google/wiki40b huggingface dataset:
מתתיהו שמחה רבנר

מתתיהו שמחה רבנר או מתיתיהו שמחה רבענער (ברומנית: Matityahu Simcha Rabener), המוכר גם בשם העט המשביר, 1829 או ,לפי מקורות אחרים, 23 בינואר 1823  לבוב - אפריל 1894, רב, דרשן, מחנך, מורה לעברית, סופר, מתרגם ועורך בשפות עברית, גרמנית ורומנית, יליד גליציה המזרחית (בימינו באוקראינה) שפעל בגליציה, בוקובינה וברומניה, מראשי המשכילים בצ'רנוביץ וביאשי.

רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו

ממתיהו שמחה נולד בסביבות שנת 1829, בלמברג, בגליציה, אז באימפריה האוסטרית כבנו של יהודה רבנר או לפי מקורות אחרים, לייב (או אולי יהודה לייב) בוברקר  ושל אשתו, יינטה, שנמנו עם צאצאי משפחת מנקס המיוחסת.
 למד תורה בבית מדרשו של הרב יעקב משולם אורנשטיין ויצא לו בילדותו שם של עילוי. בגיל 15 נפתח לעולם התרבות הכללית, למד שפות זרות, דקדוק עברי וכתב סיפורים ושירים בעברית, שאותה פרסם בשנת 1845 ידידו מנדל בן יצחק שטרן (מקס עמנואל שטרן, 1871-1811) בכרך הראשון של כתב העת שלו "כוכבי יצחק". רבנר לא הסתפק בלימודי רבנות ונרשם גם לאוניברסיטת למברג, בה למד פילוסופיה, מזרחנות ומוזיקה 
הוא שהה תקופה מסוימת בווינה, שם התראה עם קבוצה של משכילים מתונים ועם קבוצות של חסידי הרפורמות הדתיות ביהדות. הוא התיידד עם כמה מהם ובמיוחד עם מאיר הלוי לטריס.
ביקר גם אצל משכילים נחמן קרוכמל בז'ולקייב ושמשון בלוך בקוליקוב.

המשך פעילותו בגליציה ובוקובינה

בשנת 1848 התחתן עם אשה יהודיה מראווה רוסקה. בראווה רוסקה התיידד רבנר עם הסופר אברהם גולדברג.   
ניסה את מזלו גם בעסקים אך איבד בשנת 1855 את כל נבסיו ועבר לגור בנאראיוב, שם מצא משרה של מזכיר אצל איש עסקים אמיד.
בשנת 1860 להזמנת דודו, הרב אליעזר אליהו איגל הגיע לצ'רנוביץ ועבד שם כמורה. 
גם בצ'רנוביץ התחבר רבנר לקבוצה של סופרים עברים, מחסידי ההשכלה ובהם אברהם אייזנר, מוזס אורנשטיין, אברהם גולדפדן ועוד. בנוסף לספר דקדוק עברי "לוח הלב" פרסם קובץ שירים תחת הכותרת "עת זמיר" שבו כלל תרגום לעברית מן השירה של פרידריך שילר.

יצירתו של רבנר

רבנר התחיל לפרסם עוד בנעוריו והשתמש בשם העט "המשביר", שם שהורכב מראשי התיבות של שם אביו ושמו הוא: הצעיר מתתיהו שמחה בן יהודה רבנר. בכתיבתו הספרותית הוא הושפע מהרציונליזם, אך גם מהרומנטיקה. רבנר כתב שירים ומאמרים בעברית ותרגם יצירות של פרידריך שילר ושל לורד ביירון ("נגינות עבר" 1862) לעברית. הוא כתב מחזה בחרוזים, דו-לשוני, עברי גרמני, בשם "שולמית או שיר השירים אשר לשלמה - Sulamit oder das Hohe-Lied Salomo's", שפורסם ביאשי, ב-1880. המחזה הוקדש לקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף לרגל 25 שנות נישואיו שנחגגו ביום 24 באפריל 1879.
בנוסף, רבנר פרסם מסות ושירים ב"המבשר", ב"אוצר חוכמה", ב"העת" וב"המגיד". 
לאחר שהתיישב ברומניה למד רבנר את השפה הרומנית ואף תרגם מרומנית לעברית את השיר הנודע של וסילה אלכסנדרי, Oda gintei latine‏.
גביע הליגה הסקוטית

פורמט

בתחרות משתתפים רק 42 המועדונים שמשחקים באחת מהליגות הכדורגל הסקוטיות המקצועיות (SPFL). אין משחק גומלין, כך שכל המשחקים שהסתיימו בתיקו לאחר 90 דקות יוכרעו על ידי תוספת זמן או בעיטות עונשין.
30 המועדונים משלוש הליגות התחתונות של SPFL מתחילים לשחק מהסיבוב הראשון. המשחקים נקבעים בהגרלה. המשחקים משוחקים באצטדיון של הקבוצה הראשונה. 15 המועדונים שעלו מהסיבוב הראשון משחקים נגד שבעה מועדונים ממקומות 6–12 בליגה הראשונה שהצטרפו לסיבוב השני. לעשרה מועדונים שעלו מהסיבוב השני מצטרפים המועדונים שבחמשת המקומות הראשונים בליגה הראשונה לסיבוב השלישי, ומשלב זה, מתקיימות הגרלות של המשחקים עד שמגיעים לגמר.
משחקי חצי הגמר משוחקים במגרש נייטרלי שנקבע בהתאם לגודל קהלי הקבוצות המתמודדות. משחק הגמר משוחק באופן מסורתי בהאמפדן פארק בגלאזגו, אם כי בשל שיפוצים התקיימו כמה משחקי גמר במקומות אחרים, כגון סלטיק פארק או אצטדיון אייברוקס.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

העפלה למפעלים יבשתיים

עד שנת 1995, הזוכה בגביע הליגה הסקוטית העפילה לגביע אופ"א למרות שזכות זו הופעלה רק לעיתים רחוקות כשהקבוצה שזכתה העפילה לאירופה על ידי כמה תחרויות אחרות כגון זכייה באליפות הליגה הסקוטית או הגביע הסקוטי. הדוגמה האחרונה היה המועדון רייט רוברס שהשתתף בגביע אופ"א בעונת 1995/1996 לאחר שזכה בגביע הליגה בעונה הקודמת כמועדון הליגה ראשונה. זכות זו הופסקה מאז בשל ההפחתה במספר המקומות באירופה שניתן למועדונים סקוטיים.
פלטאיה

פלטאיה (ביוונית: Πλαταιές) הייתה עיר עתיקה ביוון. העיר שכנה בדרום בויאוטיה על הגבול בין אטיקה לתבאי.

היסטוריה

מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה המוקדמת שלה. בשנת 519 לפנה"ס, החלו מנהיגי העיר לחשוש מפני כוחה העולה של העיר תבאי, ועל כן פנו אל מלך ספרטה קלאומנס הראשון, בבקשה לכרות ברית עמו. קלאומנס שלא שש להסתבך עם תבאי, הציע לפלטאים בתחכום פוליטי רב, לנסות לכרות ברית עם אתונה. הפלטאים קיבלו את ההצעה בהתלהבות והזיזו את אבני הגבול שלהם מהגבול האטי לגבול הבויאוטי, העיר היוותה מאז נקודת מחלוקת בין אתונה לתבאי.
הפלטאים היו נאמנים מאוד לאתונאים, לפני קרב מרתון כאשר כל בעלות בריתה של אתונה נטשו אותה, שלחה פלטאיה 1,000 לוחמים בפיקודו של ארימנסטוס. הפלטאים לחמו במהלך הקרב באגף השמאלי, האתונאים גמלו להם בכך שהרשו להם להשתתף בחגיגות הניצחון, שכללו משתאות קורבנות לאלים ומשחקים, שהיו לרוב מוגבלים לאתונאים בלבד. בשנת 479 לפנה"ס, נערך בעיר קרב ההכרעה בין המצביא הספרטני פאוסניאס לבין המצביא הפרסי מרדוניוס. הקרב הסתיים בניצחון יווני מכריע, וסילק למעשה באופן סופי את האיום הפרסי על יוון. כאות תודה קידשו נציגי הערים היווניות את פלטאיה, והתחייבו לא לפגוע בה.
ההבטחה לא קוימה, ובשנת 431 לפנה"ס, בתחילת המלחמה הפלופונסית, הטילה תבאי מצור על פלטאיה. אתונה ניסתה להגיש סיוע לעיר, אולם ללא הועיל. בקיץ של השנה הבאה, לאחר שאזל המזון, נכנע חיל המצב בעיר. האזרחים נמלטו לאתונה, והתבאים החריבו את העיר. בשנת 387 לפנה"ס, שוקמה העיר מחדש. אולם נכבשה שוב בידי תבאי בשנת 372 לפנה"ס. האזרחים נמלטו שוב לאתונה, ונותרו שם עד אחרי קרב כירונאה. לאחר הקרב, שוקמה העיר שוב, אולם הפסיקה למלא תפקיד חשוב בפוליטיקה היוונית, ונגררה לרוב אחר שכנותיה.
World Scientific

World Scientific (אנגלית: עולם המדעי) היא הוצאה לאור המוציאה לאור ספרים וכתבי עת במגוון נושאים מדעיים, טכנים ורפואיים. ההוצאה הוקמה בשנת 1981 והיא מעסיקה כ-200 עובדים.
ההוצאה מפרסמת מדי שנה כ-500 ספרים וכ-125 כתבי עת, ומשנת 1996 היא מוציאה לאור כתבי עת דיגיטליים אליהם ניתן לגשת דרך האינטרנט.
בשנת 1991 החברה קיבלה את הזיכיון מוועדת פרס נובל להיות ההוצאה אשר מפרסמת את הרצאות נובל שניתנו משנת 1971 עד שנת 1990 וכן כל ההרצאות שיינתנו עד שנת 2000.
עם הנושאים בהם ההוצאה מפרסמת נמנים: ארכיטקטורה, ניהול, כימיה, מדעי המחשב, היסטוריה של המדע, מתמטיקה, פיזיקה, רפואה, מדעי החברה, ביולוגיה, כלכלה, מדע פופולרי.
שמחה גואטה

ביוגרפיה

גואטה נולדה במשפחה חרדית בבני ברק. היא הבכורה ויש לה אחות תאומה ואח. היא בתו של חבר הכנסת לשעבר מטעם ש"ס, יגאל גואטה.
היא למדה באולפנת צפירה, הייתה בשבט "עמיצור" של בני עקיבא ושרתה במסגרת שירות לאומי של שנתיים במחלקה פנימית א' בבית החולים תל השומר. היא בעלת תואר ראשון במינהל ותקשורת ממכללת רמת-גן. בעבר ניהלה את רשת חנויות הממתקים של משפחתה, "חלומות מתוקים" עד שהתחילה קריירה בטלוויזיה ובדוגמנות.
היא גרושה, ומתגוררת ברמת גן.

קריירה

ב-2017 השתתפה גואטה בתוכנית "ארבע חתונות", ששודרה בשידורי רשת מדיה בערוץ 2, שבין היתר, תיעדה את ההכנות לחתונתה המפוארת. בהמשך אותה שנה השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת", ששודרה בערוץ 24.
ב-2018 הופיעה גואטה בצילומים של סופר-פארם ושל מותג האופנה Queen Size, השתתפה בצילומים למותג הפלאס סייז Retema של המעצבת רתם לויתן, וכן בשבוע האופנה, שחרת על דגלו נשים בכל המידות והגילאים, שם היא פתחה את תצוגת האופנה של דרור קונטנטו.
ב-2018 הוציאה סינגל "יש לנו תקווה". באותה שנה הצטלמה למגזין "בלייזר".
ב-2019 השתתפה בעונת ה-VIP של "הישרדות" ששודרה ברשת 13 והעפילה לגמר.
במרץ 2019 דגמנה שוב בשבוע האופנה תל אביב, ושימשה כפרזנטורית הראשית בתצוגה של דרור קונטנטו.
קתלין האנה

חייה

קתלין נולדה בפורטלנד, אורגון בשנת 1968 ועברה עם משפחתה למרילנד בשנת 1971. לאחר גירושי הוריה, חזרה לפורטלנד שם למדה בבית הספר התיכון. אחרי שסיימה את התיכון, עברה להתגורר באולימפיה, וושינגטון שם למדה באוורגרין סטייט קולג'. באותן שנים עבדה קתלין כחשפנית.
קתלין וסטודנטית נוספת באוורגרין סטייט קולג' הקימו תערוכת צילומים שעסקה בסקסיזם ובאיידס, אך מנהלת הקולג' הסירה את התמונות לפני שהתערוכה התקיימה. בתגובה לצנזורה, הקימה קתלין יחד עם שתי חברות גלריית אומנות פמיניסטית עצמאית בשם Reko Muse. בהמשך הקימו שלוש הנשים להקה בשם Amy Carter, שקיימה הופעות לפני התערוכות בגלריה.
בהמשך החלה קתלין לכתוב ולהופיע עם קטעי ספוקן וורד שעסקו בסקסיזם ובאלימות נגד נשים, נושאים שנחשפה אליהם כשהתנדבה בארגון הנאבק באלימות במשפחה, ולאחר כשנתיים נטשה את הספוקן וורד לטובת עיסוק נרחב יותר במוזיקה. בשנת 1989 הקימה קתלין את הלהקה Viva Knievel ויצאה איתה לסיבוב הופעות של חודשיים ברחבי ארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן התפרקה הלהקה, וקתלין שבה לאולימפיה, שם הכירה והחלה לשתף פעולה עם טובי וייל, סטודנטית נוספת באוורגרין קולג' שהייתה באותו הזמן חברה בלהקת הפאנק The Go Team', ויחד איתה הקימה את להקת ביקיני קיל.
עד לשנת 1997 הייתה קתלין הסולנית של להקת ביקיני קיל שלימים נודעה כאחת מחלוצות תנועת הריוט גירל. רבים משירי הלהקה עסקו בסוגיות פמיניסטיות, בגזענות, התנגדות לתרבות המיינסטרים ובמהפכנות. הלהקה הוציאה בשנות פעילותה שני אלבומים, מספר סינגלים ושני אוספים. שנה לאחר התפרקות הלהקה יצא אלבום נוסף תחת השם The Singles, שכלל מספר סינגלים שהוקלטו בין השנים 1993–1995.
לאחר ההתפרקות של ביקיני קיל, המשיכה קתלין את הקריירה המוזיקלית שלה עם הלהקות Le Tigre ו-The Julie Ruin.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר.

פעילותה כפמיניסטית

קתלין החלה להתעניין בפמיניזם בגיל תשע, לאחר שצעדה עם אמה בוושינגטון בצעדה בה דיברה הפעילה הפמיניסטית גלוריה סטיינם. אירוע זה השאיר רושם רב על קתלין, שבהמשך החלה להזדהות כפמיניסטית רדיקלית. במהלך השנים לקחה קתלין חלק פעיל בתנועה הפמיניסטית. בהופעות רבות של להקת ביקיני קיל העלתה את גישת "נשים מקדימה", לפיה נשים צריכות לתפוס באופן אקטיבי מקום בקדמת הבמה, מתוך ניסיון לאפשר לנשים להרגיש יותר רצויות בהופעות, ולמנוע הטרדות מיניות והצקות מצד גברים.
שפות אמרינדיאניות

שפות אמרינדיאניות הן כלל השפות המדוברות בידי ילידי אמריקה האינדיאנים, מגרינלנד ואלסקה בקצה הצפוני של היבשות ועד לקצה הדרומי של דרום אמריקה. קבוצת שפות אלו כוללות עשרות רבות משפחות שונות, כמו גם שפות מבודדות ושפות שאינן מסווגות רבות.
חוקרים הציעו לשייך את כלל השפות האמרינדיאניות לתוך שלש מקרו-משפחות: אסקימו-אלאוט, נה-דנה ואמרינד. אולם גישה זו נדחתה בידי מרבית חוקרי השפות.
השפה המדוברת ביותר מכלל השפות האמרינדיאניות היא הקצ'ואה עם כ-7 מיליון דוברים ברחבי העולם, אולם מרבית השפות האמרינדיאניות הן בסכנת הכחדה או שנכחדו לחלוטין.
חטיבת שגיא

היסטוריה

החטיבה הוקמה ב-28 בפברואר 2007 בעקבות התגברות משמעותית במספר ההסתננויות וההברחות מסיני.
לאחר הקמתה צורף לחטיבה גדוד קרקל, גדוד חיל רגלים סדיר.
בחטיבת שגיא הוקם התאג"ד המוסק הראשון בצה"ל, כאמצעי להתגבר על השטחים הנרחבים בנגב שמקשים על פינוי וטיפול בפצועים. בשנת 2010 הוקם צוות סילוק פצצות (ס"פ) זמני בחטיבה אשר הגיע מיחידת יהל"ם.

מבנה המפקדה

במפקדת החטמ"ר פלוגה אחת - פלוגת חיל קשר (פלחי"ק) ועוד מספר אגפים: לשכה, מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה, טנ"א, אג"ם, ס"פ (סילוק פצצות של הנדסה קרבית) וכן מחלקת צמ"ה (ציוד מכני הנדסי).
בנוסף, בחטיבה ישבה פלוגה של גדוד קרקל.
אלון בצעננים

אֵלוֹן בְּצַעֲנַנִּים הוא אתר מקראי בדרום נחלת שבט נפתלי, בין הירדן לבין הר תבור, על פי המסופר בספר יהושע:
"וַיְהִי גְבוּלָם מֵחֵלֶף מֵאֵלוֹן בְּצַעֲנַנִּים וַאֲדָמִי הַנֶּקֶב וְיַבְנְאֵל עַד לַקּוּם וַיְהִי תֹצְאֹתָיו הַיַּרְדֵּן:"
באלון בצעננים נטו את אהליהם בני שבט הקיני, ובהם יעל אשת חבר הקיני ובני משפחתה.
בספר שופטים מוזכר אלון בצענים, אף כי הקריאה המקובלת היא: בצעננים, כאתר שבו הרגה יעל את סיסרא שר הצבא של יבין מלך חצור:
"וְחֶבֶר הַקֵּינִי נִפְרָד מִקַּיִן מִבְּנֵי חֹבָב חֹתֵן מֹשֶׁה וַיֵּט אָהֳלוֹ עַד אֵלוֹן בצענים [בְּצַעֲנַנִּים] אֲשֶׁר אֶת קֶדֶשׁ:"
אל האתר הגיע גם ברק בן אבינועם ברודפו אחרי סיסרא, ובו נודע לו על הריגתו; ובכך הושלמה נבואת דבורה לברק על העתיד להתחולל במערכה הצבאית כנגד יבין וצבאו.
במאה ה-20 הוצע לזהות את אלון בצעננים באתר ששמו הערבי: סהל אל אחמא, ולחלופין באתר בשם שג'רת אל-כלבּ. שמורת הטבע חורשת יעלה הממוקמת ברמת יבנאל בין המושבה יבנאל למנחמיה, מנציחה את שמה של יעל אשת חבר הקיני ומציינת את מיקומה המשוער של אלון בצעננים.
יש הסוברים כי אלון בצעננים ואלון בצענים הם שני אתרים שונים. הם מזהים את אלון בצעננים בנחלת שבט נפתלי, בגבולה הדרומי; ואילו את אלון בצענים הם מזהים בתל אל-קדיס בבקעת מגידו, ממזרח ללג'ון.
ארנסט הופמן

חייו

הופמן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה כנר בתזמורת הסימפונית של בוסטון. אף כי ארנסט היה נגן מוכשר בנעוריו, כאשר למד נגינה בפסנתר אצל הרולד באואר, בחר להירשם לתוכנית האנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד. הופמן סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בתחום זה והוצעה לו משרה בפקולטה לאנתרופולוגיה באלמה מאטר שלו. הוא דחה את ההצעה ובשנת 1920 נסע תחת זאת לגרמניה ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון בברלין. בתקופה זו פגש את אנמריה קלרה ("מיני") הופמן (שם נעוריה), מורה גרמנייה למתמטיקה ושפות. השניים נישאו בשנת 1922 והביאו לעולם ילד אחד, קליפורד, בשנת 1927.
לאחר לימודיו בברלין, השתתף הופמן ככנר בתזמורות תיאטרון בברלין, לעיתים קרובות תחת שרביטו של ריכרד שטראוס הנודע. ב-1924 התמנה כמנצח ראשי של האופרה והפילהרמונית של ברסלאו, משרה שבה החזיק במשך עשר שנים עד שהוחלט, עם עליית היטלר לשלטון, שאינו רצוי במשרתו זו בגלל אזרחותו האמריקאית.
הופמן חזר לארצות הברית ב-1934. בבוסטון ייסד את תזמורת קומונוולת' הסימפונית והיה למנהלה המוזיקלי. הנהלת התזמורת הסימפונית של יוסטון התרשמה ממנו בכהונתו זו והזמינה אותו לכהן ב-1936 כמנהל מוזיקלי של תזמורת יוסטון. הופמן היה דמות מקובלת ביוסטון ותקופת כהונתו שם הייתה ארוכה משל כל מנהל מוזיקלי שקדם לו.
בשנת 1947 עזב הופמן את יוסטון וכעבור זמן קצר התקבל לעבודה כאחראי על המוזיקה התזמורתית באוניברסיטת אינדיאנה, משרה בה התמיד עד מותו.
בדרכם לאינדיאנה, לאחר ביקור של חג המולד בשנת 1955 אצל בנם ביוסטון, נהרגו ארנסט ואנמריה הופמן בתאונת דרכים בכביש כפרי בלואיזיאנה, ב-3 בינואר 1956.
תאודאס

תאודאס (ביוונית: Θευδᾶς, בלטינית: Theudas) היה, לדברי יוסף בן מתתיהו, משיח שקר שפעל ביהודה בתקופת הנציב פאדוס, והומת בפקודתו, ככל הנראה בשנת 46.

רקע

תופעת הנבואה בהיסטוריה הקדומה של ישראל, החל מתקופת המקרא, מקורה בקבוצה דעתנית, ביקורתית, שצמחה על רקע מעיק ובעייתי במישור הפוליטי, הכלכלי, החברתי והתרבותי. דומה לה התופעה המשיחית, שעניינה, כרונולוגית, נעוץ בתקופת הבית השני. קבוצות נבואיות-משיחיות, קטנות וקיצוניות, צמחו בתקופת השלטון הרומי, ובעיקר בעידן הנציבות הרומית השנייה (66-44), כשהמצב הכללי ביהודה החמיר והלך. השלטונות הרומיים התייחסו בחומרה רבה לתופעה זו בשל השיוך הכישופי לאירועי ההתנבאות, ויותר מכך – בשל החשש שהתרכזויות המוניות סביב אותם משיחים ונבאים עלולות לקדם תופעות מרדניות.

תאודאס ופעולותיו

בימי כהונתו של הנציב פאדוס, ראשון הנציבים של תקופת הנציבות השנייה, הופיע ביהודה "משיח שקר" ושמו תאודאס, שם מיוון שאיפיין יהודים רבים בתקופה זו, ואולי בעל משמעות בהקשר לרוחניותו.
לדברי יוסף בן מתתיהו: "פיתה איש אחד בדאי, ושמו תאודאס, המון גדול מאוד לקחת רכושם וללכת אחריו לנהר הירדן, שכן אמר שנביא הוא, והוסיף שבמצוותו יבקע את הנהר ויתן להם מעבר קל בתוכו". ההליכה למדבר, ההתקהלות ההמונית, נטילת הרכוש (ואחר-כך חלוקתו), זיקה למקווי מים כסימן לטהרה והבטחת ביצוע מעשי פלא ונס איפיינו תופעות "נבואיות משיחיות" של שלבי היטהרות במדבר. שמו של תאודאס מוזכר גם במקורות הנוצריים כמשיח שקר.

תגובת הרומאים

הרומאים, כצפוי, לא היססו להפעיל כוח צבאי מול תאודאס ומאמיניו. בפקודת פאדוס נשלחה למקום פלוגת פרשים, שכיתרה את החבורה במפתיע. רבים נהרגו והמונים נתפשו. תאודאס נפל בשבי וראשו נכרת מעליו. עונש העריפה, כעונשו של יוחנן המטביל, נועד, בדומה לתליה/לצליבה, לבוגדים בשלטון, ובמיוחד כלפי מי שחוששים ממנו מאוד ומבקשים להבטיח, שבשום פנים ואופן לא יטריד את הרומאים גם לאחר מותו.
רוג'ר גלובר

שנים מוקדמות

גלובר נולד בוויילס שבבריטניה. הוא עבר עם משפחתו לסנט הלנס לפני שהתיישבו בדרום קנזינגטון כשהיה בגיל עשר. באותו הזמן, התחיל גלובר להתעניין במוזיקת הרוק, ועוד לפני שהגיע לגיל 13, כבר התחיל לנגן בגיטרה. מאוחר יותר, עבר למחוז הצפוני בלונדון, פינר. כשהיה בתיכון בהארו הקים את להקתו הראשונה, "Madisons", יחד עם מספר חברים, שמאוחר יותר התמזגה ללהקה אחרת בשם "Episode Six" שאחד מחבריה היה איאן גילן. בשנת 1969, גילן וגלובר פרשו מהלהקה והצטרפו ללהקת דיפ פרפל.

דיפ פרפל

גלובר בילה ארבע שנים בלהקה כבסיסט בהרכבה השני, אשר זכה להצלחה אמנותית ומסחרית גדולה, עם אלבומים כמו Deep Purple in Rock ו-Machine Head שנחשבים עד היום לאלבומי מופת ברוק הכבד. גלובר היה הכותב של הריף המפורסם בשיר "Maybe I'm a Leo", לאחר ששמע את שירו של ג'ון לנון "?How Do You Sleep".

קריירת סולו

במהלך שנות השבעים הפיק גלובר אלבומים של להקות רבות, בהן ג'ודס פריסט, Nazareth ,Elf ועוד.
בשנת 1974 פרש גלובר מדיפ פרפל, בהמשך השנה הוציא גלובר את אלבום הסולו הראשון שלו "Butterfly Ball", וב-1974 הוציא אלבום שני בשם "Elements".
משנת 1979 עד 1984 שימש גלובר כבסיסט, כותב השירים והמפיק של להקתו של ריצ'י בלקמור ריינבו, אותה הקים בלקמור לאחר שפרש מדיפ פרפל.
ב-1983 הוא הקליט את אלבומו השלישי "Mask", שיצא לאור שנה לאחר מכן.

בחזרה לדיפ פרפל לצד קריירת סולו

באפריל 1984, שבה דיפ פרפל לפעילות, כשגלובר מצטרף אליה, שם הוא ממשיך לנגן עד היום.
ב-1988 הקליטו הוא ואיאן גילן אלבום משותף בשם "Accidentally on Purpose".‏ 18 שנים מאוחר יותר, ניגן גלובר במסע הופעות קצר שערך גילן.
ב-2001 השתתף גלובר יחד עם נגני בס נוספים וחברי להקת "Gov't Mule" באלבום מחווה לוודי אלן "The Deep End", שמת ב-2005.
ב-2002 הוציא את אלבומו הרביעי "Snapshot", תחת השם "Roger Glover & The Guilty Party". באלבום משתתפים בין היתר רנדל ברמבלט, כמו כן בתו של גלובר, ג'יליאן.
ב-2011 הוציא את אלבומו השישי "If Life Was Easy".

חיים אישיים

גלובר מתגורר בשווייץ יחד עם בת זוגו מרים. ב-2009 נולדה להם בת בשם לוסינדה. גלובר הוא גרוש, ויש לו בת מנישואיו הקודמים בשם ג'יליאן.
מוסטפא ברגותי

ביוגרפיה

ברגותי נולד בירושלים ולמד רפואה בברית המועצות ובירושלים. כמו כן הוא בעל תואר בניהול מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. בשנת 1979 ייסד ברגותי את ארגון הבריאות הפלסטיני, UPMRC, אשר העניק שירותי רפואה בעזה ובגדה המערבית, והוא ממשיך לשמש כנשיא הארגון עד היום.
בשנת 1991 היה ברגותי אחד מנציגי המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד, ובשנת 1996 נכשל בהתמודדות על מושב בפרלמנט הפלסטיני בבחירות הראשונות שנערכו ברשות. לאורך השנים ביקר ברגותי בחריפות את אש"ף ואת הרשות הפלסטינית בשל שחיתות. בשנת 2002 עזב את מפלגת העם הפלסטינית והקים יחד עם אישים כחיידר עבד א-שאפי, אדוארד סעיד ואחרים את מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית בניסיון להקים חלופה רפורמיסטית מקיפה לאש"ף מחד ולקבוצות האסלאמיות החמושות כדוגמת חמאס מאידך. כיום מכהן ברגותי כמזכ"ל המפלגה. מאז 2006 משמש ברגותי חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית. הוא התמודד בבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית בשנת 2005, בהן הפסיד לאבו מאזן והגיע למקום השני עם 19.8% מהקולות. בשנת 2006 נעצר ברגותי על ידי משטרת ישראל בעת ביקור פוליטי במזרח ירושלים.

אידאולוגיה

ברגותי תומך בהתנגדות לא-אלימה ככלי היעיל ביותר נגד השלטון הישראלי. בראיון בשנת 2005 אמר שלדעתו ישנם שני פתרונות אפשריים לסכסוך הישראלי-פלסטיני: פתרון שתי המדינות, הכולל מדינה פלסטינית עצמאית לצד ישראל, השולטת על כל השטח בגבולות 1967 ללא התנחלויות, ובירתה מזרח ירושלים; או פתרון המדינה האחת הכולל מדינה דמוקרטית אחת שבה כל האזרחים שווים, ללא זהות יהודית ייחודית.
גרביל דרומי

תיאור

הגרביל הדרומי הוא בעל חיים קטן, אורך גופו 8 ס"מ ואורך זנבו 12 ס"מ. משקלו הממוצע 35-43 גרם. פרוותו קצרה. בלידה (ההריון נמשך 3 שבועות) נולדים בין 4 ל-7 ולדות, הנולדים עיוורים וחסרי שיער. הגרביל הדרומי פעיל בעיקר בלילה. תוחלת החיים שלהם היא בין שנתיים לארבע בטבע, ובשבי הם מאריכים חיים עד 7 שנים (אך חיים בממוצע 5-6 שנים). בגפיים הקדמיות יש להם 4 אצבעות בכל רגל, ובגפיים האחוריות יש להם 5 אצבעות בכל רגל.

כחיית מחמד

הגרבילים אינם מעבירי מחלות כלל, לכן אין חשש שידביקו את בעליהם. הגרבילים פעילים בעיקר בערב ובלילה. הם נקשרים מהר לבעליהם. בעונת הרבייה ולאחר הלידה אין צורך להפריד את הזכר משאר המשפחה, הוא איננו תוקפני, ואם
יופרד הוא עלול להיות מדוכא. כאשר הם מפחדים הם מנסים לחפור מחילות. הגרבילים אינם צריכים כלוב גדול במיוחד, אך מכיוון שהם פעילים מאוד, כדאי להוציאם מחוץ לכלוב לפחות שלוש שעות ביום.
יעקב נווה

יעקב נָווה (נולד ב-1952 ברחובות) הוא מוזיקאי וזמר ישראלי. מכהן כיושב ראש ועדת הזמר העברי באמ"י (איגוד אמני ישראל), נציג אמני ישראל בוועד המנהל של רשות השידור, וחבר האקדמיה לפרס התיאטרון הישראלי.

ביוגרפיה

נווה שירת בצה"ל בלהקת גייסות השריון עד לשחרורו ב-1973. לאחר מכן שימש כממונה מטעם משרד החינוך על פעילות התיאטרון לילדים ולנוער במחוז הדרום. ב-1985 החל פעילות מוזיקלית כזמר סולן והוציא את אלבומו הראשון, "לחם עבודה ושעשועים", בהפקתו המוזיקלית של מיקי גבריאלוב, שגם הלחין לאלבום את שיר הנושא ואת השיר "תרזה יפה". בלטו בו גם השירים "אותיות גדולות" ו"ואני לבדי", שהפך בהמשך לשיר המזוהה איתו.
שלוש שנים מאוחר יותר (1988) יצא תקליטו השני, "אהבה ממבט שני". השירים הבולטים בו היו "יונה לבנה", שהולחן על ידי ארקדי דוכין למילותיו של נווה, והשירים "עבודת כפיים" ו"אלני בת אלמוות" שתרגם דודו ברק.
רק ב–1995 הוציא נווה את אלבומו השלישי, "נשקינינא". נווה שר את שיר הנושא, "נשקינינא", בתחרות הקדם אירוויזיון. באותה שנה הוא החל לעבוד כמדריך מוזיקלי של מקהלת הילדים "שורשי אבבה" מקריית גת, וגם השתתף בשירה באלבומה הראשון, שיצא בשנת 2000. הביצוע המשותף שלהם בעברית ובאמהרית לשיר "יונה לבנה", יצא כסינגל ונכלל גם באלבום האוסף של נווה "ואני לבדי" (1997). בנוסף הדריך נווה חמש חבורות זמר אחרות של צעירים ומבוגרים, וביניהן את חבורת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת בן-גוריון, מקהלת עיריית תל אביב, וחבורות זמר של בני נוער בבתי ספר תיכוניים שונים.
נווה עסק בהפקות ובימוי שוטף ליחידות פיקוד הדרום. בין השאר עסק בבימוי, ניהול מוזיקלי והפקה של עצרת הצדעה לאוגדת עזה ותושבי קו העימות, עצרת ההתנתקות, מופע ההצדעה לעוצבת אדום, והעצרת המרכזית לקציני אגף המודיעין לדורותיהם בלטרון. בנוסף שימש כבמאי ומנהל מוזיקלי ללהקת פיקוד הדרום.
כחבר בהנהלת אמ"י ובשיתוף עם ח"כ לשעבר יונה יהב, יזם נווה את "חוק הזמר העברי", שאושר בכנסת בשנת 1998. החוק מחייב את כלי התקשורת האלקטרוניים הציבוריים להשמיע מינימום של 50% שירים בשפה העברית. בעקבות החוק וההד הציבורי שיצר, הפכה רשת ג' לרשת רדיו המשדרת מוזיקה ישראלית בלבד. 
בשנת 2002 יצא "זה לא מאהבה", אלבומו החמישי של נווה. בין היוצרים שתרמו לאלבום: אהוד מנור, נתן יונתן, אריאל זילבר וגרי אקשטיין. אקשטיין, מיקי גבריאלוב ויגאל חרד עיבדו מוזיקלית את עשרת שירי האלבום. שיר הנושא, "זה לא מאהבה", שמילותיו נכתבו על ידי שמעון אלקבץ, ליווה מסע הסברה נגד אלימות במשפחה וזכה להצלחה.
נווה השתתף במופעים שונים בשיתוף עם אמנים חשובים בארץ. במשך כ-20 שנה הופיע עם השחקן חיים בנאי במופע "שרים ומספרים בנאי". מאז שנת 1987 מופיע נווה עם הפזמונאי דודו ברק במסגרת "אמנות לעם" בשתי תוכניות בנושא שיריו של ברק, "שובי בת ירושלים" ו"דרך ארץ השקד". בתחילת 2004 הופיע עם המשורר נתן יונתן במופע "שירים עד כאן". 
בשנת 2006, כשנה לאחר מותו של אהוד מנור, הוציא נווה את האלבום "שיר מחכה", ובו אוסף שירים שיצר במהלך השנים עם מנור והפיק מוזיקלית.
בשנת 2007 התמנה נווה לחבר בוועד המנהל של רשות השידור כנציג איגודי האמנים - אמ"י, אקו"ם, אשכולות, איגוד הנגנים ואיגוד האמנים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה.
כיום ממשיך נווה ומופיע במופעים שונים, ביניהם במופע "שירים וסיפורים בפיתה" עם השחקן והבמאי ארנון צדוק, במופע "שרים ומספרים ארץ ישראל" עם מספר הסיפורים יוסי אלפי, וכן במופע "הכל הצגה וסרט" עם השחקן גבי עמרני.
לואיס פרדיננד, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

לואיס פרדיננד נולד ב-9 בנובמבר 1907 כבנם השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה וססיליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה. סבו היה וילהלם השני, קיסר גרמניה, וכבר בגיל עשר] הוענק לו אות מסדר העיט השחור מאת סבו.
לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם לואיס פרדיננד נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם. אחיו וילהלם, נסיך פרוסיה התאהב במהלך לימודיו באוניברסיטת בון בדורותיאה פון סלוויאטי, אולם סבו וילהלם השני לא אישר את הנישואים, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, ובשל כך ויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן ללואיס פרדיננד.
לואיס פרדיננד לא היה מעורב בקשר העשרים ביולי להתנקשות באדולף היטלר בשנת 1944 אבל נחקר על ידי הגסטפו מייד לאחר הקשר ונכלא במחנה הריכוז דכאו.
לואיס פרדיננד נפטר ב-26 בספטמבר 1994, ונכדו גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה - בנו של בנו החמישי שנקרא אף הוא לואיס פרדיננד, נסיך פרוסיה הפך לראש בית הוהנצולרן, והוא ראש בית הוהנצולרן הנוכחי.