google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר לויה

מאיר לויה (נולד ב-20 בפברואר 1960), הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מורה לחינוך גופני, מאמן הפועל בת ים בשחייה במשך כ-32 שנים, מאמן ראשי של נבחרות ישראל לקדטים ולנוער וכן מאמן בצוות המאמנים של נבחרות ישראל לתחרויות בינלאומיות, כמו מכביות (1997 ו-2001) אליפות אירופה (לונדון 2016) ועוד. בשנת 2013 זכה בתואר מאמן השנה בשחייה על ידי הוועד האולימפי בישראל.

ביוגרפיה

לויה נולד ביפו להורים עולים מבולגריה. הוא למד בבית ספר היסודי יצחק שדה בבת ים ותיכון עיוני שז"ר בבת ים. באוגוסט 1978 התגייס לצבא ושרת בחיל השריון עד אוקטובר 1983. הוא השתחרר מצה"ל בדרגת סרן. במבצע שלום הגליל (1982) שימש כקצין מבצעים בגזרה המזרחית בלבנון בגיס 479. בוגר קורס מפקדי פלוגות רב חיילי והועלה לדרגת רב-סרן במילואים. לאחר שחרורו החל ללמוד במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, לימודי הוראה ותואר ראשון בחינוך גופני ושל"ח. בשנת 1994 סיים קורס מאמני שחייה וב-2003 סיים קורס מאמני שחייה בכירים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט. בשנים 1986 - 2017 עבד לויה כמורה לחינוך גופני, מרכז מקצוע החינוך גופני ורכז מגמת חינוך גופני במקיף שש שנתי "רמות" בבת ים.

קריירה כמאמן

בשנים 1985 - 2017 שימש לויה כמאמן ראשי בקבוצת השחייה של הפועל בת-ים והוביל אותה ואת שחייניה להישגים רבים. ב-1999 זכייה במקום ראשון ארצי עם נבחרת הבנים בשחייה של בית הספר וייצוג המדינה באליפות עולם לבתי ספר תיכוניים בקסטר, צרפת. ב-2001 זכייה במקום ראשון ארצי עם נבחרת הבנות בשחייה של בית הספר וייצוג המדינה באליפות עולם לבתי ספר תיכוניים בלוקסמבורג. ב-2001 זכייה במקום השלישי כללי לבוגרים באליפות המדינה בשחייה. ב-2007 זכייה במקום ראשון ארצי, עם נבחרת הבנים בשחייה של בית הספר וייצוג המדינה באליפות עולם לבתי ספר תיכוניים בסקשפהרוואר, הונגריה.
לויה שימש מאמן שחייה בצוות המאמנים הלאומי של נבחרת ישראל למכביות (1997 ו-2001). בשנים 2002 - 2003 שימש מאמן נבחרת ישראל בוגרים סגל ב' בשחייה, בשנים 2008 - 2013 שימש מאמן ראשי לנבחרות ישראל לקדטים, לגביע קומן ולתחרות רב אומות. ב-2013 שימש כמאמן נבחרת הקדטים לפסטיבל האולימפי האירופי לנוער באוטרכט, הולנד, בשנים 2014 - 2015 מאמן נבחרת הנוער של ישראל בשחייה והשתתפות בהמשחקים האירופיים בבאקו, אזרבייג'ן ביוני 2015 ומאמן בצוות המאמנים הלאומי לאליפות אירופה בלונדון 2016.
בין השחיינים הבולטים שאימן לויה, נמנים אלופי ושיאני ישראל בשחייה: מארק חינאווי, ענת זימין, אמיר חביב, גלב איאוניצ'ב, אבי כהן, עידן מורדל, בקי פוזדנר, מאיה פינקלר, עופר פינקלר ואביטל פליישמן.
לויה נשוי ואב לשתי בנות ובן. הוא מתגורר עם משפחתו בראשון לציון.
נועם לוגסי

ביוגרפיה

לוגסי נולדה וגדלה בפתח תקווה. את שירותה בצה"ל עשתה בתיאטרון צה"ל, בהרכב קומיקאים, אולם שוחררה מוקדם משירותה הצבאי בנסיבות רפואיות.
היא לקחה מספר סדנות תיאטרון בסדנה של איקה זהר.
בשנת 2013 קיבלה את תפקידה הראשון כשחקנית ראשית בעונה הרביעית של סדרת הנוער "השמיניה - הדור הבא" בערוץ הילדים, ושנה לאחר מכן, שבה לתפקידה בעונה החמישית והאחרונה. באותה שנה שיחקה במיני-סדרת הדרמה "עיר ללא אלימות" ששודרה בחינוכית.
בשנת 2014 התארחה בסדרה "משפחה שולטת" בערוץ הילדים, שיצר וביים רובי דואניאס.
בשנת 2016 החלה לשחק באחד התפקידים הראשיים בסדרת המתח לנוער "נעלמים", המשודרת בערוץ ניקלודיאון למנויי HOT, ושיחקה בסרט הקצר "בייביסיטר" שביימה וכתבה אורית זמיר. הסרט זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר לאותה שנה.
בשנת 2017 החלה לגלם את לילי בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3 שיצר וכתב ירון ארזי, וכן שיחקה בסרט זוכה פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, "פוקסטרוט" של הבמאי שמוליק מעוז. בנובמבר אותה שנה חזרה לשחק בעונה השנייה של "נעלמים" בטין ניק.
בשנת 2018 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של רשת 13 "הרמון", שיצרו ענת ברזילי, הדר גלרון, גדי טאוב על פי ספרה של מעיין סמידי. ושיחקה בסרטם של שרון מימון וטל גרניט, "הנשף" בתפקיד קשת, לצידם של סתיו סטרשקו, ניב סולטן ואסי לוי.
ביוחקר

ביוחקר (בשמה המקובל בִּיוֹטוֹפּ או העבודה האקולוגית) היא עבודת סמינריון מצומצמת שמבצעים תלמידי בית ספר תיכון הנבחנים בבחינת הבגרות בביולוגיה ברמה של חמש יחידות לימוד. העבודה, הנחשבת כיחידת לימוד אחת מתוך החמש, מתמקדת בתחום האקולוגיה.
העבודה מתבצעת בקבוצות כעבודה עצמית מודרכת, במהלכה אוספים התלמידים נתונים על בית גידול טבעי לפי בחירתם ומנתחים אותם על מנת לענות על שאלות מחקר בדבר השפעות הגומלין בין גורמים שונים, טבעיים ואחרים, בבית הגידול. לאחר מכן נבחנים התלמידים על עבודתם בפני בוחנים חיצוניים של משרד החינוך. בדרך זו זוכים התלמידים להכיר מערכת ביולוגית אחת, על מרכיביה השונים, ולהתנסות בטכניקות של מחקרים אקולוגיים.
ג'ים פוקס

ביוגרפיה

פוקס נולד בשיקגו, אילינוי. בתחילת דרכו הספורטיבית שיחק פוטבול. במסגרת לימודיו באוניברסיטת ייל שיחק בתפקיד פול בק (FB - fullback), אך פציעות מנעו ממנו עלות על כר הדשא. לאחר ההחלמה מהניתוח החל להתאמן בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. הוא פיתח שיטה חדשה בהדיפת כדור ברזל, כפיצוי על הפציעה ברגלו, טכניקה שהודפים אחרים אימצו אחריו. אותה העת, אימוניו לא כללו הרמת משקולות לחיזוק. בראיון שנתן בשנת 1994, טען שלו היה מרים משקולות יכול היה להדוף למרחק של 18.30 מטר (שווה ערך לריצת מייל בפחות מ-4 דקות).
באולימפיאדת לונדון (1948) למרות שפוקס סבל מדלקת גרון, 
סטרפטוקוקלית ו-40° חום, הוא זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.42 מטר, אחרי וילבר תומפסון שקבע שיא אולימפי חדש של 17.12 מטר וג'ים דילייני (16.68 מטר), שלושתם מארצות הברית.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-28 ביולי 1949 קבע פוקס בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 17.79 מטר, שיפור של 11 ס"מ לשיאו בן השנה של צ'רלי פונוויל בן ארצו. שנה לאחר מכן בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-29 באפריל 1950 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 17.82 מטר. בתחרות שנערכה בויסבי, שוודיה ב-20 באוגוסט אותה שנה הוא שוב שיפר את השיא והעמיד אותו על 17.90 מטר. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באסקלסטונה, שוודיה הוא קבע את שיאו העולמי האחרון 17.95 מטר. 
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה פוקס בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.25 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.91 מטר.
למרות שנקע את קרסולו ואת אצבעו ביד ימין ביולי 1952 באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה פוקס שוב במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.06 מטר, אחרי בפרי אובריאן שקבע שיא אולימפי חדש של 17.41 מטר ודארו הופר (17.39 מטר), שלושתם מארצות הברית.
ב-9 במאי 1953 לאחר כ-3 שנים שבר פרי אובריאן את שיאו העולמי כשהדף למרחק של 18.00 מטר.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד פוקס ב-NBC. אחר כך, עבד כ-20 שנה כמנהל תקשורת בהוצאה לאור קרטיס, שעסקה בתחום הספורט, ובהמשך הפך לנשיא החברה. בשנים 1994-1971 שימש פוקס כיו"ר ומנכ"ל חברת פוקס קתרל בע"מ. בשנת 1981 הקימו הוא והבעלים של ניו יורק יאנקיז, ג'ורג' סטיינברנר, קרן לתמיכה כספית לילדים שהוריהם עבדו כשוטרים במטרופולין ניו יורק, נהרגו במילוי תפקידם. לאחר פיגועי 11 בספטמבר תמכה הקרן בחסותו ב-900 ילדים והעניקה לכל אחד מהם 20,000 דולר להמשך למודיהם. 
ב-8 באוקטובר בשנת 2010 נפטר פוקס בגיל 82 במנהטן שבניו יורק. הוא הותיר אחריו את ארוסתו, חמש בנות מאשתו הראשונה שממנה התגרש, שני בנים מאשתו השנייה שגם ממנה הוא התגרש ושבעה נכדים.
מרחב קשיר מקומית

מרחב קשיר מקומית בטופולוגיה, ובתחומים מתמטיים נוספים, הוא מרחב טופולוגי שבו כל סביבה של נקודה מכילה סביבה פתוחה וקשירה. תכונת הקשירות המקומית קרובה באופיה לתכונת הקשירות, אבל השתיים אינן גוררות זו את זו.

רקע

קשירות וקומפקטיות הן שתי תכונות בסיסיות בטופולוגיה. חשיבותן של תכונות אלה הוכרה בתחילה עבור תת-קבוצות של המרחב האוקלידי, אלא שעד מהרה הוברר שהתכונות אינן תלויות במטריקה המוגדרת על המרחב, אלא במאפיינים הטופולוגיים שלו.
משפט היינה-בורל, ומשפטים חזקים נוספים, מאפשרים לתאר את הקבוצות הקומפקטיות במרחב האוקלידי. אפילו במקרה זה, המבנה של קבוצות קשירות מורכב יותר. לדוגמה, כל מרחב האוסדורף קומפקטי הוא קומפקטי מקומית, ועם זאת, מרחב קשיר אינו חייב להיות קשיר מקומית, אפילו אם מדובר על תת-מרחב של המרחב האוקלידי (ראו מרחב המסרק באיור משמאל).

הגדרות ותכונות בסיסיות

מרחב טופולוגי X הוא קשיר מקומית בנקודה x, אם לכל קבוצה פתוחה V המכילה את x, קיימת תת-קבוצה קשירה ופתוחה U עבורה . מרחב שהוא קשיר מקומית בכל נקודה הוא מרחב קשיר מקומית.
אם לכל קבוצה פתוחה V המכילה את x קיימת קבוצה פתוחה וקשירה  כך ש-x נמצא בפנים של N, אומרים ש-X קשיר מקומית באופן חלש בx. המרחב קשיר מקומית בנקודה x אם יש לו בסיס מקומי של קבוצות פתוחות וקשירות, וקשיר מקומית באופן חלש, אם יש לו שם בסיס מקומי של סביבות קשירות (כל קבוצה פתוחה הכוללת את הנקודה היא סביבה שלה, אבל ההפך אינו נכון). מכאן שאם המרחב קשיר מקומית בנקודה, הוא גם קשיר שם מקומית באופן חלש. ההפך אינו נכון, ועם זאת, מרחב שהוא קשיר מקומית באופן חלש בכל נקודה שלו, הוא בהכרח קשיר מקומית בכל נקודה.
כל מרחב קשיר מסילתית הוא קשיר, ולכן מרחב קשיר מסילתית מקומית הוא גם קשיר מקומית.
דגל נורווגיה

היסטוריה

מהמאה ה-16 ועד 1814 השתמשה נורווגיה באותו דגל כמו דנמרק, שכן המדינות היו מאוחדות. בשנת 1814 אימצה נורווגיה העצמאית את הדגל הדני שבו היה ממוקם אריה נורווגי סמוך לתורן. דגל זה היה בשימוש עד 1821. ב-1814 אוחדה נורווגיה עם שוודיה, ובשנת 1815 הוצג דגל משותף לשתי המדינות - דגל שוודיה המסורתי, עם צלב לבן על רקע אדום בפינה השמאלית העליונה (הקנטון). עיצוב זה היה בשימוש דגלים ממשלתיים ודגל אוניות צי הסוחר שעברו את כף פיניסטר. דגל נורווגי ייחודי עוצב בשנת 1821 על ידי פרדריק מלצר, חבר הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי).
בתחילה השתמשו בעיצוב החדש רק במימי הים הצפוני, שכן לנורווגיה לא היה הסכם עם שודדי ים של צפון אפריקה. בשנת 1844 הוחלף הצלב הלבן בקנטון של שני דגלי המדינות עם סמל האיחוד השוודי-נורווגי, סמל המשלב את הצבעים השוודים והנורווגים. הסמל כונה בפי רבים ה"סילדסלאטן", בשל העובדה שהוא דומה לסלט מליח. עם אובדן התמיכה באיחוד עם שוודיה בקרב העם הנורווגי, הסיר הפרלמנט הנורווגי את סמל האיחוד מהדגל הלאומי ודגלי ספינות צי הסוחר בשנת 1898. עם פירוק האיחוד בשנת 1905 הוסר הסמל גם מדגל המדינה. שוודיה שמרה את הסמל בדגלה עד 1906.
עמוד ספרים

בארצות אירופה, צפון אמריקה ובמדינות נוספות, עמוד סַפָּרִים (באנגלית: Barber's Pole) הוא סמל שנהוג להציגו מחוץ למספרה והוא מצביע על קיומה, בתפקיד זהה לשלטים של חנויות אחרות.

תיאור השלט

עמוד ספרים מורכב לרוב ממוט לבן, עליו מצויר פס אדום המסתלסל כלפי מטה מסביב להיקף המוט. בארצות הברית נהוג להוסיף לפס האדום גם פס כחול. ברוב המקרים העמוד תחום בשני קצוותיו בעיטור מתכתי הנראה כקערה או ככדור. חלק מהעמודים מסתובבים על צירם בעוד אחרים הם סטטיים. בחלק מעמודי הספרים תלויה קערה מתחת לעמוד.

המקור ההיסטורי לשלט

בתקופות קדומות הספר, בגלל היותו בעל מלאכה המתעסק יום-יום בתער וסכינים, עסק לא רק בקיצוץ שיער-ראש וזקנים אלא גם בפרוצדורות כירורגיות שונות כגון הקזת דם, טיפול בעלוקות ואפילו עקירות שיניים וקטיעות איברים. זאת גם הסיבה העיקרית מדוע הלבוש המסורתי של ספרים זהה לזה של רופאים - חלוק לבן. מכיוון שאמצעי אלחוש לא היו קיימים הכאב היה רב והייתה חשיבות מכרעת למהירות ולדיוק.
לפני שהחיידקים והנגיפים זוהו כגורמי מחלות, היפוקרטס (אבי הרפואה המערבית) קישר בין מחלות לבין חוסר איזון בין ארבע ליחות בגוף. לשיטתו, מחלות רבות נגרמות עקב דם "רע" או עודף בדם (אחת מהליחות) ולכן אחת התרופות המקובלות שהומלצו על ידי רופאים (ובוצעו על ידי ספרים) הייתה הקזת דם או טיפול בעלוקות. הלקוח היה יושב על כיסא כאשר ידו פשוטה קדימה ואוחזת במוט בחוזקה; הן על מנת לקבע את היד וכן כדי להבליט את הוורידים. המוט עמד בתוך קערת מתכת שהייתה מונחת על הרצפה (הקערה גם שימשה כנראה להחזיק את העלוקות בזמן שלא היו בשימוש). הספר היה מבצע את החתך והדם היה זורם במורד היד והמוט לתוך קערת מתכת. בסיום הטיפול הספר היה מצמיד תחבושות לפצע עד לעצירת הדימום.
מכיוון שמראה הדם מסוגל לעורר תחושת חולשה באנשים, נהגו לצבוע את המוט בצבע אדום (כדי שהדם הזורם במורד המוט יתמזג עם צבעו של המוט).
בין טיפול לטיפול המוט היה מוצא מחוץ לחנות והקערה נשטפה והונחה הפוכה בראש המוט בעוד התחבושות נקשרו לקצהו העליון להתייבש (התחבושות מוחזרו מכיוון שמושג הזיהום והסטריליות לא היה קיים). משבי רוח גרמו לתחבושות להתלפף סביב המוט וכך נוצר המראה של מוט בעל פסים אדומים ולבנים ובראשו קערת מתכת.
בשלב מסוים החלו להפריד בין מקצוע הספרות למקצוע הרופא המנתח.
כפועל יוצא הוגדר שהספרים יסמנו את חנותם במוט לבן בעל פסים כחולים בעוד שמנתחים יסמלו את חנותם במוט לבן בעל פסים אדומים.
בארצות הברית "עמוד ספרים" הוא בעל שלושה צבעים: אדום, כחול ולבן; כנראה כאות הזדהות פטריוטי עם דגל המדינה.

משמעויות אחרות

בחלק מהמדינות באסיה (למשל קוריאה הדרומית) "עמוד ספרים" בתצורתו האמריקאית (לבן/אדום/כחול) יכול לסמל גם בית בושת.

שימושים נוספים במושג

תולעת "עמוד הספרים" ("Barber pole worm; "Haemonchus contortus) היא תולעת טפילית הגורמת לאנמיה עד כדי מוות בעיזים וכבשים באזורי אקלים חמים ולחים. התולעת נצמדת לרירית הקיבה וניזונה מדם המאכסן. התולעת זכתה לשם זה בגלל המראה שלה - פסים לבנים ואדומים הנוצרים מהשחלות המלאות בביצים המתפתלות סביב המעי הגדוש בדם.
דיני רכוש (סרט)

תקציר עלילה

הסרט עוקב אחרי פסקל (המגולמת על ידי איזבל הופר) שמגדלת את שני ילדיה התאומים האחאיים, תיירי (המגולם על ידי ז'רמי רנייה) ופרנסואה (המגולם על ידי יאניק רנייה), בחווה כפרית לאחר גירושיה מבעלה. הבעל נישא לאישה אחרת, ופסקל מנסה לשקם את חייה, מסרבת להתיר לבעלה הגרוש להיכנס לחווה ומנסה לקיים מערכת יחסים עם שכנה, יאן (המגולם על ידי כריס קופנס). יאן ופסקל מתכננים להקים בית מלון קטן ומסעדה, אולם לצורך זה עליה למכור את החווה שנמצאת למעשה בבעלות שני ילדיה. פרנסואה ותיירי מקיימים בתחילת הסרט מערכת יחסים אינטימית וחברית (הם משחקים יחד, מתקלחים יחד ורבים כל הזמן) ובהמשך, בשל הסכמתו של פרנסואה למכירת הבית והתנגדותו של תיירי מתחילים להתרחק זה מזה ולריב. בסופו של הסרט עוזבת פסקל את ילדיה בבית, ופרנסואה ותיירי מתחילים לריב - ריב שמסתיים בפציעה קשה של פרנסואה שעלולה להביא למותו.

הפקת הסרט, פסטיבלים וסרטים

דיני רכוש, סרטו השלישי של לאפוס, הוקרן בפסטיבלים רבים, בהם פסטיבל ונציה, פסטיבל טורונטו, פסטיבל רוטרדם, פסטיבל הונג קונג ופסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. לאפוס היה מועמד בשל סרט זה לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, ואף זכה בפרס סיגניס בפסטיבל זה.
חיתוך אלכסוני

במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, חיתוך אלכסוני היא פעולה המוגדרת על סדרות מסוימות של קבוצות.
אם  סודר ו-  סדרה של תת קבוצות של  אז החיתוך האלכסוני שלהן המסומן על ידי
,
מוגדר להיות:
.
כלומר, לכל סודר  מתקיים  אם ורק אם הוא שייך ל-  האיברים הראשונים של הסדרה.
מלחמת הבקלה

מלחמת הבָּקָלָה הייתה סדרת עימותים בין בריטניה ואיסלנד במחצית השנייה של המאה ה-20, בשל תביעת איסלנד לבלעדיות על דיג בשטחי ים נרחבים באוקיינוס האטלנטי. כל אחד מהעימותים הסתיים בניצחון איסלנדי.

גורמים

הגורם הישיר לתביעה האיסלנדית היה הירידה הדרסטית בכמות הדגים שנלכדו בשדות הדיג העשירים שבקרבת האי שנבעה מדיג יתר, בעיקר בשל פעילותם של דייגים מבריטניה. עקב כך הלכה איסלנד והגדילה במשך השנים את תחום האזור הימי שבו מותר רק לדייגים איסלנדים לדוג.
ברקע העימות יש לציין את חשיבותו של נושא הדיג לאיסלנד. זהו הענף הכלכלי המרכזי באיסלנד ולמעשה, רוב רובה של כלכלת איסלנד מבוססת בצורה זו או אחרת על הדיג ועל התעשיות הנלוות אליו.

השתלשלות האירועים

בשנת 1958 הרחיבה איסלנד לראשונה את אזור הדייג המוגבל לאיסלנדים בלבד. היא הגדילה את גבול האזור מ-4 מייל ימי מחופיה (כ-7 קילומטר) ל-12 מייל ימי (כ-22 קילומטר).
בשנת 1972 הרחיבה איסלנד באופן חד־צדדי את האזור שוב, ל-50 מייל ימי (כ-93 ק"מ) מחופיה. במסגרת משא ומתן בין איסלנד לבריטניה, הגיעו השתיים להסכמה כי יותר למכמורתנים הבריטים לדוג באזור המוגבל, בתנאי שלא ידוגו למעלה מ-130,000 טון דגים בשנה. הסכם זה פג בנובמבר 1975.
בנובמבר 1975 הכריזה איסלנד פעם נוספת על הרחבה של האזור המוגבל לדייג לאיסלנדים בלבד, והפעם למרחק של 200 מייל ימי (כ-370 קילומטר) מחופי האי. בריטניה לא הכירה בתביעה זו ודייגים בריטים המשיכו לדוג באזור. עקב כך התחוללו סדרה של עימותים בין ספינות משמר החופים האיסלנדי ומכמורתנים בריטים. האירועים כונו "מלחמת הבקלה", אך למרות השם, כמעט שלא נורו יריות עם זאת, נרשמו מקרים בהם חתכו האיסלנדים רשתות דייג של ספינות בריטיות וכן כמה התנגחויות בין ספינות.
על מנת לאכוף את החוק, איסלנד פרסה באזור שש ספינות משמר החופים ושני מכמורתנים שהוסבו לספינות משמר החופים. בתגובה שלחה בריטניה צי בן עשרים ושתיים פריגטות, שבע ספינות אספקה, תשע גוררות ושלוש ספינות סיוע על מנת להגן על המכמורתנים הבריטים. בתגובה, איסלנד איימה בסגירת בסיס נאט"ו בקפלוויק. בשל המלחמה הקרה, היה זה איום ממשי על יכולת ההגנה של נאט"ו באוקיינוס האטלנטי בפני ברית המועצות. בשל כך, נאלצה ממשלת בריטניה להכיר בגבול החדש ואסרה על דייגיה להיכנס לתחום זה.
שמחה לוצאטו

ביוגרפיה

לוצאטו נולד למשפחה עשירה, ולמד ב"ישיבה הכללית" של ונציה - מוסד הרבנות הרשמי של הקהילה, שראשיו שמשו כוועד הרבנים של העיר. לוצאטו מזכיר כרבותיו את הרבנים יעקב היילפרון, שמואל יהודה קצנלבוגן, אביגדור צוידאל, בן ציון צרפתי ולייב סרוואל - כולם היו ראשי הישיבה באיטליה בסוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. אך לוצאטו למד בעיקר מתוך ספרים מהם קנה השכלה גם בספרות הכללית ובחכמות חיצוניות. בגיל עשרים וארבע הוא הוכתר כאחד משבעת רבני קהילת ונציה, ומאז ועד מותו שימש במשרה רבנית בעיר, כאשר מיום פטירתו של רבי יהודה אריה מודינא בשנת ת"ח (1648), היה לראשון מבין הרבנים בעיר - "ריש מתא וריש מתיבתא" (בארמית: ראש העיר וראש הישיבה).
לוצאטו ישב רוב שנותיו בוונציה, ולא עזבה אלא לזמן קצר. הוא התרכז בעיקר בפעולות הקשורות בתפקידו כראש הישיבה הכללית, אך עסק גם בעניינים ציבוריים שחרגו ממסגרת תפקידו, ביניהם השתתפות בהנהלת בית הכנסת הגדול, ויסוד ה"תלמוד תורה ארץ ישראל" - מעין בית מדרש שסביבו התרכזו בני ארץ ישראל ושאר ארצות המזרח שהיו רבים מהם באותו הדור בוונציה. הוא גם סייע במפעל הציבורי של יהודי ונציה - "חברת פדיון שבויים". לא ברור מה היו בדיוק מקורות פרנסתו, שכן ראשות הישיבה הכללית הייתה משרה בלא שכר, וכשנישאה בתו גילה (Ghele), הקציב לה נדוניה סביה, יצחק. לוצאטו כתב תשובות רבות בענייני הלכה הפזורים בקבצים שונים ומזמנים שונים. רבנים מקהילות שונות היו שואלים לחוות דעתו על פסקים שכתבו, וניכר כי סמכותו בדורו הייתה רבה. 
לוצאטו נפטר ונקבר בבית הקברות של קהילת וניציה על הלידו.

המאמר על יהודי ונציה

לוצאטו פרסם ב-1638 חוברת אפולוגטיקה בשם "מאמר על יהודי ונציה" באיטלקית, בה ניסה לשכנע את הקורא כמה טוב למדינה שיהודים יושבים בה.
הוא פירט בחיבורו יתרונות שונים שמקנה ישיבת יהודים בעיר. בין היתרונות שציין: פריחת המסחר, פיתוח ענפי כלכלה חדשים, היהודים אינם קונים נכסי דלא-ניידי ואינם רודפי שררה.

כתביו

בין חיבוריו הספר "מאמר על מצב היהודים" (הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, תשי"א), שהיה מכוון לקוראים נוצרים בתקופתו. כמו כן כתב תשובות רבות בענייני הלכה, וביניהן "משען מים" - תשובה מקיפה אודות המקווה ברוויגו, שנושא כשרותו היה למחלוקת בין רבני איטליה במשך כעשרים שנה. ספר נוסף שכתב עסק בסוקרטס ונקרא "socrate- overo dell'humano Sapere". הספר נכתב באיטלקית, ועסק בבעיית הידיעה האנושית.
הידרתים

הידרה

הפרט המפורסם מבין פרטי המחלקה היא ההידרה (ממנה נובע שמה של המחלקה כולה) המשמשת במחקרים רבים בביולוגיה. ההידרה קיבלה את שמה מכך שהיא בעלת יכולת רגנרציה - כשחותכים את ההידרה למספר חלקים כל חלק גדל להיות הידרה חדשה. תכונה זו מזכירה את ההידרה במיתולוגיה היוונית.
ההידרה היא דו שכבתית כאשר השכבה החיצונית היא האפידרמיס והפנימית אנדודרמיס. בין השכבות ישנה המזוגליאה שהוא שכבה דקה וחסרת תאים. מרבית נפחה נובע משכבת העיגון Bazal Lamina. תאי האפיטל הם מוסקולריים המכילים סיבי שריר אורכיים בעלי יכולת התכווצות.
בשכבה הגסטרודרמלית מופיעים תאי עיכול טבעתיים Nutritive muscle cell. התאים בעלי כל אברוני תא אך בעלי פונקציה של שרירים.
Cnidocyte - תאים צורבים באפיתל החיצוני. זהו תא רגיל בעל מבנה של תא טיפוסי שנוסף לו מנגנון צריבה. שמות התאים הצורבים ניתנים על שם מנגנון הצריבה.
Nematocyst - מנגנון צריבה נפוץ המכיל קפסולה ובתוכה צינור מפותל המזריק את הטוקסינים הצורבים. לתא הצריבה מחוברים תאי עצב סנסוריים וריס חישה Cnidocil. כך יודע התא מתי לפעול.
תאי הביניים Intersistal cell המצויים בהידרה הם תאים טוטיפוטנטיים המתמיינים לתאים מסוגים שונים לפי הצורך. התא הצורב שמופעל אינו ממוחזר אך במקומו יווצר תא חדש על ידי התמיינות תא ביניים.
מהמדואו איסופו

ביוגרפיה

איסופו נולד במזרח ניז'ר בתקופת השלטון הצרפתי.הוא למד הנדסה, ואף ניהל את כל המכרות במדינה בשנים 1980-1985. בפברואר 1993 נבחר לראשונה לפרלמנט הניז'רי ומפלגתו הצטרפה לממשלה. באותה השנה איסופו התמודד לראשונה לנשיאות והגיע למקום השלישי עם כ-15.92% מהקולות. הנשיא שנבחר בסופו של דבר מינה את איסופו לראש הממשלה באפריל.
איסופו התפטר כשנה וחצי בתפקיד כתוצאה מצו נשיאותי שהחליש את כוחו. התפטרותו הובילה לבחירות חדשות שהתקיימו בשנת 1995. לאחר הבחירות הוא התמנה לנשיא הפרלמנט. מתחים בין הפרלמנט בהובלת איסופו לבין הנשיא הובילו למצב של קיפאון פוליטי במדינה. מתיחות זו הובילה בסופו של דבר להדחת הנשיא ואף להפיכה צבאית ב-27 בינואר 1996. איסופו נעצר ושהה במעצר בית כשלושה חודשים.
בבחירות לנשיאות השנויות במחלוקת שהתקיימו ב-7 ביולי 1996, איסופו הגיע למקום הרביעי עם כ-7.6% מהקולות. בזמן הבחירות איסופו היה נתון שוב במעצר בית ושוחרר רק ב-12 באוגוסט. לאחר מהומות פרו-דמוקרטיות, נעצר איסופו שוב ב-11 בינואר 1997, מעצר שנמשך כשבוע וחצי. באפריל 1999 התרחשה הפיכה צבאית שנייה, ובאוקטובר התקיימו בחירות נוספות לנשיאות שבהן איסופו הגיע למקום השני עם כ-22.79% מהקולות. הוא התמודד בסיבוב שני והפסיד עם כ-40.11% מהקולות.
בנובמבר 1999 שב איסופו לפרלמנט. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2004 הוא שוב הגיע למקום השני עם כ-24.6% מהקולות, והפסיד בסיבוב השני עם כ-34.47%. בשנת 2009 האופוזיציה בהובלתו של איסופו התנגדה לניסיון הנשיא לשנות את החוקה, כך שתאפשר לו להתמודד שוב ושוב לנשיאות ללא הגבלת זמן. המחאות הרבות בהובלתו של איסופו גרמו למשבר פוליטי חמור למעצרו של איסופו. בסופו של דבר, השינוי החוקתי התקבל במשאל עם למרות התנגדות האופוזיציה. בפברואר 2010 התקיימה הפיכה צבאית שלישית והוכרז על בחירות חדשות שיתקיימו בתחילת 2011.
בבחירות אלו ניצח בסיבוב השני והושבע לתפקיד באפריל. בפברואר 2016 נבחר שוב לתפקיד.
אלפחור

אלפחור (מספרדית: Alfajor, ראו פירוט להלן) היא עוגייה שמורכבת בעיקר מקורנפלור, ביצים וחמאה, ואופיינית לספרד ולמדינות דרום אמריקה - בעיקר ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי ופרו.
אלפחור ארגנטינאי מסורתי עשוי לרוב ככריך משתי עוגיות שביניהן נתונה ריבת חלב. יש שנוהגים לקשט את דפנות האלפחור בקוקוס ואחרים מצפים את האלפחור כולו בשוקולד. במחוז קדיס שבאנדלוסיה (ספרד) נפוצה, בעיקר בזמן חג המולד, מרקחת - עשויה מקמח, דבש, שקדים ותבלינים (לרוב קינמון) - המכונה אף היא "אלפחור".
חלק מהחברות ממתגות את עוגיות האלפחור ומשווקות אותן ביחידות בודדות עטופות אריזה סגורה הרמטית. מגוון סוגי האלפחור גדל אף הוא: במילוי מרנג, ריבת חבושים, רסק תפוחי עץ, שוקולד - וחלקם אף עשוי משלוש שכבות עוגייה ומילוי כפול.

השם

מקור השם הספרדי אלפחור במילה הערבית אַל-פָאחִ'ר ׁ(الفَاخِر) שפירושה "המשובח". באזורים מסוימים בספרד עוגייה זו נקראת אָלָחוּ ׁ(alajú).
לעיתים נתפסת בעברית צורת הרבים הספרדית אלפחורס (Alfajores) כצורת היחיד (בדומה לבורקס), והיא מקבלת ריבוי כפול - אלפחורסים.
ג'ובאני גבריאלי

חייו

גבריאלי נולד בוונציה. בעוד שלא ידוע רבות על נעוריו, סביר להניח שג'ובאני הצעיר למד אצל דודו, המלחין אנדראה גבריאלי, ואולי אף למד עם אורלנדו לאסוס בזמן שהייתו במינכן בחצרו של הדוכס אלברכט החמישי. גבריאלי נשאר במינכן עד 1579. ב-1584 חזר ג'ובאני לוונציה, שם הפך ב-1585 לנגן העוגב הראשי של בזיליקת סן-מרקו. לאחר מות דודו קיבל גם את משרת המלחין הראשי של הכנסייה, והחל במקביל לערוך חלק נרחב מיצירותיו כדי להצילן מאבדון. בניגוד לדודו, שלא הרבה לעסוק בעריכה ופרסום של יצירותיו שלו, החליט ג'ובאני שהן ראויות לכך ותודות למאמציו השתמרו יצירות רבות של אנדראה עד היום.
לכנסיית סן-מרקו הייתה מסורת ארוכת שנים של מצוינות מוזיקלית ועבודתו של גבריאלי שם הפכה אותו לאחד המלחינים הנודעים באירופה. ההתענינות הגוברת ביצירותיו הביאה לכך שמוזיקאים מכל רחבי אירופה (וביחוד גרמניה) הגיעו לוונציה כדי ללמוד ממנו. רבים מתלמידיו של גבריאלי הפכו לאחר מכן למלחינים נודעים בזכות עצמם וכך הפיצו לכל רחבי אירופה את סגנונו, דבר שהפך אותו לאחד המלחינים המשפיעים ביותר אי פעם (השפעה שניכרת אפילו ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, כמאה שנים ויותר לאחר מותו של גבריאלי).
החל מ-1606 התדרדרה בריאותו של גבריאלי בהדרגה, ב-1612 הוא מת מסיבוכים של אבן בכליות.

סגנון ומורשת מוזיקלית

בעוד שגבריאלי הלחין ברבות מהצורות שהיו נהוגות בתקופתו, ניכרת ביצירותיו העדפה ברורה למוזיקת קודש ווקאלית ואינסטרומנטלית. כל יצירותיו החילוניות הן מוקדמות יחסית, ובמרוצת הקריירה שלו הוא החל להתרכז אך ורק במוזיקה דתית.
כמו מלחינים לפניו ואחריו, הוא השתמש בצורתה הלא שגרתית של כנסיית סן-מרקו, שבה שני יציעי מקהלות הפונים אחד אל מול השני. מבנה זה איפשר לגבריאלי ובני תקופתו לפצל את המקהלה לשני חלקים או יותר, מה שיצר אפקטים מרשימים של העצמה וניגוד בין התפקידים השונים. צורת הלחנה זו, לשתי מקהלות או יותר, נקראת פוליכורליות. רוב יצירותיו של גבריאלי מאורגנות כך, שאחת המקהלות או קבוצות הכלים תישמע מצד שמאל, ולאחר מכן תופיע "תגובה" של מקהלה או קבוצת כלים מימין (אנטיפון). בעוד צורת תזמור וארגון פוליכורלית זו הייתה קיימת כבר לפניו, היה גבריאלי המלחין הראשון שעשה בשיטה זה שימוש מושכל ומסודר, כדי ליצור אפקטים אקוסטיים חזקים.
גבריאלי היה מקורי לא רק בשימושו בתזמור, אלא גם בשימוש שעשה בסימוני דינמיקה. יצירתו בשם Sonata pian e forte היא כנראה היצירה הראשונה אי פעם שנכתבה תוך שימוש בסימני דינמיקה (Piano\Forte- חזק\חלש). בנוסף, היה גבריאלי בין המלחינים הראשונים שעשו שימוש בשיטת הבאס הממוספר.
בין יצירותיו: מוזיקה לעוגב (קנצונות וטוקטות), סונאטות וקנצונות להרכבים מ 4 קולות ועד ל-22 קולות, מוטטים ומדריגלים.