google/wiki40b huggingface dataset:
אז'ור

אָז'וּר (על פי האקדמיה ללשון העברית: מִשְׁלֶפֶת) היא טכניקת רקמה שנעשית בדרך כלל על בד כותנה עדין, בדרך כלל מיוצר מסיבי כותנה. בטכניקה זו פורמים חלק מסיבי האריג ורוקמים מחדש בדוגמאות שיוצרות חורים קטנים דמויי תחרה. החורים ערוכים לעיתים בדוגמאות של פרחים או עלים. הבד משמש לחולצות נשים ולשמלות לתינוקות וילדות וכן לכלי לבן (סדינים, ציפות, מפות וכו').
ג'רלדין ג'יימס

ביוגרפיה

ג'יימס נולדה בעיר מיידנהד שבברקשייר, אנגליה. אביה היה קרדיולוג. היא למדה בבית ספר לבנות "דאון האוס" (Downe House) שבניוברי, ובבית הספר למשחק "דרמה סנטר לונדון". 
בין תפקידיה בטלוויזיה בלטה בסדרה זוכת הפרסים "היהלום שבכתר" על פי "רביעיית הראג'" של פול סקוט, בה גילמה את דמותה של שרה לייטון. ב-1989 שיחקה בסרט הטלוויזיה "היא הייתה שם" של סטיבן פוליאקוף בכיכובה של פגי אשקרופט; על משחקה זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה. עוד השתתפה בסדרות "רבקה", "מול פלנדרס", "The Amazing Mrs Pritchard" ו"שם המשחק". היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "המפקח מורס", "בריטניה הקטנה" ו"פוארו".
בקולנוע השתתפה בתפקידי משנה בסרטים "גנדי", "נערות לוח השנה", "שרלוק הולמס", "איזה מין שוויון" ו"נערה עם קעקוע דרקון".
ב-1989/90 הופיעה ג'יימס בתיאטרון בהפקה של "הסוחר מוונציה" בתפקיד פורשיה, לצידו של דסטין הופמן, בהצגות בלונדון ובברודוויי.
ב-2003 קיבלה ג'יימס אות אביר האימפריה הבריטית OBE.
ב-2010 השתתפה בסרט איזה מין שוויון העוסק במאבק נשים משנת 1968 שעבדו במפעל פורד אנגליה על שכר שווה עבור עבודה שווה.
איסקנדר

היסטוריה

ה"איסקנדר" הוא המערכת השנייה שנועדה להחליף את טילי ה"סקאד". המערכת הראשונה נקראה אוקה. אבל רוסיה נאלצה לנטוש את תוכנית ה"אוקה" על רקע הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני, שאסר ייצור מערכות נשק לטווחים של 500 עד 1,500 ק"מ.

תיאור

טיל ה"איסקנדר" הוא טיל בליסטי המונע על ידי מנוע רקטי, בעל דלק מוצק. לטיל יש שלב מונע יחיד והוא לא מפריד את הראש הקרבי מהמנוע. הטיל נישא באמצעות משגר נייד בעל עבירות טובה מאוד שנושא שני טילים על כל משגר. לטיל יש יכולת פגיעה מדויקת שנשענת על צרוף של הנחיה באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית, מערכת ניווט לווינית ומערכת להתאמת תמונות. דיוק הפגיעה מוערך כ-5 עד 7 מטרים.
בקרת הטיל מבוססת על "בקרת הטיית דחף" בשלב השיגור (בדומה לסקאד) ואחר כך על ניהוג באמצעות משטחים, מכיוון שהטיל נשאר באטמוספירה לכל אורך המעוף. הטיל עושה "מסלול שטוח", כדי להישאר כל הזמן בתוך האטמוספירה ויש לו יכולת לפזר פתיונות ודמאים ואפילו לתמרן. הטיל נבנה, במידה רבה, כדי להתמודד עם מערכות הגנה אקטיביות מערביות ובכללן טיל הפטריוט ובין השאר, יש לו יכולת לתמרן בסדר גודל של 30g ולעצב את מסלול הטיסה כך שהפגיעה במטרה תהיה כאשר הוא צולל באנך.
ניתן לעדכן לטיל מטרה, באמצעות תקשורת מוצפנת, תוך כדי מעוף מה שמקנה לו יכולת להחליף מטרות ולפי מקורות מסוימים, גם לפגוע במטרות נעות.
לטיל יש יכולת לשאת ראש קרבי מצררי, חומר נפץ אחוד, ראש קרבי לחדירה, דלק אוויר או ראש קרבי-גרעיני.
מכיוון שהטיל מונע בדלק מוצק, זמן ההיערכות לשיגור קצר (דקות בודדות מעצירה), ניתן לשגר את הטיל השני מאותו משגר תוך כדקה כאשר לכל טיל יש מטרה אחרת.

פרישה וניסיון מבצעי

במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, ככל הנראה נעשה שימוש בטילי "איסקנדר" לפחות בשני מקרים שונים. בין השאר, אחד מהטילים פגע בעיתונאי הישראלי צדוק יחזקאלי ושני עיתונאים הולנדיים שהיו איתו ואחד מהם נהרג. הקביעה שמדובר ב"איסקנדר" הייתה קביעה רשמית של רשויות החוק ההולנדיות. ציטטות מאמצעי התקשורת הרוסיים מופיעות גם במאמר שהתפרסם ב-2012, מאת האוניברסיטה הפינית לביטחון לאומי.
נכון ל-2014, הטילים נמצאים בפרישה רחבה ברוסיה, ונפרשו גם בארמניה ולפי מקורות מסוימים, גם בקלינינגרד ] ובסוריה.
להתראות לנין!

תקציר העלילה

הסרט מספר על משפחת קֶרנֶר החיה בגרמניה המזרחית בשנים 1989 ו-1990, בעת תהליך התפרקותה של המדינה. אם המשפחה, קריסטין, סוציאליסטית נאמנה, מתעלפת, לוקה באוטם שריר הלב ונכנסת לתרדמת אחרי שראתה את בנה אלכסנדר מפגין ונעצר בהפגנה נגד הממשל במדינה.
שמונה חודשים מאוחר יותר, מתעוררת קריסטין והמציאות שונה לחלוטין. הרופא שדאג לה אומר לאלכסנדר ולבתה, אריאן, שהיא נמצאת בסכנת אוטם נוסף בשריר הלב, ולכן אסור שתתרגש יותר מדי. אלכסנדר מחליט שהוא הולך ליצור בביתם מציאות מזרח-גרמנית, כפי שהייתה לפני נפילת חומת ברלין.
אלכסנדר יוצר בעזרת חברו לעבודה המערב-גרמני דניס דומשקה, תוכניות טלוויזיה הדומות לתוכניות המזרח-גרמניות. בהמשך, כשרואה האם כרזת ענק של חברת קוקה קולה נפרסת על בניין הקרוב לבית המשפחה, מכינים אלכסנדר ודניס כתבה, שמראה שהמשקה הידוע נוצר במזרח גרמניה והוא המצאה סוציאליסטית. כמו כן, הכינו השניים כתבה המספרת על הגירת עשרות אלפים ממערב גרמניה למזרחה.
באחת הסצנות, כשמחליטה קריסטין לצאת ולטייל ברחבי ברלין, היא רואה את פסלו השבור של ולדימיר לנין מוטס על ידי מסוק. בסצנה אחרת, היא נדהמת כשהיא רואה במעלית הבניין צלב קרס, שציורו היה אסור במזרח גרמניה.
כשמצבה של קריסטין מידרדר והיא מובלת לבית החולים, יוצא אלכסנדר לחפש את אביו, שהיגר למערב. הוא נוסע במונית שנוהג בה אדם הדומה מאוד לגיבור ילדותו, זיגמונד יאן, הקוסמונאוט המזרח-גרמני הראשון.
בצל האיחוד הקרב, חברתו של אלכסנדר מספרת לאימו את האמת בזמן שאלכסנדר ודניס מכינים סרט אחרון, שבו רואים את אריך הונקר מתפטר ומעביר את תפקידו לזיגמונד יאן (נהג המונית שהסיע את אלכס), שאומר ב"נאום ההשבעה": "הסוציאליזם אינו הסתגרות מאחורי חומות. פירושו להושיט יד לזולת ולחיות עמו. פירושו לא רק חלומות על עולם טוב יותר, אלא הגשמתם". האם רואה את הסרט, מודעת לאמת אך מוקסמת. ברקע נראים הזיקוקים בחגיגות האיחוד של שתי המדינות.
מכאן, מתהפך הגלגל: אלכסנדר סימל בסרטיו האחרונים את מזרח-גרמניה כפי שהוא רצה וכך נשבה בקסמו שלו, בעוד שאימו יודעת את האמת ללא ידיעתו.
בסוף הסרט אומר אלכסנדר: "את מזרח גרמניה השארנו בחיים עד נשימתה האחרונה של אמי; מדינה, שאף פעם לא התקיימה בצורה זו; מדינה, שבזכרוני, תמיד תתקשר לאמי".
עלמה רוויל

קריירה וחיים אישיים

עלמה רוויל נולדה בנוטינגהאמשיר בריטניה, בתם השנייה של מת'יו אדוארד ולוסי רוויל.
רוויל ידועה בעיקר משיתוף הפעולה ארוך השנים שלה עם בעלה סר אלפרד היצ'קוק שאיתו היא נפגשה לראשונה באולפני "פרמאונט" בלונדון בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. היא שיתפה פעולה עם הבמאים הבריטים רטולד ירטל ומוריס אלבי למרות שרוב עבודתה התמקדה בסרטיו של היצ'קוק. היא הומרה לנצרות הקתולית לפני נישואיה.
רוויל והיצ'קוק התחתנו ב-2 בדצמבר 1926 בכנסיית ברומפטון שבלונדון. בתם, פטרישיה היצ'קוק, נולדה ב-7 ביולי 1928. רוויל הייתה ידועה בחדות עיניה ובשמיעתה הטובה. היא אף הבחינה במהלך צילומי הסרט "פסיכו" (1960) שהשחקנית ג'נט לי בלעה רוק במהלך סצנה שבו היא הייתה אמורה להיות מתה.
רוויל נפטרה ב-6 ביולי 1982 מסיבות טבעיות כשנתיים לאחר מותו של היצ'קוק. בשנותיה האחרונות היא סבלה מסרטן השד.
בשנת 2012 הלן מירן גילמה את דמותה של רוויל בסרטו של סצ'ה גרבסי "היצ'קוק" על הפקת הסרט "פסיכו". מירן קיבלה ביקורות חיוביות על גילום דמותה של רוויל ואף הייתה מועמדת לגלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך. באותה שנה אימלדה סטאונטון גילמה את דמותה בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO "הנערה של היצ'קוק" על יחסם של היצ'קוק (טובי ג'ונס) והשחקנית טיפי הדרן (סיינה מילר).
מירק טופולנק

מירק טופולנק (נולד ב-15 במאי 1956 בצ'כוסלובקיה) הוא פוליטיקאי צ'כי שכיהן כראש ממשלת צ'כיה מ-16 באוגוסט 2006 עד ל-8 במאי 2009.
אורנה לביא פלינט

ביוגרפיה

לביא-פלינט דיבבה דמויות במספר סדרות הנפשה, ביניהן "המומינים", "הקוסם מארץ עוץ" (בתפקיד דורותי), "נילס הולגרסון", "גברת פלפלת", "רכבת ההפתעות", "טאו טאו", "המומינים", ו"סיפורי מוש", אשר שודרו בטלוויזיה החינוכית. כמו כן, הפעילה ודיבבה את בובת "פרפר נחמד", אשר לקחה חלק במקצת תוכניות "פרפר נחמד", גם כן בטלוויזיה החינוכית.
מאוחר יותר הפכה לביא-פלינט לעורכת ומפיקה. הסדרות שבעשייתן לקחה חלק היו: "מסיבת גן", "המחסן של כאילו", "גינת ההפתעות" ו"זבנג" אשר מבוססת על הקומיקס הישראלי אותה יזמה, יצרה, ערכה והפיקה.
בשנת 1981 שיחקה בתפקיד משני בסרטו של אלפרד שטיינהרדט, "מסג'יסט הצמרת", לצדו של דובי גל.
לביא-פלינט משמשת כקריינית בספרייה המרכזית לעיוורים.
לביא-פלינט היא בעלת תואר שני בספרות עברית, ותואר דוקטור בנושא מחקר העוסק בדרמה הישראלית בטלוויזיה. המחקר נעשה במסגרת התוכנית הבין תחומית בפקולטה לאומנויות של אוניברסיטת ת"א.
לביא-פלינט נשואה לאדריכל אילן פלינט, ואם לשניים: תמרה ואדם. ב-27 בפברואר 2001 התאבד בנה אדם בעת שירותו הצבאי.
פיי דה לה לואר

גאוגרפיה

חבל פיי דה לה לואר שואב את שמו מנהר הלואר, אשר משקה אך שניים מחמשת המחוזות שבחבל, לפני שהוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי. בנוסף, הנהר חוצה מספר רב של מחוזות אשר אינם חלק מחבל ארץ זה.
שטח החבל מורכב מאחרוני הגבעות של המסיף סנטרל בוואנדה, ומהמסיף האמוריקני בצפון, המגיע לשיא של 417 מטרים במאיין.
החבל גובל באוקיינוס האטלנטי לאורך 368 ק"מ של חופים הרריים וחוליים לסירוגין.

כלכלה

הדיג והחקלאות תמיד היו חשובים בכלכלה המקומית. במאה ה-19 הצטרפו גם תעשיות המטלורגיה ובניית האוניות, אלה תפשו חלק נכבד ממנה. כיום כלכלת האזור היא החמישית בגודלה במדינת צרפת. החוזק והיציבות שלה מיוחסים לגיוון המגזרים התעשייתיים, כמו גם לתנופת מגזר השירותים. בנוסף, האזור נמצא בחזית הלאומית מבחינת יזמות.
מבחינת מגזר החקלאות, האזור נמצא במקום השני בצרפת (10% מהייצור הצרפתי), במיוחד במוצרים מן החי (בקר, חלב, חזיר ועופות). האזור גם נודע בייצור יינות לבנים.

פוליטיקה

היות שלאזור מסורת קתולית שמרנית, על-פי-רוב הימין בצרפת הוא שמנהל אותו. למרות זאת, הימין הפסיד את האזור לראשונה בבחירות האזוריות ב-2004. הרוב השמאלני בחר בסוציאליסט ז'אק אוקסיאט.
העמק של גואנגי

תקציר העלילה

במערב הפרוע של מקסיקו של תחילת המאה ה-20 נראה הפרש טאק אשר מגלה את אהובתו לשעבר, בחורה בשם ט.ג, המתפרסנת מרודיאו ומציע לה לחזור אליו אך היא דוחה אותו. הוא לא מוותר ונוסע לראות אותה במלחמת שוורים. נערו הצעיר, לופה מתחיל להיאבק עם שור אך נקלע לסכנה וטאק מסיח את דעתו אך נפצע מהשור. לאחר שמשתלטים עליו הבחורה ט.ג. באה לבדוק מה קרה לו וכך הם מתנשקים ומתאחדים.
כאשר טאק נכנס לביתה היא מראה לו תגלית מיוחדת שהגיעה אליה - איוהיפוס, סוס קטן פרהיסטורי נמצא אצלה בתוך מכלאה בבית. הוא נרעש לספר זאת לפלאונטולוג הבריטי, פרופסור ברומלי, אשר חוקר במדבר לא הרחק וכשהוא רואה את הסוס הוא מבין שמדובר בחיה פרהיסטורית. נרעש מהתגלית הוא מחפש את מוצאיו המתבררים כצוענים בראשות טיה זרינה, המגלים לו שהסוס הגיע לעמק הנחשב מקולל ונמצא לא רחוק. בעסקה ביניהם הם עוזרים לו להבריח את הסוס מביתה של ט.ג. כדי שיגיע לעמק בו חי, אף שחברו של טאק, קרלוס נאבק ביניהם.
הסוס חוזר לביתו בעמק נידח וטאק ואנשיו לצד ט.ג. רצים לעמק המדברי, אך הסוס נמלט מהם לתוך חור בנקיק גדול. יחדיו הם פורצים את הנקיק ונכנסים פנימה. לפתע מגיח פטרודקטיל ענק וחוטף את הנער לופה אך מוריד אותו לקרקע. היצור מובס בידי טאק השובר את מפרקתו. אז החבורה רואה אורניתומימוס ורצה אליו אך הוא בורח. לפני שהוא נמלט מהם מגיח דינוזאור טורף ענקי, גואנני (כנראה אלוזאורוס) וטורף את האורניתומימוס. חבורת הפרשים בורחת למעט הפרופסור שסוסו נבהל והפיל אותו והוא בורח לתוך מערה. גואנגי מתקרב אליו אך מוסח בידי סטירקוזאורוס ובמהלך המאבק ביניהם נמלט. גואני לוקח את הפטרודקטיל ומחליט לסגת.
החבורה לא מוצאת אותו ומתחילה להתעצבן אחד על השני אך ט.ג. דורשת מהם להיות סבלניים. הפרופסור מתגלה שנפל לתוך בור מאולתר והוא חוזר לחבורה אך גואנגי מוצא אותם בנקודה זו. הוא רודף אחריהם אך הם מצליחים לקשור חבלים סביבו ולהפיל אותו מרגליו. עם זאת החבלים לא מחזיקים וגואנגי משתחרר והורג את קרלוס בחבטה. הסטירקוזאורוס חוזר להילחם בו אך מפסיד ונאכל. החבורה בורחת חזרה מהנקיק וגואנגי אחריהם אך הוא יוצר רעידה חזקה שמפילה עליו סלעים והוא מתעלף. אז החבורה קושרת אותו ונוסעת עם הדינוזאור הגדול אל הקרקס של ט.ג.
בקרקס נערכת הופעה גדולה עם הדינוזאור אך הצוענים של טיה זורינה מנסים לגנוב את הדינוזאור אך השליח שלה נטרף בידיו, לא לפני שפותח את השער. הפיל של הקרקס מריע כדי להזהיר את ההמון ואז גואנגי יוצא מכלובו והצופים בורחים לכל עבר. הפיל מנסה להיאבק איתו אך מפסיד לו בקרב ומת. האנשים בורחים לכל עבר, מעיפים את טיה בדרך, ורבים נכנסים לקתדרלה גדולה, ביניהם לופה וט.ג. כדי להימלט. גואנגי נכנס אחריהם ואנשים בורחים החוצה ונועלים את הדלת, כך שרק לופה וט.ג. נותרים בפנים. גואנגי מוצא אותם ומתכונן לטרוף אותם אך טאק נכנס מהכניסה, לוכד את מבטו ונועץ בו דגל מתנוסס גדול לתוך צווארו.
הדינוזאור שואג מכאב ולופה וט.ג. בורחים. טאק זורק לפיד על הוילון עליו גואנגי דורך ומבעיר אותו. גואנגי הלכוד מתחיל לעלות באש ושואג מייסורים, זורע הרס בקתדרלה. בסוף הסרט ההמון צופה מבחוץ בקתדרלה העולה באש ונשברת על גואנגי שנהרג משריפה ונפילת האבנים על ראשו.
סנטרל פארק

גבולות הפארק

בקצהו הצפוני של הפארק עובר רחוב סנטרל פארק הצפוני (המשכו של רחוב 110), במזרח הפארק עוברת השדרה החמישית, בדרומו של הפארק עובר רחוב סנטרל פארק הדרומי (המשכו של רחוב 59) וכן כיכר קולומבוס, ובמערבו של הפארק נמצא רחוב סנטרל פארק המערבי (המשכה של השדרה השמינית). 
האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של האי מנהטן) שוכן בגבול המערבי של הפארק, האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון) שוכן בגבול המזרחי של הפארק, מידטאון מנהטן (מרכז מנהטן) שוכן בגבול הדרומי של הפארק והארלם שוכן בגבול הצפוני של הפארק.

מטרתו של הפארק

הפארק תוכנן על ידי פרדריק לו אולמסטד וקלברט ווקס, אשר תכננו גם את פארק פרוספקט בברוקלין.
אף שהפארק נראה שטח טבעי לחלוטין, כולו למעשה שטח מתוכנן ובנוי. בפארק מספר אגמים מלאכותיים, מספר מסלולי הליכה, שני משטחי החלקה על הקרח, אזור של שמורת טבע, שטחי דשא גדולים ושטחי ספורט ומגרשי משחקים לילדים.
בכל קיץ מוצגים בתיאטרון הציבורי הפתוח של הפארק (תיאטרון דלקורט) הצגות ידועות לקהל הרחב (בעיקר מחזות של ויליאם שייקספיר).

היסטוריה

סנטרל פארק הוא הפארק המתוכנן הראשון שנבנה בארצות הברית. כאשר החלה העיר ניו יורק להתפתח צפונה על גבי האי מנהטן, התעורר הצורך לבנות פארק ציבורי גדול כדוגמת הייד פארק בלונדון ויער בולון בפריז.
המשורר ויליאם קולן בריאנט והאדריכל אלכסנדר ג'יסון דאונינג החלו במסע שכנוע לצורך הקמת הפארק.
כאשר עיריית ניו יורק תכננה את האזור שבין הרחובות 59 ו-106 בשנת 1853 (התכנון של הרחובות 106 - 110 נעשה מאוחר יותר), הוחלט על תחרות תכנון לצורך הקמתו של פארק במרכז העיר.
תוכניתם של פרדריק לו אולמסטד וקלברט ווקס זכתה בתחרות.
הפארק נפתח שלוש שנים מאוחר יותר, אולם חגג 150 שנים להיווסדו בשנת 2003.
אחד החידושים של תכנון הפארק הייתה הקמתן של מערכות תחבורה נפרדות - מדרכות הולכי הרגל, דרכים לסוסים וכבישים לתחבורה עירונית (אשר כמעט לא הייתה קיימת כאשר תוכנן הפארק) אינם חוצים זה על זה - הכבישים החוצים את הפארק עוברים בעמקים שקועים שנבנו לצורך זה, כאשר משני צדדי כל עמק כזה נשתלה צמחייה צפופה על מנת להסתיר את הדרכים מהולכי הרגל ולשמור על צביונו הכפרי של הפארק. בפארק 36 גשרים שתוכננו על ידי ווקס.
כל גשר בעל צביון ואופי שונה.
על מנת לבנות את האגם בלב הפארק נבנה סכר שהוסווה בצורה של כביש למרכבות. בעבר קפא האגם כמעט מדי חורף, אולם בשל הבנייה העירונית סביב הפארק האגם קופא כיום לעיתים נדירות (תופעה הקרויה אי חום עירוני).
ב-1980 נוסדה הקרן לשימור סנטרל פארק, והחלה בשיפוץ ושימור הפארק.

מופעים בפארק

בכל שנה, בקיץ, מופיעים בפארק על המדשאה הגדולה התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק והמטרופוליטן אופרה.
כמו כן נערכים בפארק מיצגים אמנותיים, כגון יצירתו של האמן כריסטו ורעייתו ז'אן קלוד - השערים, בשנת 2005.
דייוויד טרימבל

קורות חיים

טרימבל נולד בשנת 1944, התחנך בבנגור וב"אוניברסיטת המלכה" בבלפאסט והוסמך לעריכת דין ובשנת 1968 החל להרצות בפקולטה למשפטים.

פוליטיקה

ב-1975 נבחר טרימבל לראשונה לאספת צפון אירלנד מטעם המפלגה היוניוניסטית המתקדמת ושימש כסגן מנהיג המפלגה. כאשר המפלגה התפרקה הצטרף למפלגת אלסטר היוניוניסטית (UUP) בשנת 1978 והפך למזכיר המפלגה. הוא נבחר לפרלמנט הבריטי בבחירות משנה מטעם מחוז באן עילית בשנת 1990. ב-1995 נבחר להיות מנהיג מפלגתו.
טרימבל התנגד לתפקידו של הסנטור האמריקני ג'ורג' מיטשל כיושב ראש השיחות הרב צדדיות שהסתיימו בהשגת הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998, אך שימש תפקיד רב ערך בשכנוע אנשי מפלגתו לקבל את ההסכם, שכלל ויתורים רבים שנאלצו היוניוניסטים לקבל. מאוחר יותר בשנת 1998 טרימבל ויום זכו בפרס נובל לשלום בשל מאמציהם למצוא פתרון של שלום לסכסוך בצפון אירלנד.
טרימבל נבחר למועצת צפון אירלנד (גוף שהוקם על פי ההסכם) והפך לשר הראשון של צפון אירלנד. לאחר חודשים הושעתה פעילות המועצה. המועצה שבה לתפקד בשנת 2000 לאחר שה-IRA הסכים להצהרה בדבר פירוק הנשק. באוקטובר 2000 נאלץ טרימבל להורות לחברי השין פיין במועצה שלא להשתתף בפגישות עם ממלאי התפקידים המקבילים להם ברפובליקה של אירלנד.
מאז רק הורע מצבו של טרימבל מבחינה פוליטית. פעילותם של המוסדות שהוקמו על פי הסכם יום השישי הטוב הושעתה באוקטובר 2002 לזמן קצר. אחר כך הם שבו לפעול. ובבחירות שנערכו למוסדות אלו בשנת 2003, המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, יריבתה (היוניוניסטית אף היא) של ה-UUP שבהנהגת טרימבל, הפכה למפלגה היוניוניסטית המובילה בצפון אירלנד.
בבחירות 2005 כשל טרימבל בניסיונו להיבחר לפרלמנט, כשהתמודד מול מועמד המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית. ב-2006 קיבל את התואר ברון ונעשה חבר בבית הלורדים. ב-2007 עזב את מפלגתו והצטרף למפלגה השמרנית.

ידיד ישראל

ביוני 2010 מונה טרימבל כמשקיף בוועדה החוקרת את אירועי המשט לעזה.
ביולי 2010 ייסד טרימבל, יחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים, את "יוזמת ידידי ישראל" - "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו חוסה מריה אסנאר, ראש ממשלת ספרד לשעבר; ואצלב האוול, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר; פיאמה נירנשטיין, סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי; מרצ'לו פארה, לשעבר יו"ר הסנאט האיטלקי; אלחנדרו טולדו, נשיא פרו לשעבר; ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם. אירוע ההשקה של היוזמה התרחש בבניין הפרלמנט הבריטי, והמארחים היו "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי-יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון.
ב-2016 פרסם מאמר המשבח את המלחמה בטרור של ישראל, הנעשית תוך שמירה על החירות וזכויות האדם, וקרא לאירופה ללמוד מישראל ולקחת ממנה דוגמה כיצד להילחם בדאעש.
נס הצפת הגרזן

נס הצפת הגרזן, הוא נס המופיע בספר מלכים ב', פרק ו', פסוקים א'-ז', שאותו חולל אלישע הנביא. אלישע, שאיתו התגוררו בני הנביאים מקבל את דבריהם על כך שמקום מושבם הנוכחי "צר ממנו" ויחד איתם מחליטים להעתיק את מקום מושבם. בהגיעם לשפת נהר הירדן, לשם רצו לעבור, ניגשים לחטוב עצים לבניית מגוריהם החדשים. במהלך חטיבת העצים נפל גרזנו של אחד מבני הנביאים לנהר. אותו בן נביאים הביע את צערו בפני אלישע על כך שגרזנו, שהיה שאול, נפל ואין לו את האמצעים הכספיים לפצות על הגרזן השאול. אלישע לוקח חתיכת עץ וזורק למקום בו נפל הגרזן ובנס, צף הגרזן.

הסיפור המקראי כלשונו

(א) וַיֹּאמְרוּ בְנֵי-הַנְּבִיאִים אֶל-אֱלִישָׁע הִנֵּה-נָא הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אֲנַחְנוּ ישְׁבִים שָׁם לְפָנֶיךָ צַר מִמֶּנּוּ: (ב) נֵלְכָה-נָּא עַד-הַיַּרְדֵּן וְנִקְחָה מִשָּׁם אִישׁ קוֹרָה אֶחָת וְנַעֲשֶֹה-לָּנוּ שָׁם מָקוֹם לָשֶׁבֶת שָׁם וַיֹּאמֶר לֵכוּ: (ג) וַיֹּאמֶר הָאֶחָד הוֹאֶל נָא וְלֵךְ אֶת-עֲבָדֶיךָ וַיֹּאמֶר אֲנִי אֵלֵךְ: (ד) וַיֵּלֶךְ אִתָּם וַיָּבֹאוּ הַיַּרְדֵּנָה וַיִּגְזְרוּ הָעֵצִים: (ה) וַיְהִי הָאֶחָד מַפִּיל הַקּוֹרָה וְאֶת-הַבַּרְזֶל נָפַל אֶל-הַמָּיִם וַיִּצְעַק וַיֹּאמֶר אֲהָהּ אֲדֹנִי וְהוּא שָׁאוּל: (ו) וַיֹּאמֶר אִישׁ-הָאֱלהִים אָנָה נָפָל וַיַּרְאֵהוּ אֶת-הַמָּקוֹם וַיִּקְצָב-עֵץ וַיַּשְׁלֶךְ-שָׁמָּה וַיָּצֶף הַבַּרְזֶל: (ז) וַיֹּאמֶר הָרֶם לָךְ וַיִּשְׁלַח יָדוֹ וַיִּקָּחֵהוּ:
— ספר מלכים ב', פרק ו', פסוקים א'-ז'

ניתוח הסיפור המקראי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מקובל לשייך את הסיפור לסוגת השבח הקצר, סיפור שעיקר מטרתו להפגין את גדולתו של הנביא כמחולל נסים, ומקורו אולי במסורות שהתהלכו בעל-פה בקרב חוגי "בני הנביאים". הסיפור נחקר אך מעט.
רובר אנטלם

רובר אנטלם (צרפתית: Robert Antelme; ‏1917–1990), סופר צרפתי, ניצול מחנות ריכוז בגרמניה במלחמת העולם השנייה.

חייו

אנטלם נולד בעיירה Sartène בדרום קורסיקה. ב-1929 סיים לימודי תיכון בעיר באיון בדרום מערב צרפת וב-1936 עבר לפריז. שם התוודע לסופרת מרגריט דונדייה שנודעה לימים בשם העט מרגריט דיראס. הם נישאו ב-1939 ונולד להם בן שנפטר בלידתו ב-1942.
בסוף 1943 או בתחילת 1944, גייס פרנסואה מיטראן את אנטלם, אחותו מארי-לואיז, דיראס וחברה הסופר דיוניס מסקלו, למחתרת הצרפתית (ה"רזיסטאנס").
ב-1 ביוני 1944 נעצרו אנטלם ואחותו על ידי הגסטפו. אחותו נשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק שם נספתה. אנטלם נשלח למחנה בוכנוואלד.
אנטלם, שלא ידע מקודם על הנעשה במחנות הריכוז, נקלע למקום של השפלה, דיכוי ורעב. לאחר שלושה חודשים הועבר למחנה עבודה ליד העיירה באד-גנדרסהיים שם עבד בבית חרושת להרכבת מטוסים של חברת היינקל. בתקופה זו היה נתון לחסדם של הקפואים ומנהלי עבודה גרמנים שהפליאו בו ובחבריו מכות כדי למצוא חן בעיני מפקדיהם מה אס אס ותוך כדי רעב מתמיד.
עם התקרבות צבאות בעלות הברית למחנה פינו אותו הנאצים ב-4 באפריל 1944 והצעידו את האסירים ממדינות שונות במצעד מוות לעבר מחנה דכאו. האסירים היו אכולי כינים, חלשים וחולים ומדי פעם חוסלו הנחשלים על ידי אנשי האס אס המלווים.
ב-27 באפריל 1945 הגיע אנטלם לדכאו כשהוא על סף המוות ומוקף בגוויות. מיטראן נסע בשליחות דה גול לייצג את צרפת בשחרור מחנות ריכוז אחדים. בהלכו בין השלדים החיים שמע קול הקורא "פרנסואה" הוא התכופף ובקושי הצליח לזהות את אנטלם. בקשתו של מיטראן להחזיר אתו את אנטלם נענתה בשלילה כי המחנה היה בהסגר בגלל מחלת הטיפוס.
מיטראן, שהיה בעל תפקיד בכיר בממשלה הזמנית בפריז, ארגן בשובו לפריז מספר חברים וצייד אותם במסמכים מזויפים שאפשרו להם להיכנס לדכאו. דיוניס מסקלו שהסתובב בין הגוויות והשלדים החיים שמע שלד הקורא את שמו. הוא זיהה את אנטלם רק לפי הרווח שהפריד את שתי השיניים החותכות העליונות שלו. משקלו של אנטלם היה 38 ק"ג. הם הביאו אותו לביתה של דיראס ולאחר טיפול רפואי אינטנסיבי החל אנטלם להשתקם.
דיראס כתבה על התקופה של הציפייה לשובו והשיקום הממושך שלו בספרה הכאב שפורסם ב-1986.
לאחר שהתאושש, כתב אנטלם את ספרו  המין האנושי-Léspèce humaine שהתפרסם לראשונה ב-1947 והקדיש אותו לאחותו שנספתה. באותו זמן התפרסם ספרו של פרימו לוי הזהו אדם שעם הזמן התפרסם והקנה ללוי פרסום עולמי. שני הספרים נכתבו על ידי אנשים צעירים שזה אך השתחררו ממחנות ריכוז אבל ספרו של אנטלם לא זכה להצלחה. אחת הסיבות לכך היא שאנטלם לא פרסם ספרים נוספים. לידידיו סיפר כי ניסה אבל ויתר כי הגיע למסקנה שכתיבה בהשראת דמיון היא חסרת ערך לאחר שכתב על המציאות החורגת מכל דמיון. בפתח הספר כותב אנטלם על הקושי לגשר בין השפה העומדת לרשותו ובין החוויה הקשה שחוו הוא וחבריו.
הספר תורגם לעברית רק ב-2011 ייתכן בגלל העובדה ששואת היהודים מוזכרת בו רק בעקיפין (עמוד 229) למרות שאנטלם כנראה ידע עליה ב-1944, ובוודאי ידע עליה בעת כתיבת הספר, ב-1947, כפי שניכר בפתח הדבר לספר (עמוד 9). הספר מלא תיאורים קשים יותר לעיכול מאשר ספרו של פרימו לוי. שני ספרים אלה הם תעודות ספרותיות אישיות חשובות ביותר על מחנות הריכוז.
לאחר תהליך השיקום הוא נפרד מדיראס אבל הם המשיכו להיות ידידים ולשתף פעולה. אנטלם היה פעיל בוועד הפעולה של האינטלקטואלים נגד מלחמת אלג'יריה וב-1968 היה פעיל במרד הסטודנטים.
ב-1983 לקה באירוע מוחי ונשאר מאושפז בבית חולים עד למותו כעבור שלוש שנים.
סמל מחוז סארה

סמל מחוז סארה נוצר ב-5 בפברואר 1937, והפך להיות סמל רשמי ב-26 בספטמבר 1996. הספינה הויקינגית מרמזת על הקשר עם סקנדינביה, בעיקר שוודיה. למרות שהמיעוט דובר השוודית עזב את האי בכיבוש הסובייטי, תושבי האי החליטו לשמר את הקשר הזה (כמו כן, הסמל נוצר לפני הכיבוש הסובייטי, כשעדיין היו דוברי-שוודית רבים במחוז).
קהילת הסטודנטים בלוד

קהילת הסטודנטים בלוד הוא השם המוכר של עמותת "סטודנטים חלוצים למען ישראל", עמותה הפועלת עם סטודנטים וצעירים ששמה לה למטרה לעודד התיישבות קהילתית צעירה בלוד.

פעילות העמותה

העמותה הוקמה בשנת 2011 על ידי התאחדות הסטודנטים בישראל שבראשה עמד איציק שמולי בשיתוף מפעל הפיס, משרד החינוך וארגונים פילנתרופיים ועסקיים נוספים לאחר המחאה החברתית שהתרחשה בישראל בקיץ באותה השנה.
במהלך אסטרטגי העתיקו סטודנטים את חייהם ללוד: עברו להתגורר בה, לעבוד בה וליזום בתוכה. כל זאת מתוך שאיפה שבהמשך יקשרו את גורלם בגורל העיר ויבחרו בה כמקום המועדף לבנות בו את חייהם. המטרה המרכזית היא לשנות את תדמיתה של העיר לוד ולהצליח למשוך סטודנטים וצעירים רבים לגור ולפעול בלוד.
העמותה היא אחת מהעמותות הגדולות שפועלות בלוד ומתעסקות ביצירת חיי קהילה במרכז הארץ עם ציבור הסטודנטים. 
מארגני הפרויקט בחרו בלוד משתי סיבות עיקריות לדבריהם, האתגר והפוטנציאל, כעיר שמזוהה כישוב עם אתגרים ובעיות רבות ומעמדה נפגע. מאידך הפוטנציאל הטמון בלוד הוא אדיר. מיקומה במרכז הארץ ובקרבת אמצעי תחבורה רבים כל כך, ההיסטוריה והמורשת של העיר. לוד מזמנת הזדמנויות רבות בתחום הדיור, התרבות וההגשמה הקהילתית וניתן לגשר על הפער בין מצבה כיום למימוש כל הטמון בה.
העמותה מגייסת סטודנטים וסטודנטיות מ-23 מוסדות לימוד להשכלה גבוהה במרכז הארץ שעוברים ללוד, שוכרים דירה באחת משכונות העיר ומתחילים בפעילות קהילתית. מודל העמותה משלב בין מגורי הסטודנטים בעיר, לבין עשייה חברתית משמעותית בתחומי החינוך, התרבות והרווחה. במקביל, פועלת העמותה בשיתוף עיריית לוד לספק מענה הוליסטי לצורכי הסטודנטים (כגון תחבורה ותעסוקה) ותעודד את עשיית הסטודנטים בתחומי היזמות, התרבות והאמנות. המודל יאפשר גמישות לסטודנטים המעוניינים לגור בעיר, וכן לאלו המעוניינים להשתלב בעשייה החברתית, ולהשתלב בה באופן הדרגתי.
הסטודנטים הפועלים בעמותה מגיעים מכל קצוות הקשת החברתית הישראלית- יהודים וערבים, דתיים וחילוניים, ימניים ושמאלניים, וכולם יחד יוצרים פסיפס מגוון של עשייה משותפת. 
כל סטודנט המצטרף לעמותה מקבל מלגת לימודים על סה”כ של 10,000 ₪ בשנה והשתתפות בשכר הדירה על סה”כ של 250 ₪ לחודש, סה”כ מלגה של 13,000 ₪ בשנה.
בתמורה הסטודנט משקיע כ-7 שעות שבועיות בפעילות חברתית וקהילתית.
בשנים האחרונות פעלו במסגרת העמותה בלוד למעלה מ-350 סטודנטים. כ-50% מהסטודנטים הם בני העיר לוד, יהודים וערבים, שנשארו להתגורר בעיר ולצאת כנגד מגמת ההגירה השלילית שאפיינה את העיר והצטרפו גם כן לתוכנית. נכון לשנת 2015 פזורות בעיר 13 קהילות סטודנטים, אשר 3 מתוכן הינן קהילות בוגרות אשר סיימו את המודל הסטודנטיאלי ונשארו להתגורר ולפעול בעיר ללא מלגה. 
כמו כן במקביל לפעילות העמותה, קיימת בלוד פעילות נרחבת של קהילות צעירים כמו הגרעין התורני בלוד, עמותת איילים, מרכז הצעירים וגופים נוספים. 
למעלה מ-500 סטודנטים וסטודנטיות פועלים בלוד בכל הגופים.
גופים ממשלתיים וארגונים פרטיים וציבוריים מהארץ ומחו"ל תומכים ברעיון העמותה כלכלית ופדגוגית, בראשם עומדים התאחדות הסטודנטים בישראל, משרד החינוך, מפעל הפיס, חברת בזק, עמותת שח"ף וגופים רבים נוספים.