google/wiki40b huggingface dataset:
קרן הכרמל

קרן הכרמל (ערבית دَيْر المحرقة, תעתיק: דַיְר אלְמֻחְרַקַה - "מנזר השריפה") היא פסגה ברכס הכרמל, והיא מתנשאת לגובה של 474 מטר מעל פני הים. הפסגה שוכנת בצידו הדרום-מזרחי של רכס הכרמל, כ-2.5 ק"מ צפונית-מערבית ליקנעם עילית, וכארבעה קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז היישוב דלית אל-כרמל. על פי המסורת, במקום זה התחולל העימות בין אליהו לבין נביאי הבעל, כשאש ירדה מן השמים ורק קורבנו של אליהו נענה. מסיבה זו הוקם במקום בשנת 1867 מנזר על ידי נזירים כרמליתים שהגיעו מאירופה, ואשר ראו באליהו מודל לנזירות, לקנאות דתית ולמסירות טוטלית לאל, תכונות שבאו לידי ביטוי בין היתר במלחמתו בנביאי הבעל.
אל המנזר מוליך כביש, אך המקום אינו מחובר אל מערכת החשמל הארצית וניזון מגנרטור מקומי.

היסטוריה

האתר משך אליו במהלך ההיסטוריה עולי רגל יהודים, מוסלמים ונוצרים. לפי עדויות שונות, שהמוקדמת שבהן היא של רבי בנימין מטודלה (אמצע המאה ה-12), עמד במקם מבנה שהנציח את המזבח שהקים אליהו.
אנשי המסדר הכרמליתי רכשו את האדמה בקרן כרמל באמצע המאה ה-19, בין היתר על רקע חששם כי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בארץ תקדים אותם. לאחר שנאסף די כסף, הופקד האח הכרמליטי ג'ון בטיסט קסיני על הבנייה. עם זאת, סדרה של תסבוכות, בירוקרטיות ואחרות, הביאו לכך שרק ב-1867 הושלמה במקום בנייתם של קפלה ושל מבנים אחרים. דרישות חוזרות מצד השלטונות העת'מאניים לבירור סוגיית הבעלות על הקרקע, וחשש מהתמוטטות המבנים שכבר הוקמו במקום, הביאו לעיכובים נוספים בבנייה. לורנס אוליפנט שנודע, בין היתר, כדיפלומט וכעיתונאי שנון, התגורר בסוף המאה ה-19 עם אשתו בכפר הדרוזי דלית אל-כרמל, הסמוך לאתר. באחת מכתבותיו לעיתון ה"סאן" הבריטי דיווח אוליפנט כי להקמת המנזר החדש משתמשים הכרמליתים גם באבנים שיש להן כנראה ערך ארכאולוגי. ביקורתו של אוליפנט לא עיכבה את העבודות, וב-1883 הושלמו הקמתו של גרעין המנזר, ובו קפלת תפילה קטנה. המקום אוכלס תחילה על ידי נזירים בודדים, וב-1907 פעל באתר גם סמינר תאולוגי. על רקע המתיחות הגוברת באזור, ימי פעילותו של הסמינר, שיועד בעיקר לתלמידים מלבנון, היו קצרים. המנזר הוגדר ב-1911 כקהילה במסגרת המסדר הקתולי הכרמליטי, אך הוא נסגר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והנזירים נאלצו לעזוב את המקום. הכנסייה הקטנה שופצה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
גרעין (נוירואנטומיה)

הבחנה בין גרעין לגנגליון

בניגוד למונח "גרעין", אשר מציין מבנה הממוקם במוח או בחוט השדרה, לצביר של תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית מתייחסים לרוב באמצעות המונח גנגליון.

סוגי גרעינים

מונח זה משמש עבור מגוון רחב של מבנים, החל מריכוזים קטנים של תאי עצב ועד לגרעינים גדולים בעלי מבנה פנימי מורכב. רבים מהמבנים והאזורים המוכרים במוח (למשל: התלמוס וההיפותלמוס) הם למעשה אוסף של גרעינים רבים המחוברים ביניהם.
דוגמאות לגרעינים: גרעיני הבסיס, גרעין הברך הצידי, גרעיני שיווי המשקל.
מפרץ ניו יורק העליון

מפרץ ניו יורק העליון (באנגלית: Upper New York Bay; וכן נמל ניו יורק העליון והמפרץ העליון) הוא מפרץ בחלקו הצפוני של נמל ניו יורק, צפונית לנרוז. ממזרח למפרץ נמצאים האיים מנהטן ולונג איילנד, ומערבית לו נמצאת מדינת ניו ג'רזי ורובע סטטן איילנד.
המפרץ ניזון ממי הנהר הדסון, ומקושר למפרץ ניוארק דרך מצר ואן קאל ולמפרץ ניו יורק התחתון דרך הנרוז.
עומק המפרץ במרכזו כ-15 מטרים.

איים

במפרץ מספר איים הכוללים את אי המושלים, אי אליס, ליברטי איילנד ושונית רובינס.
השונית הייתה בית גידול של צדפות במהלך רוב המאה ה-19 אולם בשל זיהום הים באזור זה השונית נהרסה.

נתיבי ספנות

במהלך מרבית שנות קיומו של נמל ניו יורק עברו מרבית ספינות הנוסעים דרך המפרץ ונוסעיהן ראו את פסל החירות המצוי בו. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 הוסטו קווי הספנות והם עוברים היום דרך מצר ואן קאל לנמל ניוארק - אליזבת.
פארק תעשיות בר-לב

היסטוריה

הקמת הפארק החלה בשנת 1970 כשהוקם מפעל סאיקלון מוצרי תעופה ושלצידו מנחת ציקלון למטוסים קלים. במשך שנים רבות היה סאיקלון המפעל היחיד במתחם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פיתוח המתחם כפארק תעשיות, הוא הוכרז כאזור עדיפות לאומית א' והחל בשיווק מגרשים ופיתוח סביבתי. בין המפעלים הראשונים שהוקמו בפארק היו מחלבת שטראוס שעברה מנהריה, דור כימיקלים ובית הדפוס של עיתון ידיעות אחרונות. באותה עת עלתה גם תוכנית, שלא יצא לפעול, להרחיב את מסלול הטיסה של מנחת ציקלון מש-600 מטר ל-1,200 מטר, במטרה להפעיל קו טיסות לתל אביב ובכך לחסוך לאנשי עסקים את זמן הנסיעה ברכב.
בשנת 2005 נחנך מפעל למשטחי קוורץ של חברת אבן קיסר בפארק. 
בשנת 2007 צורפה העיר הערבית שגור (איחוד היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום) כשותפה בפארק.
באפריל 2013 החלו עבודות להרחבת הפארק לשטח של 2,030 דונם.

תחבורה

בספטמבר 2017 נפתחה, בסמוך לפארק, תחנת הרכבת אחיהוד  עם השלמת פרויקט מסילת עכו-כרמיאל, מן התחנה ניתן להגיע ישירות לחיפה, לכרמיאל, לתל אביב ובאר שבע.
ארגון אלמנות ויתומי צה"ל

היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 1991, לאחר שמייסדיו, פרשו מארגון "יד לבנים", על מנת לדאוג לייצוג הולם לצרכים הייחודיים של אלמנות ויתומי צה"ל וכוחות הביטחון. בשנת 2009, הביאו מאמצי הארגון לשינוי החקיקה על פיה אלמנת צה"ל שנישאה מחדש איננה עוד מוכרת כאלמנת צה"ל על ידי מוסדות המדינה, תיקון שהביא להכרתן מחדש של אלמנות צה"ל רבות.

מבנה הארגון

לארגון יש אספה כללית המונה 50 חברות וחברים הנבחרים אחת ל-4 שנים. האספה הכללית בוחרת את חברי הוועד המנהל המונה 7 חברות אשר בראשו עומדת יו"ר הארגון.
המוסד המנהל את ענייני הארגון הוא הוועד המנהל, והוא עוסק בין היתר בבחינת בעיותיהם של האלמנות והיתומים, מגיש למשרד הביטחון הצעות לשיפורים בתקנות הקיימות ופועל בממשלה ובכנסת ליזום חקיקה בנושאים שונים הקשורים לקידום מצבם של האלמנות והיתומים.
לארגון סניפים בכל רחבי ישראל הממוקמים בסניפי "יד לבנים". לכל סניף יש ועד מנהל ובו נציג של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, שתפקידו לדאוג לרווחת הפרט של חברי הארגון המתגוררים באותה רשות מקומית.
ראובן גפני

ביוגרפיה

גפני עלה לישראל בשנת 1951 והתגורר בקיבוץ דברת. במהלך שירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים נלחם במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ופעולות בעומק לבנון. הוא למד אמנות במכללה האקדמית עמק יזרעאל ולאחר מכן השתלם במספר בתי ספר לאמנות ברחבי הארץ.
אחת מיצירותיו הידועות של גפני היא תערוכת "החייל שלי" המורכבת משבעים פסלי חרס, המלווים את השיר "בן יפה נולד" אותו כתב אהוד מנור. התערוכה הוצגה לראשונה באתר ההנצחה בלטרון בטקס זיכרון במעמד ראש הממשלה יצחק רבין. בתחילת שנות ה-90, עם פרוץ גל האינתיפאדה, החל גפני להנציח את נפגעי פעולות האיבה באנדרטאות אמנותיות. האנדרטאות אותם עיצב ופיסל מוצגות ברחבי הארץ ואף בעיר מגוריו עפולה. בנוסף, פיסל ראובן אתר הנצחה במחלף גולני העומד בסימן "הישרדות חיילים" - יצירה המשלבת מוטיבים של מתכת וסלע.
בעשור השני של המאה ה-21 מוצגות חלק מיצירותיו בארצות הברית במגוון תערוכות בהן מוצגים פסלי ברונזה ותמונות ברזל גדולות. בנוסף, מפסל גפני עבודות יודאיקה המוצגות למכירה במספר גלריות בארץ. בעת האחרונה החל גפני יוצר פסלים סביבתיים ותמונות קיר גדולות. בין עבודותיו יצירה באורך 45 מטר הממוקמת בצומת גהה ועונה לשם "פתח תקווה - אם המושבות".
גפני התגורר בעפולה והחזיק גלריה ובית מלאכה בקיבוץ יפעת ובאתר "סקי בגלבוע".
קאליופה

במיתולוגיה היוונית, קאליופה (ביוונית: Καλλιόπη, "קול נעים") הייתה אחת מתשע המוזות, מלוותיו של האל אפולו, ובנותיו של זאוס, ראש האלים, ממנמוסינה, אלת הזיכרון. קאליופה, שהייתה פטרוניתה של השירה האפית, המגוללת את מעשי האלים והגיבורים, הייתה החשובה שבמוזות, והנבונה מכולן. באומנות היא בדרך כלל מתוארת מחזיקה קולמוס (ולעיתים, חרט לכתיבה), מגילות קלף או לוחות לכתיבה.
על פי סיפורי המיתולוגיה, קאליופה ואפולו היו הוריו של אורפיאוס, גדול המוזיקאים ביוון העתיקה. עם זאת, סיפורים אחרים קובעים שאביו של אורפיאוס לא היה אפולו, אלא אויגרוס, מלך תראקיה. מסורות נוספות מייחסות לקאליופה גם את לידתו של המוזיקאי המוכשר לינוס, בנו של אפולו. אולם, מסורות אחרות מייחסות את לידתו של לינוס למוזה אוראניה או, לחלופין, למוזה טרפסיכורה.
קאליופה, לבקשתו של זאוס, יישבה את הסכסוך שהתעורר בין האלות אפרודיטה ופרספונה, בנושא אהבתו של העלם יפה התואר אדוניס. פסיקתה קבעה שאדוניס יבלה שליש שנה עם אפרודיטה, שליש שנה עם פרספונה, ואת שליש השנה הנותר הוא יעביר עם מי שהוא ימצא לנכון.
שמה של קאליופה ניתן, בין היתר, לחמש ספינות של הצי הבריטי (הראשונה בהן הושקה ב-1808, והאחרונה ב-1932), לאסטרואיד 22 שנתגלה ב-1852 ולסוג של עוגב המונע בכוח קיטור . בשנת 2001 גילו אסטרונומים כי לאסטרואיד גדול זה יש ירח הסובב אותו, והם כינו אותו לינוס, על שם בנה של המוזה קאליופה.
האסטרואיד 22 קאליופה  שהתגלה ב-1852 על ידי ג'ון ראסל הינד, נקרא על שמה.
סוזן לימן

קורות חיים

סוזן לימן נולדה בשיקגו ב 9 במאי 1930 בשם סוזן אפשטיין. אביה היה יהודי, ומשפחתו היגרה מרוסיה לניו יורק כאשר היה בן שבע. אמה למדה במכללה בתקופה שבה נשים מעטות למדו במוסדות להשכלה גבוהה, ואביה היה מטלורג. כאשר לימן הייתה בת שישה שבועות, עברה המשפחה לקולומבוס שבאוהיו, בעקבות העבודה של אביה, וכשהייתה בת 6, הודיעו לאביה שלא סביר שהוא ימשיך להתקדם בעבודתו כי הוא יהודי. האב החליט לקבל הצעת עבודה אחרת והמשפחה עברה לפנסילבניה. לימן מספרת שמשפחתה חוותה אנטישמיות בעבודה ובבית הספר. כן, היא מספרת שבתור ילדה היא בילתה זמן רב בגיוס כספי תרומות למען הקמת מדינת ישראל.
בשנת 1951 לימן קיבלה תואר ראשון (BA) ממכללת גאוצ'ר  בארצות הברית. בשנת 1954 קיבלה תואר שני (MA) ממכללת רדקליף ובשנת 1958 קיבלה דוקטורט מאותה מכללה.
כאשר הייתה באוניברסיטת הרווארד לצורך לימודיה, הכירה את קווין לימן, סטודנט לרפואה. הם התחתנו ונולדו להם שלושה ילדים. נישואיהם חוו קשיים, במיוחד סביב הצלחתה המקצועית של סוזן לעומת הקריירה האקדמית של קווין, ולבסוף הם התגרשו.

קריירה

לאחר שהשלימה את לימודיה, לימן החלה בחיפוש אחר משרה קבועה. במשך שנה עבדה בהרווארד (1958-1959). לאחר מכן עזבה לאוניברסיטת ברנדייס לצורך פוסט-דוקטורט ושם היא נשארה שתים עשרה שנים. היא מעולם לא קיבלה משרת פקולטה מלאה ולכן חזרה לאוניברסיטת הרווארד ב-1972. לימן נשארה בהרווארד עד 1980, אז עזבה לאוניברסיטת מסצ'וסטס כדי להיות פרופסורית לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה. בשנת 1992 לימן עזבה את מסצ'וסטס כדי לעזור להקים את המחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטת בוסטון, שם היא עובדת עד היום, בתור פרופסורית במחלקה לפרמקולוגיה ותורת ריפוי ניסיונית והמנהלת של המעבדה לנוירופפטידים בבית הספר לרפואה.

מחקר

המחקר של לימן מתמקד בשני נוירופפטידים:Substance P  ו- Neurotensin, אותם היא בודדה והגדירה במעבדה.

Substance P

Substance P התגלה ובודד כבר בשנת 1931 על ידי אולף פון אולר (Ulf von Euler) שזכה בפרס נובל על ההישג. Substance P נשאר כ"אבקה" לא מוגדרת כימית במשך ארבעים שנה עד שסוזן לימן הגדירה את המבנה שלו - 11 חומצות אמינו, ב-1971. Substance P נמצא בכמויות משמעותיות בעצב התועה ופעולותיו כוללות: הורדת לחץ דם, כיווץ תאי השריר, גירוי ייצור הרוק ותגובות דלקתיות ברקמות. הוא גם אחראי להעברת כאב דרך סיבי עצב מסוימים. לא ברור האם הוא יותר משריד אבולוציוני,

Neurotensin

Neurotensin מופרש מהתאים של המעי הדק בתגובה לשומן. הוא מווסת את הניעות, מרגיע את סוגר הושט התחתון וחוסם את הגירוי שגורם להפרשת חומצה ופפסין על ידי העצב התועה.
לימן נחשבת לאחת ממייסדות תחום הנוירואנדוקרינולוגיה בזכות עבודתה המחקרית.

פרסים

סוזן לימן זכתה בפרסים רבים, וביניהם האישה הראשונה שזכתה להיות חברה באקדמיה הלאומית למדעים (National Academy of Sciences) בשנת 1991. בשנת 1993 זכתה ב- FASEB Excellence in Science Award,
בנוסף, בשנת 2005 זכתה ב-the Committee on Women in Neuroscience’s Mika Salpeter Lifetime Achievement Award.
חרפת חיחון

מהלך המשחק

עשר דקות מתחילת המשחק כבש הורסט רובש לזכות מערב גרמניה. לאחר מכן במשך 80 דקות התמסרו שחקני שתי הקבוצות ביניהם מבלי לנסות להבקיע שער. צוות הטלוויזיה הספרדי במשחק אמר כי "נראה שהקבוצות עובדות בתיאום, אך אי אפשר להוכיח זאת". צוות הטלוויזיה הגרמני ששידר את המשחק סירב להמשיך בשידור בשלב מסוים, והפרשן האוסטרי רוברט סיגר קונן ביקש בשלב מסוים מהצופים "לכבות את מכשירי הטלוויזיה שלהם, מכיוון שאין ולא תהיה התקדמות במשחק".
גם צופי המשחק לא אהבו את צורת המשחק, והמוני אוהדים ספרדים צעקו מדי פעם "החוצה מהמגרש", "החוצה!", "אלג'יריה אלג'יריה", "תנו להם לרקוד", ו"תנו להם לנשק". אוהדי אלג'יריה זרקו שטרות כסף על השחקנים בזעם. המשחק ספג ביקורת גם מצד אוהדי גרמניה המערבית ומצד אוהדי אוסטריה כאשר אוהד גרמניה המערבית אחד שרף את דגל מדינתו כמחאה.
גרנטה בעברית

מגזין גרנטה

גְרַנְטָה (באנגלית: GRANTA – The Magazine of New Writing) הוא מגזין ספרות בריטי שהוקם בשנת 1889, על ידי קבוצת תלמידי מחקר מאוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה, וזכה מאז להכרה ולתפוצה רחבה בקרב קוראים ומבקרים, אנשי רוח ותרבות
לגרנטה אין מניפסט פוליטי או ספרותי מוצהר אבל לאורך השנים העידו עורכיו על הרצון להתמקד ב- "כוחו ובדחיפותו של הסיפור הבדיוני והתיעודי, על ייצוגיו המילוליים והוויזואליים, וביכולתו המופלאה של הסיפור לתאר, להאיר ולהגשים."
בשנים האחרונות הושקו מהדורות בינלאומיות של המגזין במדינות שונות ברחבי העולם ובכ-12 שפות, ביניהן ספרדית, טורקית, סינית, פורטוגזית, איטלקית, בולגרית, שוודית, נורווגית, יפנית ועברית.

גרנטה בעברית

הצטרפותה של המהדורה העברית למשפחת גרנטה העולמית, היא חלק ממגמה שיזמו עורכי גרנטה בשנים שבין 2009–2013, להרחבת פעילותה של גרנטה וחשיפתה של ספרות עכשווית אל מעבר לגבולות אנגליה, וליצירה והחלפת טקסטים ודיאלוג מקצועי וספרותי בין עורכים ועורכות, סופרות וסופרים, הפעילים בשדה הספרות ברחבי העולם.
המהדורה העברית הושקה בשנת 2014 והיא מכילה טקסטים מתורגמים שראו אור במהדורות השונות של גרנטה העולמית, לצד יצירות מקור מקומיות הרואות אור לראשונה במסגרת זו.
המהדורה העברית של גרנטה היא המהדורה הבינלאומית ה-12 בעולם וגיליונותיה מפורסמים פעמיים בשנה.
ההוצאה לאור של המהדורה העברית של גרנטה, צמחה מתוך חנות הספרים העצמאית "סיפור פשוט" ביוזמת רוני קרמר, המוציאה לאור, ומירה רשתי, העורכת הראשית. גיליונות גרנטה רואים אור בהוצאת 'סיפור פשוט' בשיתוף עם הוצאת "רסלינג".
הגיליון הראשון של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור בשנת 2014, בעריכתן של מירה רשתי ושירה לוי.
בין חברי המערכת המורחבת של כתב העת נמנים סופרים, משוררים ויוצרים מהזירה הספרותית בישראל, ביניהם: ננה אריאל, דרור בורשטיין, מרית בן ישראל, עדנה דגון, רפי וייכרט, טל ניצן, ירון פלג, נעמה צאל, עידן צבעוני, אתגר קרת, מרב שאול, עדי שורק ויהודה שנהב-שהרבני.
עד כה ראו אור
גיליון גרנטה I: גבוליות, אביב, 2014
גיליון גרנטה II: שיטוט, חורף, 2015
גיליון גרנטה: III: קרוב לבית, סתיו, 2015
גיליון גרנטה IV: הזדמנויות, אביב 2016
גיליון גרנטה V: שפות זרות, חורף 2016
גיליון גרנטה VI: כתיבה אמריקאית חדשה, אביב 2017
גיליון גרנטה VII: כסף, חורף 2017
גיליון גרנטה VIII : התכתבויות, קיץ 2018
גיליון גרנטה IX: כתיבה ספרדית חדשה, אביב 2019

סיפור פשוט

גרנטה – מגזין לספרות חדשה רואה אור בשיתוף "סיפור פשוט" והוצאת "רסלינג".
"סיפור פשוט" הוא מרכז לספרות בנווה צדק בתל אביב מאז 2003, שהוקם על ידי רוני קרמר ופועל כחנות ספרים עצמאית, מקום מפגש לאירועים ספרותיים וסדנאות כתיבה, וכמוציא לאור של המהדורה העברית של גרנטה.
סיפור פשוט קרוי על שם ספרו של ש"י עגנון, חתן פרס נובל לספרות 1966 ואחד מאנשי הרוח הרבים שחיו ויצרו בנווה צדק.
ממברנה (תורת המיתרים)

ממברנות בתורת מיתרי העל

בתאוריה 2 ברנות מהוות מיתרים, עד לשנות ה-90 נעשה גלוי לעין שהתאוריה יכולה להתרחב כדי לכלול בתוכה מספר גבוהה יותר של ממדים באובייקטים. בצורה אופיינית האובייקטים הללו  לא מופיעים בתורת ההתפלגות.
חוץ מהמיתר היסודי (F- String) של תאוריית המיתרים והדואליות המגנטית, האובייקט בעל חמישה ממדים (NS5-Brane), הסוג של הממברנה שהרבה מדענים שמו עליה עין היא ממברנת דיריכלה אשר יכולה להתמזג עם מיתרים פתוחים. סוגים שונים של ממברנת דיריכלה או (D-brane) יכולה להמצא בתאוריות אחרות.

התפתחות תאוריית הממברנות

בעשורים האחרונים התאוריה על הממברנה מתפתחת הרבה, ולאחרונה נמצא עוד מימד והתאוריה שמיתר יסודי בתורת העל-מיתר הפך לממברנה דו-מיימדית בשם M1 brane (או ברנת על) שהמגנטיות הדואלית שלו היא ברנת M5. הסוגים השונים של הברנות בתורת המיתרים נחשבים קשורים גם כנראה לממדי על של ברנת M5 העוטפים כמה סוגים של סיבובים.
תורת ה-M טוענת כי המיתרים של האנרגיה יכולים לגדול לממברנות או ברנות גדולות יותר בגודל של היקום וגם שהמיתרים צריכים לרעוד ביותר מ-3 ממדי מרחב כנראה 6 ממדים ועוד מימד זמן.
לאון לדרמן (שחמטאי)

ביוגרפיה

לאון לדרמן נולד בצ'רנוביץ שבברית המועצות (כיום באוקראינה). הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת טומסק, עלה לישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 וקיבל את התואר מאוניברסיטת בן-גוריון. לדרמן התיישב בקריית גת ועבד כמורה בבית הספר.
באליפות ישראל בשנת 1984 במקום העשירי.
בשנת 1976 הוענקה ללדרמן דרגת אמן בינלאומי. בשנת 1980 הוא השתתף באליפות אירופה לנבחרות (נבחרת ישראל סיימה במקום ה-7, לדרמן סיים במקום ה-4 אישי).
באליפות אירופה לסניורים בשנת 2011 הוא סיים במקום ה-8. באליפות ישראל לסניורים בשנת 2011 הוא סיים במקום החמישי.
בשנת 2017 סיים במקום ה-9 באליפות אירופה לסניורים, והשתתף באליפות העולם לסניורים.
לדרמן הוא בעל דרגת שופט בינלאומי ופעיל בארגון ושיפוט תחרויות.
טיריבזוס

טיריבזוס (המאה ה-4 לפנה"ס) היה אציל פרסי. סטרפ סרדיס שהיה בין היוזמים של שלום אנטלקידס.

ביוגרפיה

לאורך כל המלחמה הקורינתית תמכה ממלכת פרס האחמנית בליגה האנטי ספרטנית שכללה את אתונה, תבאי, קורינתוס, וארגוס. הספרטנים מצידם ניסו להטות את לב פרס אליהם. משלחת ספרטנית בראשותו של אנטלקידס הגיעה לסרדיס בשנת 393 לפנה"ס. אותו זמן מונה טיריבזוס לסטרפ במקום טיתראוסטס שמת. הוא הסכים להצעות הספרטנים, במיוחד לאור העובדה שאתונה התחזקה יותר מדי בים האגאי ושהליגה תמכה במרד של אואגורס מלך סלמיס שבקפריסין נגד פרס. האתונאים ששמעו על כוונות הספרטנים שלחו משלחת בראשותו של קונון, טיריבזוס השליך את חברי המשלחת למאסר, אם כי קונון הצליח להימלט. בינתיים נתן טיריבזוס כסף לאנטלקידס ויצא אל שושן לנסות לשכנע את המלך ארתחששתא השני להעתיק את נאמנותו מאתונה לספרטה. המלך לא השתכנע, טיריבזוס הושעה מתפקידו וסטרותס מונה במקומו. הוא המשיך במדיניות האנטי ספרטנית. אם כי חמש שנים לאחר מכן חזר טיריבזוס לשלוט. הוא הביא למשא ומתן בין המלך לספרטנים מה שהוביל לבסוף את שלום אנטלקידס.
טיריבזוס מת לבסוף כאשר ניסה ליזום קשר נגד המלך.
הבור הסיני

הבור הסיני הוא בור קרסטי מאונך (מערכת קמינים) מהגדולים (כ-60 מטר עמקו) בארץ ישראל שנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולמיט עקב חדירת מי גשמים. הבור הסיני נמצא מצפון מזרח ליישוב עפרה.

מקור השם

שמו של הבור ניתן לו משום שכאשר נכנסו אליו לראשונה היה נראה עמוק מאוד בעיני הנכנסים, כמו בור המגיע עד לסין.

היווצרות הבור

הבורות הקרסטים הם חללים אנכיים טבעים נוצרים במשך מזמן רב בתהליך המסה ממושך ואיטי. כדי להבין כיצד נוצר בור קרסטי, חשוב להבין את תהליכי הבנייה של הסלעים המכילים אותו ואת הרכבם הכימי.

התהוות הסלע

על קרקעית ים נוצרים משקעי הרבדה של שרידי בעלי חיים ימיים. משקעים אלה עוברים תהליכי דיאגנזה (diagenesis) המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה הגורמים להתקשותו. בדרך זו נוצרים סלעי גיר ודולומיט. 
הסלעים נוצרו בתהליך איטי – שכבה של בערך סנטימטר אחד במשך 100 שנים. במשך מיליוני שנים הצטברו שכבות הסלע והגיעו לעובי של מאות ואלפי מטרים. שכבות אלה היו נתונות במשך זמן רב להשפעתם של כוחות קימוט והרמה עד אשר הפכו להרים ונחשפו לתנאי אקלים שונים.

התהוות הבור

בורות אנכיים נוצרים על ידי המסת הסלע בזרימה של מים מעל פני מי התהום, בתחום המאוורר (ואדוסי), שבו החללים בסלע מלאים בעיקר באוויר  בדרכם מפני השטח אל מי התהום. מי המשקעים החודרים לבור זורמים לרוב בשכבה דקה על דפנות הבור. המים ממיסים פחמן דו-חמצני בעברם דרך קרקע עשירה ברקבובית. המסת פחמן דו-חמצני הופכת את המים לחומצה פחמתית (H2CO3) הממיסה את הסלעים. תהליך זה של בליה כימית יוצר בסלע חללים בגדלים שונים המתחברים זה לזה ויוצרים בור כאשר בתנאים השוררים כיום משך הזמן הדרוש להתפתחות הבור הסיני הוא כ-100,000 שנה.

מבנה הבור

לבור פתח קטן (כ-1.5*1 מטר) הפעור בתחתית שקע קרסטי רדוד (דולינה). מהפתח נמשך קמין אנכי צר היורד כ-6 מטר עד חיבורו לחלל אופקי רחב. מדרגה אנכית שגובהה 2 מטר מוליכה למחילה צרה באורך 7 מטר וממנה סולם אנכי בפיר צר בעומק 5 מטר המוליך לחלל המרכזי. חלל זה, שעומקו כ-35 מטר מורכב מקמין אנכי רחב אשר לאורכו הותקן סולם ברזל במעקה היקפי. הסולם מחולק לשני מקטעים המופרדים בהתאם למדרגה טבעית המהווה נקודת חיבור בין שני קמינים בחלל המרכזי של הבור. במרכז הבור בעומק 30 מטר קיימים  נטיפים. 

בעומק 5 מטר נראה הבור כחדר רחב בעל קרקעית בוצית, שממדיו 2*7 מטר. בשולי החדר יש גומחות אחדות שבחלקן ניתן לחדור מטרים אחדים מתחת למפלס הקרקע.
קילימנג'רו

גאוגרפיה

המסיב של הר הקילימנג'רו רחב מאוד והוא משתרע על שטח שמידותיו כ-80 על 60 קילומטרים. הקילימנג'רו הוא הר געש שכבתי ובו כמה חרוטים געשיים עיקריים. הגבוה בהם הוא חרוט קיבו, שפסגתו קרויה אוּהוּרוּ (5,895 מטרים), שֵׁם שמשמעותו בסווהילי - "חירות". שני החרוטים הגעשיים האחרים הם מוונזי (5,149 מטרים) ושירה (3,962 מטרים).
ההר הוא אחד מכמה הרי געש השוכנים בתוך הבקע הסורי-אפריקני.

הקילימנג'רו כהר געש

אף על פי שהתפרצות געשית בהר לא צפויה בזמן הקרוב, מדענים חוששים מהתפרצות פתאומית כפי שאירעה בהר סנט הלנס וכן מפגיעת מטיילים מלבה ומהידרדרות סלעים כפי שאירע בעבר, שיצרו מכתש בצדו המערבי של ההר. מעולם לא תועדה התפרצות הר הגעש, אך מקומיים טוענים שהוא התפרץ לפני 170 שנים בערך.
חוקרים מצאו שרידי לבה ובזלת שמקורן בהתפרצות שאירעה במאות השנים האחרונות כ-400 מטרים מראש ההר, עובדה המעידה על פעילות וולקנית ענפה. לעיתים ההר פולט עדיין אדים בעלי ריח גופרית.

הטיפוס להר


האדם הראשון שהגיע לפסגה הגבוהה ביותר (אוהורו) היה יוהאנס קיניאלה לואאו (Johannes Kinyala Lauwo), אשר טיפס להר מספר פעמים ושימש מדריך לטיפוס ה"רשמי" הראשון לפסגת ההר של המטפס הגרמני הנס מאייר והמטפס האוסטרי לודוויג פורטשלר ב-6 באוקטובר 1889. על שמו נקרא המכתש במרכז ההר – "מכתש לואאו".
יוהאנס טיפס את ההר במשך כל חייו כמדריך, ונפטר משיבה טובה בגיל 125 בשנת 1996.
ההר הוא יעד תיירותי פופולרי, ויש שישה מסלולים באורכים שונים אל הפסגה, כך שהמסלולים הארוכים מתאימים יותר למתחילים. טיפוס על הקילימנג'רו הוא אמנם טיול, אך מחלה בגובה רב עלולה להתרחש, וטיפוס ארוך יותר מקל על ההסתגלות.

היעלמות הקרחון

בשנים האחרונות מפשירים הקרחונים שבראש ההר. קרחונים אלה נוצרו לפני 11,700 שנה, במהלך עידן הקרח האחרון. במהלך מאה השנים האחרונות נמסו למעלה מ-80% מהקרחונים.
מחקר שנעשה בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו מעריך שכל הקרחונים יפשירו עד שנת 2020 ואולי אף קודם לכן. להיעלמות הקרחונים השפעה רבה על הסביבה ועל משטר המשקעים האזורי, ומשערים – הן במחקר זה והן במחקרים אחרים – כי סיבת ההפשרה היא התחממותו של כדור הארץ.
שואוטיים

התפתחות מערוץ לחבילת תוכן

ב-1982 הערוץ אוחד יחד עם ערוץ הסרטים האמריקאי המצליח TMC‏ (The Movie Channel), אשר היה בבעלות שותפות האחים וורנר ואמריקן אקספרס. שני הערוצים נהפכו לחטיבת תקשורת אחת בשם "רשת שואוטיים". ב-1985 הפכה ויאקום לבעלים הבלעדים של החטיבה.
בתחילת דרכו התמקד הערוץ בסרטי קולנוע וטלוויזיה וכן במספר הפקות מקור, לצד אירועי אגרוף יוקרתיים. עליית קרנו בשנות ה-90 הובילה בשנת 2000 להרחבתו ופיצולו למספר ערוצים. הערוץ הראשי נותר זה ששמו "שואוטיים", אשר הקרין הקרנות בכורה לסרטי קולנוע, סדרות מקור ומשדרי אגרוף. הערוצים הראשונים שנפתחו היו "Showtime 2", שלאחר מכן שינה שמו ל-"Showtime too" ("גם שואוטיים" - שם הנשמע זהה לשם הקודם), ו-"Showtime 3", אשר מאוחר יותר שינה שמו ל-"Showtime Showcase". שני ערוצים נוספים אלו שידרו במתכונת זהה לזה הראשי.
ערוצים נוספים שנפתחו עם הזמן עסקו בשידורי סוגה מסוימת או עבור קהל יעד מסוים: "Showtime Beyond" התמקד בתכני מדע בדיוני ופנטזיה, "Showtime Extreme" בסרטי פעולה, "Showtime Family Zone" משדר תכנים המתאימים לכל המשפחה, "Showtime Next" פונה לקהל יעד בגילאי 18–24 ותכניו של "Showtime Women" פונים לנשים.
דער איזראעליט

דער איזראעליט (נהגה "איסרָאֶליט"; בגרמנית: Der Israelit; 'הישראלי'
, היה שבועון יהודי גרמני אורתודוקסי שהופיע בין השנים 1860- 1938.
השבועון נוסד ב-15 במאי 1860 במיינץ על ידי הרב והסופר מאיר מרכוס להמן. בשנת 1870 הוא התאחד עם כתב העת "ישורון" (במהדורתו הישנה, שהוקם בשנת 1854). החל משנת 1871 ועד שנת 1882 הופיע העיתון יחד עם נספח שבועי בלשון הקודש (כלומר בעברית) בשם "הלבנון", אשר יצא לאור קודם לכן כעיתון עצמאי בפריז. בין השנים 1873-1879 הופיע "דער איזראעליט" במהדורה מקבילה ביידיש.
לאחר מות מייסד העיתון עבר תפקיד העורך לידי בנו, אוסקר להמן (1858-1928). בשנת 1906 העביר אוסקר את ההוצאה לאור של העיתון ממיינץ לפרנקפורט. באותה עת, רכש יעקב רוזנהיים את העיתון, שיצר עבורו בימה להפצת השקפותיו שלו ושל אגודת ישראל אודות דרכה של האורתודוקסיה. בשנת 1908 מונה זליג שכנוביץ הסופר האורתודוקסי עורך העיתון.
העיתון היה, כהגדרתו, "ביטאון מרכזי של היהדות האורתודוקסית". הוא נקט בגישה דתית שמרנית-מסורתית, והיווה תגובת-נגד לכתב העת הרפורמי-ליברלי, "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" עם הזמן הפך "דער איזראעליט" לדובר החשוב ביותר בתחום העיתונות של היהדות האורתודוקסית בגרמניה.
בעיתון הופיעו סיפורים עלילתיים-היסטוריים בהמשכים מאת מאיר להמן, שנועדו למשוך את לב בני הנוער והיו שזורים בטענות נגד "המחדשים". הסיפורים, המשמשים כראי היסטורי לחיי יהדות מרכז אירופה במאה ה-19, כונסו ויצאו לאור בין השנים תשט"ז - ותשי"ח בסדרה בת עשרה כרכים, שהודפסה מאז כמה פעמים. הסיפורים אף עובדו מחדש בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי הסופרת ר. פרידמן, וזכו להצלחה מחודשת בציבור החרדי.
בתחילת נובמבר 1938 פסק העיתון לצאת לאור, לאחר שהמשטר הנאצי אסר על הפצתו.