תחבורה ציבורית

מערכות התחבורה הציבורית

מערכת להסעת המונים הוא כינוי לעמוד השדרה של התחבורה הציבורית, המורכב מכלי תחבורה רבי-קיבולת, הפועלים בתדירות גבוהה לאורך צירי תנועה עתירי ביקוש ומטרתם היא בעיקר לספק מענה לכניסה אל המטרופולינים בשעות הבוקר וליציאה מהם אחר הצהריים ובערב. מערכת להסעת המונים מבוססת לרוב על תשתית מסילתית. בהגדרה זו נכללים רכבת פרוורים, רכבת קלה ורכבות עירוניות שונות. לעיתים משמשות גם רכבות לטווחים ארוכים יותר כמערכת להסעת המונים.
סוג נוסף של תחבורה ציבורית העונה להגדרה זו הוא הגראנדבוס, שהוא למעשה אוטובוס גדול ממדים הנוסע על הכביש הנועד לתת פתרונות למקומות בהם הוחלט שלא להקים תשתית מסילתית (משיקולים טופוגרפיים, כלכליים, פוליטיים ואחרים). פתרון זה כולל הקמת מסלוליים ייעודיים לכלי רכב אלו והתאמת כל תנאי הדרך עבורם, לדוגמה: מתן עדיפות בצמתים.
במדינות רבות, יעילות התחבורה הציבורית משופרת על ידי קישור בין סוגים שונים של תחבורה ציבורית, כגון על ידי התאמת לוחות הזמנים של אוטובוסים ורכבות, על מנת ליצור מעברים נוחים בין השימוש בהם (כגון מעבר בין רכבת בין עירונית, לאוטובוס עירוני או לרכבת קלה). בנוסף לכך, תחבורה ציבורית מפותחת מתאפיינת גם בכרטוס משולב (קרוי גם כרטוס משותף), בהן הנוסע רוכש כרטיס נסיעה אחד לצורך הגעה למקום מסוים, גם אם זה כרוך במעבר בין סוגי תחבורה שונים של חברות שונות.

מדדי יעילות

מדדי יעילות הם כלל הכלים הניתנים למדידה, המהווים ממד מספרי בר-השוואה בין רשתות תחבורה ציבורית שונות (וזאת בשונה מאמצעים שאינם מדעיים, כמו סקרי שביעות רצון, המשמעותיים גם הם לאיכותה של התחבורה הציבורית).

ישירוּת

ישירוּת היא היחס בין מסלול הנסיעה שאדם ממוצע היה נוסע ברכבו הפרטי, לבין המסלול אותו הוא נאלץ לעשות באמצעות תחבורה ציבורית. המסלול הוא כמעט בהכרח ארוך יותר, אך לא בהכרח איטי יותר. במדידת הישירות מובא בחשבון לא רק אורך המסלולים, אלא גם מהירות הנסיעה הממוצעת בהם. כך לדוגמה ייתכן שרכב פרטי יעשה מסלול בן 4 קילומטרים בדרך מהירה, ואילו קו האוטובוס המקביל יעשה את אותו המסלול בדרך עירונית, ומכאן שמדד הישירות של אותו קו אוטובוס מראה על חוסר יעילות.

כמות מעברים

כמות מעברים היא מספר ההחלפות שנדרש אדם ממוצע לבצע במערכת הקווים הנתונה על מנת להגיע ממוצא ליעד. בניגוד לדעה המקובלת, כמות מעברים גדולה יותר אינה פוגמת בהכרח בזמן הנסיעה מדלת לדלת, שכן על מנת לספק למגוון רחב של אנשים כמות החלפות מינימלית יש צורך בכמות קווים גדולה, וכפועל יוצא מכך תדירות נמוכה משמעותית מזו שניתן היה לאפשר עם מספר קווים מצומצם. לכן המטרה היא למצוא את האיזון בין השניים. המגמה הכללית היא צמצום כמות הקווים לטובת תדירות גבוהה יותר.
עם זאת, מערכות תחבורה ציבורית מאלצות לעיתים את הנוסע לשלם עבור כל מעבר כזה. מצב זה אינו נחשב למצב תקין, וכאשר הוא קיים הוא הופך את מדד כמות המעברים לקריטי במיוחד, ובכך גם מאלץ את הרשת להפעיל קווים פחות יעילים. האינטגרציה בין כל אמצעי התחבורה ושילובם במידת האפשר למערכת כרטוס אחת, מקלה על הנוסע ומגבירה את מידת האטרקטיביות של הנסיעה בתחבורה ציבורית. רוב המדינות המערביות מפעילות מערכות כרטוס משותפות מזה שנים רבות.

תדירות

התדירות היא פרק הזמן הממוצע החולף בין שתי יציאות של אותו הקו מתחנת המוצא שלו, לחליפין מקובל למדוד זאת גם כמספר הנסיעות בשעה כלומר קו שתדירותו היא כל 5 דקות, הוא קו שתדירותו 12 נסיעות בשעה. לתדירות חשיבות מכרעת כמדד לאיכות התחבורה הציבורית בעיניי הציבור], וממנה גם נגזר זמן ההמתנה הממוצע בתחנה, שמהווה את אחד מהגורמים המכריעים בהחלטה האם להשתמש בתחבורה הציבורית או ברכב הפרטי. המרכיב המרכזי המשפיע על התדירות הוא כמות המשתמשים. בתגובה למשתמשים נוספים, התדירות עולה, דבר שמעלה שוב את מספר המשתמשים וחוזר חלילה. האפקט עובד גם לכיוון השני. ככל שמספר המשתמשים יורד, התדירות יורדת, מה שמוריד את מספר המשתמשים עוד יותר. אפקט מעגלי זה נקרא אפקט מורינג.

אמינות השירות

אמינות השירות הוא המרכיב הקובע האם ניתן להסתמך על המערכת. הדבר נכון לכל מערכת ושירות, אך ספציפית בתחום התחבורה הציבורית מדובר על ההתאמה בין התדירות המתוכננת (המפורסמת לציבור) לבין התדירות בפועל, זאת בשתי רמות הניתנות למדידה: 
א. האם אכן יוצאות מספר נסיעות בשעה כמתוכנן (עבור תדירות של 6 דקות, נדרשות 10 נסיעות לשעה) וכמובן בהתאם נקבע זמן ההמתנה הממוצע בכל תחנה במסלול. 
- הסיבות להפחתה במספר הנסיעות יכולות לנבוע מתקלה באוטובוס, מחלה או העדר נהג, אוטובוס שלא חזר עדיין מנסיעה קודמת וכו'.
ב. האם הנסיעות מגיעות לתחנה בתדירות אחידה כמתוכנן, כלומר האם השונות נמוכה.
- לשונות גבוהה יש השלכות רבות מעבר ליכולת להסתמך על המערכת. בשונות גבוהה עלולה להתהוות בעיית היצמדות Bunching ויהיו אוטובוסים שיהיו צפופים יותר לעומת אלה שלפניהם או אחריהם, זמן הנסיעה הכולל ישתנה ועלות ההפעלה תגדל.
- השונות הגבוהה מהווה בעיה נפוצה וחמורה יותר מקודמתה ואתגר גדול יותר לטיפול. גם בהנחה שהאוטובוסים נשלחים בתדירות אחידה מתחנת המוצא, עדיין יש סיכוי לשונות גבוהה שתתהווה במהלך הנסיעה ותגבר לאורך המסלול. הדבר צפוי יותר בקווים ארוכים מרובי תחנות, ובתדירות גבוהה. עדיפות בדרך, אמצעים לקליטה מהירה של נוסעים, טכנולוגיות ובעיקר ניהול מתאים, עשויים לצמצם את התופעה.

כיסוי

כיסוי הוא מדד נתון באחוזים עבור מרחק נתון. מקובל לקבוע מרחק זה בערכים שבין 300 ל-600 מטרים. כיסוי הוא השטח היחסי מתוך סך כל השטח הנבדק הנמצא לכל היותר באותו מרחק נתון שנקבע מכלל תחנות ההסעה. ככל ששטח הכיסוי גדול יותר כך תידרש בממוצע פחות הליכה מתחנות ההסעה אל היעדים ולהפך. עם זאת, אחוזי כיסוי גבוהים מידי (השואפים ל-100%) מלמדים ברוב המקרים על קיומם של קווים מפותלים ואיטיים הנכנסים לרחובות צרים ושוליים, וכך נפגע מאוד מדד הישירות. לכן המגמה היא לשאוף לאחוזי כיסוי של 90%-95%. באופן גרפי מושג המדד על ידי שרטוט מעגלים ברדיוס המרחק הנתון מסביב לכל תחנות ההסעה, וחישוב סך כל שטח המעגלים (תוך התחשבות בשטחים חופפים, כמובן).
הכיסוי הוא מדד המשמש בעיקר לבחינת יעילות מערך קווים פנים עירוני, אך הוא רלוונטי לעיתים גם לשירות למרחקים גדולים יותר.

זמינות

זמינות היא הכיסוי עבור תדירות מינימלית מותרת. לדוגמה: אחוזי הכיסוי המתקבלים כאשר מביאים בחשבון רק את מניין הקווים שתדירותם כל 15 דקות לפחות. לעיתים חברות תחבורה ציבורית נוהגות להוסיף קווים ארוכים ומפותלים בתדירות נמוכה מאוד, רק על מנת להגדיל את אחוזי הכיסוי של אותו אזור. מדד זה בא לנטרל את השפעת הקווים השוליים ולבחון את איכות השירות של הקווים התדירים בלבד.

תיאום

תיאום, בשונה משאר המדדים, אינו ניתן למדידה חד משמעית כנתון מספרי, אך עדיין ניתן להערכה כללית. תיאום הוא בחינה של רמת התזמון בין אמצעי התחבורה השונים. לדוגמה: האם אוטובוס כלשהו מגיע בזמן לתחנת הרכבת כדי שהנוסעים יוכלו לעבור לרכבת במינימום הזמן הדרוש, או שמא הוא מקדים באופן קיצוני או מגיע לאחר צאת הרכבת, ובכך הופך ללא רלוונטי עבור הנוסעים.