יער אשדאון

יישובים

יער אשדאון לא כולל בשטחו הרחב שום יישובים בעלי אוכלוסייה משמעותית, כשמתייחסים לגדר שתחמה אותו בימי הביניים (ה-pale). אולם, ישנם מספר כפרים אשר שוכנים בסמוך או בקרוב לאותה גדר (pale), בקצה היער. ביניהם ניתן לכלול את נאטלי (Nutley), פיירווארפ (Fairwarp), דיינהיל (Danehill) ומיירספילד (Maresfield) מדרום, ופורסט רואו (Forest Row) והארטפילד (Hartfield) מצפון. העיירה קראובורו (Crowborough) נושקת ליער בגבולו המזרחי ואילו מזרח גרינסטד (East Grinstead) ממוקמת ליד הגבול הצפון מערבי, במרחק 3 מיילים (4.8 קילומטרים).

מקור השם אשדאון

יער אשדאון, ככל הנראה, לא התקיים בתור ישות מובחנת לפני הכיבוש הנורמני של 1066 והוא אף לא מוזכר בספר יום הדין עשרים שנה מאוחר יותר, ב-1086. האזור שיהפוך להיות ידוע לימים כיער אשדאון, היה פשוט חלק בלתי מזוהה של יער פבנסל, אשר נכלל על ידי הנורמנים בתחומי שטח המחוז המנהלי העתיק של פבנסי (Rape of Pevensey) , אשר נוצר על ידי השליטים הסקסונים, טרם בואם של הנורמנים, ושהיווה חלק מאזור גדול בהרבה, אזור הווילד , שבתורו השתייך לשכבת היער הפרה-היסטורי של היבשה הבריטית, לחוּרשוֹת הבר הבריטיות.  ההתייחסות המתועדת הראשונה באשר לשמו של יער אשדאון, היא מהשנים 1100 - 1130. במהלך פרק הזמן המדובר, המלך הנרי הראשון אשרר במסמך את זכותם של הנזירים המקומיים להשתמש בשביל שחצה לרוחב את יער "אססדון" (Essessdone), זכות שהנזירים טענו לחזקה עליה מאז תחילת הכיבוש הנורמני עצמו. יער "אֶשֶׁדוֹן" (Eshedonne) או "אֶשֶׁדוּן" (Esschedoun) היה ידוע בשמותיו אלו מתקופת שלטונו של אדוארד הראשון, זאת לפי בטאון שיצא לאור בשנת 1848, מטעם האגודה הארכאולוגית של סאסקס.
ישנה סברה שמקור השם אשדאון הוא מהשפה האנגלו-סקסית. השם מהווה כנראה צירוף של Aesca, שמם של אנשים פרטיים או של קבוצה אתנית עם המילה dún, מילה המצויה באנגלית עתיקה ושאולה מהשפה האירית, שפירושה הוא מצודה או גבעה - Aesca's dún, גבעת אסקה או מצודת אסקה (לפי ההגייה המקורבת בעברית). לפי המחזיקים בסברה זו, לשם היער אין שום קשר לעץ המֵילָה (Ash באנגלית או Aesc באנגלית עתיקה, הנכתב בצורה דומה למדי לאסקה, אולם נהגה כאֱש), אשר אף פעם לא היה נפוץ באזור, בשל תנאי הקרקע במקום. ישנה גרסה נוספת של השם, המופיעה רבות במסמכים מהתקופה האנגלו -סקסית, ובמיוחד מזמן אמצע ימי הביניים (המאה התשיעית): Æscesdun. 
המילה השנייה, יער, היא למעשה מונח אשר שימש כאן את הנורמנים כדי לציין קרקעות שהיו כפופות לחוק היערות המלכותי. החוק הזה, אשר תחולתו הורחבה במסגרת המשפט המקובל האנגלי, נועד להגן, לטובת המלך, על חיות הציד, כגון איילים וחזירי בר ועל הצמחייה (vert -השטח הירוק, בצרפתית), אשר סיפקה לאותן חיות אוכל ומחסה, תוך שהוא משמש את המלך ואנשיו לגלות יחס נוקשה ונקמני ביותר כלפי מפיריו. חוק היערות המלכותי קבע עונשים כבדים, במיוחד במאות ה-11 וה-12, לאותם אנשים שהפרו אותו, ולמשך זמן מה הוא נאכף בחלקים נרחבים מאנגליה הכפרית, כולל מחוזות שלמים כגון סארי ואסקס. עם זאת, בעוד אדמות היער הוקצו באופן חוקי על ידי הכתר לשם פעילות הציד, ולשם מתן גישה לריבון לכל שטחי המרעה של בעלי החיים הפראיים  שבאזור, עדיין היו הכפריים ופשוטי העם האנגלים, מסוגלים לממש רבים מזכויותיהם וממנהגיהם המסורתיים. לדוגמה, הותר להם לתת לחזירי הבית, אותם החזיקו כחיות משק וכחיות מחמד, לרעות בשטחי הציד שביער או לאסוף עצים וענפים שהרוח פיזרה אותם על האדמה כדי שישמשו אותם לחימום ולהסקת בתיהם. כך, במאה ה-13, תועדו ברשומות אנשי הכפרים שמסביב ליער אשדאון, בתור הרועים של ראשי הבקר והחזיר הרבים, בתחום שטח היער, לצד האיילים, אשר אליהם כאמור לא ניתנה גישה לכפריים ואשר נשמרו עבור ספורט הציד האריסטוקרטי שייעד לשמש למאכל את בשרם האיכותי (venison) לאנשי חצר המלוכה ולאצולה.
יש לשים לב שהמילה "יער" לא מתייחסת כאן למשמעות המודרנית של המילה: "צמחייה עבותה" או "מיוער בכבדות". יערות ציד מימי הביניים כמו יער אשדאון, היו מורכבים משדות בוּר, חוֹרש ובתי גידול נוספים, שבהם יכולים היו לשגשג מגוון רחב של בעלי חיים (בעיקר כאלה אשר יועדו לציד), ובמיוחד האיילים למיניהם אשר היו יכולים למצוא הן שטחי מרעה פתוחים שבהם ילחכו את הצמחייה, הן סבכי חורש טבעי שישמשו להם למטרות הסתתרות, הסוואה והגנה.