google/wiki40b huggingface dataset:
אלדד פרשר

אלדד פרשר (נולד ב-23 באוקטובר 1963), מנכ"ל בנק מזרחי-טפחות מאז אוגוסט 2013.

ביוגרפיה

אלדד פרשר נולד בשנת 1963 בשכונת קריית משה בירושלים, בן לאב שהיה מנהל מכירות בחברת הדלק "פז" ולאם גננת. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר. שירת בצה"ל במערך הנ"מ. למד תואר ראשון ושני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. שם פגש את אשתו לעתיד, טליה לדור, שהייתה צוערת במשרד החוץ. 
במהלך לימודיו, בגיל 24, החל לעבוד במשרד האוצר במחלקת הביקורת של אגף החשב הכללי. כעבור שנתיים מונה לעוזרו האישי של החשב הכללי, אלי יונס. לאחר שנתיים וחצי בתפקיד זה מונתה אשתו לסגנית שגריר ישראל בג'מייקה, והוא הצטרף אליה והיה נספח בשגרירות שעסק במסחר ומינהל. בסוף 1993 מונה לסגן נציג האוצר בארצות הברית, ואשתו הצטרפה אליו כקונסולית הסברה בניו יורק. לאחר כארבע שנים בתפקיד חזר לישראל ומונה לסגן החשב הכללי לענייני מימון, תחת החשב הכללי שי טלמון. עם מינויו של ניר גלעד לחשב הכללי הקים פרשר את חטיבת המימון באגף. בשנת 2001 מונה פרשר למשנה לחשב הכללי. בשנת 2003, עם פרישתו של גלעד, היה פרשר החשב הכללי בפועל, ושאף להתמנות לחשב הכללי, אך שר האוצר, בנימין נתניהו, מינה לתפקיד את ירון זליכה. לאחר תקופת חפיפה פרש פרשר ממשרד האוצר. 
כאשר אלי יונס מונה למנכ"ל בנק המזרחי, הוא הציע לפרשר את תפקיד מנהל החטיבה הפיננסית, ופרשר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2004, וכן כיהן כיו"ר מזרחי שווייץ. באוגוסט 2013 החל לכהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות, במקומו של יונס.

משפחתו

אלדד פרשר מתגורר בירושלים. הוא נשוי לטליה לדור-פרשר, שגרירת ישראל באוסטריה, ולהם בן ובת.
ג'ונתן ליטל

חייו

ליטל הוא בנו של כותב ספרי המתח (בצרפתית) רוברט ליטל . הורי הוריו היו יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית, בסוף המאה ה-19. ליטל רואה במוצאו רק "רקע היסטורי". משפחתו של ליטל הגרה לצרפת כאשר היה בן 3. בגיל 13 שב לארצות הברית, אך בגיל 16 שב לצרפת להשלמת לימודי תעודת הבגרות (baccalauréat) שלו. סיים תואר ראשון ב-1989 ובאותה שנה פרסם ספר מדע בדיוני, המתרחש בקטקומבות בפריז בשם "Bad Voltage".‏ הספר יצא לאור באנגלית, ונכשל. בשנת 2006 פרסם ספר עיון העוסק במנגנוני המודיעין של הפדרציה הרוסית.
בין 1994 ל-2001 עבד ליטל בארגונים הומניטריים בינלאומיים כנגד הרעב. בינואר 2001 הוביל צוות של ארגון "הפעולה כנגד הרעב" בצ'צ'ניה, שם נפל צוותו קרבן למארב, במהלכו נפצע ליטל וחברו לצוות, קני גלוק מארגון רופאים ללא גבולות, נחטף.
בשנת 2006 יצא לאור בצרפת, בצרפתית, ספרו "נוטות החסד". הספר זכה להצלחה גדולה ומיידית ואף גרם לכך שלליטל תוענק אזרחות צרפתית, בזכות תרומה "לתהילתה של צרפת", אף שליטל עצמו מתגורר רוב הזמן בברצלונה.
בראיון שהעניק עם יציאתו לאור של תרגום עברי לספרו "נוטות החסד", מתח ליטל ביקורת על מדינת ישראל, והשווה את יחסם של חיילי צה"ל לפלסטינים ליחסם של הגרמנים ליהודים בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות

היסטוריה

קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות הוקמה בשנת 2010 על ידי היזמים עמרי לביא, שלו חוליו וניב כרמי שקראו אותה על שמם: Omri‏ Shalev‏ Niv‏ (NSO). עם הקמתה גייסה החברה סכום של כ-1.6 מיליון דולר מקבוצת משקיעים בראשותו של אדי שלו, מייסד קרן ג'נסיס. תמורת ההשקעה קיבלו המשקיעים 30% מהבעלות על החברה, כש-70% הנותרים נותרו בידי עמרי לביא ושלו חוליו (ניב כרמי עזב את המיזם זמן קצר לאחר הקמתו).
בשנת 2014 רכשה קרן האקוויטי פרנסיסקו פרטנרס 70% ממניות החברה, במחיר המשקף לחברה שווי של כ-130 מיליון דולר. הסכם המכירה כלל הסכמה על כך שמרכז הפיתוח של החברה יישאר בישראל.
בפברואר 2019 מכרה קרן פרנסיסקו פרטנרס את חלקה בחברה למייסדי החברה (חוליו ולביא) ולקרן הפרייבט אקוויטי האירופית נובלפינה. לפי הערכות העסקה נעשתה לפי שווי חברה של מיליארד דולר.

פעילות החברה

החברה מפתחת ומשווקת תוכנות המשמשות גורמים שונים, בעיקר ממשלות, לריגול אחר אנשים וגופים חשודים. הריגול מתבצע על ידי השתלת תוכנת ריגול במכשיר האלקטרוני של האדם אחריו רוצים לרגל - בדרך כלל בטלפון הסלולרי.
כיוון שפעילות החברה היא במישור הביטחוני, וכן משום שעשוי להיעשות שימוש במוצריה למטרות שפוגעות באינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, החברה צריכה לקבל אישור ממשרד הביטחון לכל עסקה שהיא מבצעת.

תוכנת פגסוס

המוצר העיקרי אותו מפתחת ומשווקת החברה היא תוכנת הריגול פגסוס (Pegasus) אשר נחשבת מיוחדת ביכולתה הגבוהה להצליח לחדור למכשיר האלקטרוני, וכן ביכולתה לפעול תוך שהיא ממשיכה להסוות את עצמה.
ברגע שהתוכנה הושתלה במכשיר, מפעיל התוכנה מסוגל להשתמש בה על מנת לגשת לכל המידע שעל המכשיר (תמונות, הודעות טקסט וכו'), להשתלט על המצלמה והמיקרופון על מנת לצותת או לצלם תמונות, לעקוב אחר מיקום המכשיר (GPS), וכן לשלוח מסרים מהמכשיר.
באוגוסט 2016 נאלצה חברת אפל לפרסם עדכון אבטחה למערכת ההפעלה iOS, לאחר שהתגלה שזו נפרצה על ידי תוכנת ריגול. החוקרים שגילו את הפריצה מצאו ראיות המצביעות על כך שהיא בוצעה על ידי תוכנת פגסוס.
ב-2017 פורסם כי ממשלת מקסיקו השתמשה בתוכנה כדי לרגל אחרי האופוזיציה, ובין השאר אחרי עורכי הדין שחקרו את רצח 43 הסטודנטים באיגואלה.
באפריל 2018 עובד החברה שזומן לשימוע לפני פיטורין, יצא בתום השיחה אל משרדו, גנב מידע רגיש ביותר באמצעות חיבור התקן חיצוני למחשב, וניסה למכור אותו ברשת האפלה, הדארקנט. לרוע מזלו, הקונה הפוטנציאלי יצר קשר עם החברה, זו הדריכה אותו כיצד לנהוג ובהמשך פנתה למשטרה והעובד נעצר. עקב אופי הפעילות של החברה, הוא מואשם בין היתר בפגיעה בביטחון המדינה. ככל הנראה לא נגרם כל נזק לחברה או לביטחון המדינה.
באוגוסט 2018 פורסם שהתוכנה שימשה גם את איחוד האמירויות הערביות. בדצמבר 2018 דיווח הוושינגטון פוסט כי ישראל התירה לחברה למכור תוכנת ריגול לערב הסעודית.
באפריל 2019 החברה הקפיאה את עסקאותיה עם ערב הסעודית לאחר שדווח כי התוכנה שימשה לריגול אחר העיתונאי ג'מאל ח'אשוקג'י שנרצח בקונסוליה הסעודית באיסטנבול
אצטדיון הקרח של מאלמה

היסטוריה

המבנה נבנה ונחנך ב-1968, האולם מכיל 5,800 מקומות ישיבה.
מהקמתו ועד 2008 היה אולם הבית של קבוצת ההוקי קרח "Malmö Redhawks" אך לאחר מכן הוחלף במאלמה ארנה, עד 1972 שימש גם את קבוצת הכדורגל מאלמה.
האולם אירח את אירוויזיון 1992.
נערך בו גם גביע דייוויס 1996 ואליפות אירופה להחלקה אמנותית על הקרח ב-2003.
ב-2013 נערכו במקום שיפוצים עבור אליפות העולם בהוקי קרח לצעירים.
מקרוני

מקרוֹנִי (באיטלקית: maccheroni) הוא סוג יבש של פסטה, בעל אורך בינוני ועשוי על ידי מכונה. הוא קצר בהרבה מספגטי, חלול, ואינו מכיל ביצים. למרות שקיימות מכונות ביתיות שמייצרות מקרוני, לרוב הוא מיוצר בצורה מסחרית.
"מקרוני" הוא עיוות של המילה האיטלקית "מַקֶרוֹנֶה" וצורת הרבים שלה "מַקֶרוני". מוצאה של המילה הוא נושא לוויכוח. מומחים רבים טוענים שהיא קשורה למילה היוונית "מכריה" (μαχαρία) - "מרק שעורה", השואב כל הנראה את שמו מהמילה "מאקאר" או "מקריוס" (μακάριος) "מאושר". 
יש שמקשרים את המקרוני לאוכל (בזמנו עשוי אורז) שמגישים אצל היוונים בארוחה המשותפת אחרי הלווייה. בארוחות מסוג זה שרו שירי אבלות הנקראים "מקרוניה" (μακαρώνεια) - מהמילים "מקריוס" ואולי גם "אאוניוס" (αἰώνιος "לנצח"). הנפטר או "המנוח" נקרא ביוונית החדשה "מַקַריטיס" (μακαρίτης).
לפי השערה אחרת מקורה של המילה בפועל "מקארה" מאיטלקית, שמשמעותו "למעוך" או "לשבור" (הפועל מתייחס למעיכת החיטה לשם הכנת פסטה).
ברוסיה, ארצות הברית ובבריטניה פופולרי מאוד המאכל "מקרוני עם גבינה", הנמכר אף כארוחה מוכנה. הארוחה כוללת מקרוני מבושל ברוטב גבינה, לעיתים נוסף שלב של אפייה בתנור עם ציפוי פירורי לחם או גבינה.
בהונג קונג מוגש המקרוני במרק אטריות. רשת המסעדות "צ'ה צ'אן טנג" מגישה את המקרוֹנִי עם בשר עוף, שעועית, פטריות שחורות, בשר חזיר ולעיתים ביצים.

מכונות מקרוני

תומאס ג'פרסון הוא הראשון שהמציא מכונת מקרוני בארצות הברית, ב-1789, כשחזר הביתה לאחר ששימש כשגריר בצרפת (בעקבות המהפכה הצרפתית באותה שנה). הוא סיפר כי דניאל פיזה לימד אותו כל שידע על מכונה זו. המילה "מקרוני" כבר הייתה מוכרת בארצות הברית באותה עת, כשהוצגה גם במילותיהם של שירים פופולריים כמו ה"Yankee Doodle".
בימי המאה ה-18 מקרוני היה כינוי, שגור בפי העם האנגלי, לצעירי אצולה הוללים שבילו באיטליה (נקראו "מקרוני" משום הבילוי באיטליה). בשיר המוזכר הנ"ל "Yankee Doodle" המילה מקרוני איננה במשמעות המאכל אלא דווקא במשמעות הכינוי.
"He stuck a feather in his hat, 
And called it macaroni"
בתרגום "הוא "תקע" נוצה בכובעו וקרא לה מקרוני"
דוד ברטוב

קורות חייו

ברטוב נולד בשם דוד גוטנסקי בעיירה מוטאל שבבלארוס. הוא למד בבית ספר תיכון עברי "תרבות" בעיר פינסק, וסיים לימודיו ב-1939. בשנת 1941 הוגלה למחנה עבודה סובייטי בסיביר. הוא שוחרר מהמחנה כנתין פולני ועסק בעבודות שונות בברית המועצות. ב-1946 עזב את ברית המועצות לפולין, ופעל בתנועת "הנוער הציוני" בפולין ובגרמניה.
עם עלייתו לישראל בשנת 1949 עברת את שם משפחתו ל"ברטוב" והתמנה למזכיר לשכת נשיא המדינה חיים ויצמן (שנולד באותה עיירה). בשנת 1952 התמנה למנהל הלשכה של הנשיא יצחק בן-צבי. ב-1959 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1960 קיבל תואר מוסמך במשפטים. לאחר תקופת התמחות בירושלים הוסמך ב-1961 כעורך דין, ומונה על ידי הנשיא יצחק בן צבי ליועצו המשפטי.
ב-1964 יצא לשליחות בברית המועצות ושימש כאיש צוות "נתיב" בברית המועצות וכמזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה. לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לישראל ב-1967 שב לישראל ולפעילות משפטית, וכיהן כשופט בבית משפט השלום בירושלים וכרשם בית המשפט העליון. ב-1979 מונה לכהונת סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. בתקופה זו פעל גם במישור הציבורי וריכז את שתי ועדות החקירה המשפטיות החשובות ביותר בשנים אלו: ועדת אגרנט, ועדת החקירה של מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, ובשנים 1982–1983 ריכז את ועדת כהן, הוועדה לחקירת האירועים במחנות סברה ושתילה.
בשנים 1986–1992 היה ראש "נתיב", ומ-1992 עד 1994 – ראש משלחת "נתיב" במדינות של ברית המועצות לשעבר.
אחרי פרישתו היה דוד ברטוב פעיל בוועדות למען יהודי ברית המועצות לשעבר. כיהן כיו"ר הוועדה לעניין "חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל" וכיו"ר רשות ועדת אסירי ציון.
במשך שנים רבות היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית ובוועד הפועל של האוניברסיטה. בין השנים 1997–2003 שימש כיו"ר הוועד המנהל של יד יצחק בן-צבי בירושלים, כיהן כיו"ר המועצה הציבורית של יד יצחק בן-צבי.
דוד ברטוב היה נשוי לאסתר ברטוב, והוא אחיו הבכור של חיים ישראלי, עוזרם הבכיר של שרי הביטחון לדורותיהם. לזוג נולדו שלושה בנים.
ברטוב נפטר בירושלים ב-30 במרץ 2018 ונטמן בהר המנוחות.
שברולט קווליר

קוואליר(אביר באנגלית) היא דגם משפחתי קטן שיוצר בין השנים 1982-2005 על ידי שברולט. הקוואליר היה מיוצר לצד קדילאק סימארון, ביואיק סקיהוק, אולדסמוביל פירנצה ופונטיאק J2000 / 2000/ Sunbird

קודמיו

  הקוואליר החליף את השברולט מונזה בצפון אמריקה. המונזה הייתה זמינה בגרסת 2 דלתות קופה,

דור ראשון (1982–1987)

הקאווליר הראשונה יצא למכירה בתחילת 1981 כמודל 1982, הייצור הראשוני   היה בהיקף של פחות מ 1000 יחידות . 1983 Cavaliers הציע גרסה עם מערכת הזרקת דלק, ומנוע V6 הפך להיות זמין משנת 1985. במודלים משנת 1984 קיבל מתיחה קלה עם פנסים מרובע. הגרסה הספורטיבית Z24 הוצגה בשנת 1986 בתצורות קופה ו hatchback. . לאחר מכן, Cavaliers
יהושכר כרכי (קרקובסקי)

יְהוֹשָׂכָר כְּרַכִּי (קרקובסקי) (1909 – 1957) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.

ביוגרפיה

יהושכר כרכי נולד בעיירה הקטנה פביאניצה שליד העיר לודז' שבפולין. כבן למשפחת תעשייני טקסטיל גדולים, זכה לחינוך מסודר. הוא החל ללמוד בגימנסיה העברית בלודז', אך כשהיה כבן 16 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה השתקעה בתל אביב, וניסתה ללא הצלחה להקים מפעל לטקסטיל.
יהושכר כרכי השלים את לימודיו בגימנסיה הרצליה שבעיר, ופנה ללימוד שפת האספרנטו. הוא למד גם פקידות ומצא את פרנסתו בתרגום מכמה לשונות אירופיות. עיקר תרגומיו היה עבור עיתוני הילדים וספרי הילדים. בין שאר משרותיו היה גם מזכיר המערכת של עיתון הילדים "עתוננו" בשנים 1936 עד 1938.
יהושכר כרכי היה מהיחידים בארץ ששלטו היטב בשפת האספרנטו, וגם תרגם מלשון זו. הוא גם כתב בעצמו מחזה קומי בשם "הלוחמים הקטנים", מחזה בחרוזים שעלילתו מספרת על ילדים בכפר תקוע בראשית ימי דוד המלך.
כרכי נפטר בשנת 1957 בתל אביב. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
זרג

הזרג (Zerg) הוא גזע דמיוני של חייזרים דמויי-חרקים ענקיים במשחק המחשב סטארקראפט. חרקים אלו נחלקים לנחילים המזכירים את מושבות הנמלים והטרמיטים. בכל מושבה ישנו תת-מוח (Cerebrate) כל חברי הנחיל מצייתים לו, כאשר הנחיל בנוי מלוחמים שתפקידם להגן על המושבה ופועלים המספקים את צרכיה. הזרג מתאפיינים בטכנולוגיה אורגנית ומסתמכים על מספרם הרב שיביא להם את הניצחון. בראש הזרג עומד "מוח העל" (Overmind), שנעזר במספר תת-מוחות לשלוט על הנחילים העצומים שלו.

לידת הזרג

אחרי הכישלון של הזל-נאגא (Xel-Naga) עם בריאת הפרוטוס, שקמו על יוצריהם, החליטו הזל-נאגא לטוס הרחק מהם. לאחר טיסה שערכה אלפי שנות אור לכיוון מרכז הגלקסיה הם התיישבו בעולם אפר בשם זרוס (Zerus). 
למרות הכישלון עם הפרוטוס, החליטו הזל-נאגא להמשיך בתוכנית הניסויים שלהם באבולוציה. הם פעלו לקדם את ההתפתחות של צורת החיים חסרת המשמעות ביותר על פני זרוס, גזע דמוי חרקים אשר היו ידועים בשם "זרג". בזכות הטיפולים הגנטיים שעברו הזרג על ידי הזל-נאגא הצליחו הזרג לשרוד את סופות האש שהתחוללו בזרוס ושגשגו. אף על פי שהיו קטנים מאוד ודמו לתולעים נטולי כל יכולת לשנות את הסביבה הטבעית שלהם הם הסתגלו לסביבתם והצליחו לשרוד. הזרג פיתחו לעצמם יכולת להתחפר בעורם של יצורים פגיעים פחות וניזונו מהחומרים שנמצאו בתוך גופם. הם החלו להטמיע בתוכם את התהליכים והזנים הגנטיים של אותם יצורים, ובתוך כך המבנה הגנטי של הזרג החל להשתנות ונוצרו זנים שונים של זרג.

מוח העל

הזל-נאגא זכרו היטב כי כישלונם עם הפרוטוס היה תוצאה של האצת יתר של פיתוחם וחוסר אחידותם. על כן, למרות יצירת זנים ונחילים חדשים של הזרג, לא היה מאוחר מדי לפעול כדי לאחדם, והם יצרו את "מוח העל" (Overmind) שהיה אחראי על פיתוח ואיחוד של כל זני הזרג שנטמעו בקרב היצורים השונים.
עד מהרה התעצמו הזרג והחלו להתפשט ברחבי הגלקסיה, תוך שהם משתלטים על כוכבים שלמים ומטמיעים בתוכם עשרות מינים. בסופו של דבר הזרג פנו אף כנגד יוצריהם. עלילת משחק המחשב מתארת את הגעתם של הזרג לשטחם של בני האנוש ואת מאבקם בבני האדם ובגזע הפרוטוס.
אסמאעיליה (מחוז)

גאוגרפיה

מרבית שטחו של המחוז הוא מדברי, למעט חלקו הצפוני של המחוז. מחוז אסמאעיליה כולל בשטחו את החלק התיכון של תעלת סואץ, כולל האגמים המרים, המפרידים בין חלקה הצפוני והדרומי של תעלת סואץ.
תעלת אסמאעיליה אשר יוצאת מקהיר אל העיר אסמאעיליה על אגם תמסח, נבנתה בשנים 1863-1858 כדי לספק מים מתוקים לאלפי הפועלים של תעלת סואץ. תקופה זו של פיתוח תשתיות האזור בין העיר אסמאעיליה לעיר סואץ, הפכה שטח מסוים בתוך המדבר חסר המים, לאזור פורה יחסית מבחינת היכולת לגדל בו לגידולים חקלאיים. צפון המחוז איננו מדברי, וכמויות הגשמים שיורדות באזור זה מאפשרות גידול חקלאי ביתר קלות.

היסטוריה

תעלת אסמאעיליה המודרנית עוקבת אחר תעלת הפרעונים , שנבנתה לראשונה על ידי הפרעה נכו השני סביב שנת 600 לפנה"ס.
המחוז זכה לתחילתה של פריחתו המודרנית באמצע המאה ה-19, סביב חפירת תעלת סואץ בשטחו. תשתיות המחוז חוזקו כדי לכלכל את הפועלים ששהו שנים רבות בשטחי המחוז, והכלכלה המקומית זכתה לרוח גבית.
החל משנת 1922 החל תהליך הדרגתי של מתן עצמאות מבריטניה למצרים. בשנת 1936 חתמו בריטניה ומצרים על ההסכם האנגלו-מצרי שהעניק הלכה למעשה עצמאות למצרים, אך הסדיר את הנוכחות הצבאית הבריטית באזור לעשרים שנה נוספות. הנוכחות הבריטית התרכזה באזור תעלת סואץ, ובין השאר מוקם בסיס בריטי ממערב לעיר אסמאעיליה.
בשנת 1951 נאבקו המצרים המקומיים בנוכחות המקומית של הבריטים, במאבק אשר זכות באתוס המקומי בגבורה. לזכר אותו מאבק, נחשב מאז ה-25 בינואר כיום הלאומי של המחוז. בהתאם להסכם האנגלו-מצרי, פינו בשנת 1956 הבריטים את הבסיס הצבאי ממערב לעיר אסמאעיליה, ובכך הסתיימה הנוכחות הבריטית הישירה במחוז.
במהלך המלחמות בין ישראל למצרים בעשורים הראשונים שלאחר הקמת מדינת ישראל, היו מספר פעמים בהם השתלט צה"ל על שטחי המחוז שנמצאים בחצי האי סיני, ביניהם העיר קנטרה. החל משנת 1974 שבו בהדרגה שטחי המחוז לשליטה מצרית.

דמוגרפיה

על פי רישומים מצריים משנת 2015, התגוררו במחוז 1,178,641 תושבים, מתוכם כ-45% ביישובים עירוניים, וכ-55% במתכונת כפרית. צפיפות המחוז נמוכה, בהשוואה למחוזות אחרים במצרים, ועומדת על 229.3 תושבים לקמ"ר.

תרבות

מחוז אסמאעיליה מארח מדי שנה את פסטיבל הסרטים הבינלאומי של אסמאעיליה, שעוסק בסרטים תיעודיים וסרטים קצרים, ומופק על ידי משרד התרבות של המחוז. המחוז מארגן עוד כמה פסטיבלים נוספים, ובנוסף מתחזק מספר מוזיאונים ואתרי תרבות נוספים.
הדרבי של מנצ'סטר

היסטוריה

נכון ל-24 באפריל 2019, התקיימו 178 משחקי דרבי, בהם מנצ'סטר יונייטד מובילה את המאזן עם 73 ניצחונות.
52 פעמים הסתיים הדרבי בתוצאת תיקו. כמות השערים הגדולה ביותר שנכבשה אי פעם בדרבי היא שבעה שערים, זה קרה ב-26 בינואר 1926 וב-23 באוקטובר 2011.  
שתי הקבוצות ניצחו בתוצאת 0-5, בפעם הראשונה כשמנצ'סטר סיטי ניצחה ב-1955, ובפעם השנייה כשמנצ'סטר יונייטד ניצחה ב-1994.
הדרבי בו נכחו הכי הרבה אנשים התרחש ב-20 בספטמבר 1947, בו נכחו כ-78,000 איש. המשחק נערך באצטדיון מאין רוד בו שני המועדונים נהגו לשחק מאחר שאצטדיון אולד טראפורד היה בתיקונים מנזקים שנגרמו לו במלחמת העולם השנייה.
מאז רכישת מנצ'סטר סיטי על ידי משקיענים מאבו דאבי בשנת 2008 משחקי הדרבי נהפכו למסקרנים יותר ולמסוקרים יותר ברחבי העולם.
ב-23 באוקטובר 2011 ניצחה מנצ'סטר סיטי את מנצ'סטר יונייטד בתוצאה 1-6, אשר נחשבת לאחת מהתוצאות הטובות ביותר לזכות הסיטי במשחקי הדרבי בין הקבוצות.
החל מעונת 2016/17 הדרבי נחשב למסקרן אפילו יותר בגלל היריבות הספורטיבית השוררת בין מאמני הקבוצות ז'וזה מוריניו ופפ גוארדיולה. באותה עונה הקבוצות נפגשו פעמיים בליגה ופעם אחת בגביע הליגה.
מרכז שפירא

היסטוריה

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה במקום חווה חקלאית בשם דגנים על ידי חיילים משוחררים מהצבא הבריטי ומצבא ארצות הברית, בשל לחץ המוסדות המיישבים למסד אותה כמושב או כקיבוץ, החליטו המתיישבים לנטוש את המקום.
בשנת 1958 חולקה החווה בין ארבעת יישובי המועצה האזורית שפיר, כאשר חלק ממנה יוחד בידי ראש המועצה משה מושקוביץ כמרכז חינוך אזורי בשם מרכז אזורי שפיר, בו גרו כל מורי בית הספר היסודי, חטיבת הביניים, התיכון, הישיבה התיכונית ובית הספר המקצועי-הטכנולוגי. עשר המשפחות הראשונות עברו למקום בראשית שנות ה-60.
שם המקום שונה למרכז שפירא בעקבות פרשת הרימון בכנסת (1957), בה נפצע השר משה שפירא באורח קשה. רק בשנת 1970, לאחר ויכוחים ארוכים בוועדת השמות הממשלתית, שונה שם היישוב באופן רשמי לשמו הנוכחי.
בשנת 1995 היישוב הורחב, ומנה כ- 425 יחידות דיור כולל השכונה החדשה "אחוזת אתרוג" אותה תכנן האדריכל גדעון פובזנר. הרחובות בשכונה מסודרים לפי סדר שבעת המינים: חיטה, שעורה, גפן, תאנה, רימון, זית, תמר. 
בשנת 2016 רשות מקרקעי ישראל שיווקה קרקעות להרחבה נוספת של היישוב שתוסיף לו 201 יחידות דיור, חלקן במסגרת מחיר למשתכן.

אוכלוסייה

אורח החיים המאפיין את היישוב הוא דתי-לאומי. כאשר ביישוב ישנה גם אוכלוסייה חרדית-לאומית. 
היישוב משמש, במידה רבה, כיישוב המרכזי של המועצה ובו מרוכזים משרדי המועצה האזורית שפיר, מרפאת שירותי בריאות כללית, סניף בנק דואר ישראל, מרכז מסחרי, משרדי מחוז יהודה של תנועת הנוער בני עקיבא, הספרייה המרכזית האזורית, אולם אירועים קהילתי ומוסדות חינוך.
ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וכן סניף של תנועת עוז לגילאים הצעירים יותר.
רב היישוב הוא הרב חיים דרוקמן.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים במרכז שפירא 2,443 תושבים. האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של 1.9%
בין אנשי היישוב המוכרים אפשר למנות את רב היישוב חיים דרוקמן; הרב אברהם כהן ראש מוסדות "אך טוב וחסד"; הרב יצחק נריה ראש ישיבת תורה בציון; הזמר ציון גולן; ראש המל"ל מאיר בן שבת והחוקרים חגי משגב וגבי ברזילי. גם ראש המועצה האזורית שפיר, אדיר נעמן מתגורר ביישוב.
משנק

מַשְׁנֵק (וכן: צ'וֹק, נטל) הוא רכיב אלקטרוני או אלקטרומגנטי במעגלים חשמליים המשמשים בעיקר לתפעול נורות חשמליות מקבוצת נורות הפריקה.
תפקידו העיקרי של המשנק הוא יצירת תנאים מתאימים להפעלת נורות פריקה - נורות המתאפיינות באי-יציבות אינהרנטית ולכן לא ניתנות בדרך כלל להפעלה ישירה ממתח הרשת. המשנק משמש כרכיב המייצב במעגל החשמלי בהפעלת נורת פריקה על ידי הפיכת מקור המתח למקור זרם. בנוסף לתפקידו העיקרי משמש המשנק לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה.

אטימולוגיה

חשמלאים מכנים את המשנק בשם צ'וק, תרגום מאנגלית של Choke - החנק, שנק, עצור. באנגלית Choke valve, מתקן במאייד במנוע בנזין הסוגר את האוויר למאייד (חונק) וגורם לתערובת עשירה יותר בדלק להגיע למנוע. כאן בתחום נורות הפריקה הצ'וק הוא גורם החונק, עוצר ומייצב את הזרם במעגלי הנורות.

משנק סליל השראה

משנק סליל השראה או משנק מגנטי, הוא למעשה משרן בעל ערך השראות גבוה הפועל בתחום תדר הרשת (בדרך כלל 50 או 60 הרץ). משרן זה הופך את מקור מתח החילופין של הרשת למקור זרם חילופין ובכך מאפשר הפעלה יציבה של נורת הפריקה. במעגל החשמלי, מתחבר המשנק בדרך כלל בטור לנורת הפריקה. המשרן משמש לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה (ובתאורה פלואורסצנטית, חימום האלקטרודות לפני כן). בדרך כלל בנוי סליל ההשראה מחוט נחושת דק המלופף סביב ליבת ברזל שעשויה למלות דקות (דפי פח דק).
באמריקה הצפונית, ששם מתח הרשת (120 וולט) נמוך מדי בשביל לאפשר הדלקת נורות פריקה באמצעות משרן (צ'וק) פשוט, המשנק כולל סליל שנאי להעלאת המתח. השנאי מעוצב עם מספיק השראת זליגה כך שהזרם מיוצב כהלכה. משנקים אמריקאים רבים לנורות פלואורסצנטיות מנצלים את העובדה שהשנאי מאפשר ליצרן לבחור במתח מעגל פתוח בגובה מספיק גבוה כדי להדליק את הנורה ללא צורך במדלק (סטארטר) כלל, או להפעיל שתי נורות פלואורסצנטיות או יותר, בהספק גבוה, ממשנק אחד. עד לשנת 1980, משנקים אמריקאים רבים הכילו PCB, לצורך קירור ובידוד חשמלי של המשנק, בדומה לשנאים.

משנק אלקטרוני

בדומה למשנק סליל ההשראה, גם המשנק האלקטרוני תפקידו לאפשר את הפעלתה של נורת פריקה באופן יציב ולספק לה את תנאי העבודה המתאימים. בניגוד להפעלת הנורה בתדר נמוך במשנק סליל ההשראה (50, 60 הרץ). המשנק האלקטרוני מעלה את תדר הפעלת הנורה ובכך מאפשר מספר יתרונות על פני המשנק המבוסס סליל השראה.
ליידי גודייבה

הדמות ההיסטורית

ליידי גודייבה הייתה אשתו של לאופריק, רוזן מרסיה. ככל הנראה נישאה לו לאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון. ליאופריק וגודייבה היו מאמינים אדוקים אשר תרמו רבות לבניית מוסדות דת. הידוע מכולם הוא המנזר הבנדיקטיני בעירם קובנטרי, אך בנוסף אליו מימנו ככל הנראה גם את בניית המנזרים בווסטר, בלינקולנשייר ובערים נוספות באזור. על פי המסופר, תרמה ליידי גודייבה מספר רב של תכשיטי זהב וכסף מרכושה הפרטי, לעיטור פסלי קדושים נוצריים בקתדרלות השונות בקובנטרי ואף לכנסיית סנט פול בלונדון.
ליידי גודייבה ובעלה נחשבו בין גדולי התורמים האנגלו-סקסיים בתקופת הזמן שלפני הכיבוש הנורמני של בריטניה. לאחר הכיבוש נבזזו התכשיטים והועברו על ידי הבישופים הנורמניים לארצם או הותכו.
לאחר מותו של בעלה בשנת 1057 המשיכה גודייבה לחיות מספר שנים נוספות תחת הכיבוש הנורמני. היא מוזכרת כאחת האנגלו-סקסיות הבודדות, וכאישה היחידה אשר החזיקה בבעלותה אדמות בתקופה שלאחר הכיבוש. כאשר בוצע סקר המדידות הגדול של 1086 היא כבר לא הייתה בין החיים, אבל אדמותיה לשעבר מוזכרות בסקר, אם כי הן כבר היו בידיים אחרות. מכאן שגודייבה מתה בין 1066 ל-1086.

סיפור האגדה

על פי האגדה המפורסמת, ריחמה ליידי גודייבה על תושבי עירה קובנטרי, אשר נאנקו תחת עול המיסים הכבד שהוטל עליהם בידי בעלה. כל פניותיה אליו להקל על התושבים נענו על ידיו בשלילה. למרות זאת, ולאחר הפצרות רבות מצידה, החליט כי יהיה מוכן להיענות לבקשתה, ובתנאי כי תסכים לרכוב עירומה על סוס ברחובות העיר.
להפתעתו של לאופריק, הסכימה ליידי גודייבה האדוקה בדתה להצעה, ויצאה לרכיבה כשהיא עירומה ברחובות העיר, לאחר צו שהוצא לתושבים בידי בעלה המחייב אותם להסתגר בבתים בכל אותו הזמן. על פי האגדה, אדם שהציץ בה (טום המציצן, Peeping Tom) הפך עיוור, אך הרוזן עמד בהבטחתו והפחית את עול המיסים מן התושבים.
ישנן גרסאות שונות לסיפור האגדה ולפיו אנשי העיר דווקא כן התאספו ברחובות כדי לצפות ברוכבת העירומה, או גרסה לפיה הייתה זו בחירתם של אנשי העיר להסתגר בבתיהם כדי לא לבייש את הגבירה, אשר הקריבה את הקרבן הזה עבורם, או גרסה נוספת ולפיה הייתה גודייבה לבושה במעין בגדים תחתונים או שקופים חלקית ולא עירומה לחלוטין. על פי גרסה אחרת הכוונה היא שגודייבה רכבה ללא תכשיטיה, ובניגוד למעמדה הרם הייתה למעשה "עירומה". גרסה מקובלת טוענת שנעשה לה נס ושיערה התארך כך שכיסה על מערומיה.

תוקף היסטורי

במחקרים מאוחרים שנערכו לא נמצאו הוכחות חד-משמעיות לקיומו של אירוע כמתואר בסיפור המעשה. יתר על כן, ממדיה הקטנים של קובנטרי ההיסטורית לא איפשרו מעשה אצילי מסוג זה שיהיה בעל השפעה משמעותית כל כך. בנוסף לכך, על פי הרישומים ההיסטוריים מן התקופה, הוטלו מיסים רק על סוסים, ולכן רוב התושבים שהיו עניים וחסרי רכוש כלל לא שילמו אותם.
המסקנה ההיסטורית אם כן היא כי ספק רב אם אירוע כזה אכן התקיים במציאות וסביר להניח כי מדובר בהתפתחות של אגדת עם אשר הושפעה ממיתוסים היסטוריים דומים, בהם משפיעה אשתו של השליט על החלטותיו לטובת העם, ואשר המפורסם מכולם הוא סיפור אסתר ואחשוורוש.