google/wiki40b huggingface dataset:
הכנסת השמונה עשרה

הרכב אישי

לכנסת ה-18 נבחרו 31 חברי כנסת חדשים, 21 נשים, עשרה חברי כנסת ערבים, ארבעה דרוזים ועשרה המתגוררים מעבר לקו הירוק. ותיק חברי הכנסת בעת השבעת הכנסת היה חיים רמון מקדימה, שהחל לכהן ב-1983 (אשר פרש במהלך כהונת הכנסת ה-18, ביום 2 ביולי 2009). את הישיבה הראשונה של הכנסת פתח, כנהוג, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס. את הישיבות הבאות בכנסת ה-18, עד לבחירת יושב ראש קבוע, ניהל חבר הכנסת הוותיק ביותר שאינו מכהן כשר, מיכאל איתן מהליכוד, שנבחר לראשונה ב-1984. (רמון, ותיק חברי הכנסת, ובנימין בן אליעזר, הזהה בוותק לאיתן, אך מבוגר ממנו, הוסיפו באותה עת לכהן כשרים מטעם ממשלת ישראל השלושים ואחת). ביום השבעת הכנסת צעירת הח"כים הייתה ציפי חוטובלי מהליכוד, ילידת 1978 וזקן הח"כים היה בנימין בן-אליעזר, יליד 1936.
במהלך כהונת הכנסת, בעקבות התפטרותם של חברי הכנסת חיים רמון ואופיר פינס, נכנסו אליה שתי נשים נוספות - חברות הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ' ועינת וילף. בכך גדל מספר הנשים בכנסת ל-23. אך ב-13 באפריל 2010, פרשה חברת הכנסת יולי תמיר מתפקידה. את מקומה החליף חבר הכנסת לשעבר ראלב מג'אדלה ובכך ירד מספר הנשים בכנסת ל-22 ומספר הערבים עלה ל-11. ב 9 בנובמבר 2010 התפטר צחי הנגבי מהכנסת ובמקומו נכנסה נינו אבסדזה ובכך עלה מספר הנשים שוב ל 23 לאחר מכן ב 25 למרץ 2011 התפטר חיים אורון ובמקומו נכנסה זהבה גלאון וכך מספר הנשים עלה ל 24. ב 3 למאי 2012 התפטרה ציפי לבני ובמקומה נכנס יובל צלנר ומספר הנשים ירד ל 23. עקב מינויו של ח"כ מתן וילנאי לשגריר ישראל בסין בפברואר 2012 ופטירתו של ח"כ גדעון עזרא במאי 2012, עלה מניינם של הח"כים הדרוזים לשישה.
במהלך כהונת הכנסת ילדו ארבע מחברות הכנסת - אנסטסיה מיכאלי, גילה גמליאל (שילדה פעמיים במהלך כהונתה בכנסת), עינת וילף ואורלי לוי-אבקסיס. קדמה להן רק אסתר וילנסקה שילדה בן בתחילת כהונת הכנסת השנייה (1951).
לתפקיד יושב ראש הכנסת נבחר ראובן ריבלין ממפלגת הליכוד. זו הייתה כהונתו השנייה של ריבלין כיו"ר הכנסת, לאחר שכיהן בתפקיד במהלך כהונת הכנסת השש עשרה.

כהונת הכנסת

הבחירות לכנסת התשע עשרה נערכו ב-22 בינואר 2013. תקופת כהונתה של הכנסת השמונה עשרה הייתה כמעט ארבע שנים.
אם הייתה הכנסת משלימה את כהונתה, הבחירות היו נערכות ב-22 באוקטובר 2013, והכנסת השמונה עשרה הייתה מכהנת כארבע שנים ושמונה חודשים.

פילוג מפלגת העבודה

ב-17 בינואר 2011 הודיעו אהוד ברק וארבע חברי כנסת נוספים (מתן וילנאי, עינת וילף, אורית נוקד ושלום שמחון) במכתב לחברי מפלגת העבודה על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה עצמאית בשם "עצמאות". ועדת הכנסת אישרה את המהלך.
בעקבות המהלך, התפטרו מהממשלה שלושת שרי מפלגת העבודה: יצחק (בוז'י) הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר.

הצטרפות קדימה לממשלה

בתחילת חודש מאי 2012 הוחל בהכנה להקדמת הבחירות, וחוק הקדמת הבחירות שיזמה הממשלה אף עבר ב-7 במאי בקריאה ראשונה. אך למחרת הודיעה מפלגת קדימה בראשות שאול מופז על הצטרפותה לממשלה, ותהליך פיזור הכנסת נעצר. במסגרת ההצטרפות לא מונו שרים מטעם הסיעה. לאחר קצת יותר מחודשיים (70 יום) פרשה קדימה מהממשלה ב-17 ביולי 2012.
מאוריטניה (פרובינקיה רומית)

מאוריטניה או מאורטניה הייתה חבל ארץ קדום, ממלכה היסטורית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית בצפון-מערב אפריקה שהשתרעה על השטחים שכיום מהווים את צפון מרוקו ואלג'יריה.
מקור שמה של הממלכה הוא כנראה מהשבט הברברי שישב בה בימי קדם. בנוסף לשבט זה ישבו עוד עשרות שבטים ברברים אחרים בארץ, בנוסף לשבטים מדבריים שהיגרו ממרכז אפריקה. מהמאה ה-8 לפנה"ס והלאה החלו מתיישבים הפיניקים בחופי מאוריטניה בתחנות מסחר. המרכזים הפיניקיים החשובים היו ככול הנראה טינגיס (טנג'יר המודרנית) ובוולובליס. עם התחזקותה של קרתגו סרו הערים הפיניקיות במאוריטניה לשליטתה.
במהלך המאה ה-2 לפנה"ס התגבשה ממלכה עצמאית באזור כאשר מספר שבטים התאחדו, כתגובה לעלייתה של ממלכת נומידיה. במלחמת יוגורתה, שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין יוגורתה מלך נומידיה, שיחקו מאוריטניה ומלכה בוככוס תפקיד חשוב במהלך המלחמה, כאשר היא החליפה צדדים בין שני הניצים. המלחמה הסתיימה עם הסגרתו של יוגורתה על ידי בוככוס לידי לוקיוס קורנליוס סולה.
לאחר מותו של בוככוס עלו לשלטון הממלכה בניו בוככוס השני ובוגודס שחילקו את הממלכה ביניהם, אולם בוככוס הצליח להדיח את אחיו בשנת 38 לפנה"ס והפך למלכה היחיד של מאוריטניה. לאחר מותו של בוככוס הפכה הממלכה למדינת חסות רומית ויובה השני שנישא לקלאופטרה סלנה השנייה, הוכתר על ידי אוגוסטוס קיסר, למלכה על ידי הרומים. בשנות שלטונו של יובה חדרו למאוריטניה יסודות תרבותיים הלניסטים ורומאים רבים, והיא הפכה בהדרגה לממלכה הלניסטית טיפוסית. תלותה של הממלכה ברומא הלכה וגברה, וכבר בימיו של אוגוסטוס הוקמו בשטחה מושבות חיילים משוחררים ומבצרים. כמו כן נמצאו מטבעות עם כתובות לטיניות שנטבעו כבר בימי שלטונו של בוככוס השני.
עם הירצחו של תלמי, מלכה האחרון של מאוריטניה, על ידי הקיסר הרומי קליגולה בשנת 40 פרץ מרד בממלכה. לאחר עלייתו של קלאודיוס לכס הקיסרות הרומית דוכא המרד והממלכה סופחה באופן רשמי לאימפריה הרומית.
הפרובינקיה חולקה לשתי יחידות מנהליות שונות, מאוריטניה של קיסריה, ומאוריטניה של טינגיס. הערים טיניגס ווולובליס קיבלו מעמד של מוניקיפיום, הוצב נציב על הממלכה, בן למעמד הפרשים, והחל גיוס של ילידים לחיילות העזר של הצבא הרומי. העיר קיסריה הפכה למושבה של חיילים רומים משוחררים. עם זאת, השליטה הרומית על הארץ הייתה מוגבלת ברובה לאזורי החוף ורוב פנים הארץ נשאר מחוץ להשפעתם.
עם פלישתם של הוונדלים ב־428 לצפון אפריקה נפלה גם מאוריטניה לידיהם והיוותה חלק מממלכתם. האימפריה הביזנטית הצליחה בשנת 533 להשמיד את הממלכה הוונדלית בצפון אפריקה, אולם היא לא הצליחה לגבש את שלטונה במאוריטניה ושלטה רק על מספר נקודות מבודדות בחופה הצפוני, שלטון שנמשך עד לכיבושה הסופי של הארץ על ידי הערבים במהלך המאה ה-7.
אורופוס

היסטוריה

אורופוס נוסדה על ידי מתיישבים מהעיר ארטריה שבאי אֶוּבּוֹיָה (אֶבְיָה או אֶבוֹיָה של ימינו). בעת העתיקה, היא הייתה עיר גבול בין בויאוטיה ואטיקה, ושאלת השליטה בה היוותה עילה לסכסוך גבולות מתמשך בין אתונה לתבאי. בסופו של דבר הגיעה העיר לידיה של אתונה. אולם קצב התפתחותה היה אטי, אפילו כאשר השתלטה הרפובליקה הרומית על האזור. הנמל החשוב שלה, אשר כונה דלפיניום (Delphinium), שכן למעשה בפתחו של נהר אסופוס, כקילומטר וחצי צפונית לעיר.
מקדש אמפיאראוס באורופוס נמצא בתחומה, הוא שכן במרחק של 12 סטאדיות מהעיר עצמה. האתר נחפר על ידי האגודה לארכאולוגיה של אתונה. הוא הכיל מקדש, מעיין קדוש, שלתוכו נזרקו מטבעות בידי המתפללים, מזבחות, וכן תיאטרון קטן, אשר הפרוסקניון (במה מוגבהת שעליה הציגו השחקנים) שלו נשמר היטב. המתפללים נהגו להתייעץ עם אמפיאראוס שלכבודו נבנה המקדש על ידי כך שהיו ישנים על עור של אייל שחוט בתוך המבנה.
בתקופת האימפריה הביזנטית העיר הייתה מרכז חקלאות פעיל, והיא נותרה כזו עד שנבזזה ונהרסה בידי צבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העצמאות היוונית. בשנת 1840 בוטלה העירייה והיא סופחה לפרובינקיית אטיקה. בשנת 2011 היא הוקמה מחדש על ידי איחוד של 9 עיירות קטנות יותר באזור.
אלי טמפוסי

ביוגרפיה

אלי טמפוסי נולדה ב-17 בנובמבר 1989, בוסט פאלם ביץ', ארצות הברית. כמו כן, היא נכדתו של איש העסקים והיזם סמואל א. טמפוסי.

קריירה

בשנת 2008, כתבה טמפוסי את שירה הראשון "Save The Hero", עבור ביונסה. השיר נכלל באלבומה השלישי של ביונסה, I Am... Sasha Fierce. לאחר מכן, כתבה את "Already There", עבור ג'ון וסט, את הלהיט "Stronger (What Doesn't Kill You)" עבור קלי קלרקסון, ואת "Around The World" ו-"Empty Words" עבור כריסטינה אגילרה.
בהמשך, כתבה את "Glitter Ain't Gold" עבור גארי קלארק. בשנת 2013, כתבה את "Never Been Hurt" עבור דמי לובאטו, את "Overdose" עבור סיארה, ואת "Hey Love" עבור קוודרון. שנה לאחר מכן, כתבה שירים עבור ואן דיירקשן, סדריק ג'רוואה, ליאה מישל וכדומה. בשנת 2015 ו-2016, כתבה שירים עבור בי מילר, רוזי קריין, סיארה, ברוק קנדי ודיג'יי סנייק.
בשנת 2017, כתבה מספר להיטים כדוגמת "It Ain't Me" עבור קייגו וסלינה גומז, "Havana" עבור קמילה קביו, ו-"Lonely Together" ו-"Anywhere" עבור ריטה אורה ואביצ'י. לאחר שנה, כתבה את "For You" עבור ליאם פיין וריטה אורה, "Thru Your Phone" עבור קארדי בי, "Girls" עבור ריטה אורה ושירים נוספים.
נחל נקרות

נחל נקרות הוא נחל באזור מכתש רמון הנשפך אל נחל הערבה. הנחל נקרא בערבית ואדי אלג'ריר ("הנחל הגורר"). הוא נקרא כך בשל הגומחות הרבות שנחצבו על ידי השיטפונות בדפנות הקניון.

תיאור הנחל

מן הגדולים שבנחלי הר הנגב. אורכו ב-60 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו כ-1,000 קמ"ר. בקירותיו של הנחל, שכבות של אבן חול נובית מתקופת הקרטיקון התחתון. הנחל מישורי מאוד ורק חלק קטן ממנו צר. קיים בנחל עיקול, עיקול זה, שבו תחום הנחל בין קירות מצוקיים של סלעי גיר מכונה "פרסת נקרות". בסיומה של פרסת נקרות נדחס הנחל למעוק צר שאורכו כ-200 מ', עומקו כ-10 מ' ורוחבו מטרים ספורים. לעיתים, הקרקע של המעוק מוצפת במים עמוקים לאחר שיטפונות החורף. קיים בנחל מצד, שנקרא, מצד נקרות, מבנה נבטי ומצד רומי ששימש כעמדת שמירה ושוכן על גדת נחל נקרות. העמדה הוקמה על ידי הנבטים כדי להגן על דרך הבשמים. לאחר השתלטות האימפריה הרומית על דרכי המסחר הנבטיות, המקום נעזב. בתקופה הרומית הקדומה, המצד שימש כתחנות שיירות נבטית, בתקופה הרומית המאוחרת שימש כמצד רומי ונקודת שמירה. סמוך למושב עין יהב, במרחק כקילומטר אחד ממזרח לכביש הערבה, נבנה לרוחב הנחל סכר עפר. הסכר נועד להשהות באפיקו את מי השיטפונות, כדי שיחלחלו אל אפיק מי התהום. בצד הדרומי של הנחל נמצאת מערה קטנה הנקראת "מערת נקרות" שגובהה מטר וחצי עם חול ים בתוכה. כתוצאה מהתחתרות מי השיטפונות בבסיס המצוק, נוצרה המערה. המערה צרה וארוכה.

מסלול הנחל

הנחל מתחיל בקרבת שפתו הדרומית- מזרחית של מכתש רמון כ-2.5 ק"מ צפונית- מערבית לפסגת הר עודד. הנחל זורם בקער בין קמר רמון וקמר עריף. ערוץ הנחל רחב ומדרונותיו מתונים וכלי רכב יכולים לעבור בו עד למקום שבו נחל נקרות חוצה את כביש מצפה רמון- אילת. נחל נקרות עובר בקער עד נקודת חיבורו עם נחל רמון. בהמשך הוא חוצה את כביש מצפה רמון- אילת ומתלכד עם נחל רמון. בהמשך נחל נקרות זורם דרומה, מזרחה ולבסוף צפונה. הנחל חוצה את קו השבר של רמון וחוצה את כביש הערבה, נמשך כ-4 ק"מ עד התלכדותו עם נחל הערבה.

ממצאי חפירות

בין השנים 1981-1982 רודולף כהן ערך חפירות ארכאולוגיות באתר. במסגרת החפירות נגלו על רצפת החדרים של המבנה הנבטי כלים קרמיים הכוללים קערות מצוירות, נרות וסירי בישול האופייניים למאה הראשונה לספירה. באותן חפירות נמצאו מטבעות נבטים של הקיסר אלגבאלוס.

בעלי חיים

מדי פעם נצפים בנחל עדרי יעלים וערודים.

צמחייה

בנחל יש כמה עצי שיזף, ויש צמחייה מדברית אופיינית ודקלים קטנים.
מטא-אנליזה

בסטטיסטיקה, מטא-אנליזה היא מגוון שיטות שמטרתן להשוות ולצרף תוצאות שהושגו במספר מחקרים. תוצאה אפשרית של מטא-אנליזה היא ממוצע משוקלל של תוצאות המחקרים. בניגוד למחקר ראשוני, מחקרי מטא-אנליזה אינם מבצעים תצפיות מקוריות אלא למעשה מבצעים סקירה סטטיסטית של מחקרים קודמים. מטה אנליזה מתבצעת לאחר סקירת ספרות וחיפוש מחקרים ראשוניים העוסקים באותה שאלת מחקר. כדי שתוצאות מטא-אנליזה יהיו תקפות, רצוי שסקירה זו תהיה סקירה שיטתית, זאת אומרת כזו שהשתמשה בשיטה מסודרת לוודא שלא הושמטו מאמרים רלוונטיים.

סכנות

חוקר מוטה, כגון חוקר שממומן על ידי מוסד בעל אג'נדה כלכלית או אידאולוגית יכול לבחור את המחקרים שתומכים בדעתו ולבטל את המחקרים האחרים כלא אמינים.
כאשר יש הטיה דומה במאמרים שונים המטה אנליזה כולה תהיה מוטית.
הטיית הפרסום תגרום לרוב המטה אנליזות להראות תוצאות מרשימות יותר מהמציאות.
היכולת של הקורא לבחון את שיטות המחקר בכל אחד מהמחקרים הנכללים מועטה ולכן ישנה משמעות רבה לפירוש שנותן מבצע המטה אנליזה לשיטות המחקרים הבודדים.
הטרוגניות באוכלוסייה בטיפול ובמדידה בין מחקרים שונים גורמת לכך שלא תמיד ניתן להתייחס לממצאים שלהם במשותף.
ברוב המטה אנליזות נכללים גם מחקרים עם בעיות תקפות חמורות.
טוביאס מנזיס

ביוגרפיה

מנזיס נולד בצפון לונדון, אנגליה. הוא בנם של מורה ושל מפיק ב-BBC.
הוא למד בבית הספר "פרי קורט רודולף שטיינר" בקנטרברי שבמחוז קנט. שם למד בשיטת שטיינר, הכוללת תנועה, שירה, ונגינה. אחר כך למד ב"פרשהם הייטס סקול" שליד פרנהם במחוז סארי, באותה עת עם האטי מוראהן וג'ים סטרג'ס. בשנים 1993 ו-1994 השתתף ב-"Deborah Moody's Year Out Drama Company" בסטרטפורד-אפון-אייבון. הוא למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיים בתואר BA בשנת 1998.

קריירה

מנזיס עבד עם להקת "The Spontaneity Shop", העוסקת בקומדיית אלתורים. הוא התחיל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בסדרות טלוויזיה בריטיות פופולריות כמו "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר" ו"חדר מיון". עוד הופיע בדרמה "A Very Social Secretary" בבימויו של ג'ון ג'ונס ששודרה בבריטניה בערוץ More4, ערוץ ספין-אוף של ערוץ 4.
לקהל הבינלאומי הוא מוכר בעיקר מתפקידו כמרקוס יוניוס ברוטוס, חברו של יוליוס קיסר ומי שהיה שותף להתנקשות בו, בסדרה זוכת הפרסים "רומא (סדרת טלוויזיה)" בהפקת HBO / ‏BBC.
למנזיס היה תפקיד בסרט "The Low Down" יחד עם איידן גילן, וב-2006 הוא השתתף בסרט האתחול של זיכיון "ג'יימס בונד", "קזינו רויאל" בתפקיד ויליירס, העוזר של M.
מנזיס מרבה להופיע על במת התיאטרון. בין ההצגות בהן השתתף היו "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, בבימויו של ניקולס הייטנר בתיאטרון המלכותי הלאומי, והמחזה "שלוש אחיות", הפקה של מייקל בלייקמור בווסט אנד, עליו היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון. הוא גילם את המלט בהפקה של המחזה "המלט" בבימויו של רופרט גולד בתיאטרון רויאל בנורתמפטון וזכה לשבחי הביקורת.
באפריל 2007 הופיע מנזיס בתפקיד ויליאם אליוט בעיבוד של ITV לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. הוא גילם את דמותו של פטר טריפימוב במחזה "גן הדובדבנים" יחד עם ג'ואנה למליי בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
מנזיס הופיע בתפקיד דריק סינגטון בדרמה של ערוץ 4 הבריטי "The Relief of Belsen" ששודרה ב-15 באוקטובר 2007. אחר כך השתתף בסרט "Forget Me Not" הפקה של חברת "קוויקסילבר פילמס" בו כיכב לצדה של ג'נבייב או'ריילי.
בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס" משחק מנזיס בתפקיד אדמור טאלי, היורש לבית טאלי מנהרן (Riverrun).
ב-2012 הופיע מנזיס בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "The Thick of It" בתפקיד סיימון וייר בפרקים "the Goolding Inquiry".
ב-2014 שיחק מנזיס בתפקיד נתניאל בלום, שומר הראש של מגי ג'ילנהול במיני-סדרה "The Honourable Woman". עוד באותה שנה התחיל לככב בסדרה "זרה" של רשת Starz בדמות כפולה של פרנק רנדל, היסטוריון מהמאה העשרים, וג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל, מאבותיו הקדמונים מהמאה ה-18.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס. 
בינואר 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "מלחמת האופל: מלחמת דמים", הסרט הוא החמישי בסדרה. שם שיחק לצד קייט בקינסייל, תיאו ג'יימס ובראדלי ג'יימס.  
במרץ 2018 פורסם שמנזיס יגלם את דמותו של הנסיך פיליפ בעונות השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "הכתר" לצדה של אוליבייה קולמן שתגלם את המלכה אליזבת' השנייה.
פביאן ארנסט

קריירה

הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת עיר מגוריו הנובר 96, בה שיחק בין השנים 1996-1998, כאשר שיחק 54 משחקים בהם כבש שער אחד בלבד. לאחר מכן, הוא עבר לשחק בקבוצת המבורג מהבונדסליגה, בין השנים 1998-2000. בהמבורג שיחק ב-48 משחקי ליגה, אך לא כבש בה שער אחד. בשנת 2000, הקשר חתם במועדון נוסף מן הבונדסליגה, ורדר ברמן. ב-152 משחקי ליגה במדי ברמן, כבש ארנסט 11 שערים. לאחר כמעט חמש שנים במדי ברמן, ארנסט עבר לשחק במועדון נוסף מן הבונדסליגה, שאלקה 04. במהלך שלוש וחצי השנים שלו בשאלקה, ארנסט שיחק ב-106 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד בלבד. אחרי הקדנציה שלו בשאלקה, ארנסט עזב לראשונה את הקריירה שלו בגרמניה, כאשר חתם ב-2 בפברואר 2009 במדי בשיקטאש הטורקית. בעונתו הראשונה בבשיקטאש, כבש שני שערים וקיבל את התואר "שחקן העונה במועדון" על ידי האוהדים. ב-2012 הצטרף למועדון קסימפשה, ב-8 ביוני 2013 עזב את המועדון ומאוחר יותר הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

נבחרת גרמניה

בשנת 2002, ארנסט ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במדי הנבחרת הגרמנית, במשחק נגד נבחרת כווית. הקשר, היה חלק מסגל נבחרת גרמניה לטורניר הגמר של יורו 2004. את שערו היחיד במדים הלאומים כבש נגד איראן, ב-9 באוקטובר 2004. נכון להיום, הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הלאומית הגרמנית הייתה בשנת 2006, כאשר עד אז צבר 24 הופעות בינלאומית עבר מולדתו. מאז ועד היום, לא זומן ארנסט לסגל הנבחרת לאף טורניר בינלאומי משמעותי.
יוליאן נגלסמן

ביוגרפיה

נולד בלנדסברג אם לך שבבואריה, שיחק באקדמיה של מינכן 1860, פציעות הובילו אותו לאאוגסבורג שם שיחק בליגת המילואים, פציעה קשה נוספת השביתה אותו ממשחק פעיל. מאמנו בקבוצה תומאס טוכל שלח אותו לעשות סקאוטינג על הקבוצה הבאה שהם ישחקו נגדה, הוא התרשם מעבודתו וביקש ממנו להצטרף לצוותו ולעזור לו בניתוחים הטקטיים וכך החלה קריירת האימון שלו. הוא הושפע מטוכל שפתח לו את הדלת לראשונה בתחום האימון אך גם הוא וגם טוכל עצמו ויורגן קלופ ועוד, הם חלק ממאמנים צעירים גרמניים שהושפעו רבות מהטקטיקה ומהיסודות של מי שמכונה ה"פרופסור" ראלף ראנגניק.
אימן את הנערים של מינכן 1980 ולאחר מכן את הנוער של הופנהיים, השוער טים ויסה הדביק לו את הכינוי "בייבי מוריניו" (על שם המאמן המצליח ז'וזה מוריניו שגם החל בגיל צעיר את קריירת האימון ונחשב כטקטיקן ומוטיבטור פורץ דרך). בעונת 2012-2013 הובא להופנהיים המאמן פרנק קראמר באמצע העונה והוא בחר במאמן הנוער נגלסמן כעוזרו. בגיל 25 מונה כעוזר המאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה. ב-2014 חזר לקבוצת הנוער (עד גיל 19) והוביל אותה לאליפות. באוקטובר 2015 הודיעה הופנהיים רשמית כי נאגלסמן חתם על חוזה לשלוש שנים ויהיה המאמן החל מקיץ 2016, בסופו של דבר בפברואר 2016 מאמן הקבוצה הוב סטיבנס, אולץ לעזוב בשל בעיות בריאות, והופנהיים הקדימה את כניסתו של נאגלסמן לתפקיד, הוא הצליח להכניס רוח רעננה לקבוצה שדורגה בתחתית הטבלה והיא הצליחה להישאר בליגה. בעונת 2016/17 נגלסמן אימן את הופנהיים לאורך כל העונה, והגיע עם הקבוצה למקום הרביעי בבונדסליגה, שהבטיח להופנהיים מקום במוקדמות ליגת האלופות. בזכות עונה זו, הוכתר נגלסמן כמאמן השנה בגרמניה לשנת 2017.
ב-21 ביוני 2018 הודיעה קבוצת ר.ב. לייפציג על מינויו של נגלסמן למאמן הקבוצה לעונת 2019/2020.
צביה גרינפילד

ביוגרפיה

גרינפילד נולדה בירושלים במשפחה חרדית ולמדה ברשת החינוך בית יעקב. לאחר מכן למדה לתואר ראשון ושני בפילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר שלה לתואר שני, משנת 1994, נשאה את הכותרת "מושג האוטונומיה האישית - אוטונומיה כמושג כללי והכרחי או כמושג תלוי תרבות - גישות ושיקולים". נישאה לרופא ילדים אמריקני חוזר בתשובה והם התגוררו מספר שנים בארצות הברית. לאחר חזרתם ארצה, עברו להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, והם הורים לחמישה. בשנת 2004 קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה פוליטית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "המיתוס של הסובייקט : דמוקרטיה כתאוריה מסדר שני על האדם והעולם". 
כתוצאה מהתנהלותה ומביקורתה על הציבור החרדי, היא נודתה ממנו הלכה למעשה. גרינפילד מגדירה עצמה כחרדית, ואף נתפסת ככזו על ידי אמצעי תקשורת חילוניים, אך דוברים אחדים בחברה החרדית שהתייחסו אליה טענו כי אינם מקבלים הגדרה זו, משום שלדעתם השתייכות לחברה החרדית משמעה קבלת מערכת אמונות מסוימת, לה גרינפילד כלל אינה שותפה.

פעילות פוליטית

מאז שנות ה-90 פעילה בתחומים פוליטיים וחברתיים. ב-1993 הקימה את מכון "מפנה" לחינוך לשלום, סובלנות ודמוקרטיה בחברה הדתית. גרינפלד הייתה ממקימות תנועת "נשים דתיות למען קדושת החיים", חברה לשעבר בוועד המנהל של "בצלם", ומהחותמים על יוזמת ז'נבה. 
גרינפילד כתבה את הספר "הם מפחדים: איך הפך הימין הדתי והחרדי לכוח מוביל בישראל" (ידיעות ספרים/חמד, 2001), שמתח ביקורת קשה על עמדות הציבור הדתי והחרדי. גרינפילד מדמה בספרה את יחסם של החרדים למדינת ישראל לגישתה של הכנסייה הנוצרית כלפי עצם קיומו של העם היהודי. היא טוענת שהחרדים חפצים ואף עמלים להביא בכל הדרכים האפשריות לכישלונה של הציונות ומדינת ישראל במתכונתה החילונית. היא גם מתחה ביקורת על השמאל שלטענתה נטש את הציונות ואיננו מאמין עוד בזכות העם היהודי למדינה בארץ ישראל, תוך שהוא מצדיק באופן עיוור את העמדה הפלסטינית.
גרינפילד נבחרה למקום השישי ברשימת מרצ-יח"ד לקראת הבחירות לכנסת ה-17 (מקום המשוריין לאישה השנייה ברשימה), אך לא נכנסה לכנסת. ב-4 בנובמבר 2008, לאחר התפטרותו של חבר הכנסת יוסי ביילין, נכנסה לכנסת וכיהנה במשך כשלושה חודשים. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום השמיני ברשימת התנועה החדשה מרצ ולא נבחרה לכנסת.
ב-2011 ראה אור ספרה "תיקון עולם: המאבק בין תרבויות על חירות, שוויון וזכויות האדם" בהוצאת כרמל.
ב-2017 ראה אור ספרה "התרסקות סיפור קריסתו של השמאל בישראל" בהוצאת ידיעות ספרים.
שעשועי לשון

שעשועי לשון ומשחקי מילים הם מגוון השימושים הנעשים בשפה לשם שעשוע, תוך ניצול סגולותיה של השפה. שעשועי לשון ומשחקי מילים משמשים לא רק לשם שעשוע אלא גם כאמצעי ספרותי בשירה או בפרוזה.

שעשועי לשון עיקריים

שעשועי לשון מתחלקים לחידות ומשחקים, ולמשחקי מילים בהם מובא חידוד לשוני המשחק עם המילים, הכתיב וההגייה.
Netgear

היסטוריה

הרעיון להקמת Netgear היה של פטריק לו (Patrick Lo), אשר למד הנדסת אלקטרוניקה ועבד עד 1995 בחברת HP. לאחר שעזב את HP, לו החל לעבוד בחברת Bay Networks אשר מכרה ציוד תקשורת לשוק העסקי, והתמקדה בארגונים גדולים. המתחרה של Bay Networks באותה תקופה הייתה חברת Cisco.
לו זיהה שיש פוטנציאל בשוק העסקים הקטנים והמשתמשים הביתיים, בכך שניתן לספק להם ציוד תקשורת אשר יאפשר להם להתחבר עם מספר מחשבים, באמצעות חשבון אינטרנט אחד. לו הצליח לשכנע את מנהליו ב-Bay Networks להתמקד בשוק זה, למכור ללקוחות אלה ציוד תקשורת זול וקל להתקנה. בעקבות כך הוקמה חברת Netgear בינואר 1996 כחברה בת של Bay Networks.
באותה שנה החלה Netgear לשווק מוצרים לשוק העסקים הקטנים בארצות הברית, יפן וגרמניה. המוצרים הראשונים של החברה היו רכזת במהירות 10 מגה, מתג, נתב ISDN.
בשנת 1998 Netgear נמכרה לחברת Nortel והפכה לחברת בת שלה, כאשר לו נשאר בתפקיד מנכ"ל החברה. בשנת 2000 ביצעה Nortel ספין-אוף וניתקה את חברת Netgear מבעלותה. בשנת 2003 החברה הונפקה בנאסד"ק.

מוצרים

לחברה מגוון רחב של מוצרי תקשורת לעסקים ומשתשמים ביתיים, העיקריים הם:

מתגים

מתגים מסדרת ProSafe למגזר העסקי, המתגים עם אחריות חומרה לכל החיים, בתנאי שהמשתש הוא הבעלים המקורי של הציוד.
מתגים מסדרת SOHO למגזר הביתי.

נתבים

לחברה נתבים המותאמים לצרכים שונים (משחקי רשת, הזרמת HD וכדומה), והם תומכים בכל תקני ה-WiFi הנפוצים.

אמצעי אחסון ברשת

משנת 2007 החברה מוכרת ציוד NAS למגזר העסקים הקטנים ולמשתמשים ביתיים, הציוד מאפשר גיבוי באמצעות הרשת.

יצרנים

חלק ממוצרי החברה מיוצרים במיקור חוץ בסין, וייטנאם וטאיוואן, על ידי חברות שונות כמו פוקסקון, Pegatron, Wistron New Web Networks.
ישראל אייכלר

ביוגרפיה

אייכלר נולד בירושלים. אביו, מנשה אייכלר, היה פעיל בלח"י ולאחר קום המדינה שירת בצנחנים. אחיו הוא העיתונאי יעקב אייכלר.
ישראל אייכלר הוא בוגר מוסדות חסידות בעלז ובוגר הכולל להוראה "מחזיקי הדת".
אייכלר הוא עיתונאי במקצועו. הוא מוכר בציבור החילוני בזכות השתתפותו בתוכניות אקטואליה בטלוויזיה. הוא בלט במיוחד בתוכנית "פופוליטיקה", שבה השתתף לצד העיתונאים אמנון דנקנר ויוסף לפיד (לימים יו"ר מפלגת שינוי).
משנת 1980 ערך אייכלר את שבועון חסידות בעלז "המחנה החרדי". בנוסף, אייכלר היה בעל טור קבוע בשבועון "משפחה". במשך מספר שנים הגיש ברדיו קול חי את "כנסת ישראל", תוכנית יומית העוסקת באקטואליה, ובה הציג את דעותיו.
משנת 1995 הוא יו"ר "המרכז להסברה יהודית" ומרצה בו.
אייכלר נשוי לבתו של חיים שמואל אייזנטל, שהיה חסיד סלונים. אב ל-14. מתגורר בירושלים.

קריירה פוליטית

בשנת 2003 נבחר ישראל אייכלר לכנסת כנציג חסידות בעלז. שימש כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור. בעקבות הסכם רוטציה פנימי של יהדות התורה התפטר מהכנסת בפברואר 2005.
בפברואר 2006 התנגד לקבלת המקום השישי ברשימת יהדות התורה לכנסת ה-17, בשל חוסר רצונו לכהן שוב ברוטציה. בעקבות כך, שובץ יעקב כהן, איש חסידות גור במקום זה.
בבחירות לכנסת ה-18 שובץ אייכלר במקום השישי ברשימת יהדות התורה. לפי הסכם רוטציה הוא חזר לכהן בכנסת ביום 6 בפברואר 2011, במקום חבר הכנסת מאיר פרוש שהתפטר מן הכנסת.
בבחירות לכנסת ה-19 נכנס שוב לכנסת ברשימת יהדות התורה, כאשר הוא משובץ במקום השישי מבין שבעה המנדטים שקיבלה מפלגתו.
בבחירות לכנסת ה-20 נכנס שוב לכנסת ברשימת יהדות התורה כאשר הוא משובץ במקום השישי. ב-2017 מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
בבחירות לכנסת ה-21 נכנס שוב לכנסת ברשימת יהדות התורה כאשר הוא משובץ במקום השביעי. מונה מחדש כסגן יושב ראש הכנסת.
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו

ביוגרפיה

ביאטריש נולדה ב-13 ביוני 1430, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם בן דודה פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים. ביאטריש הייתה דודתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובשנת 1479 הביאה לחתימת הסכם אלקסובאש בינה לבין חואנה, מלכת קסטיליה, שסיים את מלחמת הירושה הקסטיליאנית. בשנת 1470 מת בעלה פרננדו, ובשנת 1495 הוכתר בנה כמנואל הראשון, מלך פורטוגל, לאחר שז'ואאו השני, מלך פורטוגל מת ללא ילדים. ב-30 בספטמבר 1506 מתה ביאטריש בגיל 76, והיא נקברה על יד בעלה.
קו B של הרכבת התחתית של ניו יורק

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מסלול הקו

הקו מתחיל את מסלולו מצפון מערב הברונקס סמוך לגנים הבוטניים של ניו יורק. הקו נוסע לכיוון דרום ונכנס למנהטן דרך מנהרה שחוצה את נהר הארלם, אומנם בצפון מנהטן הקו עוצר בכל התחנות, אך בדרום מנהטן ובמנהטן תחתית הקו מדלג על תחנות רבות, לאחר שחצה את מנהטן פונה מסלול הקו לכיוון ברוקלין שאליה הוא נכנס דרך גשר מנהטן. הקו חוצה את ברוקלין מצפון לדרום במסלול משותף עם קו Q אך בעוד קו Q עוצר בכל התחנות, קו B מדלג על תחנות רבות. תחנתו הסופית של הקו היא בברייטון ביץ' שבקצה הדרומי של ברוקלין.