google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם דרורי

ביוגרפיה

אברהם דרורי נולד בשנת תרע"ט (1919) בעיר לודז' שפולין. כילד הצטרף לתנועת בית"ר בעיר מגוריו. לאחר שעלה לארץ ישראל ב-1935 שירת כחבר בפלוגות הגיוס של בית"ר באזור השומרון והגליל. אז גם הצטרף למחתרת האצ"ל, ובהמשך עמד בראש בית הספר המרכזי למפקדים של הארגון בשוני. מתוך שורות האצ"ל הצטרף ב-1948 לצה"ל, ושירת כסמג"ד בדרגת רב-סרן.
דרורי היה ממקימי תנועת החרות ויד ימינו של מנחם בגין. הוא שימש כראש אגף הארגון של התנועה ומזכיר ההנהלה. דרורי עמד בראש הפרויקט להקמת בית ז'בוטינסקי בתל אביב. דרורי כיהן כחבר מטעם סיעת תנועת החרות בכנסות הרביעית והחמישית. הוא היה חבר ועדת הפנים, ועדת החינוך והתרבות וועדת הכנסת.
אברהם דרורי היה נשוי לשושנה לבית פט ולהם שלוש בנות: זאבה, סמדר והיציליה (צילי).
אברהם דרורי נפטר בי"ב באב תשכ"ד, 20 באוגוסט 1964.
זבולון דאב סיסטם

אודות

הלהקה הוקמה בשנת 2006 בתל אביב על ידי האחים סמילאן המשמשים כמנהלים המוזיקליים והמפיקים של הלקה. הם הקימו את הלהקה מתוך כוונה לעסוק ברגאיי ודאב עם השפעות מג'אז אתיופי, מוזיקת נשמה, פאנק, ג'אז אמריקאי ומוזיקה מזרחית.
תחילה הייתה להקת רגאיי אינסטרומנטלי ובשנים הראשונות היה תומר הררי סולן הלהקה. בשנת 2009 פרש ואז הצטרף גילי יאלו כסולן הלהקה.
הלהקה החלה את דרכה רק על הבמות ובשנת 2011 יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות ראשון בקנדה.
הלהקה אף שיתפה פעולה עם אפל גבריאל מלהקת יזראל ויבריישן, ומחמוד אחמד.
בשנת 2012 הוציאו את אלבום הבכורה Freedom Time. האלבום יצא תחת הלייבל העצמאי של הלהקה Med.Tone Records.
בשנת 2013 הוציאה הלהקה סינגל כפול בשיתוף פעולה עם האמנים קורנל קמפבל ורנקינג ג'ו.
בשנת 2014 הוציאו את אלבומם השני, Anbessa Dub, באלבום אירחו זמרים בני קהילת "ביתא ישראל" האתיופית ושיתפו פעולה עם יעקב לילאי, זמר ונגן קרר (כלי פריטה אתיופי).
בשנת 2016 הוציאו אלבום EP בשיתוף עם קורנל קמפבל.
נפתלי הלברשטאם (ירושלים)

ביוגרפיה

נולד לרבי יעקב, האדמו"ר מטשאקאווא, בן רבי סיני מזמיגראד ולאיידל דינה בת רבי שלום מוסקוביץ' משאץ. נישא לחיה שרה בת רבי שמואל שמעלקא גינזברג אב"ד אורניאש מדייש.
הוציא לאור ספר "דברי נפתלי" על התורה והמועדים.

פעולותיו

לאחר פטירת אביו בשנת תשכ"ח החל למלא את מקומו. הוא גם יו"ר ועד הכשרות של העדה החרדית בירושלים.
נחלת יהודה (מושב)

נחלת יהודה היה מושב שהוקם בשנת 1913 על ידי "חובבי ציון" מצפון לראשון לציון. בשנת 1988 הפך המושב, שמנה כ-2400 תושבים, לשכונה בראשון לציון.
בשנת 1912 החליט ועד "חובבי ציון" לייסד מושב בשם "נחלת יהודה", על שמו של ד"ר יהודה לייב פינסקר.
אחד העם והאגרונום אברהם זוסמן יצאו לארץ ישראל על מנת לאתר מקום להקמת המושב והמליצו להקימו על חלקת אדמה שחברת פיק"א רכשה מערביי בית דג'אן, מצפון לראשון לציון. בארץ הוקמה ועדה, שחבריה היו ד"ר חיים חיסין ומנחם שינקין מטעם "חובבי ציון", מנשה מאירוביץ ודב חביב לובמן מטעם איכרי ראשון לציון, וברל כצנלסון ומאיר רוטברג מטעם הסתדרות פועלי יהודה, וזו עסקה בקביעת רשימת הפועלים שיתיישבו במושב. ביום ו' בשבט ה'תרע"ג (14 בינואר 1913) הונחה אבן הפינה ליציקת ברכת המים למושב החדש. היה זה מושב העובדים השני שהוקם בארץ ישראל, לאחר עין גנים שליד פתח תקווה. שטח היישוב היה 4,500 דונם.
טרם הקמת המושב החליט ועד "חובבי ציון" שלמתיישבים יוקצו חלקות שיספיקו להקמת בית ומשק עזר קטן, כך שהמתיישבים יוכלו להמשיך לעבוד כשכירים בראשון לציון, אך לאחר הקמת ביקשו המתיישבים להגדיל את נחלותיהם, כדי שיוכלו להתפרנס מעבודה בהן בלבד.
בשנות ה-40 פעלה במושב קבוצה של בוגרי הכשרה מגרמניה שנקראה קיבוץ "אמונים", וחבריה הקימו את קיבוץ עין הנצי"ב.
בתקופת העלייה ההמונית, עם קום מדינת ישראל, הוקמה בסמוך למושב מעברה, שאכלסה כ-700 משפחות, מרביתן עולי עיראק ותימן, המעברה סופחה לנחלת יהודה, שבה היו 200 משפחות בלבד, והיישוב הוכרז כמועצה מקומית. באמצע שנות ה-50 עברו חלק מתושבי המעברה ליישובים אחרים, וחלק אחר עבר לבתי קבע ביישוב. בשנת 1963 היו בנחלת יהודה כ-60–70 נחלות ועוד כ-700 משפחות עירוניות. כ-40 משפחות נותרו בשנת 1964 במעברת נחלת יהודה והן סירבו להצעות לשיכון בנחלת יהודה. חלקם רצו לעבור לתל אביב ואחרים סירבו לכל הצעה לעזוב את המעברה. האזור הוותיק של היישוב נקרא בשם "נחלת יהודה א'", ואזור המעברה נקרא "נחלת יהודה ב'". האזור שהפריד בין שני חלקים אלה נבנה רק לאחר סיפוח היישוב לראשון לציון, ונקרא "נחלת התיכונה" או בשם הרווח יותר "נחלת החדשה".
שאלת האיחוד עם ראשון לציון עלתה כבר בשנות ה-50 ונדונה גם בשנות ה-60. האיחוד יצא לפועל בשנת 1988, ומאז נחלת יהודה היא שכונה של ראשון לציון.
באפריל 2018 אישרה הוועדה המחוזית תוכנית התחדשות בצפון ראשון לציון, כאשר במסגרת "פינוי בינוי", ייבנו בשכונה כ-800 דירות חדשות.
פרץ נפתלי

ביוגרפיה

פריץ נפתלי (Fritz Naphtali) נולד בשנת 1888 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. למד בגימנסיה ריאלית ובבית ספר גבוה למסחר. בשנים 1909 עד 1912 עבד בחברה לייבוא וייצוא. בשנת 1911 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. שירת בצבא הגרמני לפני מלחמת העולם הראשונה ובשנותיה האחרונות. בשנת 1916 נישא ללופיה לבית זיס, והזוג היו הורים לבת: מרים.
נפתלי פרסם מאמרים כלכליים בעיתונים חשובים של גרמניה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, ופרסם ספרים בנושאי כלכלה. הספר "כיצד לקרוא את המדור הכלכלי בעיתון?", שפרסם בשנת 1921 עם ארנסט קאהן (Ernst Kahn), זכה לפופולריות רבה.
בשנים 1919–1920 היה נפתלי עורך המדור הכלכלי של העיתונים "פרוייסישה צייטונג" (Preußische Zeitung) וה"ברלינר מורגנפוסט" (Berliner Morgenpost), ובשנים 1921–1926 ערך את המדור הכלכלי של עיתון הגרמני החשוב "פרנקפורטר צייטונג" (Frankfurter Zeitung). בשנת 1926 מונה לראש המכון למחקר כלכלי של האיגודים המקצועיים בגרמניה (Allgemeine Deutschen Gewerkschaftsbundes) וכיהן בתפקיד זה עד 1933, מועד עלייתו לארץ.
בשנת 1925 הצטרף לתנועה הציונית בגרמניה והיה יושב ראש "הליגה למען ארץ ישראל העובדת" וחבר הנהלת ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1931 היה ציר לקונגרס הציוני. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. בארץ הוסיף לפרסם חיבורים כלכליים, בהם דיווחים ופרשנות על ענייני השעה בכלכלה.
היה חוקר במכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית, מרצה לכלכלה בטכניון (1933–1936) ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (1936–1937), מנהל כללי של בנק הפועלים (1938–1949), חבר מועצת עיריית תל אביב וחבר אספת הנבחרים מטעם מפא"י (1941–1948).
היה חבר האספה המכוננת (הכנסת הראשונה) והכנסות השנייה והשלישית. בממשלות ישראל בתקופת הכנסת השנייה כיהן תחילה כשר בלי תיק הממונה על התאום הכלכלי, מ-25 ביוני 1952 כשר החקלאות, ומ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955 גם כשר המסחר והתעשייה. בממשלות ישראל בתקופת הכנסת השלישית היה שר בלי תיק עד 25 בינואר 1959, ולאחר מכן שר הסעד, עד 17 בדצמבר 1959. 
היה חבר וסגן יושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל.
על-שמו קרוי "בניין נפתלי" – בניין הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, וכן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב-יפו המוענק משנת 1964 מדי שלוש שנים. על שמו קרוי תיכון עירוני י"א בתל אביב.
ג'סיקה טנדי

ביוגרפיה

טנדי נולדה ברובע האקני, לונדון לג'סי הלן והארי טנדי, והיא הצעירה מבין שלושה אחים. היא למדה בבית הספר ע"ש דיים אליס אואן ברובע איזלינגטון.
טנדי החלה לבסס עצמה בתפקידי תיאטרון בגיל 16, כאשר שיחקה לצד שחקנים כלורנס אוליבייה (בהנרי החמישי) וג'ון גילגוד (בהמלך ליר). עד לגירושיה מג'ק הוקינס בתחילת שנות ה-40 שיחקה טנדי בסרטים בריטים. לאחר מכן עברה להתגורר בארצות הברית, שם פגשה את בעלה לעתיד יום קרונין, עמו שיחקה תכופות בסרטים ובהפקות תיאטרון.
תפקידה ההוליוודי הראשון של טנדי היה בסרט "הצלב השביעי" לצד ספנסר טרייסי, לפי ספרה של אנה זגרס. בשנים הבאות הופיעה בסרטים כ"עמק ההחלטה", לצד גרגורי פק, "השנים הירוקות", המבוסס על ספרו של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, ובסרטו של ג'וזף ל. מנקייביץ' "Dragonwyck", לצד וינסנט פרייס. טנדי זכתה בפרס טוני על גילום דמותה של בלאנש דובואה בעיבוד משנת 1948 למחזה חשמלית ושמה תשוקה, מאת טנסי ויליאמס ובבימויו של אילייה קאזאן, הנחשבת לאחת ההפקות המכוננות של התיאטרון האמריקאי, בה גם דרך כוכבו של מארלון בראנדו. לדאבון לבה של טאנדי היא לא נבחרה לגלם את תפקידה בגרסה הקולנועית של הסרט והתפקיד ניתן לויואן לי. (המפיקים טענו שאינה 'אטרקטיבית' מספיק..).
טנדי הופיעה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הציפורים" משנת 1963. בשנת 1977 הוענק לה פרס טוני נוסף על משחקה במחזה "משחק הג'ין". בשנת 1982 הופיעה טנדי לצד שחקנים כרובין ויליאמס, גלן קלוז וג'ון לית'גאו בסרט "העולם על פי גארפ", המבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון אירווינג. באותה שנה הופיעה טנדי גם לצידם של מריל סטריפ ורוי שיידר במותחן הפסיכולוגי "ליל הדממה" של הבמאי זוכה האוסקר רוברט בנטון.
בשנת 1984 הופיעה טנדי לצד כריסטופר ריב בסרט "הבוסטונים", המבוסס על ספרו של הנרי ג'יימס. היא הופיעה לצד בעלה בסרטו המדע בדיוני של רון הווארד "קוקון" והמשכו "קוקון 2", כמו גם בסרט "נס ברחוב שמונה" משנת 1987, תפקיד שזיכה אותה בפרס סאטורן לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
טנדי היא השחקנית המבוגרת ביותר שזכתה בפרס אוסקר עבור משחקה בסרט הקולנוע "הנהג של מיס דייזי", לצד מורגן פרימן. בין יתר הפרסים שהוענקו לה, טנדי גם זכתה בפרס התיאטרון ע"ש שרה סידונס ובפרס טוני למפעל חיים, אותו חלקה עם בעלה, יום קרונין.
פגיעה בחוט השדרה

בעולם

שכיחותה של פגיעה בחוט השדרה אינה ידועה בהרבה מדינות. במספר מדינות, כמו שווייץ ואיסלנד, נפתחו משרדי רישום. כ-450,000 אנשים בארצות הברית חיים עם פגיעה בחוט השדרה (אחד ל-670), ומתרחשות 11,000 פגיעות נוספות בכל שנה. מרביתן (כ-78 אחוזים) קורות לגברים בגילאים 16-30, ונובעות מתאונת דרכים (42%), מקרי אלימות (24%) או נפילות (22%).

בישראל

מאז 2005, מתגלים 20 עד 30 מקרים חדשים (למיליון אנשים) של פגיעה בחוט השדרה בישראל, כאשר 82% מהם גברים. כ-35% מהמקרים נגרמים כתוצאה מתאונות דרכים, ואחרים בגלל פציעה מבצעית, נפילות ותאונות ספורט.

מיקום הפגיעה

חשובה ידיעת הרמה המדויקת של פגיעה בחוט השדרה כדי לחזות איזה חלקים בגוף יושפעו כתוצאה משיתוק ואובדן תפקוד.
מצוינים להלן ההשפעות הטיפוסיות לפגיעה בחוט השדרה לפי מיקום (כמו גם בטבלה משמאל). חשוב לזכור כי בשעה שאיבחון פגיעות מלאות יהיה צפוי, הרי שפגיעות לא מלאות הן ארעיות ויכולות להשתנות מהתיאורים להלן.

פגיעות מותניות ושל עצם הזנב

ההשפעות לפגיעות מותניות או של עצם הזנב הן שליטה מופחתת ברגליים ובמותניים, במערכת השתן, ובפי הטבעת.

תסמונת חוט מרכזי ותסמונות אחרות

"תסמונת החוט המרכזי" (Central Cord syndrome) (תמונה 1) זו תצורה של פגיעת חוט שדרה לא מלאה המאופיינת על ידי פגיעה בתפקוד הזרועות וכפות הידיים, וכן, במידה פחותה יותר, ברגליים. הדבר מתייחס גם לפרפלגיה הפוכה, משום שכפות הידיים והזרועות משותקות בעוד הרגליים והחלק התחתון עובד כראוי.
לרוב, הנזק הוא לחוט השדרה באזור הצווארי או בחלקו העליון של בית החזה, ומתאפיין בחולשה בזרועות וחסך יחסי של הרגליים עם אובדן תחושתי משתנה.
מצב זה משויך לאיסכמיה, דימום או נקרוזה המערבים את החלקים המרכזיים של חוט השדרה (כמות המסלולים העצביים הגדולה שמעבירים מידע היישר מקליפת המוח). סיבים מרובים של אקסון המיועדים לרגליים נשמרים עקב מיקומם החיצוני בחוט השדרה.
דפוס קליני זה מתגלה לאחר החלמה מהלם שדרתי כתוצאה מבצקת ממושכת מסביב או בקרבת החוליה, היוצרת לחץ על חוט השדרה. הסימפטומים יכולים להשתנות או נשארים קבועים.
תסמונת שדרתית קדמית (Anterior Spinal syndrome) (תמונה 2) זו גם פגיעה לא מלאה בחוט השדרה. מתחת לאזור הפגיעה, נפגעים באופן מלא התפקוד המוטורי ותחושות כאב וטמפרטורה. תחושת מגע קל, פרופריאוספציה (תחושת הגוף במרחב) ותחושת רטט נשמרות בלתי פגועות. קיימת גם תסמונת שדרתית אחורית, אך תופעה זו נדירה יותר.
תסמונת בראון-סקארד (תמונה 3) קורה בדרך כלל כאשר חוט השדרה נפגם בחלקו הצדי. באותו צד של הפגיעה יש אובדן בפעילות המוטורית, בתחושה הפרופריאוצפטיבית ובתחושת הרטט. בצידה הנגדי של הפגיעה יש אובדן של תחושת כאב, טמפרטורה ומגע קל.

טיפול

במקרה טראומתי כגון תאונות דרכים, חשוב למנוע תזוזה של עמוד השדרה, כדי למנוע קריעה אפשרית של חוט השדרה. פעולה זו מתבצעת בין השאר על ידי קיבוע לקרש גב.
טיפול בפגיעות חמורות בחוט השדרה מערבת שימוש במנה גבוהה של מתילפרדניזולון במידה והפגיעה התרחשה בפרק הזמן של שמונה שעות. ההמלצה מבוססת על "מחקרי פגיעות חוט שדרה אקוטיים" 2 ו-3 (NASCIS). טיפולים נסיוניים, כגון טיפול בתאי גזע מבוצעים ברחבי העולם, אך הוכחות מדעיות חותכות ליעילותם אינן עדיין בנמצא.
בישראל קיימים מספר מרכזים רפואיים בהם נעשה שיקום נפגעי חוט שדרה. לרשות המטופלים עומדים אמצעי הדמיה ומעבדה מתקדמים וייעוץ של טובי המומחים בארץ בתחום האורתופדיה, הנוירולוגיה, הנוירוכירורגיה, מחלות זיהומיות, פסיכיאטריה, מחלות פנימיות, רפואת אף אוזן גרון, פלסטיקה, כירורגיה ועוד.
ירגזי תכול

מאפיינים

הירגזי התכול מצוי בעיקר באסיה ובצפון מזרח אירופה. הוא מצוי ברוב החלק הדרומי של רוסיה ובמערבה. גבול תפוצתו המזרחי הוא חוף האוקיינוס השקט של הרפובליקה העממית של סין וגבול תפוצתו המערבי הוא צפון מזרח אירופה. זהו עוף יציב כאשר רוב הירגזים אינם נודדים. בית הגידול שלו הוא אקלים ממוזג ותת-ארקטי, באזורים שופעי מים וביערות מעורבים, בבתה ובגריגה (בית גידול המאופיין בשיחים וצמחייה נמוכה) וביצות.
אורך גופו מגיע ל-12–13 ס"מ. צבע גופו לבן, כאשר כנפיו בעלי נוצות בצבעי תכלת וכחול, גבו וצווארו בצבע תכלת דהוי וזנבו בצבע כחול ומפוספס בחלקו העליון. ראשו לבן עם כיפה לבנה וקו כחול-כהה חוצה את הראש אופקית בגובה העין. רגליו בגוון תכלת בהיר.
כמו ציפורים אחרות ממשפחתה ניזונה ציפור זו מחרקים, ובמיוחד מזחלים כאשר הם מזינים את גוזליהם, וגרעינים. הירגזי ניזון לעיתים מפירות, זרעים שמנוניים ומשיירים ממזונו של האדם.
הירגזי התכול מכליא עם הירגזי הכחול שנפוץ בכל אירופה, מרוסיה ועד ספרד. הצאצא בן הכלאיים הוא בעל גוף לבן אך עם גוונים כחולים יותר ובעל כיפה תכולה לראשו (בניגוד לכיפה הלבנה של הירגזי התכול).
הירגזי התכול מעולם לא נצפה בישראל. בשל צבעיו - שהם הצבעים הלאומיים של ישראל - הופצו באינטרנט תמונות של ירגזי תכול שלכאורה צולמו בישראל, אך אלה התבררו כזיוף או מתיחה.
אומני אקספרס

אופן הפעילות

החברה הפעילה קווי תחבורה ציבורית באזור יוקנעם וקריית טבעון. ברחבי האזור הפעילה החברה כארבעים קווי תחבורה, עירוניים ובין עירוניים.
פעילותה של החברה באזור יוקנעם-טבעון הביאה להגברת תדירות הקווים הקיימים באופן ניכר. החברה שקדה על הקמתם והפעלתם של קווי תחבורה חדשים בקרית טבעון, רמת ישי, יוקנעם ובעמק יזרעאל לרבות מערך קווי לילה המחבר את היישובים באשכול למוקדי הבילוי המרכזיים. עם זאת, החברה לא האריכה את מסלולו של קו 190 עד לרמת טבעון, דבר שלא אפשר לתושבי השכונה לנסוע בקו זה. אומני אקספרס השיקה מערך קווי תחבורה ציבורית בדלית אל כרמל ועוספיה שלא היה קיים קודם לכן. מערך זה כלל קווי תחבורה עירוניים שסיפקו שירות בין השכונות בתוך הכפרים, וקווים בינעירוניים שחיברו את שני היישובים ליוקנעם ולאוניברסיטת חיפה. בסך הכל, החברה הפעילה באזור יוקנעם-טבעון כ-80 אוטובוסים.
בתוך האוטובוסים הפעילה החברה מערכת כריזה מכוונת לוויינית שמודיעה בזמן הנסיעה על התחנות במסלול הקו, בנוסף למערכת שילוט אלקטרונית פנימית שמציגה את התחנות.
החברה הפעילה את שירות "NEXT BUS" העוקב אחרי זמן הגעת האוטובוס לתחנות בקו הנסיעה בזמן אמת. כמו כן הפעילה החברה בחלק מהאוטובוסים אינטרנט אלחוטי המאפשר גלישה ללא תשלום לציבור הנוסעים. 
פעילות החברה הסתיימה בחודש דצמבר 2014 וקווי האוטובוס שהפעילה הועברו לחברת סופרבוס.
עטלף פרי זהוב-בטן

אקולוגיה

אלה עטלפים חברתיים מאוד והם עפים יחדיו בלהקות עצומות של מעל ל-100,000 פרטים. הם נפוצים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה ובכמה אזורים בחצי האי ערב. העטלפים הם פעילי לילה והם מחפשים ביערות ובסוואנות עצים מכילי פרחים ופירות וגם עלים וקליפות, אותם הם אוכלים. בשבי הם ניזונים בעיקר מתפוחים, תפוזים, בננות, אגסים ומלונים וכן ממנגו. 
בפארק הלאומי קסנקה שביערות הגשם של זמביה, מגיעים למעלה ממיליון עטלפים כאלה כל שנה באוקטובר-נובמבר לאכול פירות שונים. זוהי אחת ההתאספויות הגדולות ביותר של עטלף והיא כוללת למעלה מ-8 מיליון פרטים. עטלפים אלה חיים בלהקות עצומות, מתרבים שם וישנים על אותם ענפים ולעיתים משקלם רב כל כך שהעצים קורסים והעטלפים שישבו עליו (הפוכים) עלולים להיפצע קשה ואף למות. העטלפים נחים במשך היום על העצים ויוצאים בשעות בין הערבים, להקה להקה לדרכה. הם מושכים אליהם טורפים רבים. העטלפים ניצודים באוויר על ידי עיט לוחם, עיטם קולני, עיט חורש, עיט אפריקני, נץ עטלפים, דיה, נשר וגם בז אפריקני (Falco cuvierii) ואילו על הקרקע עטלף שנפל ייטרף על ידי נמר, כוח הנילוס או תנין היאור שנמצא באזור.
הילה אלון

קורות חייה

אביה, פרופ' גד אלון, עלה לארץ ישראל עם הוריו מגרמניה ב-1939 כשהיה בן שנה, בעקבות ליל הבדולח. אלון היה נשיא שנקר במשך 11 שנה והוא נפטר כשהילה הייתה בת עשר. אמה, ליאורה אלון, ילידת ארץ ישראל, אשת חינוך ויועצת ארגונית במקצועה. הילה אלון נולדה וגדלה בהרצליה ולמדה בתיכון "הראשונים" הרצליה (1994-1991).
בצה"ל שירתה בתפקידים - מדריכת שריון בבית הספר לשריון, קצינת הדרכה בבית הספר למודיעין וסיור ומדריכה ראשית בבית הספר למודיעין וסיור. היא השתחררה בתום שלוש שנות שירות בדרגת סגן (1997-1995). היא בוגרת תואר ראשון במדעי המדינה, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2001-1998). במסגרת לימודיה השתתפה בתוכנית לימודים בחו"ל למשך סמסטר באוניברסיטה הבינלאומית בוונציה, איטליה. כמו כן היא בוגרת תואר שני בתוכנית Executive MBA באוניברסיטת תל אביב (2011-2009).
הילה אלון החלה את עבודתה בתחום התקשורת ב-ICP, חברת הפקות הכבלים בתפקיד כתבת במדור תיאטרון ובידור (2001) וכרכזת מערכת במדריך הבידור והפנאי. משם עברה לעבוד במטר הפקות על הסדרה "במדינת היהודים", סיפורו של הבידור וההומור (2004-2001), ששודרה בערוץ הראשון, אותה יצרו ענת זלצר ומודי בראון במסגרת העבודה על הסדרה היא מילאה תפקידים של תחקירנית, תחקירנית ויזואלית, עוזרת במאי, מפיקת פוסט ומפיקה בפועל. כשהסדרה הסתיימה היא שימשה כמפיקה בפועל של סדרה הילדים "המערכת", ששודרה בערוץ לוגי. בשלב הבא עבדה כמנהלת המחלקה הדוקומנטרית במטר הפקות (2005), שבראשה עמדה ענת זלצר. בשנים 2006–2007 עבדה כמפיקה של מטר הפקות. בשנים אלו הפיקה את התוכניות – מערכונים: "מקום לדאגה" (ערוץ 10), תוכנית הבידור: "מה זה השטויות האלה" עם עדי אשכנזי (קשת).
בשנים 2007–2011 כיהנה כמפיקה הראשית של מטר הפקות, שהייתה אז חלק ממקאן אריקסון. בשנים אלו הופקו התוכניות - דרמה: "עד החתונה" (רשת), סיטקום לילדים: "המובילים" (לוגי), סיטקום: "גבוה וגרינבאום" (קשת), בידור: "עדי אשכנזי, (קשת), "עונת החתונות" (הוט וערוץ 10), שעשועון: "מישהו בבית?" (ערוץ 10), סדרות דוקומנטריות: "Made in Israel" (קשת), "צמדים" (ערוץ הבידור, הוט).
בשנים 2011–2013 כיהנה כמנכ"ל של מטר תוכן, העוסקת בפיתוח והפקת תכנים לטלוויזיה. בין ההפקות: סדרה דוקומנטרית: "אתם שם בבית", בה הייתה שותפה ליצירה (ערוץ 8, הוט), דוקו ראליטי: "להציל את הנישואים" (ערוץ 10), דרמה: "המיוחדת" (רשת), מיני סדרה: "המגפה" (הוט 3).
ב-2004, עם סיום עבודתה על הסדרה "במדינת היהודים" והחשפותה למצבם המידרדר של הארכיונים בארץ, ייסדה יחד עם קבוצת מפיקים, יוצרים, חוקרים ומנהלים את הפורום לשימור אודיו ויזואלי בישראל. מטרתו לקדם את שימור המורשת האור קולית בישראל. משימות הפורום: קידום חקיקה, הקמת גוף ציבורי "רשות השימור", הקמת מבנה ארגוני משפטי ויזמות "הצלה" של חומרים היסטוריים על סף כליה.
משנת 2007 ואילך היא חברה באיגוד המפיקים.
בשנת 2013 עזבה את מטר הפקות והקימה עם שותפה, לביא בן גל, את Outder, סטרט-אפ בתחום הווידאו.
הילה אלון חיה עם בן-זוגה, יוסי בן-יאיר, מנהל פיתוח בחברת ורינט מערכות, להם ילדה אחת והם מתגוררים בתל אביב. להילה שני אחים גדולים ממנה: ד"ר יואב אלון, היסטוריון של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב ואורי אלון, מנכ"ל קבוצת גוליבר אחזקות.
דלק מטוסים

דלק מטוסים או דלק תעופתי הוא סוג של דלק מבוסס על פטרוליום המיועד לשימוש מנועים תעופתיים. דלקים תעופתיים נבדלים מרמת זיקוק יותר גבוהה ומספקים מתקף סגולי גדול וטמפרטורת הצתה גבוהה, יחסית לדלקים לשימושים פחות קריטיים, כגון דלקי רכבים וגנרטורים. דלקים תעופתיים כוללים לרוב תוספים המקטינים סיכונים להתקרחות והתלקחות ספונטנית, בנוסף לתכונות נוספות. מרבית דלקי המטוסים המזוקקים לצרכים תעופתיים הם מסוג דלק סילוני (בראשי תיבות: דס"ל) המבוססים על קרוסין נטול עופרת שמשמשים את מנועי הסילון והדיזל. דלקים למטוסי בוכנה סטנדרטיים המשתמשים במצתים נקראים אווגס (באנגלית: AvGas) הם לרוב מסוג בנזין.

דלקים סילוניים

מרבית הדלק בשימוש תעופתי הוא מסוג דלק סילוני בשני סוגים עיקריים: Jet A-1 (שמכונה לרוב: Jet A) שהוא תערובת קרוסין נטולת עופרת, ו-Jet B שהוא תערובת קרוסין ונפטא. ה-Jet A הוא הנפוץ כיום ומשמש את מרבית מטוסי הנוסעים הסילוניים והמטוסים הכוללים מנועי דיזל.

דלקים צבאיים

צבא ארצות הברית פיתח שורה של דלקים סילוניים לצרכיו דוגמת הJP-4,‏ JP-7 וה-JP-8. ה-JP-8 הוא הסטנדרטי להיום ומשמש כדלק המרכזי במרבית הצבאות המערביים, למטוסים וכן לכלי רכב קרקעיים מונעי דיזל.

דלקי בנזין

דלקי בנזין משמשים למנועי בוכנה המשתמשים במצתים. דלק הבזין הנפוץ בתעופה הוא ה-100LL (‏Low-Led‏ - נטול עופרת) ומכונה גם 100-כחול (בשל צבע הדלק שנצבע בשביל להבדילו מדלקים רגילים). דלק זה נבדל מדלקי כלי רכב רגילים לא רק בשיעור האוקטן הגבוהה - 100, אלא גם בתוספים המשפרים יכולת אחסנה בטוחה בתנאים קיצוניים.

דלקים גזיים

מטוסי טורבו-מניפה מסוימים יכולים להיות מוסבים לשימוש בדלקי גז טבעי דחוס ונוזלי, אך המתקף הסגולי הנמוך יחסית שלהם מונע מהם שימוש נרחב.
צבע עור

העור כבסיס לחלוקה לגזעים

תאוריות מוקדמות על חלוקת בני האדם לגזעים התבססו על מאפיינים פנוטיפיים כוללניים, כגון צבע עור, ולא התבססו על מובחנות ביולוגית גנטית מעמיקה יותר.
הצרפתי פרנסואה ברניה (Bernier) השתמש בשנת 1684 לראשונה במונח "גזע", לשם "חלוקה חדשה של הארץ לפי המינים או הגזעים השונים של בני אדם היושבים בה". בעזרת מאפיינים פנוטיפיים מובהקים, כגון צבע עור, השיער, מבנה הפנים ואחרים, חילק ברנייה את האנושות, באופן כללי, לחמישה גזעים: תושבי אירופה וצפון אפריקה, רוב תושבי אסיה המערבית וחלק מתושבי אסיה הדרומית-מזרחית וכן האינדיאנים ילידי האמריקות; תושבי אפריקה שמדרום לסהרה; תושבי מזרח אסיה ומרכזה, הפיליפינים ויושבי רוסיה המרכזית; הלאפים; וה"שחורים" יושבי כף התקווה הטובה (כנראה הבושמנים). ריצ'רד ברדלי (Bradly) הציע בשנת 1721 חלוקה לחמישה "מינים" על פי צבע עור וצורת השיער ושיער הפנים.
במרוצת המאה ה-18 הייתה מקובלת ביותר גישה אותה ניתן לכנות כ"תאוריה הסביבתית-גאוגרפית". המדענים שהרכיבו את האסכולה הזו האמינו במוצא המשותף של כל בני האדם מהאדם הראשון, ועל כן נאלצו למצוא הסברים אחרים להבדלים הניכרים לעין בין קבוצות שונות של בני אדם. מכיוון שכך הם ייחסו את ההבדלים הללו להשפעות סביבתיות שונות, כגון אקלים, תזונה או חשיפה לאור השמש. 
מסקנה הנובעת מטענתה המרכזית של אסכולה זו היא כי ההבדלים בין בני האדם ניתנים להשפעה ולשינוי. כך, למשל, האמין בופו כי ההבדלים בין הגזעים עתידים להיעלם בהדרגתיות, אם התנאים היוצרים את ההבדלים ביניהם, קרי אקלים ותזונה, ייעלמו גם כן, או אם נסיבות אחרות ישפיעו על אופן פעולתם. למעשה, כוחה ההסברי של אסכולה זו היה חזק עד כדי כך שהיו שהציעו את האפשרות כי צבע עורם של האפריקנים ומאפייניהם הפיזיים לא היו תורשתיים כלל. בארצות הברית טען, למשל, סמואל סטנהופ סמית' (Stanhope Smith) כי עור בעל צבע כהה אינו אלא תופעה הדומה לנמשים, וכי עם חשיפה מספקת לשמש, גם אנשים בעלי צבע עור בהיר יהפכו לבעלי צבע עור כהה. לטענתו השינוי יכול לקרות גם בכיוון ההפוך, ולראיה הוא הביא את המקרה של הנרי מוס (Moss), עבד אפריקני מוירג'יניה, שכפי הנראה סבל מאובדן פיגמנטציה לאחר שעבר לצפון ארצות הברית. בהסתמכו על אותו המקרה טען בנג'מין ראש (Rush) בכינוס החברה הפילוסופית האמריקאית (American Philosophical Society) בשנת 1797 כי צבע עור שחור אינו אלא מחלה הדומה לצרעת. על אף טענות כגון אלו, ראו מרבית תומכי האסכולה הסביבתית-גאוגרפית קשר בין השפעות סביבתיות ותורשה. 
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה נפוצה למדי, במחקרים מדעיים על גזע, שיטת הסולם הכרומטי של פון לושאן. בשיטת מדידת צבע העור זו התגלו בעיות, שכן התוצאה הייתה בלתי עקבית, כתוצאה משיקול דעת סובייקטיבי של כל מתבונן.
יואב היימן

קורות חייו

יואב היימן נולד בוושינגטון די. סי., ארצות הברית, בגיל שלוש הגיע עם הוריו לישראל, הוא גדל בתל אביב, שם הוא חי כל חייו מאז. אמו, תחיה אדר, הייתה עיתונאית במשך שנים רבות; אביו, ג'רי היימן, הוא שחקן, קריין ופרסומאי, הידוע בזכות סדרות הטלוויזיה ללימודי אנגלית Sing a song ו-Rent a song, אותן הנחה ביחד עם סוזי מילר. יואב היימן למד במגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' בתל אביב, בצבא שירת בחיל התחזוקה ומייד אחר-כך החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1998. במהלך לימודיו זכה במלגות קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 1998–1999.
מייד בתום לימודיו נכנס לתיאטרון החאן הירושלמי, בו הוא משחק והופיע מאז ועד היום (מאי 2012) ב-23 הפקות. בין ההצגות בהן שיחק הייתה "עירם של האנשים הקטנים" מאת שלום עליכם בבימויה של אופירה הניג, שהייתה בסיבוב הופעות בניו יורק ובפולין ו"אדמה קדושה"- מאת המחזאי האלג'יראי מוחמד קסימי ו"מלחמה על הבית", מחזה שהתבסס על שלושה מחזות יווניים והיה סאטירה על המצב הפוליטי במדינת ישראל.
מלבד החאן שיחק היימן בכמה הצגות פרינג' ("אהובתי הנשואה", "התקלה" ו"מר קולפרט") ובתפקידים שונים בטלוויזיה ("הראשון בדרמה", "כן או לא", "פאזל" ו"החיים זה לא הכל").
יואב היימן שיחק בסרט העלילתי הארוך "דילמת הדריין" בבימוי של ארז לאופר, שמתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומספר את סיפורה האמיתי של אוניית המעפילים "דריין", שבזמן יותר מאלף יהודיה ניצולי השואה וחיכו לאוניה שתעלה אותם לישראל. בהנהגת הישוב הוחלט למכור את האוניה לבריטים על-מנת לסייע להם במאמצי המלחמה ועל מאמצי המוסד לעלייה ב' להעלות אותם לישראל. יואב היימן גילם את דמותו של יהודה ארזי, שעמד בראש השלוחה של המוסד לעלייה ב' באיטליה.
בסוף דצמבר 2012 עלתה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא ההצגה "שש" פרי עטו של היימן, בבימויו של מולי שולמן.

דיבוב

כרובי (רחוב סומסום)
ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ילדותה

ויקטוריה נולדה ב-17 באוגוסט 1786 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף וקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג. ויקטוריה הייתה אחותם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולאופולד הראשון, מלך בלגיה.

אחרית ימיה ומותה

בשנת 1837 הוכתרה בתה למלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1839 התחתנה עם אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לאחר הולדת ויקטוריה, הנסיכה המלכותית, התפייסה ויקטוריה עם בתה, והתקרבה מאוד לבתה ולנכדיה.
ב-16 במרץ 1861 מתה ויקטוריה, והיא בת 74, מה שהשפיע מאוד על המלכה ויקטוריה, שבנוסף לכך גם איבדה את בעלה כמה חודשים יותר מאוחר.