על אכילת בשר (פלוטרכוס)

על אכילת בשר (ביוונית: Περὶ σαρκοφαγίας; בלטינית: De esu carnium) הוא חיבור של הסופר וההוגה היווני-רומאי בן המאה ה-1 לספירה פלוטרכוס, שנמצא באסופת הכתבים פרי עטו, מוראליה.

שלושה חיבורים במוראליה מוקדשים ליחס לבעלי חיים. שני האחרים עוסקים בתבונתם של בעלי החיים, ופלוטרכוס מבקש להראות בהם שבעלי חיים הם מודעים ומרגישים וזכאים ליחס הוגן ושווה מצד בני האדם. ב"על אכילת בשר" הוא מתדיין נגד חוסר ההגיון ואי המוסריות שבהריגת חיות ואכילתן.

החיבור מורכב ככל הנראה מקטעים מתוך סדרת נאומים שפלוטרכוס נשא, והוא מעניק תובנות על היחס של היוונים הקדמונים לאכילת בשר ועל הקונפליקטים שכרוכים בה.

אודות החיבור

פלוטרכוס מתאר את האכזריות וההרג ברטוריקה ציורית חזקה, ותוקף את הנימוקים בעד אכילת בשר ששלטו בחברה בת זמנו. הוא שולל את ההצדקות של האסכולה הסטואית לאכילת בשר, שלפיה בעלי החיים הם יצורים חסרי תודעה שערכם הוא רק כחפצים לשימוש האדם.
בנוסף לנימוקי צער בעלי חיים, פלוטרכוס משלב במאמר נימוקים אנתרופוצנטריים של תועלת לאדם, וגורס שאכילת בשר מזיקה לגוף ולנפש. גישה אנתרופוצנטרית נגד אכילת בשר לא הייתה חדשנית בעולם העתיק, כי נימוקים דומים הושמעו מפי הוגים אחרים כגון אפלטון, תאופרסטוס, והאסכולה הפיתגוראית, אבל פלוטרכוס מתבדל מהאחרים בכך שהוא שם דגש בעיקר על סבל בעלי החיים עצמם. בזאת הוא כמעט יחידי מבין הוגי העולם העתיק שהותירו אחריהם כתבים.
עבודת ההעתקה של החיבור לא הייתה שלמה, הטקסט קטוע בנקודות רבות, ובמספר מקומות הוכנסו בו קטעים שאינם שייכים ונראים לקוחים ממקור אחר. החיבור מחולק לשני חלקים. יש הטוענים ששני חלקי החיבור הופרדו בטעות והם במקור נאום אחד, אולם אחרים אומרים שאין זה כך, משום שבתוך הטקסט פלוטרכוס מתייחס לנאומים שנשא אתמול ושלשום.

שלושה חיבורים במוראליה מוקדשים לבעלי חיים, ובעלי חיים נידונים בחיבורים נוספים כגון "על אהבת צאצאים", ובחיבור "על שמירת הבריאות" שמזכיר רבים מהנושאים שנידונים באריכות בחיבור זה. חיות מופיעות בהערות צדדיות בכתבים אחרים של פלוטרכוס, לפעמים כדוגמאות ליצורים שמפגינים התנהגות נעלה (או נחותה) יחסית לבני אדם. עם זאת, על פי חוקר פלוטרכוס פרנצ'סקו בֶּקי, ההתעניינות המיוחדת של פלוטרכוס בבעלי חיים נתקלה לרוב בהתעלמות מצד חוקרי העת העתיקה. למשל, דונלד ראסל, חוקר פלוטרכוס, מתייחס רק לחיבור "על חוכמת בעלי החיים", בעיקר כי הוא לדעתו מלמד על דרכי ההוראה של פלוטרכוס ומעגל חבריו. ג'יאנקריס שכתב על המורשת הספרותית של פלוטרכוס מציין את הגישה ההומנית בכתביו כלפי בני אדם, ומתעלם מהגישה ההומנית כלפי בעלי חיים. הפילוסוף הבריטי ריצ'רד סורבג'י כתב מחקר מקיף על היחס לבעלי חיים ביוון העתיקה, אך הוא כמעט מתעלם מפלטורכוס ומצטט בהרחבה דווקא את פורפיריוס המאוחר יותר (המחצית שנייה של המאה ה-3), שנראה ששאל בצורה משמעותית מחיבור זה. עם זאת בשנים האחרונות העבודות של פלוטרכוס על בעלי חיים נלמדו על ידי חוקרים איטלקיים שעשו הרבה כדי להציל אותן מהשכחה שאליה הידרדרו.
החוקרים חלוקים לגבי ההוגים והאסכולות שהחיבור מושפע מהם. יש המייחסים את העניין של פלוטרכוס בצער בעלי חיים להשפעה של האסכולה הפיתגוראית שעסקה במתמטיקה וגם נמנעה מאכילת בשר, משום שפלוטרכוס בצעירותו התעניין במתמטיקה. יש שמניחים על פי הרטוריקה החריפה שפלוטרכוס נשא את הנאומים בגיל צעיר יחסית. ויליאם הלמבולד, מתרגם כתביו של פלוטרכוס, אף כתב במבוא לתרגום שהחיבור מציג נאמנה את "שגיונות בחרותו של פלוטרכוס - ההימנעות הפיתגוראית מאכילת בשר".

חוקרים אחרים חולקים על ההנחה הזאת, פרנצ'סקו בֶּקי שניסה לבודד מתוך הטקסטים את המקורות שפלוטרכוס הושפע מהם, מציין שבמקומות רבים פלוטרכוס אינו הולך בתלם של התובנות המסורתיות על בעלי חיים שאפשר להתחקות אחריהן מאריסטו ועד פורפיריוס. כמו כן, לדבריו כאשר נמצא דמיון מבני בין טקסטים קדומים, פלוטרכוס הוא יוצא דופן וקשה למצוא אצלו את הדמיון המבני הזה לכתבים אחרים.

דבקות במוסכמות והרגלים

בפרק 7 פלוטרכוס מזכיר ויכוח שניהל לפני שלושה ימים, לגבי סיפור של קסנוקרטס על האתונאים שהענישו אדם שפשט עור של כבש בעודו חי. הוא אומר שמבחינתו מי שמענה בעל חיים הוא לא יותר גרוע מזה שפשוט שוחט אותו. דעתו עוררה התנגדות, כי הוא עונה: "נראה שאנחנו שופטים מעשים שמנוגדים למוסכמות שלנו, יותר בחומרה ממעשים שמנוגדים לטבע".
את החלק השני הוא פותח בוידוי על הקושי בוויכוחים האלה על הרגלים, ואומר שעליו לתקוף בלהט חדש ונימוקים רעננים את מה שנשאר אתמול תלוי באוויר. ההרגל מקשה להתדיין על אכילת בשר, הוא אומר, ומצטט את קאטו הזקן ואת הומרוס: "קשה לדבר אל קיבות שאין להן אוזניים", כי רובן כבר "שתו את שיקוי ההרגל, כמו זה של קירקה".

החיבור בראי הזמן

החיבור מעניק תובנות על היחס של היוונים העתיקים לאכילת בשר. אכילת בשר הייתה שלטת בתרבות היוונית-רומית כפי שהיא שלטת היום. לפי פלוטרכוס גם רגש החמלה כלפי בעלי החיים הנאכלים היה קיים ובני זמנו סלדו מהרג בעלי החיים - "יסוד הצדק" כלפי בעלי חיים שנובע "מהחזה" בניסוח של פלוטרכוס.
פלוטרכוס תוקף את התפיסה הסטואית שלפיה בעלי חיים הם חסרי מודעות ואין להם ערך בפני עצמם אלא ביחס לאדם. תפיסת עולם זו נשמעה בגרסאות שונות גם מפי פילוסופים מאוחרים כדוגמת קאנט, וקיימת גם בזמננו.
הטענות בעד אכילת בשר שפלוטרכוס מתדיין איתן לא השתנו בצורה ניכרת עד ימינו, כדוגמת הטיעונים שאכילת בשר היא טבעית לאדם. כמוהן נימוקי הנגד של פלוטרכוס לא השתנו בצורה מהותית, והם קיימים בפילוסופיה של הצמחונות והטבעונות. יש הרואים בחיבור הד מוקדם לשיח המודרני בעד ונגד אכילת בשר. ישנם גם הרואים בפלוטרכוס מקדים של מושג הקרניזם, מאחר שבחיבור נמצאים האלמנטים שלו: בשר אינו הכרחי ואנשים אוכלים רק להנאה ולא להישרדות, בני אדם מטבעם חומלים על בעלי חיים ונרתעים מלהרוג אותם, ויש להם מערכת אמונות שמצדיקה אכילת בשר למרות האכזריות.