סוגי פרכוסים (אפילפסיה)

סוגי פרכוסים אפילפטיים (באנגלית: Seizure types) רבים, מוגדרים בדרך כלל, על פי הסכימה שהוצעה על ידי הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (International League Against Epilepsy - ILAE) ב-1981. ההבחנה בין סוגי פרכוסים שונים היא חשובה משום שלסוגים שונים יש סיבות, פרוגנוזה וטיפולים שונים.

המיון הבינלאומי של סוגי הפרכוסים (1981)

מיון זה מבוסס על תצפיות קליניות ו-EEG ולא על פתופיזיולוגיה או אנטומיה.

III פרכוסים אפילפטיים לא ממוינים

על פי מיקום מקורם במוח ניתן לתאר את הפרכוסים כ"חלקיים" (מוקדיים) או "כלליים". פרכוסים חלקיים מערבים רק אזור מסוים במוח, בעוד שפרכוסים כלליים מערבים את שתי ההמיספרות של המוח. ניתן להשתמש במונח "כללי משני" כדי לתאר פרכוס חלקי שמתפשט מאוחר יותר בכל קליפת המוח ונעשה פרכוס כללי.
בעוד שאת רוב הפרכוסים ניתן לפצל לחלקיים וכלליים, יש כאלה שאינם מתאימים לחלוקה הזאת. למשל: הפרכוס יכול להות כללי רק בתוך המיספרה אחת. לחלופין יכולות להיות נקודות מוקדיות רבות (פרכוסים מרובי מוקדים (multifocal seizures) המתחלקים בצורה סימטרית או א-סימטרית.

פרכוסים חלקיים

ניתן לחלק פרכוסים חלקיים לתת חלוקה נוספת – פרכוסים פשוטים ומורכבים. דבר זה מתייחס לתוצאה של פרכוסים אלה על ההכרה. פרכוסים פשוטים לא גורמים להפרעה כלשהי להכרה (למרות שהם עלולים לגרום להפרעות מוטוריות או תחושות אחרות), בעוד שפרכוסים מורכבים מפריעים להכרה בדרגות משתנות. אין פירושו של דבר זה, בהכרח, שהאדם החווה סוג זה של פרכוס ייפול מחוסר הכרה (כמו בהתעלפות). כך למשל, פרכוס חלקי מורכב יכול לכלול פעולות פשוטות, מחוות וביטויים ורבליים חוזרים ונשנים באופן לא מודע, או פשוט בהייה וחוסר מודעות נראית לעין לקיומו של פרכוס שבעקבותיו האדם לא זוכר את הפרכוס. חולים אחרים יכולים לדווח על תחושה של ראיית מנהרה או ניתוק שלה המייצג צמצום של התודעה בלי איבוד מלא של ההכרה. חולים אחרים יכולים לבצע פעולות מורכבות, כמו טיול או קניות בהיותם במהלכו של פרכוס חלקי מורכב.
התוצאות של פרכוסים חלקיים תלויות במידה רבה על האזור במוח שבו הן מתרחשים. כך למשל, פרכוס חלקי באזורים המעורבים בתפיסה עלולים לגרום לחוויות חושיות מיוחדות. (למשל תחושת ריח, מוזיקה או הבהובי אור) בעוד שאם הם נמצאים בקליפת המוח האחראית על התפקוד המוטורי עלול פרכוס חלקי לגרום לתנועה של קבוצות מסוימות של שרירים. סוג זה של פרכוס יכול, גם, ליצור מחשבות מסוימות או דימויים ויזואליים פנימיים או אפילו חוויות שיכולות להיות מובחנות אבל לא קל לתאר אותן. פרכוסים המרוכזים באונות הרקתיות ידועים בכך שהם יוצרים חוויות מיסטיות או חוויות דתיות אקסטטיות אצל אנשים מסוימים. דבר זה עלול לגרום לדיאגנוזה שגויה של פסיכוזה אם מתעלמים מהסימפטומים האחרים של הפרכוס ולא מבוצעים מבחנים אחרים. לרוע המזל תרופות אנטי-פסיכוטיות הניתנות במקרה הזה בלי תרופות אנטי-אפילפטיות עלולות, במקרה הזה, להנמיך את סף הרגישות לפרכוס עוד יותר ולהחמיר את הסימפטומים.
כאשר ההשפעה של הפרכוסים החלקיים מופיעה כ"סימן אזהרה" לפני פרכוס גדול יותר הם נקראים אאורה. לעיתים קרובות קורה שפרכוס חלקי מתפשט לחלקים אחרים של המוח ובסופו של דבר נעשה לפרכוס כללי, שיוצר פרכוס טוני-קלוני. החוויה הסובייקטיבית של אאורה, כמו פרכוסים חלקיים אחרים משקפת את התפקוד של החלק הנגוע במוח שבו מתרחש הפרכוס.

פרכוסים מעורבים

ההגדרה של פרכוסים מעורבים היא של קיומם של פרכוסים כלליים וחלקיים אצל אותו חולה. למשל, אדם שיש לו באופן מחזורי מפרכוסים מיוקלוניים יכול שיהיו לו גם פרכוסי טוני-קלוני שהסיבה להם, לדוגמה, יכולה להיות חום נמוך.

פרכוסים נמשכים

סטטוס אפילפטיקוס מתייחס לפעילות אפילפטית מתמשכת בלי הפסקה בין פרכוסים עוקבים. סוג זה של פרכוסים עלול להיות מסכן חיים ויש לקרוא לעזרה רפואית ברגע שחושדים שזה סוג ההתקף. פרכוס טוני-קלוני שנמשך יותר מ-5 דקות או שתי דקות יותר מהזמן הרגיל אצל חולה מסוים נחשב כסיבה מספקת לקריאה לעזרה ראשונה.
אפילפסיה חלקית מתמשכת (epilepsia partialis continua) היא סוג נדיר של פרכוס מוטורי מוקדי (ידיים או פנים) שחוזר כל כמה שניות או דקות במשך תקופה ממושכת (ימים או שנים). הסיבה, בדרך כלל, היא אירוע מוחי אצל מבוגרים ודלקת מוקדית בקליפת המוח אצל ילדים (תסמונת רסמוסן) שנגרמת, אולי, על ידי זיהום ויראלי או תהליכים אוטואימוניים.

מיון קודם

המיון של 1981 היה תיקון של שיטת מיון שתכנן אנרי גסטו (Henri Gastaut) עבור ILAE ופורסמה ב- 1970. הבדל חשוב היה בהבחנה בין פרכוסים חלקיים פשוטים ומורכבים. בשיטת המיון מ-1970 ההבחנה הייתה האם הסימפטומים כללו תפקודים סנסוריים יסודיים או שכללו גם תפקודים גבוהים יותר (מורכבים). דבר זה השתנה לשיקול האם ההכרה נשמרה במלואה או לא. כתוצאה מכך, לא ניתן להשוות, בצורה ישירה, מחקרים שקיבצו חולים בהתאם למיון הזה עם כאלה שנעשו דור אחד אחרי כן. המיון של 1970 היה חשוב לסטנדרטיזציה של המונחים המודרניים עבור סוגי פרכוסים רבים. לפני כן השתמשו במונחים כמו פטיט מל, גרנד מל, מחלת ג'קסון, פרכוסים פסיכומוטוריים ופרכוסים של האונה הרקתית.
את המיון הקדום ביותר של סוגי הפרכוסים ניתן לייחס למלומדים הבבלים שחרתו את הידע הרפואי שלהם ללוחות אבן הידועים כסקיקו (Sakikku) שפירושו כל המחלות. הם מתוארכים לתקופת שלטונו של המלך הבבלי אדד-אפלא אידינא (Adad-apla-iddina) מן השושלת השנייה של איסין בין 1067 ל-1046 לפני הספירה. תוארו בהם סוגים רבים של פרכוסים. כל אחד יוחס לשד או רוח ונתנו להם פרוגנוזה.