google/wiki40b huggingface dataset:
מין דקדוקי

מין דקדוקי הוא מונח בבלשנות המתייחס לחלוקה של שמות עצם למספר קבוצות בשפה נתונה. בעברית, לדוגמה, כל שמות העצם נחלקים לזכר ולנקבה.
בעברית המקראית ישנם שמות עצם המשתייכים לשני המינים, כלומר הם מופיעים הן עם התאם של זכר והן של נקבה (מסומנים במילונים: זו"נ - זכר ונקבה). (כדוגמת "מחנה", "רוח", "דרך", "שמש").
גם בתקופות מאוחרות יותר ישנם שמות עצם המשתייכים לשני המינים (כדוגמת סכין, שמש). קיימות מילים ששינו את מינן הדקדוקי בתקופות שונות, כגון המילה "שדה" שבמקרא ובעברית מודרנית מינה הוא זכר ("שדה קצור"), ואילו בלשון חז"ל התייחסו אליה גם כנקבה ("שדה מלאה עשבים" - משנה, מעילה ג ו), כנראה בהשפעת ארמית.
השיוך של שם עצם לקבוצה מסוימת עשוי להיות שרירותי, או עשוי להתבסס על תכונה סמנטית של שם העצם, כגון מינו הביולוגי. המין הדקדוקי בא על פי רוב לידי ביטוי באמצעות התאם של שם העצם עם מילים אחרות במשפט כגון כינויים, תארים או פעלים. הוא עשוי גם להתבטא בצורתה המורפולוגית של המלה (כדוגמת סיומת -ה לנקבה בעברית).
בלעז משמש המונח gender לציון מין דקדוקי. מונח זה מתורגם לעברית כ"מגדר" בתחום מדעי החברה, אך יש לשים שהמלה "מגדר" אינה משמשת בעברית לציון מין דקדוקי. יתר על כן, שאלת קיומו של מין דקדוקי בשפה נתונה נפרדת משאלת התייחסותה למגדר.
קיימות שפות (למשל הולנדית או דנית) בהן שני המינים הדקדוקיים הם "נייטרלי" (או "סתמי") או "כללי" (או "רגיל"), כשהאחרון כולל גם זכר וגם נקבה ללא הבחנה דקדוקית־מורפולוגית ביניהם. אף על פי שבהולנדית ההבחנה בין זכר לנקבה עודנה קיימת רשמית (בספרי דקדוק ובמילונים הולנדיים), מרבית דוברי השפה לא יודעים להבחין במינן של מילים המסווגות כבעלות מין רגיל, פרט לדוברי דיאלקט מאזורים בדרום הולנד.
אפרת (דמות מקראית)

אֶפְרָת מוזכרת במקרא כאשת כלב בן חצרון, משבט יהודה. חצרון היה בנו של פרץ, בנם של יהודה ותמר.

צאצאיה של אפרת

מסופר עליה שילדה את חור, סבו של בצלאל בן אורי בן חור, בונה המשכן. כך נאמר בספר דברי הימים א פרק ב פסוקים יח-כ:
וְכָלֵב בֶּן חֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת עֲזוּבָה אִשָּׁה וְאֶת יְרִיעוֹת, וְאֵלֶּה בָנֶיהָ: יֵשֶׁר וְשׁוֹבָב וְאַרְדּוֹן.

וַתָּמָת עֲזוּבָה, וַיִּקַּח לוֹ כָלֵב אֶת אֶפְרָת, וַתֵּלֶד לוֹ אֶת חוּר. וְחוּר הוֹלִיד אֶת אוּרִי, וְאוּרִי הוֹלִיד אֶת בְּצַלְאֵל.
המפרשים חלוקים בשאלה האם "יריעות" הייתה בתו של כלב או אשתו. ממילא, לא ברור אם אפרת הייתה אשתו השנייה או השלישית.
מאחר שחצרון, חמיה של אפרת, מופיע ברשימת משפחת יעקב היורדת למצרים, ואילו כלב בנו אינו מופיע בה, מסתבר שאפרת נולדה במצרים ומתה שם.

זיהוי כלב ואפרת במדרש

מדרשי חז"ל זיהו את כלב בן חצרון עם כלב בן יפונה, אחד המרגלים שבאו ממדבר סיני לתור את ארץ ישראל, ואת אפרת זיהו עם מרים הנביאה, אחותם של משה ואהרן. כמו כן זיהו את חור, בנה של אפרת, עם חור המוזכר כשופט במדבר סיני. על רקע זה הסבירו המדרשים את השם "אפרת" במובן של פרייה ורבייה, שמיוחסים במדרש לפועלה של מרים בארץ מצרים כאחת מהמיילדות העבריות שהמשיכו ליילד למרות גזרת פרעה וכן כמי שנלחמה באופן ציבורי על המשך הילודה למרות הגזרות.(שמות רבה, שם). רבי אברהם בן עזרא שלל את הזיהויים הללו, והצביע על קשיים כרונולוגיים שונים בהם. באשר לזיהוי של כלב בן חצרון עם כלב בן יפונה הוא כותב כי "על דרך הפשט כלב בן יפונה איננו כלב בן חצרון בראיות גמורות".
על פי הסבר אחר, "אפרתי" הוא תואר כבוד, והשם "אפרת" מבטא את היותה בת למשפחה מיוחסת.
בעקבות ההסבר המדרשי לשם "אפרת" קרויה בשם זה עמותת אפרת - אגודה לעידוד הילודה בעם היהודי - עמותה ישראלית הפועלת לשכנע נשים יהודיות שלא לבצע הפלה מלאכותית. בדומה קיים מכון פוע"ה - מכון לפוריות ורפואה על פי ההלכה אף הוא על שם מרים שכונתה ע"פ המדרש בשם המיילדת פועה.
אודהליה ברלין

ביוגרפיה

ברלין נולדה ב-1981 (ה'תשמ"א) באלקנה לאביה הכליזמר מוסא ברלין ולדינה. במשפחתה שישה אחים ואחיות, בנוסף לשני ילדים מאומצים בעלי צרכים מיוחדים. משפחתה כיום מתגוררת באלון שבות.
ברלין היא זמרת-יוצרת המשלבת בין מוזיקה יהודית-דתית לטקסטים וללחנים שלה. לפני כל שיר ברלין חושפת את הסיפור שמאחורי כל שיר, בפתיחות ובאריכות. בערב יום הכיפורים ה'תש"ע (26 בספטמבר 2009) קיימה ברלין הופעה לנשים בשם "אוחילה" בבית אבי חי בירושלים שבו היא ביצעה בעיקר שירים ופיוטים מתפילות הימים הנוראים. ההופעה הפכה להופעה קבועה שמתקיימת מדי שנה באותו תאריך והחל משנת ה'תשע"ה (2014) היא מתקיימת בבנייני האומה. ההופעה הראשונה הוקלטה ויצאה כעבור שנה בתקליטור בשם אוחילה. המופע הרביעי יצא אף הוא כאלבום הופעה תחת השם "אחלה פניו" (2013). בין שני האלבומים הוציאה ברלין ב-2012 אלבום אולפן ראשון ובו טקסטים משלה בשם שביל של אור. היא השתתפה כנגנית קלידים, מעבדת ומפיקה מוזיקלית באלבומו של אביה "ניגון מולדת" שיצא ב-2016. 
ב-2017 זכתה ברלין בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בקטגוריית מוזיקה. בספטמבר של אותה שנה יצא אלבום בהשתתפותה שנקרא אולי בשבת יזרקו סוכריות ושהכיל שירי ילדים אותם חיבר אורי אורבך.
ברלין בעלת תואר אקדמי במוזיקה וחינוך מיוחד.
ליפו ממי

חייו

תחילת הכשרתו הייתה אצל אביו ממו די פיליפוצ'ו. החל מ-1317 יצר יחד עם אביו סדרה של פרסקאות מאסטה לבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, שהם העתק של המאסטה של מרטיני ב- Palazzo Pubblico בסיינה.
המשך התפתחותו היה אצל  גיסו סימונה מרטיני, יחד איתו צייר ב-1333 את הבשורה עבור הקתדרלה של סיינה.
באופן עצמאי עבד, בין השאר, בקתדרלה של אורבייטו.
על פי הארכיון העירוני של סן ג'ימיניאנו הוא פעל שם כאדריכל ותכנן את חומת העיר ואת אחד ממגדלי העיר המפורסמים.
בעקבות מרטיני עבר גם ממי לחצר האפיפיור באביניון. שם המשיך לעבוד גם לאחר מות מרטיני ב-1344. בזמן כלשהו חזר לסיינה, שם עבד עד מותו ב-1356.
קורט פון שלייכר

נעוריו ותחילת הקריירה

פון שלייכר נולד בברנדנבורג לאב שהיה איש צבא. אחרי שסיים את הכשרתו בבית הספר לקצינים, התגייס לצבא הפרוסי בשנת 1900 בדרגת לויטנט (סג"ם). בבית הספר לקצינים התחבר עם פרנץ פון פאפן ובמהלך שירותו הצבאי התחבר עם אוסקר פון הינדנבורג, בנו של פאול פון הינדנבורג. חברויות אלו השפיעו בהמשך על התפתחות הקריירה שלו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש פון שלייכר כאיש מטה של הגנרל וילהלם גרנר, שהפך להיות פטרונו.

אחרי המלחמה

עם תום המלחמה בחר פון שלייכר להישאר בצבאה המצומצם של גרמניה, הרייכסווהר וקודם במהירות בדרגותיו. הוא תיפקד כאיש הקשר הראשי בין הצבא לרשויות האזרחיות. למרות השקפותיו האוטוריטריות הוא האמין שלצבא יש תפקיד חברתי באיחוד שכבות החברה השונות והתנגד לתוכנית הממשלתית לסייע לאחוזות היונקרים.
פון שלייכר הפך לדמות משפיעה מאחורי הקלעים בממשלתו של הקאנצלר היינריך ברינינג שבה שימש כעוזרו של שר ההגנה וילהלם גרנר. בסופו של דבר פון שלייכר, שפיתח יחסי חברות עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, הסתכסך עם ברינינג וגרנר ותככיו הביאו לנפילת הממשלה במאי 1932.
פון שלייכר מונה לשר ההגנה בממשלתו של הקאנצלר החדש פרנץ פון פאפן. בסופו של דבר הסתכסכו פון שלייכר ופון פאפן וכאשר לאחר בחירות נובמבר 1932 לא יכלה הממשלה לקבל רוב ברייכסטאג, התפטר פון פאפן ופון שלייכר ירש אותו כקאנצלר גרמניה החדש.
פון שלייכר קיווה להשיג רוב ברייכסטאג על ידי איחודם של קבוצות האינטרסים השונות בפוליטיקה הגרמנית תחת ממשלה אוטוריטרית יעילה. הוא יצר מגעים עם איגודי העובדים הסוציאל-דמוקרטים והנוצרים והפלג השמאלי של המפלגה הנאצית בראשותו של גרגור שטרסר.
למרות הצלחה ראשונית במגעים, בסופו של דבר שני הצדדים דחו את חיזוריו של פון שלייכר. בינתיים הקאנצלר המודח פון פאפן התחיל לשכנע את הנשיא פון הינדנבורג בצורך להקים ממשלה חדשה בראשותו של אדולף היטלר שבה יהיה פון פאפן סגן הקאנצלר. פון פאפן גם הסית נגד פון שלייכר תוך שהוא מגנה את סגנון התנהלותו ואת ניסיון שיתוף הפעולה שלו עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. כתוצאה מזה סירב הינדנבורג לפזר את הרייכסטאג ולתת לממשלת פון שלייכר סמכויות חירום. פון שלייכר התפטר ב־30 בינואר 1933 והיטלר ירש אותו כקאנצלר גרמניה.
מכיוון שבחודשי שלטונו האחרונים ניסה פון שלייכר להביא לחזרת המונארכיה בראשות בית הוהנצולרן, ראו בו הנאצים אויב לשלטונם עקב קשריו בצבא. כאשר החליט היטלר לחסל את הנהגת ארגון האס אה ביוני 1934 (כחודשיים לפני מותו של הינדנבורג), ופתח במרחץ דמים המכונה "ליל הסכינים הארוכות", ניצל את ההזדמנות להיפרע מאויביו בעבר ומדמויות המהוות סיכון עתידי, גם ללא קשר לאס אה. פון שלייכר הואשם בניסיון הפיכה וחבירה לראש האס אה, ארנסט רהם. בין קורבנות הטבח היו גם פון שלייכר ואשתו, שנרצחו בביתם על ידי יחידת קומנדו של האס אס ב-30 ביוני 1934. חקירת הרצח הסתיימה בהוראה מגבוה ללא תוצאות והעדה היחידה למעשה, עוזרת הבית, טבעה באגם סמוך כשנה לאחר מכן.
אבי מלר

ביוגרפיה

מלר נולד בחיפה, ובמשך תקופה קצרה שיחק כדורגל בקבוצות נוער וילדים בעיר. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. שירת בחיל השריון, ואף השתתף בלחימה ברמת הגולן במסגרת מלחמת יום הכיפורים. לאחר שהות של כעשר שנים באנגליה שב לישראל בשנת 1984. למלר אהדה גדולה לכדורגל הבריטי בכלל ולווטפורד בפרט. בעבר כתב טורים במעריב, ידיעות אחרונות והביטאון על המשמר. כיום הוא משדר בגל"צ ובערוץ הספורט (מאז 1992) וכותב בעיתון גלובס. מלר מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת ספיר  ובמכון למנהיגות בקורסים לתקשורת ועיתונאות.
מלר ידוע כשדר בעל סגנון קליל, הוא אינו נוטה לדבר על טקטיקה ועל יסודות המשחק ומרבה לפרט בסטטיסטיקות וסיפורי צבע. מלר ידוע גם במשחקי המילים שלו, אותם הוא מפגין בשידורים.
בשנת 2010 השתתף כנמתח בתוכנית "נראה אותך" בערוץ 2. בשנת 2012 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" המשודרת בערוץ HOT3. בשנת 2013 השתתף פעם נוספת כנמתח, הפעם בתוכנית המתיחות "אמבוש", בערוץ 10.
מלר מתגורר במכבים-רעות.
אוטו-וילהלם פרסטר

קריירה מוקדמת

פרסטר נולד ב-16 במרץ 1885 באילמנאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס פרסטר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה של המשמר. בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת פרסטר כקצין מטה בארמייה השלישית, ובהמשך שירת כקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-14 ובקורפוס המילואים ה-8. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פרסטר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה פרסטר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-4 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1932 הועלה פרסטר לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקח ההנדסה והביצורים במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל ההנדסה, וב-24 בנובמבר 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-6.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פרסטר מפקד הקורפוס ה-6, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס שבפיקודו בתחילה כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, וב-23 באוגוסט 1941 קיבל פרסטר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-31 בדצמבר 1941 פרש פרסטר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ב-31 בינואר 1944 פרש מהצבא, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הועבר פרסטר על ידי האמריקנים לרוסים, והוא שהה בשבי הרוסי עד לשנת 1955. לאחר שחרורו התגורר פרסטר בולסרודה, עד למותו ב-24 ביוני 1966.
לסלי קארון

ביוגרפיה

קארון נולדה בבולון-סיר-סן שבמערב פריז. בתם של מרגרט, רקדנית אמריקאית שהופיעה בברודוויי וקלוד קארון, כימאי צרפתי.
בילדותה הופיעה כבלרינה על במות לאחר אימונים שעברה עם אמה ושם למעשה התגלתה.

קריירת משחק

הרקדן והשחקן האמריקאי המפורסם ג'ין קלי גילה את יכולותיה של קארון בהופעה שערכה עבור חברת הריקוד "רונלד פטיט" והציע לה להשתתף לצידו בסרט המוזיקלי "אמריקאי בפריז".
קארון בת ה-20 הסכימה להצעה וקיבלה את תפקיד הראשון שלה בהוליווד, ליסה בובייה שהיה מיועד בתחילה לשחקנית סיד צ'ריס.
שנתיים לאחר הופעת הבכורה שלה כיכבה קארון עבור חברת ההפקה מטרו גולדווין מאייר בדרמה המוזיקלית "לילי" בתפקיד לילי דרויאר, נערה המצטרפת לקרקס נודד.
קארון ששרה בסרט את השיר המפורסם "Hi-Lili, Hi-Lo" זכתה על הופעתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
באותה השנה השתתפה בתפקיד ראשי גם בדרמה "סיפור שלוש האהבות".
בשנת 1955 שיחקה קארון בקומדיה המוזיקלית המבוססת על הספר "אבא ארך רגליים" בתפקיד הצעירה ג'ולי אנדרה לצידו של הרקדן, הזמר והשחקן המפורסם פרד אסטר והופיעה בתפקיד סינדרלה בסרט "סנדל הזכוכית".
בשנת 1958 זכתה קארון לככב בתפקיד הראשי בסרטו הגדול ביותר של וינסנט מינלי "ז'יז'י", קומדיה מוזיקלית זוכת 9 פרסי אוסקר.
קארון קיבלה על הופעתה בסרט מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי.
ב-1961 הופיעה בדרמה של ג'ושוע לוגן "פאני" בתפקיד הצעירה פאני. הופעה עלייה הייתה קארון מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-1963 זכתה קארון בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס באפט"א על תפקידה בתור ג'יין פוסט בדרמה "The L-Shaped Room", את הפרס האוסקר לו הייתה פייבוריטית הפסידה קארון לפטרישיה ניל.
ב-1964הופיעה בקומדיית המלחמה הרומנטית "אבא אווז" בתפקיד המורה הצרפתייה קתרין פרנו.
ב-1966 השתתפה בסרט המלחמה של רנה קלמנט ע"פ תסריטו של פרנסיס פורד קופולה "האם פריז בוערת?".
ב-1977 שיחקה בסרטו של קן ראסל על שחקן הקולנוע האיטלקי רודולף ולנטינו (רודולף נורייב) "ולנטינו" בתפקיד שחקנית הקולנוע הרוסייה אלה נאזימובה והשתתפה בסרטו של פרנסואה טריפו "האיש שאהב נשים".ב-1984 שיחקה קארון בסרטו של רישאר דמבו זוכה פרס האוסקר לסרט הזר "מהלכים מסוכנים" בתור הניה אשתו של שחקן השחמט היהודי רוסי עקיבא לייבסקינד (מישל פיקולי). ב-1992 השתתפה בדרמה של לואיס מלה "משיכה גורלית". בשנת 2000 השתתפה קארון בדרמה הרומנטית "שוקולד" בתפקיד מאדאם אודל. בשנותייה האחרונות כשחקנית התבלטה בעיקר בהפקות הטלוויזיה-"The Last of the Blonde Bombshells" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד" בהופעת אורח עליה זכתה בפרס אמי בשנת 2007.
קארון פרשה רשמית ממשחק בשנת 2011

חיים אישיים

קארון דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית שוטפת.
בעלה הראשון היה המוזיקאי גורדי הורמל לו הייתה נשואה במשך שלוש שנים. 
בעלה השני היה הבמאי ושחקן התיאטרון האנגלי פיטר הול לו נישאה בשנת 1956, לזוג נולדו שני ילדים, המוזיקאית והשחקנית ג'ניפר קארון הול והמפיק כריסטופר הול. קארון והול התגרשו אחרי תשע שנות נישואים לאחר שקארון ניהלה רומן מתוקשר עם השחקן וורן ביטי.
נישאה בפעם השלישית בשנת 1969 למפיק הסרט "אהבה על גלגלים" מייקל לאלין ממנו התגרשה ב-1980.
בסוף שנת 2009 קיבלה קארון כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רוזה סובר-דרגויה

רוזה סובר-דראגויה (בבוסנית: Roza Sober-Dragoje), היא חסידת אומות העולם, נוצריה בוסנית. את התואר קיבלה סובר יחד עם זקירה בסרביץ' (Zekira Besrević), ידידתה המוסלמית, על שהצילו שני יהודים בעיר סרייבו בזמן השואה.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ערב פלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941 עבדו סובר בת ה-19 ובסרביץ' בת ה-20 במכון היופי בבעלות היהודי מורדו אלבחרי (Mordo Elbachri) בסרייבו. תחת משטר האוסטאשה הקרואטי, נרדפו יהודים, סרבים וצוענים. כשנעצרה משפחת אלבחרי, הצליח רק מורדו להסתתר, עם אחייניתו גרציה. בסרביץ' וסובר הגיעו לביתו של אלבחרי בעת האקציה, מצאו את אלבחרי וגרציה במחבוא ולקחו אותם לביתן. המשטר קרא לתושבים מקומיים להשתלט על רכושם של יהודים, וזקירה בסרביץ' פנתה לשלטונות וביקשה לקבל לניהולה את מכון היופי של אלבחרי. היא נענתה בחיוב, וניהלה את המכון יחד עם חברתה רוזה סובר. תחת ניהולן, הוסתרו במבנה המכון אלבחרי ואחייניתו גרציה. במהלך היום שניהם הסתתרו מפני כל באי המקום אך בלילות השניים הסתובבו במכון באופן חופשי כשזקריה ורוזה דואגות להם למזון. כעבור מספר חודשים, הצליח מורדו אלבחרי להשיג מסמכים מזויפים של בעלי זהות נוצרית, וכך התאפשר לו ולגרציה לעבור לעיר מוסטר (Mostar) שהייתה תחת שלטון איטליה. הם הצליחו להשיג  מסמכים מזויפים גם לאמה של גרציה ולאחיה בן העשר, וכך יכלו השניים לעבור לאי ראב, שהיה גם הוא תחת שליטה איטלקית. בספטמבר 1943 חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית ובתגובה, גרמניה פלשה לאיטליה. בני המשפחה הצטרפו לשורות הפרטיזנים בהנהגת טיטו. כמחיצתם שרדו את השואה.

הכרה והנצחה

בשנת 2000 הכיר יד ושם ברוזה סובר-דרגויה ובזקירה בסרביץ' כחסידות אומות העולם.
אנטואן דיומא

אנטואן דיומא (בצרפתית: Antoine Dumas‏, 1909–1969) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941 התמנה אנטואן דיומא לתפקיד הכומר של קהילת הכפר דואזיו (Doizieux) (צר'), כ-40 ק"מ מדרום לליון. 
ביולי 1942, לאחר המצוד אחר יהודי פריז, נמלטה משפחת בידרמן היהודיה לפרברי ליון ולה שלושה ילדים מגיל שמונה עד 12. ההורים פנו לארגון האוז"ה בבקשה למצוא בית לילדיהם. מאוקטובר 1942 ועד אוקטובר 1944, עת שוחרר האזור מידי גרמניה הנאצית על ידי בעלות הברית, שהו שלושת ילדי המשפחה בביתו של דיומא בכפר דואזיו. דיומא סיפק את כל צורכיהם והבטיח את ביטחונם. 
במהלך אותו פרק זמן שהו בביתו של דיומא ילדים ממשפחות של מהגרים יהודים, וזאת למשך תקופות קצרות. חלק מילדים אלה היו במקור מהולנד, פולין וגרמניה, ורבים מהם הועברו אף הם מאזור פריז אל כפרו של דיומא, על ידי ארגונים הומניטריים ודתיים נוצריים, בהם מנזר של מסדר האחיות ציון בפריז. 
רבים מתושבי הכפר דואזיו ידעו על פעולותיו של דיומא, תמכו בו ובהמשך אף חיקו אותו. בתחילה סיפקו מזון לילדים ולאחר מכן אף פתחו את בתיהם בפני ילדים יהודיים נרדפים. בין הפעילים להצלת יהודים באזור, היו רבים שעשו זאת בהשראתו של דיומא. נזירים במנזר הפרנציסקני הסמוך לכפר הסתירו אף הם ילדים יהודים. בנוסף לכך, בעלי חוות רבים בסביבת הכפר הסתירו ילדים יהודים, בין היתר בהשפעתו של דיומא.
בכפר דואזיו ובסביבתו לא היו הלשנות לגורמי משטר וישי או לגסטפו הגרמני. 
בסך הכל ניצלו בכפר זה בתקופת השואה כמאה יהודים, רובם ילדים. מתוך ניצולים אלה, כ-30 ניצלו על ידי דיומא.

לאחר המלחמה

בתום המלחמה נותרו בביתו של דיומא מספר ילדים יהודים שהוריהם גורשו למחנות ההשמדה והם-עצמם הוסתרו בביתו. לאחר מספר חודשים נמסרו ילדים אלה לארגוני רווחה יהודיים.
דיומא היה הכומר של הכפר סן ז'וסט עד מותו ב-1969.

הנצחה והכרה

לאחר המלחמה הקימו היהודים שניצלו בכפר זה אנדרטת הוקרה לדיומא וליתר תושבי הכפר, בה נכתב: 

à la plus belle des Filles d’Israël en reconnaissance pour la protection accordée à ses correligionaires dans cette Paroisse au cours des années de persécution juive par les Nazis. Années 1941-1944
— פעילותו של אנטואן דיומא להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
("לבנות ישראל הנאוות, בהוקרה לשותפיהן לאמונה בקהילה זו, על ההגנה שהעניקו בתקופת רדיפות היהודים על ידי הנאצים, בין השנים 1944-1941")
רבים מהניצולים נותרו בקשר עם הכומר דיומא בביקורים בכפרו ובהתכתבות עמו עד מותו.
ב-1991 הכיר יד ושם באנטואן דיומא בתור חסיד אומות העולם.
יהודה לייב איגר

ביוגרפיה

נולד בפוזנא (כיום פוזנן בפולין), לרבי שלמה איגר רבה של קאליש ופוזנא, בנו של רבי עקיבא איגר, ולבתו של הרב ישראל הירשזון מוורשה. נישא לבתו של רבי עזריאל גרטשטיין מלובלין, ובמשך שנים אחדות היה סמוך על שולחן חותנו.
כדרך אבותיו, גם ר' לייבל'ה היה ממתנגדי החסידות. בהשפעת אחדים מחסידי לובלין נסע, לרבי מנחם מנדל מקוצק והפך לתלמידו. כאשר עזב רבי מרדכי יוסף ליינר את הרבי מקוצק, פרש יחד איתו והיה נוהג לנסוע אליו. עם פטירת רבי מרדכי יוסף ליינר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר, והיו באים להסתופף בצלו. אחר פטירתו מילאו את מקומו חברו רבי צדוק הכהן מלובלין ובנו רבי אברהם איגר מלובלין.

צאצאיו

רבי אברהם איגר (תר"ו – כ"ב בטבת תרע"ד), בנו של רבי לייבלה איגר, החל לכהן כאדמו"ר בלובלין לאחר פטירת אביו. ספרו "שבט מיהודה" על התורה נדפס לאחר מותו. בתו, קיילה נחמה, נישאה לרבי שאול ידידיה אלעזר טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ (בנם הוא רבי שמואל אליהו טאוב). נישואין אלו הסתיימו בגירושיהם של בני הזוג. מאוחר יותר נישאה קיילה נחמה לרבי ירמיה קאליש מאופולה.
בניו של רבי אברהם איגר, רבי שלמה איגר ורבי עזריאל מאיר איגר כיהנו כאדמו"רים בפולין עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
רבי שלמה איגר (תר"ל – ה' בתמוז ת"ש, 1940), האדמו"ר מלובלין. לאחר פטירת רבי מאיר שפירא מלובלין כיהן במשך תקופה מסוימת כמנהל ישיבת חכמי לובלין. ספרייתו נחשבה לאחד האוספים התורניים הגדולים בפולין. לאחר כיבוש פולין על ידי הצבא הגרמני ברח לוורשה ושם נפטר. בלווייתו השתתפו אלפים.
רבי עזריאל מאיר איגר (תרל"ג – ה' בתמוז תש"א, 1941) כיהן כאדמו"ר בפילוב וממנה עבר לוורשה. התפרסם כגדול בתורה. חיבר את הקונטרסים "אבני זיכרון" על הש"ס, ו"הצעת תקנת נחוצה" ו"תקנת רבים" שעסקו ביוזמתו למניעת חשש של איסור ריבית מהמון העם על ידי קביעת תקנה כללית של "היתר עסקה". גדולי הדור דנו ברעיון זה, אך למעשה התקנה לא התפשטה. בנו, רבי שלמה אלעזר איגר, שהתמנה לאדמו"ר במקומו בפילוב נספה בשואה. היה חתנו של הרב דוד ויינפלד. בן נוסף, רבי יהודה לייב איגר, היה נשוי לרחל, בתו של האדמו"ר מסוקולוב-קוצק, רבי יצחק זליג מורגנשטרן. נכדו, רבי מרדכי מנחם מענדל איגר, כיהן כאדמו"ר בניו יורק משנת ת"ש עד פטירתו בתשנ"ה.

חסידות לובלין בארץ ישראל

בנו של רבי שלמה אלעזר איגר, רבי אברהם איגר (תרע"ד, 1914 – כ"ח בתשרי תשס"ג, 2002), עלה לארץ ישראל. החל לכהן כאדמו"ר בשנת תש"ה. התגורר בבני ברק ושם הקים לו בית מדרש. נטמן בבית הקברות שומרי שבת. 
 בנו רבי שלמה ממלא את מקומו. הוא משתייך לחסידות גור, ומתנהג ללא גינוני אדמו"רות.
 
שניים מחתניו של רבי אברהם הם האדמו"ר מאמשינוב, רבי יעקב אריה מיליקובסקי והאדמו"ר מקוזמיר.
אמנות רחוב

אמנות רחוב היא כל אמנות המתפתחת במרחב ציבורי או ברחוב. לרוב מתייחס המונח לאמנות שנעשית ללא אישור מבעלי סמכות, בניגוד לאמנות בחסות יוזמות ממשלתיות. אמנות רחוב כוללת גרפיטי, שימוש בפוסטרים, יצירת אמנות על ידי כנופיות בזק, הקרנת וידאו, ושימוש במרחב הציבורי הקיים כבסיס מבני ליצירה. המונח אמנות רחוב מבחין בין אמנות בחללים ציבוריים עכשוויים, גרפיטי התחום באזור פעילות, ונדליזם, ואמנות מאוגדת.
אמני רחוב מאתגרים את  תפיסת האמנות המסורתית על ידי הצבת יצירות בהקשרים שאינם אמנותיים. הם אינם מבקשים לשנות את הגדרת יצירת האמנות, אלא לבחון את הסביבה הקיימת בשפה שלה. הם מבקשים לתקשר עם הצופים בנושאים חברתיים רלוונטיים באמצעות אמנותם, בדרך בה הם מודעים לערכים האסתטיים מבלי להיות כבולים על ידם. ג'ון פקנר מגדיר את אמנות הרחוב ככל אמנות שאינה גרפיטי.
גרפיטי אומץ, בין היתר, כשיטת פרסום. הדבר אף הוביל במקרים מסוימים לעבודה של אמני הגרפיטי עם חוזה מול תאגידים התווית "אמנות רחוב" לרוב מאומצת על ידי אמנים המבקשים לשמור על עבודתם לא מסונפת תחת תאגיד או חברה כלשהי, וכך להשאירה פוליטית. אמני רחוב אלה יוצרים במרחב הציבורי ללא אישור רשמי. מסיבות אלה אמנות הרחוב נחשבת לעיתים ל"פוסט גרפיטי" וגם ל"ניאו גרפיטי". ניתן למצוא אותה ברחבי עולם ומעצבי רחוב נוסעים לעיתים קרובות למדינות אחרות כדי להפיץ את העיצובים שלהם.

טכניקות

בעוד שאמני הגרפיטי משתמשים בעיקר ביד חופשית ופחיות של ספריי צבע כדי ליצור את עבודותיהם, אמנות רחוב כוללת מדיות רבות נוספים וטכניקות הכוללות: ציורי קיר, פסיפס, אמנות בתאורה, יצירה עם שבלונות, מדבקות ומתקני רחוב.
ארמון נוימן

ארמון נוימן (ברומנית: Palatul Neumann) הוא מבנה גדול מאוד בארד, רומניה, שנבנה בשנים 1981 - 1982 לפי תוכניותיו של האדריכל מילאן טבקוביץ' (Milan Tabaković) ולפי הזמנת משפחת התעשיינים נוימן. הארמון נבנה בסגנון אדריכלי אקלקטי עם שתי קומות מעל קומת הקרקע, עם שערים הפונים לשלושה רחובות שונים ועם חדרי מדרגות רבים. באחד האגפים יש אולם אירועים, שבמקור נועד להיות אולם נשפים וכעת משמש כאולם הרצאות בן מאתיים מקומות עבור אוניברסיטה מקומית.
הארמון שימש למגורי האחים נוימן ובני משפחתם, אך בהדרגה הם היגרו מרומניה ונשאר בארד רק פרנץ נוימן. אחרי מלחמת העולם השנייה הממשל הקומוניסטי סילק מתוך הארמון את פרנץ נוימן והלאים את המבנה.
אחרי המהפכה הרומנית (1989) והחקיקה החדשה, שאפשרה לצאצאי הנפגעים מהלאמות לתבוע חזרה את רכושם, הגיעו מארצות הברית לרומניה צאצאי פרנץ נוימן ותבעו את השבת רכושו וגם קיבלו חלק ממנו.
פטריות מרפא

היסטוריה

פטריית השיטקה והמאיטקה (lentils adobes and grifola fronds) בעלות היסטוריה של אלף שנה בחלקים באסיה. ביפן העתיקה מאיטקה הייתה שווה במישקל בשוויו לכסף. ראישי (Ganoderma lucid) אשר היה בשימוש כתה, וידועה בסין תחת השם לינג זהי או צמח הרוח, וביפן כמננטקה או פטריית העשרת אלפים שנה. נקראה גם בשם פטריית חיי הנצח. בשנת 1991 שני מטיילים בהרי האלפים מצאו מומיה בת 5000 שנה אשר נקראת אוצי איש הקרח. על המומיה התגלו כלים ומחרוזת עור עליה פטריות מיובשות רב נקבוביות, פטריות לא אכילות אשר במרקחת נותנות אפקט חיסוני. בשנת 65 לפני הספירה, רופא יווני תיאר פטריית מרפא בספר materia medica כתרופה לטוברקולוסיס. המטריה מדיקה הייתה הקו המנחה של הרפואה 1700 שנה.
פטריית הקורדיספס מתועדת כבר בשנת 200 לספירה לשיפור ביצועים אתלטיים.
היפוקרטס, אבי הרפואה המודרנית, תיאר את השימוש במספר פטריות לטיפול במחלות כרוניות אשר נוגעות לכליות.
מספר שבטי אינדיאנים כגון אנישינאובג, הטווה אירוקואויס היו משתמשים בפטריות בטפול בכוויות, בכאבי מפרקים ועוד.

פעילות אנטיסרטנית ושיפעול המערכת החיסונית

פוליסכרידים, וקומפלקסים של פפטידים ופוליסכרידים אשר מופקים מפטריות מרפא יכולים להגביר פעילות של תאים במערכת החיסון. פולימרים אלה המופקים מפטריות דווחו כבעלי השפעה תרופתית על מערכת החיסון, ועל יכולתם לדכא גידולים ממאירים.

הורדת כולסטרול

פטריית הפלאורוטוס דווח על הורדת הכולסטרול הרע, והורדת כמות הטריגליצרידים בדם והיא מכילה את התרופה להורדת כולסטרול מקבוצת הסטטינים לווסטטין, שייקה מכילה את החומר ארגותיונין, אשר ידוע המוריד את רמת הכולסטרול בדם. סיבים של מאיטקה ואנוקי נחקרו ונמצאו כמורידי כולסטרול בדם על ידי מניעה של ספיגת כולסטרול.

פעילות אנטיבקטריאלית, אנטי ויראלית ואנטי פטרייתית

לפטריות אין מערכת חיסון, ולכן מחויבת בפעילות אנטימיקרוביאלית כדי לשרוד בטבע.
במחקר שנעשה על מעל 200 סוגים של פטריות נמצאו במעל 75 אחוז פעילות אנטימיקרוביאלית חזקה.
בין הפטריות מרפא אשר מראות פעילות אנטיבקטריאלית נמנים הסוגים:
פלאורוטוס אוסטראטוס עם פעילות נגד hiv וצהבת c, שיטקה (lentinus adobes) הראתה פעילות נגד HIV, ראישי (Ganoderma lucid), אגריקוס בלזיי הנקראת גם פטריית השמש המלכותית, מאיטקה (grifola frondosa), קורדיספס סיננסיס ופטריית זנב תרנגול הודו (trametes versicolor).

פעילות אנטידלקתית

מספר פטריות מרפא דווחו כי הפגינו פעילות אנטידלקתית במחקרים כגון, מאיטקה, ראישי ואגריקוס בלזיי.

השפעות על רמת הסוכר בדם

פטריות מרפא אשר דווחו במחקרים כמווסתים את רמת הסוכר בדם כוללים מאיטקה, אשר מכיל חומר המדכא ספיגה של סוכר. עם פטריות המרפא אשר מווסתות את רמות הסוכר בדם נמנות גם פטריות הקורדיספס סיננסיס, ראישי, ואגריקוס בלזיי.

אנטיאוקסידנטים

פטריות מרפא מכילות אנטיאוקסידנטים חזקים כוללים את פטריות הראישי, פלאורוטוס אוסטראטוס, מאיטקה, טרמטס ורסיקולור, שיטקה, קורדיספס סיננסיס, אגריקוס בלזיי.

הגנה על הלב

פטריות מרפא אשר נחקרו פעילותם בהגנה על הלב כוללת את ראישי, שיטקה, קורדיספס סיננסיס, ופלאורוטוס אוסטראטוס.

שיפור תפקוד מיני

במחקר שנעשה על פטריית קורדיספס סיננסיס על שיפור בזקפה, במחקר עם קבוצת ביקורת, דווחו 64 אחוז מהמטופלים על שיפור בתפקוד המיני.