google/wiki40b huggingface dataset:
מת'יו לקי

קריירת מועדונים

לקי התחיל את הקריירה שלו בבולין ליונס. ב-2 בספטמבר 2009, חתם באדלייד יונייטד לשנתיים. ב-18 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד מלבורן ויקטורי. ב-24 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות האסיאתית נגד פוהאנג סטילרס בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו שהיה גם שער הניצחון של קבוצתו. בקיץ 2011 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך. הוא הבקיע את צמד הבכורה שלו בניצחון 2-5 נגד אברדין. בתחילת 2012, הוא הושאל לפ.ס.וו פרנקפורט. ב-3 ביוני 2013 חתם במועדון ל-3 שנים. 
ב-7 במאי 2014, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים עם אינגולשטאדט 04, אליה הוא עבר ביולי 2014. בעונתו הראשונה במועדון סייע לקי לאינגולשטאדט להעפיל לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. לקי נשאר באינגולשטאט שתי עונות נוספות, ובעונת 2016/17 נשר עם אינגולשטאט לבונדסליגה השנייה.
במאי 2017 חתם לקי בהרטה ברלין. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבקיע לקי חמישה שערים ב-26 הופעות והפך לשחקן משמעותי בקישור של הקבוצה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו היה לקי חלק מנבחרות הנוער של אוסטרליה, אתה הוא זכה באליפות מזרח אסיה עד גיל 19, ובמקום השני בגביע אסיה עד גיל 19. ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת. ב-16 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-3 נגד קנדה במסגרת משחק ידידות שנערך בקרייבן קוטג'. לקי זומן לסגל האוסטרלי למונדיאל 2018.
בן גזארה

ביוגרפיה

גזארה נולד בניו יורק למשפחת מהגרים איטלקית. הוא גדל בשכונת לואר איסט סייד ברחוב 29 מזרח. השתתף בתוכנית דרמה של "מועדון בנים ובנות" ששכן באותו רחוב. למד בבית הספר התיכון סטויווסנט (Stuyvesant) ואחר כך בבית הספר "Our Lady of Angels" ברובע הברונקס. הוא התחיל ללמוד הנדסת חשמל בסיטי קולג' של ניו יורק, אבל אחרי שנתיים פנה לקריירת משחק והחל ללמוד ב"סדנת הדרמה" (Dramatic Workshop) באוניברסיטה ניו סקול אצל הבמאי הגרמני ארווין פיסקטור. אחרי כן הצטרף לאולפן השחקנים.
ב-1954 החל להופיע בסדרת הטלוויזיה "Justice", סדרת דרמה משפטית של רשת NBC. באותה תקופה כיכב בתיאטרון בברודוויי בין השאר שיחק במחזה "חתולה על גג פח לוהט" שביים איליה קאזאן. ב-1957 הופיע בסרט "The Strange One" יחד עם שחקנים נוספים מאולפן השחקנים. ב-1959 קיבל תפקיד משמעותי בסרטו של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח", כשגילם את דמותו של חייל העומד למשפט על רצח בנקמה על אונס אשתו.
גזארה הפך לדמות מוכרת מסדרות טלוויזיה כגון "המושבעים" (Arrest and Trial) של ABC, שרצה בשנים 1963–1964, והסדרה המצליחה "מרוץ לחיים" של NBC, שרצה בין 1965 ל-1968. על תפקידו בסדרה היה מועמד פעמיים לפרס אמי ושלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב. בשנות השישים השתתף גם בסרטי קולנוע כגון "The Young Doctors"‏ (1961), ‏"A Rage to Live" ‏(1965) ו-"The Bridge at Remagen"‏ (1969).
בשנות השבעים יצר כמה דמויות מטילות אימה יחד עם ידידו ג'ון קאסאווטס. שיתוף הפעולה ביניהם החל ב-1970 בסרט "בעלים", שהשתתפו בו גם פיטר פאלק וקאסאווטס עצמו. בסרט "רצח סוכן הימורים סיני" (1976) שיחק גזארה בתפקיד הראשי כקוזמו ויטלי, בעל מועדון חשפנות חסר מזל. שנה אחר כך כיכב בסרט נוסף שביים קאסאווטס "ליל הבכורה", בתפקיד מנהל במה המתמודד עם כוכבת המופע, שאינה יציבה נפשית, בגילומה של ג'ינה רולנדס. עוד בשנות השבעים הופיע במיני-סדרה הטלוויזיונית "משפט דיבה" (QB VII), הסרט "קאפונה" (1975), "מסע הארורים" (1976), High Velocity, וכן ב"המלאך ג'ק" (1979).
בשנות השמונים הופיע גזארה בסרטו של פיטר בוגדנוביץ' "הם צחקו על כולם", ובתפקיד הנבל בסרט "שומר הברים", לצדו של פטריק סווייזי. ב-1985 שיחק עם ג'ינה רולנדס בסרט הטלוויזיה שזכה לשבחים "קיפאון מוקדם", על תפקידו זה היה שוב מועמד לפרס אמי. 
גזארה השתתף ב-38 סרטים, חלקם סרטי טלוויזיה. בשנות התשעים עבד עם במאים ידועים רבים, ביניהם האחים כהן ("ביג לבובסקי"), ספייק לי ("הקיץ של סם"), דייוויד מאמט ("העוקץ הספרדי"), טוד סולונדז ("אושר"), ג'ון טורטורו ("אילומינטה") וג'ון מקטירנן ("השוד המושלם")
גם בשנות האלפיים כשהיה מעל גיל שבעים המשיך בפעילות קולנועית. ב-2003 השתתף בצוות השחקנים של "דוגוויל" סרטו של לארס פון טרייר בכיכובה של ניקול קידמן. בטלוויזיה השתתף בסרט "עיוורון היסטרי", וזכה בפעם הראשונה בפרס אמי.
בנוסף להיות שחקן היה גם במאי טלוויזיה, בין השאר ביים פרקים מהסדרה קולומבו ב-1974 וב-1975. שלוש פעמים היה מועמד לפרס טוני כשחקן הטוב ביותר, ב-1956 עבור המחזה "כובע מלא גשם" (A Hatful of Rain), ב-1975 על שני מחזות קצרים Hughie ו- Duet, וב-1977 על הפקה מחודשת של "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" לצידה של קולין דיוהרסט.
גזארה התחתן שלוש פעמים. בין השנים 1951 עד 1957 היה נשוי לשחקנית לואיז אריקסון. מ-1961 ועד 1979 היה נשוי לג'ניס רול (Janice Rule) ומשנת 1982 היה נשוי לדוגמנית הגרמניה אלקה קריבאט. בספרו גילה שהיה לו רומן עם השחקנית אודרי הפבורן, איתה הופיע בסרטים "Bloodline" וב"הם צחקו על כולם".
ב-1999 אובחנה אצלו מחלת הסרטן. ב-3 בפברואר 2012 נפטר מסרטן הלבלב בבית חולים בניו יורק.
טובים השניים

תוכנית הרדיו "טובים השניים" הייתה שעשועון רדיו ששודר ב"קול ישראל" במשך שנים אחדות, החל מאוקטובר 1963, בעריכתם של מרדכי פרימן ודרורה בן אב"י ובהנחייתו של פרימן.
בכל תוכנית התמודדו שני מתמודדים בתחום ידע מסוים שלו הוקדשה התוכנית, מתוך שלל תחומי ידע, כגון תנ"ך, גאוגרפיה, ספרות ויהדות. שני המתמודדים בכל תוכנית, שנדרשו להפגין במהלכה בקיאות רבה, נבחרו לאחר מיון מוקדם, שאליו ניגשו עשרות מאזינים. הנושא המדויק, כגון מיתולוגיה יוונית או תולדות התיאטרון העברי, נמסר למתמודדים מראש, כדי לאפשר להם להתכונן לתוכנית. לזוכה בתחרות ניתן פרס כספי. התוכנית הראשונה עסקה בתנ"ך, ומחבר השאלות לה היה יצחק שלו. כל תוכנית שודרה במשך שעה.
הצלחת התוכנית הובילה לשידור תוכנית מקבילה בקול ישראל בערבית.
Mindless Self Indulgence

היסטוריה

בין השנים 1996-1999 יצר ג'ימי יוריין (יוריין=שתן. במקור ג'יימס יורינגר) מספר הקלטות דמו עם חבריו סטיב רייט (גיטרה), ונסה ויי.טי. (בס) וקיטי ("פשוט קיטי") (תופים). בשנת 1998 הוציאה הלהקה את השיר Bring The Pain, שיצר עניין סביב הלהקה. במקבי, ההופעות הססגוניות והייחודיות של הלהקה משכו יותר ויותר קהל. בשנת 1999 יצא אלבום האולפן הראשון של הלהקה, Tight.
לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם הלהקה הגרמנית המצליחה רמשטיין.
הפופולריות העולה של הלהקה הובילה להחתמתם בחברת התקליטים הגדולה אלקטרה. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את תקליטה הראשון באלקטרה, האלבום Frankenstein Girls Will Seem Strangely Sexy. האלבום כלל שלושים קטעים קצרים ובינוניים באורכם ומתוכם כמה להיטים, כגון:Faggot, Bitches וI Hate Jimmy Page. לפני צאת האלבום נעשה חילוף של הבסיסטית ונסה ויי.טי. בבסיסטית Lyn z.
באוקטובר 2002 שיחררה הלהקה את אלבומה השלישי Alienating Our Audience. האלבום, שהוקלט ברובו במהלך סיבוב הופעות משותף עם סיסטם אוף א דאון, כלל שישה שירים חדשים וכן מספר שירים מתקופת Tight.
בשנת 2003, הקימו יוריין והגיטריסט רייט פרויקט צד (side-project) בשם ה'לפט רייטס'. בספטמבר אותה שנה יצא האלבום הראשון של ההרכב, הנושא את שם הפרויקט- The Left Rights.
לאחר שלוש שנים של הקלטות וסיבובי הופעות יצא בשנת 2005 אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, 
You'll Rebel to Anything. האלבום יצא בשלוש גרסאות שונות: Clean (גרסה נקייה, "מצונזרת" של האלבום), Explicit (הגרסה ה"מקורית" של האלבום) וכמו כן גרסת Vinyl. כל אחת מן הגרסאות קיבלה עטיפה שונה משלה.
כיום עסוקים חברי הלהקה בעיקר בסיבובי הופעות ברחבי צפון אמריקה.

סגנון מוזיקלי וטקסטים

כאשר מדובר ב-Mindless Self Indulgence, לא ניתן להגדיר סגנון חד משמעי. הלהקה ידועה בשילוב המיוחד שהיא עושה בין סגנונות שלכאורה אין להם שום קשר אחד לשני, מה שמקשה על סיווג חד-משמעי שלה לסגנון מוזיקלי יחיד. כך ניתן לשמוע שירי פאנק עם צלילים ועריכה אלקטרוניים, והשפעות היפ הופ באמצע שירי אינדסטריאל.
מן הטקסטים של הלהקה ניתן להבין כי הם לא לוקחים את עצמם יותר מדי ברצינות. הטקסטים נוטים להיות הומוריסטיים- כאשר גם ביקורת תהיה מכוסה תמיד במעטה של הומור, ובשל השימוש הרב במילים כגון 'מתרומם' ו'כלבה' הם לא מקבלים יחס רציני. בשיריהם משלבת הלהקה אלמנטים נוספים שנחשבים ל"מוקצים" במוזיקה, כמו ג'יבריש, וכן קולות ווקאליים שאינם שירה (אבל הם גם לא ביט-בוקס).

הופעות חיות

לא ניתן להתעלם מהפרסום אותו קיבלה הלהקה, ובמיוחד מנהיגה ג'ימי יוריין, בשל ההופעות הססגוניות והמתריסות שלה. פריטי הלבוש האקסטרווגנטיים בהופעות כוללים, בין השאר, גרביונים זוהרים, חצאיות (לשני המינים), ותחפושות- גם של ילדים או ילדות קטנות.
מגזיני מוזיקה רבים בארצות הברית כינו את ג'ימי יוריין, סולן הלהקה: "הכלאה בין ג'וני רוטן, מייק פאטון וג'י ג'י אלין" בגלל הופעותיו הייחודיות.
מנחם מנדל מרימנוב

רבי מנחם מנדל טורם מרימנוב (תק"ה, 1745-י"ט באייר תקע"ה, 1815) היה אדמו"ר מפורסם, אחד מארבעת המפיצים הראשונים של תנועת החסידות בפולין.

ביוגרפיה

נולד בערך בשנת תק"ה בעיר המבורג שבאשכנז לר' יוסף מניישטאט הוא עיר חדש בפולין ואב"ד וריש מתיבתא בפינטשוב נודע כרבי יוסף חריף ולליבא בת רבי נתן שפירא, נכד כפול להמגלה עמוקות מקראקא וכן היה נכד הט"ז.
בגיל 11 הגיע לראשונה אל המגיד ממזריטש, שם התפרסם כעילוי. היה גם תלמידו של רבי שמעלקא מניקלשבורג. שימש כבעל תפילה קבוע בתפילת שחרית של ראש השנה שהייתה נערכת בביתו של רבי אלימלך מליז'נסק. בהמשך כיהן כרב העיירה פריסטוק. למרות עוניו, עברו אליו רבים מחסידיו של רבי אלימלך מליז'נסק לאחר שרבם נפטר, ואפילו מבוגרים שבהם התייחסו אליו כרבם כגון רבי אהרן לייב לייפר מפרמישלן שנסע אליו ורבי משה מפשוורסק שהתבטל אליו. בהגיעו לרימנוב התפרסם שמו כבעל מופת ומלומד בנסים.
הוא נודע כירא שמיים גדול המקפיד על עצמו ועל אחרים; גם גדולי תלמידיו שהיו רבנים ואדמו"רים מפורסמים לא הסבו בפניו בליל הסדר. המגיד מקוז'ניץ אמר בשנת תקע"ה, בה נפטר, שרבי מנחם מנדל עומד כנגד כל צדיקי דורו.

פעילותו

היה אחד הרבנים הפעילים במחלוקת לגבי יחס היהודים לנפוליאון, ושמו קשור באגדות שונות הנוגעות למלחמות הנפוליאוניות.
רוב תורותיו עסקו בפרשת המן, עליה הרחיב את הדיבור הן בהבנת הפרשה עצמה ומשמעותה, והן בעניין האותיות המרכיבות את המילה 'מן'. 
בספר "מנחם ציון" שערך תלמידו המובהק רבי יחזקאל פנט נכתב בהקדמה ש"עשרים ושתים שנה דרוש דרש מידי שבת בשבתו על פרשת ה'מן'". התעסקות זו נבעה כפי הנראה מהאותיות מם ונון הנמצאות הן בשמו העברי (מנחם), בשמו האידי (מנדל) ובשם מקומו (רימנוב). 
אחת לחודש היה שולח אנשים לבדוק את המידות והמשקלות בחנויות שבעירו, אסר על נשות העיר להתהדר במלבושים יקרים וצבעוניים ואת כל כספו חילק לעניים.
בל"ג בעומר - תקע"ה טיהר וקידש את עצמו, ואמר כי הוא הולך מהעולם ויחזיר טובה למדליק נר לעילוי נשמתו. למחרת, בי"ט באייר תקע"ה, ל"ד בעומר, נפטר ונקבר בבית העלמין היהודי בעיירה רימנוב. את מקומו מילא תלמידו רבי צבי הירש משרת.
תלמידו רבי יחזקאל פנט כתב מכתב על דרך החסידות ובו מספר על רבי מנחם מנדל. חסידים רבים נוהגים לקרוא את המכתב ביום פטירתו של רבי מנחם מנדל.
עורק כיס המרה

שונות אנטומית

כאשר מוצאם של הענפים השטחי והעמוק של עורק כיס המרה אינו משותף, זהו מצב של עורק כיס מרה כפול. מצב זה מתרחש בכ-15% מהאוכלוסייה. במצב זה ייתכן שהענף השטחי יסתעף מהעורק המקטעי הקדמי, מהענפים האחרים של עורק הכבד המיוחד, מעורק מתלה המעי העליון, מעורק הקיבה והתריסריון או מעורק אחורי התריסריון. ישנם מקרים נדירים של עורק כיס מרה משולש.
אנטומיה חריגה של הענף הימני עצמו יכולה להשפיע על נתיבו של עורק כיס המרה. ענף זה יכול להסתעף מעורק מתלה המעי העליון ואף מאבי העורקים הבטני, ואז הוא נע מאחורי צינור כיס המרה ובמקביל אליו. בשל קרבתו של כיס המרה לענף חריג זה, תיתכן מעין בליטה על גבי העורק, שממנו יוצאים מספר ענפים קצרים לכיס המרה במקום עורק אחד.
ישנם מקרים שבהם עורק כיס המרה מסתעף מהענף השמאלי של עורק הכבד המיוחד. במקרים כאלה העורק אז עובר דרך רקמת הכבד לכיוון צוואר כיס המרה, שם הוא מתפצל לשני ענפים: עולה ויורד.
בפחות מ-1% מהאנשים התגלתה צורה של עורק כיס מרה חוזר, שבה העורק יוצא מהענף השמאלי של עורק הכבד המיוחד ועובר דרך אחת הרצועות, רצועת כיס המרה והתריסריון או רצועת כיס המרה והמעי הגס, אשר קושרות את כיס המרה לאיברים אלה בהתאמה. העורק אז עוקב אחר הקצה הימני של רצועת הכבד והתריסריון ומתחבר לקרקעית כיס המרה, בטרם הוא יורד לספק את גוף הכיס וצווארו.
כאשר עורק כיס המרה מתפצל מעורק הקיבה והתריסריון הוא נמצא במיקום נמוך, בעוברו מתחת לצינור כיס המרה ודרך רצועת כיס המרה והתריסריון.

היבטים קליניים

עורק כיס המרה מזוהה ונקשר בניתוחים שבהם נכרת כיס המרה.
ארנסטס שטקוס

קריירת מועדונים

שטקוס התחיל את הקריירה שלו בז'לגיריס וילנה. בעונת 2009 חתם בטאוראס טאורגה ואחרי העונה חזר לז'לגיריס.
באוגוסט 2010 שטקוס חתם באולימפיאקוס ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית שהייתה הקבוצה הראשונה שלו מחוץ לליטא. ב-2 באוקטובר 2010 שטקוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד א.א.פ. פאפוס. במהלך העונה שמר על שער נקי רק פעמיים מתוך 18 משחקי ליגה בהם שותף. ב-7 בינואר 2012 נבחר לאיש המשחק בתיקו 1-1 נגד א.א.ק. לרנקה.
בקיץ 2012 שטקוס חתם בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית. ב-11 באוגוסט 2012 שטקוס ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד סלביה סופיה. ב-31 בינואר 2013 שוחרר מהקבוצה וכעבור כחודש חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית.
ביולי 2013 שטקוס חזר לקפריסין וחתם בנאה סלמיס פמגוסטה. ביולי 2014 חתם בקרקירה, העולה החדשה לליגת העל היוונית. בקיץ 2015 חתם בסיבאספור הטורקית עימה ירד לליגה השנייה בסיום העונה. בקיץ 2016 חתם בדן האג מליגת העל ההולנדית.
ב-12 ביולי 2017 חתם בהפועל חיפה מליגת העל. ב-9 במאי 2018 זכה עימה בגביע המדינה.
ב-7 בינואר 2019 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל לשנתיים, החל מעונת 2019/2020, אך זו החליטה לוותר עליו, וב-20 ביוני 2019 חתם בהפועל באר שבע לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת, בשכר של כ-250 אלף אירו לעונה.

קריירה בינלאומית

שטקוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא ב-25 במרץ 2011 בניצחון 0–2 נגד פולין. לאחר מינויו של אדגראס יאנקאוסקאס לאימון הנבחרת ביוני 2016, שטקוס הפך לשוער הבכיר של הנבחרת.
תשדיר החרצית

תשדיר החרצית (באנגלית: Daisy; לעיתים Daisy Girl או Peace, Little Girl) הוא כינוי לתשדיר במסגרת תעמולת בחירות של נשיא ארצות הברית המכהן לינדון ג'ונסון, בבחירות של 1964. התשדיר הופק על ידי היועץ האסטרטגי לענייני תעמולה של ג'ונסון, טוני שוורץ.
בקמפיין זה נוסתה כמעט לראשונה גישה, שלפיה תעמולה אינה יכולה ליצור עמדות אשר אינן קיימות בציבור, אלא רק לחזק נטיות קיימות. בהתאם לכך נעזר שוורץ בסקרים על מנת למצוא את הדימוי של המועמד המתחרה, בארי גולדווטר, ומצא כי מיוחסת לו פזיזות. בנוסף, היה זה אחד הקמפיינים הראשונים שתפס את כוחה העולה של הטלוויזיה ואת השפעתה על חברת ההמונים.
על רקע האִיום במלחמה גרעינית בין הגוש המערבי לגוש הקומוניסטי ששרר באותה תקופה, יצר שוורץ סדרת תשדירים שהציגו את גולדווטר כמחרחר מלחמה. בתשדירים השתמש שוורץ בהגברת חרדה על מנת לקדם את הפחד מפני המתחרה של ג'ונסון, בארי גולדווטר.
תשדיר החרצית היה הבוטה והמניפולטיבי ביותר בקמפיין. הוא שודר רק פעם אחת במהלך הקמפיין ברשת NBC, ב-7 בספטמבר 1964. התשדיר הורד מיד לאחר מכן עקב ההד הציבורי השלילי שליווה אותו וביקורת כלפי ג'ונסון על הפחדת הציבור. אף על פי כן, רבים מייחסים דווקא לתשדיר זה את נקודת המפנה במערכת הבחירות של 1964.
בתשדיר החרצית, נראית ילדה קטנה (Monique Luiz) התולשת עלי חרצית וסופרת אותם בסדר עולה. במהלך הספירה מתקרבת המצלמה לעינה הימנית של הילדה, ומצטרף קול גברי מאיים של ספירה לאחור. בתוך עינה של הילדה משתקף שיגור טיל גרעיני. בתום הספירה נשמע פיצוץ חזק, ועל רקע תמונת פטרייה גרעינית נשמע הטקסט: "אלה האפשרויות: ליצור עולם בו כל ילדי האלוהים יוכלו לחיות, או ללכת אל החשכה. עלינו לאהוב זה את זה, או שגורלנו למות". לסיכום התשדיר הוצגה הדרישה: "הצביעו לנשיא ג'ונסון ב-3 בנובמבר. הסיכונים גדולים מדי כדי להישאר בבית".
הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ של ג'ונסון בפער של יותר מ-20%. התשדיר הפך לאבן דרך בשפה השיווקית הטלוויזיונית והשפיע רבות על תרבות השיווק והתעמולה בארצות הברית.
הרמן אובריסט

פרטים ביוגרפיים

אובריסט נולד בקילכברג, על יד ציריך. בנם של הרופא קספר אובריסט ושל האצילה אליס גיין גראנט דאף מאידן, סקוטלנד. ב-1867 עברה המשפחה לסן רמו וב-1870 לפריז; באותה שנה חזרה לשווייץ. אחרי גירושי הוריו, נסע הרמן עם אמו בשנת 1876 לויימאר שבגרמניה.
בשנים 1885-1886 למד מדעי הטבע, לרבות בוטניקה ורפואה, באוניברסיטת היידלברג, מה שהשפיע מאוחר יותר על תפיסתו לגבי האמנויות היישומיות. בהמשך למד אמנות בבית הספר Kunstgewerbeschule בקרלסרוהה. אחר כך חי זמן מה בפריז, שם זכה ב-1889 במדליית זהב על יצירה שהציג בתערוכה העולמית. בין 1890-1891 למד באקדמיה ז'וליאן. ב-1892 הקים בפירנצה סדנה ליצירות רקמה שהעביר למינכן כעבור שלוש שנים (1895), תחת השם "הסדנאות המאוחדות לאמנות ומלאכה" (Vereinigte Werkstätten für Kunst im Handwerk).
כמורה הייתה לאובריסט השפעה חשובה על עלייתה והתפתחותה של אמנות ה"אר נובו" בגרמניה. בשנת 1902 יחד עם וילהלם פון דבשיץ (1948-1871) הקים בית ספר לעיצוב במינכן, "הסדנה הלימודית - מחקרית לאמנות חופשית וישומית". ניהל שם כשנתיים את המחלקה למודלציה ופיסול. עם תלמידיו נמנה לודוויג הירשפלד מאק, שלימד מאוחר יותר בבית הספר באוהאוס.
לפי הזמנתו, עיצב ידידו, אוגוסט אנדל, את הסטודיו שלו במינכן בשנת 1897. הסטודיו של אובריסט נהרס בימי מלחמת העולם השנייה בשנת 1944.

יצירתו

אובריסט עיצב מגוון יצירות הכוללות גובלנים, קרמיקה, עיצובי רהיטים, עבודות במתכת, פסלים, אנדרטאות ובארות. העיצוב המפורסם ביותר שלו הוא "ציקלמן", קישוט קיר בצורת "עקומות שוט" (Peitschenhieb) שהפך
לדגם ייצוגי של תנועת ה"אר נובו". יצירה חשובה נוספת היא Bewegung (תנועה) שנוצרה בגבס ב-1914.
חוק אולדריץ'-ורילנד

חוק אולדריץ'-ורילנד (באנגלית Aldrich–Vreeland Act) הוא חוק שחוקק הקונגרס של ארצות הברית ב-1908 בעקבות המשבר הכלכלי של 1907.
החוק ייסד את "הוועדה המוניטרית הלאומית", שנועדה לבדוק כיצד מתנהלים בנקים מרכזיים בעולם, ולנסות ליישם זאת בארצות הברית, אשר בה באותה תקופה לא היה בנק מרכזי. היוזם המרכזי של החוק, הסנאטור נלסון אולדריץ', עמד בעצמו בראש הוועדה, שבעקבות המלצותיה הוקם ב-1913 הבנק הפדרלי.
בנוסף, החוק איפשר ל"בנקים לאומיים" להנפיק שטרות חוב המגובים לא רק באגרות חוב ממשלתיות, אלא גם באגרות חוב של חברות כמו חברות רכבת ותשתיות.
ליון

גאוגרפיה

ליון נחצית על ידי שני נהרות, הרון והסון, שמתמזגים דרומית למרכז העיר ויוצרים מעין חצי אי שעליו נמצא המרכז. מרכז העיר מוקף ממזרח ובמערב שתי גבעות גבוהות: על האחת במערב מתרכזים מוסדות דתיים רבים, ואילו הגבעה המזרחית ידועה בזכות סדנאות המשי הממוקמות על גבה.

היסטוריה

ליון הוקמה בשנת 43 לפנה"ס כמושבה רומאית על ידי לוקיוס מונטיוס פלנקוס, קצין בצבאו של יוליוס קיסר, במקום שבו היה מבצר קלטי. המבצר נקרא "לוגדונון" על-שמו של אל השמש הקלטי, לוגוס, ובעקבות כיבוש היישוב, שינו הרומאים את שמו ל"לוגדונום".
עד מהרה הפכה לוגדונום למרכזה המסחרי, התחבורתי והממשלתי של גאליה הרומית, הודות למיקומה האסטרטגי בהתמזגות שני הנהרות הראשיים. שני קיסרים רומאיים, קלאודיוס וקרקלה, נולדו בעיר. עם זאת, העיר לא הצליחה לשמור על מעמדה המרכזי לאחר נפילת הקיסרות הרומית והידרדרה רבות בתקופת ימי הביניים.
צמיחה כלכלית ומסחרית שבה לעיר ליון בעקבות הפיכתה למרכז דת ראשי במאה ה-11. עד סוף המאה ה-15, ליון תפסה את מקומה כמרכז מסחר בזכות מערכת הבנקים המפותחת שקמה בה. במאות העוקבות נודעה ליון לאצילות אירופה כמרכז ייצור המשי ביבשת, והדבר תרם רבות לפיתוח תשתיות העיר.
המהפכה הצרפתית שהחלה ב-1789 הביאה קץ פתאומי לפיתוח העיר, אם כי נפוליאון חידש את ההתקדמות בעיר. במהלך המאה ה-19 הפכה ליון להיות עיר תעשייתית. בסוף המאה ההיא הומרץ והואץ פיתוח פני העיר כאשר נבנו מבני ציבור רבים.
במלחמת העולם השנייה הייתה ליון לב ליבה של המחתרת הצרפתית. לאחר המלחמה המשיכה ליון בדרכה למודרניות. העיר התאגדה עם פרווריה ונוצר המטרופולין השנייה בגודלה בצרפת, ובה מוסדות תרבות, מערכת תחבורה, ותשתית תיירותית מהדרגה הראשונה. בהוקרה לעברהּ הססגוני של העיר הכריז אונסק"ו ב-1998 על מרכז העיר העתיקה כאתר מורשת עולמית.

ספורט

בעיר ישנה קבוצת כדורגל בשם אולימפיק ליון, שמחזיקה בשיא האירופאי של אליפויות רצופות (שבע פעמים בין העונות 2001/02 עד 2007/08) יחד עם קבוצת יובנטוס האיטלקית.].

הקהילה היהודית

ערב מלחמת העולם השנייה גרו בליון כ-5,000 יהודים, שרובם נרצחו במהלך השואה. למרות זאת, ובמקביל להיותה מרכז המחתרת בצרפת, רבים מהפרטיזנים היהודיים פעלו בעיר בזמן המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה פעל הכומר המקומי אלכסנדר גלסברג להצלת מאות יהודים והוא הוכר לחסיד אומות העולם ובמקביל אליו פעל לואי מיללי שהגן על משפחה יהודית תוך סיכון חיו וזכה מיד ושם בתואר חסיד אומות העולם. יהושע קלינג שהיה רב של הקהילה כ-20 שנים פעל רבות לשיקום הקהילה לאחר המלחמה.
כיום, לליון קהילה יהודית משגשגת ביותר המונה כ-40,000 יהודים. קרוב ל-40 בתי כנסת נמצאים בעיר, ונוסף לכך גם קיימות מספר מסעדות כשרות. הקהילה הדתית האדוקה מתרכזת בעיקר בווילרבאן.
בית הכנסת הגדול של ליון שוכן ברובע ה-2.

תרבות

ליון ידועה בחג האורות (בצרפתית Fête des Lumières) המצוין בה בכל 8 בדצמבר ומוקדש למריה אמו של ישו. זהו חג ייחודי לליון ובו נוהגים תושבי העיר לשים על אדן החלון נרות ולהאיר את רחובות העיר. חג האורות בליון נמשך בדרך כלל כארבעה ימים ומלבד הנרות בחלונות הבתים כולל מיצגים שונים הקשורים באור ובעיקר תאורה אומנותית של מבנים שונים בעיר.
מות'רה (מפלצת)

עיצוב

מראה של מות'רה הוא כשל עש צבעוני. צבעיה העיקריים של מות'רה הם אדום, לבן, שחור, כתום, צהוב, חום ועיניה בצבע כחול. בניגוד לשאר המפלצות, מראה של מות'רה כמעט ולא השתנה בכל סרטי גודזילה, אך בסרטי לג׳נדרי המראה שלה ישתנה במשמעותיות, שבנוסף, הצבע הלבן יעלם לגמרי מהמראה שם.
יחסי אנטיגואה וברבודה–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין אנטיגואה וברבודה כוננו ב-1981, באותה השנה בה קיבלה המדינה עצמאות מלאה מן הממלכה המאוחדת. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים ואין שיתופי פעולה בתחומים מגוונים".
אין הסכמים מיוחדים בין אנטיגואה וברבודה לבין שווייץ.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 34 שווייצרים חיו באנטיגואה וברבודה. הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-1.747 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 47,000 ייצוא של אנטיגואה וברבודה לשווייץ ו-1.7 מיליון ייבוא של אנטיגואה וברבודה משווייץ.
מגדלור יפו

היסטוריה

מגדלור יפו הוקם לראשונה בשנת 1865 כחלק מפעולות לשיפור מתקני נמל יפו שבנה השלטון הטורקי בעיקר בשל הגידול ביצוא מהארץ. הוא נבנה על בית המשקיף על הנמל. המבנה הנוכחי נבנה על ידי הבריטים בשנת 1936, והוא מתנשא לגובה של כ-29 מטרים מעל פני הים. בשנת 1966 הופסקה הפעילות במגדלור עקב פתיחת נמל אשדוד, ובעקבות כך גם פורקו חלקים מן המגדלור והורכבו במגדלור אשדוד.
המגדלור האיר בארבעה נצנוצים לבנים כל 14 שניות.
בשנת 2009 הונצח המגדלור בבול שהונפק בישראל.
אולפני רובע 95

היסטוריה

החברה הוקמה מתוך קבוצת ה-KVN מהעיר קריבי ריה שבאוקראינה, שהוקמה בשנת 1997 והתמודדה בליגת העל של מועדון KVN וצברה פופולריות רבה בקרב חבר המדינות.
הקבוצה נקראה בשם "רובע 95" על שם רובע בשם זה בעיר קריבי ריה בה גדל מייסד הקבוצה וולודימיר זלנסקי.
ב-2003 זלנסקי פרש מ-KVN והקים עם חבריו את אולפני רובע 95, שהחלו להפיק תוכן בידור עצמאי לטלוויזיה.
פלורנס גודינאף

ביוגרפיה

נולדה באונסדייל, פנסילבניה, הבת הצעירה מבין שמונה ילדים. למדה בילדותה בחינוך ביתי. ב-1908 קיבלה תואר ראשון בפדגוגיה, ועבדה כמורה בבתי ספר. ב-1920 סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת קולומביה, וב-1921 קיבלה שם תואר שני. בהמשך עבדה כפסיכולוגית-חוקרת בבתי ספר באזור; שם אספה נתונים רבים ששימשו אותה בהמשך בעבודתה על ציורי ילדים. בתקופה זו מילאה תפקיד בכיר במחקריו של לואיס טרמן על ילדים מחוננים, ואף צויינה כאחת התורמות לספרו "Genetic Studies of Genius" ‏(1925). ב-1924 קיבלה דוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד. 
לאחר סיום הדוקטורט, עברה גודינאף למרכז לרווחת הילד באוניברסיטת מינסוטה, וב-1931 קיבלה דרגת פרופסור. בתקופה זו פיתחה עם דייל האריס את "מבחן ציור איש של גודינאף והאריס" (Goodenough-Harris Draw-A-Person Test), שנועד להעריך אינטליגנציה של ילדים. היא פרסמה הוראות העברה וציינון קפדניות למבחן לצד דוגמאות, בספרה "Measurement of Intelligence by Drawing" ‏(1929). פיתוח המבחן נחשב פריצת דרך בתקופה בה היו מבחני האינטליגנציה הבלתי-מילוליים בעלי מהימנות ותוקף נמוכים. מחקרים שנעשו בתקופתה על מבחן ציור איש מצאו מתאם גבוה בינו לבין ציוני מבחני אינטליגנציה כתובים אחרים. בהמשך יצרה גודינאף גרסה מתוקנת של המבחן, שנקראה "מבחן ציור אישה" (נטען כי ציוני ילדות במבחן בו נאמר להן רק לצייר איש היו נמוכים יותר בשל הקושי שלהן להזדהות עם דמות גברית).
מבחן נוסף שפיתחה גודינאף הוא "סולם מינסוטה לגיל הרך" (Minnesota Preschool Scale), שהיווה מבחן מותאם לגיל הרך של מבחן סטנפורד-בינה לבדיקת אינטליגנציה מילולית ובלתי-מילולית. 
ב-1931 פורסם מחקרה "Anger in Young Children", על תוצאות מחקר אורך בקרב ילדים העוסק במצבים בהם הם מביעים כעס. ב-1933 יצא ספרה "Handbook of Child Psychology", בו טענה לראשונה כי "הגיל השכלי" כפי שחושב במבחני האינטליגנציה של תקופתה, לא משמש באותה משמעות עבור כל הילדים, וכי דרך עדיפה לציינון היא שימוש באחוזונים; אלו מאפשרים השוואה בין ילדים בני אותו גיל כרונולוגי, ובנוסף הם קלים יותר להבנה בקרב הציבור הרחב. בוויכוח בין הטוענים כי תורשה או סביבה הם המשפיעים על אינטליגנציה של ילדים, תמכה גודינאף במצדדי התורשה, וניסתה להביא נתונים בספריה כדי להוכיח כי האינטליגנציה היא מולדת ולא מושפעת מגדילה בסביבות שונות.
ב-1942 מונתה גודינאף לנשיאת מועצת הפסיכולוגיות הלאומית. עם זאת, היא פרשה לאחר מספר שנים, בטענה כי היא פסיכולוגית, לא פסיכולוגית-אישה.
בהמשך חלתה במחלה ניוונית, במהלכה איבדה את ראייתה ושמיעתה, ונאלצה לפרוש ב-1947. למרות מחלתה, כפרופסור אמריטה, היא המשיכה ופרסמה עוד שלושה ספרים אחרי שלמדה ברייל: "Mental Testing: Its History, Principles, and Applications"‏(1949), "Exceptional Children" ‏(1954), ומהדורה שלישית לספר "Developmental Psychology" ‏(1959).
גודינאף לא נישאה מעולם. היא מתה בבית אחותה בפלורידה לאחר שבץ מוחי ב-1959.