשון שמייצג את לטביה בתחרות בהשתתפותה הראשונה. באירוויזיון שנערך בשוודיה זכו במקום השלישי מתוך 24 משתתפים עם 134 נקודות, שירם נהיה לפופולרי בקרב מעריצי התחרות ושולב באלבום שיצא לרגל חגיגות חמישים שנה לתחרות.
ב-2003 ביצעה הלהקה מופע חימום במופע של הרולינג סטונז בפראג והעניקו למיק ג'אגר סקסופון בפני הקהל כמתנה ליום הולדתו, באותה שנה גם יצא אלבומם "יום לפני מחר" שהופק על ידי סטיב ליון, המפיק של בין היתר של דפש מוד והקיור. ב-2004 הקליטה הלהקה שיר ביחד עם הלהקה הרוסית "Bi-2" הנקרא "לילות ישנונים" והוא נהפך לשיר מספר 1 בטבלאות הרדיו בלטביה, רוסיה ואוקראינה, ב-2005 הצטרף אדם נוסף ללהקה, הגיטריסט איגארס וילוס ובאותה שנה יצא אלבומם החמישי של הלהקה שיצאה לסיבוב הופעות ברוסיה על מנת להציגו, ב-2006 זכו בפרס בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה עבור הקטגוריה של ביצוע בלטי, באותה שנה שירם "רעם ללא גשם" נהיה פופולרי בערוצים "MTV אירופה" ו-VH1 אירופה".
מרקו קולטליני

חייו

קולטליני נולד במונטפולצ'אנו והחל בקריירה כנסייתית, אבל נאלץ להתפטר אחרי שהיה לאב לארבע בנות. הוא פתח בית דפוס להוצאת יצירות של דמויות מעידן האורות, כגון פרנצ'סקו אלגארוטי וצ'זארה בקאריה. קולטליני גילה עניין רב באופרה והתוודע אל מטסטאזיו (הלבריתן הראשון במעלה בתחום האופרה סריה), כמו גם אל גלוק, רניירי דה קלצאביג'י וג'אקומו דוראצו, שלקחו חלק ברפורמה של האופרה האיטלקית. בשנת 1763 תפסקולטליני את מקומו של מטסטאזיו כמשורר הקיסרי בחצר המלכות בווינה. הוא כתב לבריות לגלוק, האסה "פיראמו וטיסבה") וסליירי, וכן ערך ושיכתב את "לה פינטה סמפליצ'ה" של קרלו גולדוני כדי להתאימה להלחנת מוצרט. עבודתו המשותפת שלו עם טרטה, "איפיגניה באאוליס" (1763), פיתחה את החידושים האופראיים של "אורפאו ואורידיצ'ה" של גלוק. קולטליני פוטר מעבודתו בשנת 1772 כשאחת הסאטירות שלו הכעיסה את הקיסרית מריה תרזה. הוא התמנה לתפקיד הלבריתן הרשמי בתיאטרון הקיסרי בסנקט פטרבורג שברוסיה. כאן כתב טקסטים לפאיזיילו וטרטה (אנטיגונה). גם כאן הסתבך בצרות ויצאה שמועה, שמותו הפתאומי היה תוצאה של הרעלה.
אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ

בתורת ההסתברות, אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ הוא אי-שוויון החוסם את המרחק בין התפלגות דגימה לבין ההתפלגות התאורטית שממנה נלקחת הדגימה. אי-השוויון קרוי על-שם המתמטיקאים אריה דבורצקי, ג'ק קיפר וג'קוב וולפוביץ שגילו אותו ב-1956. בגרסה המקורית הופיע באגף ימין של אי-השוויון גורם קבוע C, שערכו לא הוגדר. ב-1990 מצא Pascal Massart  את ערכו המדויק של הקבוע, והראה שלא ניתן לשפר את התוצאה מעבר אליו.

אי-השוויון

עבור מספר טבעי n, יהיו \ X_1,\dots,X_n משתנים מקריים ממשיים, בלתי תלויים ושווי התפלגות, עם פונקציית התפלגות \ F. נסמן ב- \ F_n את פונקציית המדרגות המתקבלת מן הדגימה: F_n(x)=\frac1n \sum_{i=1}^n 1_{[X_i,\infty)}(x),\quad x\in{\mathbb R}.. אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ חוסם את הסיכוי שהפונקציה המקרית \ F_n תהיה רחוקה מ-\ F ביותר מקבוע \ \varepsilon>0 במקום כלשהו על הישר הממשי. ליתר דיוק, 
\mathbb{P} \Bigl( \sup_{x\in\mathbb R} |F_n(x) - F(x)| > \varepsilon \Bigr) \le 2e^{-2n\varepsilon^2} לכל \ \varepsilon>0. תוצאה זו מחזקת את משפט גליבנקו-קנטלי, בכך שהיא קובעת את קצב ההתכנסות של המרחק כאשר n גדל לאינסוף. אי-השוויון מספק גם אומדן להסתברות הזנב של הסטטיסטי של קולמוגורוב-סמירנוב.
לדוגמה, אם דוגמים n=150 ערכים מהתפלגות לא ידועה \ F, ומגדירים \ F_n כמקודם, אז הסיכוי לכך שתהיה נקודה ממשית שבה \ |F(x)-F_n(x)|>0.1 קטן מ- \ 2e^{-2n\cdot 0.1^2} = 2e^{-1.5} \approx 0.1. כדי לדגום את הפונקציה בשגיאה קטנה פי \ K, ובאותה הסתברות, יש להגדיל את המדגם פי \ K^2.
גאוס (יחידת מידה)

גאוס היא יחידת מידה של יחידות cgs למדידת שדה מגנטי. סימולה G.
הקשר בין גאוס לטסלה (T) הוא: 1G=‎10⁻⁴ T‎. זאת אומרת ש׳גאוס׳ היא רבבית מטסלה.
היחידה קרויה על שמו של המתמטיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס.
עקרון השוליות

בתורת המשחקים, עקרון השוליות הוא עיקרון המצביע על כך שהערך של שחקן תלוי אך ורק בתרומתו השולית לכל קואליציה שאליה הוא מצטרף, ואינו תלוי בתרומת שאר השחקנים לקואליציות השונות. ערך זה משמש באפיון שני לערך שפלי, בו הוא מחליף את עקרונות החיבוריות ושחקן האפס.

ניסוח פורמלי

יהי  מושג פתרון נקודתי,  משחק בצורה קואליציונית, ו-  שחקן. הגודל  נקרא ערכו של שחקן i במשחק  לפי .
מושג פתרון  מקיים את עקרון השוליות אם לכל שני משחקים  ו- עם אותה קבוצת שחקנים, ולכל שחקן  מתקיים התנאי הבא: אם , אז: .
נחום זאב דסלר

הרב נחום זאב דסלר (י"ט באדר א' ה'תרפ"א, 27 בפברואר 1921 - י"ח בשבט ה'תשע"א 23 בינואר 2011) רב ומחנך חרדי אמריקאי, דיקן האקדמיה העברית של קליבלנד  ומייסדה.

ביוגרפיה

נולד בקלם, לבלומה ולרב אליהו אליעזר דסלר, שהיה משגיח ישיבת פוניבז'. אמו היא בתו של הרב נחום זאב זיו בנו של הסבא מקלם שאת שמו הוא נשא. בשנת 1928 עברה משפחתו לאנגליה, בצעירותו למד בישיבת עץ חיים בראשות הרב מרדכי פוגרמנסקי. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת טלז בליטא. בשנת ת"ש (1940), כשנה לפי כניסת הגרמנים לטלז נסע לארצות הברית יחד עם שניים מרבני הישיבה הרב אליהו מאיר בלוך והרב חיים מרדכי קאטץ, היה מהבחורים המייסדים של ישיבת טלז בקליבלנד שבאוהיו. לאחר נישואיו התגורר בקליבלנד. 
היה מייסד ודיקן האקדמיה העברית של קליבלנד המסונפת למוסדות ישיבת טלז ונחשבת למוסד הלימודים היהודי הגדול במדינת אוהיו.
היה נשוי למרים. להם 7 ילדים. בנו, הרב ראובן דב דסלר הוא מחבר סדרת הספרים "שנות דור ודור", בהם מכתבים ומסמכים מגדולי דורות קודמים. חתנו, הרב עמנואל שיף מראשי ישיבת בית שרגא במונסי. 
נפטר בקליבלנד בי"ח שבט ה'תשע"א, הלווייתו התקיימה בבנין האקדמיה העברית של קליבלנד ולמחרת בישראל. נקבר בבית הקברות הר המנוחות בירושלים.
אנרג'יאן

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2007 בשם Aegean Energy S.A, ורכשה את חברת Kavala Oil S.A, בעלת רישיון להפקת נפט ממאגר אפסילון שבמפרץ קוואלה מול האי ת'אסוס, שבחלקו הצפוני של הים האיגאי.
באוגוסט 2016, במסגרת המאמצים להגברת התחרות במשק הגז בישראל במסגרת מתווה הגז, רכשה אנרג'יאן את שדות הגז תנין וכריש מקבוצת דלק תמורת מקדמה בסך 40 מיליון דולר, בתוספת תשלומים מותנים בסך 108.5 מיליון דולר (המכירה לא כללה התמלוגים מהמאגרים לדלק).
לאחר שחתמה על חוזים לאספקת גז בהיקף של 4.2 BCM לשנה (מלוא ההפקה המתוכננת מכריש ותנין) עם יצרני האנרגיה והתעשייה המובילים בישראל, בהם תחנות הכוח דליה ודוראד וקבוצת החברה לישראל הכוללת את החברות הבנות בתי זיקוק לנפט, כימיקלים לישראל ואו.פי.סי אנרגיה. חתמה על הסכם מימון לפיתוח תנין וכריש בכ-1.3 מיליארד דולר, עם קבוצת מלווים בינלאומית בהובלת בנק הפועלים, מורגן סטנלי, סוסייטה ג'נרל ומטיקסיס. אחר כך יצאה אנרג'יאן, במרץ 2018, להנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בלונדון, עיר שהיא מוקד של תעשיית הגז והנפט העולמית, את ההנפקה השלימה לפי שווי שוק של כחצי מיליארד דולר, וגייסה בה 460 מיליון דולר. באוקטובר 2018 החלו מניות החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, באמצעות רישום כפול. החל מינואר 2019 מניות החברה כלולות במדד תל אביב 35.
בינואר 2019 חתמה על הסכם לאספקת גז לחברת IPM, הבונה תחנת כוח חדשה בבאר טוביה.
ביוני 2019 חתמה על הסכם עם חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל, לבניית ותחזוקת חלק מהמקטע המזרחי של מערכת הולכת הגז הטבעי של ישראל, תמורת 369 מיליון שקל. המערכת הכוללת מקטע ימי, המתחיל 10 ק"מ מהחוף ומקטע חופי. אנרג'יאן לא תצטרך לשלם על שימוש במערכת להובלת גז משדות תנין וכריש, אך הקו יכול לשמש גם למאגרים אחרים בעתיד.
ביולי 2019 רכשה נכסי הגז והנפט של של חברת האנרגיה האיטלקית אדיסון בכ-750 מיליון דולר.
יצחק ריבקינד

יצחק רִיבְקִינְד (באנגלית: Isaac Rivkind; ז' באדר תרנ"ה, 3 במרץ 1895, לודז', רוסיה (פולין) – י"ט בשבט תשכ"ח, 18 בפברואר 1968, ניו יורק) היה חוקר פולקלור, היסטוריון וביבליוגרף, פעיל מטעם תנועת המזרחי וספרן ספריית בית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק.

חייו

יצחק ריבקינד, בן ברוך דניאל, נולד למשפחה של תלמידים חכמים, ולמד אצל הרב רפאל שפירא בישיבת וולוז'ין שברוסיה הלבנה (אז חלק מרוסיה, כיום בלארוס) וכן בישיבת פוניבז' שבליטא. בהשפעתן התקרב לרעיון הציוני ולתנועת "המזרחי".
בשנת תרע"ג, בהיותו בן 18 בלבד, פרסם את חיבורו הראשון, "ישיבת פוניבז'" (נדפס בעיתון "הצפירה", ורשה תרע"ג).
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה ממנהיגי תנועת "המזרחי" בפולין, ובשנת 1918 ייסד את "צעירי המזרחי". כבר בתקופה זו החל להתפרסם ככותב מחונן, בקשר למאמרים שפרסם בעתונות היהודית, בנושא הציונות והיהדות. באותו זמן (1918) הוציא לאור בוורשה את ספרו הראשון, ‫המזרחי ותקופותיו, שעסק בחקר תולדות תנועת המזרחי והתפתחותה. שנה אחר כך הוציא לאור את ספרו על הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב), חייו ופעולותיו, ועל יחסו לתנועת חיבת ציון. את הספר הקדיש לדודו, רבי מרדכי זיסקינד, מחלוצי היישוב היהודי בארץ ישראל וממייסדי פתח תקווה.
בשנת תר"פ נשלח כנציג מטעם יהודי פולין לקונגרס הציוני שנערך בלונדון. באותה השנה נסע מטעם "המזרחי" לגייס תומכים לתנועה בארצות הברית, אבל לנוכח ההבדל שמצא בין יהודי ארצות הברית ליהודי פולין (את הראשונים מצא פחות חדורי אידיאלים מהאחרונים), החליט לזנוח את פעילותו הפוליטית, להישאר בארצות הברית ולהתמסר למחקר. הוא ביקש לכתוב חיבורים על הישיבות שבהן למד ועל הפולקלור של יהודי פולין, והחל לבקר לשם כך בקביעות בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה. בשנת תרפ"א פרסם בעיתון "העברי" בניו יורק את מאמרו "כורעים בשמחת תורה", שבו הפגין את יכולתו כחוקר. בשנת תרפ"ג התקבל לעבוד בספרייה, ובה למד לראשונה את מקצוע הביבליוגרפיה. הוא המשיך לעבוד בספרייה זו במשך 36 שנים, עד לפרישתו.
בארצות הברית נשא לאישה את יהודית, ונולדו להם שני ילדים: בן בשם ברוך דניאל ובת בשם ידידה.
ריבקינד נפטר בניו יורק בשנת תשכ"ח והובא למנוחות בתל אביב.

עבודתו ונושאים מרכזיים במחקריו

ריבקינד כתב עשרות ספרים ומאות חיבורים, בעיקר בשפות יידיש, עברית ואנגלית. 
בתחום הביבליוגרפיה, ידועה הייתה סדרת מאמריו בשם: "דקדוקי ספרים", בה עסק בהשוואת טפסים של ספרים מודפסים וההבדלים ביניהם. כמו כן כתב רשימות ביבליוגרפיות לנושאים שונים (כגון, חיבורים על בר המצווה והנושאים הקשורים בה, הגדות של פסח, שאול גינזבורג ועוד). 
ריבקינד עסק רבות גם במחקר הפולקלור היהודי ופרסם מאמרים על משחקים, בר המצווה, שירה יהודית, כסף יהודי, מנהגים וחיים יהודיים.
בנוסף פרסם ספרים על התנועה הציונית וחלק מאישיה וכן על מספר רבנים.
אוגוסטה (מיין)

היסטוריה

אזור העיר אוגוסטה נחקר על ידי מתיישבים אירופים שהגיעו לאזור במסגרת ניסיונות היישוב הכושלים של מושבת פופהאם בספטמבר 1607. היישוב הראשון באתר הוקם בשנת 1629 על ידי מתיישבים אנגליים ממושבת פלימות' שהקימו במקום מוצב למסחר עם האינדיאנים. השם האינדיאני של האתר היה "קושנוק" שמשמעו "ראש הגלים".
תחנת המסחר סחרה בפרוות עם האינדיאנים המקומיים והייתה רווחית ביותר, עד שהחלו חיכוכים עם האינדיאנים, ובשנת 1661 מכרה המושבה את מוצב המסחר, שנותר נטוש במשך 75 השנים הבאות.
בשנת 1724 הוקם במקום מוצב צבאי בריטי בשם "מצודת ווסטרן" (כיום מוצב העץ העתיק ביותר בארצות הברית) על מנת להגן על נתיב הסחר למצודת האליפקס במעלה הנהר.
בשנת 1771 נוסד במקום יישוב בשם האלוול (Hallowell), אולם אזור המוצב הפך בפברואר 1797 לעיירה עצמאית בשם הארינגטון (Harrington). באוגוסט, באותה השנה, שונה שמה של העיירה ל"אוגוסטה" על שם אוגוסטה דירבורן, בתו של הנרי דירבורן.
בשנת 1799 הפכה העיר לבירת מחוז קנבק.
עם הפיכתה של מיין למדינה, בשנת 1820 נערכו דיונים בדבר בחירת בירה למדינה, ובשנת 1827 נבחרה אוגוסטה כבירת המדינה, אולם בית המחוקקים של המדינה המשיך להתכנס בפורטלנד עד הקמת בניין הסנאט של מיין בשנת 1832 בתכנונו של האדריכל צ'ארלס בולפינץ'. העיירה אוגוסטה הפכה רשמית לעיר ב-20 באוגוסט 1849.
בשנת 1837, נבנה על הנהר סכר ובקרבתו מנסרה לחיתוך עצים שהיוו אז מרכיב חשוב בכלכלת העיר. בשנת 1851 חוברה העיר למערכת מסילות הברזל - דבר שהגביר את חשיבותה הכלכלית של העיר ואת היקף המסחר בעצים. לאחר הקמת מסילת הברזל הוקמו בעיר מפעלי טקסטיל.
כיום, מרבית כלכלת העיר מתבססת על מתן שירותים למבני הממשל.

גאוגרפיה

אוגוסטה היא עיר הבירה המזרחית ביותר מבין בירות מדינות ארצות הברית. שטחה של העיר 150.9 קמ"ר מהם 143.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-7.5 קמ"ר שטחי מים (4.98%).

דמוגרפיה

נכון לשנת 2015, אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-18,000 נפש. מרבית מהאוכלוסייה (94.1%) היא לבנה. המיעוטים כוללים: 1.5% אסייתים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.8% אחרים.

השכלה

בעיר פועל סניף של אוניברסיטת מיין.
הרברט טנזר

ביוגרפיה

טנזר נולד בניו יורק ולמד במערכת בתי הספר הציבוריים של העיר. הוא סיים לימודים תיכוניים בשנת 1923 ובשנת 1927 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת ניו יורק. הוא קיבל רישיון עורך דין בשנת 1929 והיה לשותף בכיר במשרד עורכי דין טנזר, גרינבלט, פאלון וקפלן שנוסד בשנת 1937. בשנים 1940-1960 היה יושב ראש של חברת ממתקי ברטון (Barton's Candy Corporation). 
טנזר נבחר פעמיים לבית הנבחרים מטעם ניו יורק וכיהן בה מראשית 1965 עד ראשית 1969, ונחשב ליהודי האורתודוסכסי הראשון לכהן בקונגרס. בשנת 1968 הוא לא התמודד שוב וחזר לעסוק בעריכת דין. בשנים 1969-1983 הוא היה יושב ראש ועדת האתיקה של מחוז נסאו. בשנים 1977-1983 הוא כיהן כיו"ר מועצת הסעד של מדינת ניו יורק.
טנזר התגורר במחוז נסאו ונקבר בבית הקברות היהודי בית דוד בקווינס.

פעילות התנדבותית

לאחר השואה, טנזר עמד בראש עמותה שגייסה כספים לסיוע לילדים יהודים שנותרו באירופה. כל תורם נתבקש לתרום דולר ליום כדי לסייע לילד אחד אותו הוא "אימץ".
טנזר היה תומך ישראל נלהב. בשנת 1951 הוא הוביל מהלך של רכישת אגרות חוב של ישראל על ידי חברת הממתקים שלו וביקש מהמשכירים של החברה לקבל ערבויות מהחברה בדמות אגרות חוב של ישראל. 
טנזר היה פעיל בחבר הנאמנים של ישיבה יוניברסיטי והיה גורם מרכזי בהקמת בית הספר לרפואה שהחל לפעול בשנת 1955 ובית הספר למשפטים שנוסד בשנת 1976. הוא כיהן בחבר הנאמנים של בית הספר למשפטים והיה יו"ר החבר. הוא גם היה נשיא המועצה למאבק בעיוורון וממייסדי הליגה לידידות ישראל ארצות הברית. בשנת 1969 הוא כיהן כיו"ר המגבית היהודית המאוחדת של אזור ניו יורק. באותה שנה הוקם על שמו מרכז לחקר הקרקע במוזיאון בית אוסישקין.
Who We Are

בתחרות הזמר של האירוויזיון

ב-15 באוקטובר 2017, השדרנית הסן מרינזית "San Marino RTV" והחברה הבריטית 1in360 הודיעו על השקת מופע כישרונות מקוון המיועד לזמרים ברחבי העולם כדי למצוא את "מועמד האינטרנט" לתחרות האירוויזיון 2018 ולבחור אותו כנציג הרשמי של סן מרינו לתחרות הזמר. ב-23 בדצמבר 2017, הוכרזו ג'סיקה מוסקט וג'ניפר ברנינג כשתיים מתוך האמנים שהשתתפו בהופעות החיות של המופע.  במופע החי הראשון, מוסקט ביצעה גרסה אקוסטית של "Who we are" לצד הזמר הסן מרינזי אירול, והעפילה לגמר.
גרסת סטודיו משודרגת של השיר הופקה לגמר שבו ברנינג החליפה את אירול לאחר שזה בחר לוותר על השיר כיוון שאינו מתאים לסגנון המוזיקה שלו.  בגמר, שהתקיים ב-3 במרץ 2018, מוסקט וברנינג נבחרו לייצג את סן מרינו בתחרות האירוויזיון לשנת 2018 עם השיר "Who we are". 
סן מרינו השתתפה במחצית הראשונה של חצי הגמר השני בתחרות האירוויזיון. השיר לא העפיל לגמר התחרות וסיים את דרכו במקום ה-17 מתוך 18, עם 28 נקודות.
בית האמנים בירושלים

בית האמנים בשכונת רחביה בירושלים הוא ביתה של אגודת הציירים והפסלים של ירושלים.

היסטוריה והווה

בראשית המאה ה-20 היה הבית משכנו של "בצלאל", שנוסד ב-1906. במהלך השנים גדל מספר התלמידים במוסד, הוקם מבנה חדש מאחורי המבנה המרכזי והמבנה המרכזי הפך ל"בית הנכות בצלאל". בשנת 1965 הוקם מוזיאון ישראל, אוסף האומנות של בצלאל נכלל בו והמבנה שהתפנה הוסב לשימוש אמני ירושלים. האמנים הציגו עד לאותו זמן בצריף מימי הצבא הבריטי ששכן ליד מלון המלך דוד. אחד מיוזמי הסבת המבנה לשימוש אמני ירושלים היה לודוויג בלום.
הבניין מהווה מרכז תערוכות שבו מציגים אמנים ישראלים כמו טובה בלמן, שרון בלבן, אורי אסף, פנחס גולן, ליאת פולוצקי, מנחם סלמה, חנה גולדברג ועוד רבים אחרים.
בבית האמנים מתקיימות תערוכות של ציירים מהארץ ומהעולם המתחלפות מדי חודש. התערוכות מתקיימות בסדרות של אמנים צעירים ושל תערוכות רטרוספקטיביות לאמנים ותיקים.
מ־2001 מתקיימת במקום הביאנלה הארצית לרישום.
במאי 2019, קבעה אגודת לרווה לחקר העל-טבעי את משכנה הזמני בבית האמנים בירושלים.
ניירי דון פורטר

ביוגרפיה

פורטר נולדה בעיר נייפר שבניו זילנד בשנת 1936. שמה המקורי הוא Ngaire, והשם Nyree הוא תעתיק פונטי של שם זה.
עבודת המקצועית הראשונה הייתה בסיור הופעות עם "ניו זילנד פליירס טרסט". היא זכתה לשבחים על הופעתה כג'סיקה ב"הסוחר מוונציה" וכג'ולייט במחזה "רומנוף וג'ולייט". עוד הופיעה פורטר בהצגות רוויו ובמחזות זמר. ב-1958 זכתה בתחרות כשרונות לשחקניות צעירות בשם "מיס סינמה" בארגון של "Rank", והפרס היה טיול מסביב לעולם ומבחן בד בלונדון. מבחן הבד היה כנראה תעלול פרסומי בלבד, אבל פורטר עברה לגור בבריטניה והחליטה להישאר שם. עד מהרה החלה לשחק בתיאטרון. הופעת הבכורה שלה בווסט אנד הייתה במחזה "Look Who's Here" בתיאטרון פורצ'ן בדרורי ליין. בהמשך שיחקה בתפקיד קוני במחזה הראשון של ניל סיימון בווסט אנד "לך תקע בחצוצרה", ובמחזות נוספים.
ב-1990 גילמה שתי דמויות במחזמר "Sunday in the Park with George" מאת סטיבן סונדהיים בתיאטרון הלאומי, ושיחקה בתפקיד אוליביה במחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון שו, ובתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" בפסטיבל לאדלו.
בסיור הופעות באוסטרליה שיחקה במחזה "Beyond Reasonable Doubt" מאת ג'פרי ארצ'ר, וכן במחזמר "המלך ואני".
בקולנוע הופיעה פורטר בסרט "The Cracksman", ב-"Two Left Feet" ובאנתולוגיה של סרטי האימה "The House That Dripped Blood" ו-"From Beyond the Grave". היא השתתפה בתוכניות טלוויזיה שונות, והיא זכורה בעיקר מתפקידה כאייריני בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" ובתפקיד הרוזנת קרוליין בסדרה "The Protectors".
ב-1968 כיכבה פורטר בסדרה הקומית "Never a Cross Word" וחמש שנים אחר כך שיחקה בסדרה של ג'רי אנדרסון "The Protectors". בסדרה היומית "For Maddie With Love" גילמה פורטר את הדמות הראשית, אישה שנותרו לה חודשים מעטים לחיות. בתפקיד הבעל הופיע השחקן איאן הנדרי. שתי העונות של הסדרה שודרו ב-1980 וב-1981. בסדרה "הגומלים" השתתפה פורטר בתפקיד אורח בפרק "Death on The Slipway".

חיים אישיים

בעלה הראשון, ביירון או'לירי, מת ב-1970 ממנת יתר של תרופות. פורטר נישאה שוב ב-1975 לשחקן רובין הלסטיד. בני הזוג התגרשו ב-1987 אחרי הולדת בתם נטליה פרנצ'סקה הלסטיד.
ב-1970 הוענק לה תואר קצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
ב-2001 נפטרה פורטר בוונדסוורת' שבלונדון ממחלת הלוקמיה. גופתה נשרפה ונטמנה בבית הקברות שבפאטני וייל.