google/wiki40b huggingface dataset:
ברונו פונטקורבו

ראשית דרכו

ברונו פונטקורבו נולד בעיר פיזה באיטליה למשפחה יהודית חילונית, והיה בן דודו של אנצו סרני. בשנת 1931, בגיל 18, נתקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת רומא שהתנהל בהדרכתו של הפיזיקאי אנריקו פרמי, מי שעתיד להיות לימים מאבות פצצת האטום. פונטקורבו הפך לאחד מעוזריו הקרובים של פרמי והשתייך לקבוצת תלמידיו הנבחרים שכונתה אחר-כך "הבחורים מוויה פניספרנה", על שם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה שבו עבדו. בשנת 1934 נטל חלק בניסוי שערך פרמי שהוביל לגילוי הביקוע הגרעיני. בשל חוקי האפליה נגד היהודים שנחקקו באיטליה הפשיסטית עבר פונטקורבו בשנת 1936 לפריז לעבוד במעבדתו של הפיזיקאי פרדריק ז'וליו-קירי חתן פרס נובל לכימיה.

בימי מלחמת העולם השנייה

עם כניסת הנאצים לפריז ביוני 1940 נמלט פונטקורבו לספרד ומשם הגיע לארצות הברית בה השיג עבודה בחברת נפט בטולסה שבמדינת אוקלהומה. בשל דעותיו השמאליות לא נקרא פונטקורבו להצטרף לפרויקט מנהטן בו פותחה פצצת האטום, אך בשנת 1943 הוא נקרא להצטרף למעבדת מונטריאול בקנדה שסייעה לפרויקט מנהטן. בקנדה הגיש פונטרורבו בקשה לקבלת אזרחות בריטית.

בתוכנית האטום הבריטית ועריקתו

לאחר שקיבל אזרחות בריטית יצא פונטקורבו בשנת 1948 לבריטניה והצטרף לתוכנית הגרעין הבריטית בתחנת הניסויים האטומית בהרוול. בשנת 1950 הוא נתמנה לתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול ואמור היה להתחיל בתפקידו בינואר 1951. למרות המינוי, ב-31 באוגוסט 1950, בהיותו בחופשה באיטליה יצא עם אשתו הלנה מיאנה ושלושת ילדיו לסטוקהולם ומשם המשיכו בדרכם לפינלנד. בני המשפחה הוסעו במכונית של השגרירות הסובייטית לנמל ויצאו בספינה לברית המועצות.

בברית המועצות

עריקתו של פונטקורבו גרמה לדאגה בשירותי הביון של מדינות המערב, שחששו מהעברת סודות הנשק הגרעיני לברית המועצות, לאחר שכחצי שנה קודם לכן ב-1 במרץ 1950 הועמד לדין בארצות הברית מדען האטום הבכיר קלאוס פוקס, ונמצא אשם בהעברת מידע גרעיני לסובייטים ונדון ל-14 שנות מאסר. החששות הופגו כאשר נתברר כי לפונטקורבו הייתה גישה מוגבלת בלבד למידע סודי.
בברית המועצות זכה פונטקורבו בכבוד רב, הוענקו לו זכויות היתר השמורים לנומנקלטורה, חוג בכירי השלטון והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא עבד במכון למחקר גרעיני בעיר דובנו צפונית למוסקבה. הוא עסק במחקר עיוני ובשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין.
חמש שנים לאחר עריקתו, בפברואר 1955, נתן פונטקורבו בגלוי אישור לכך כי הוא נמצא בברית המועצות. היה זה כשפרסם בשני העיתונים הסובייטיים החשובים ביותר, פרבדה, ביטאון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואיזבסטיה, ביטאון ממשלת ברית המועצות, מאמר פרי עטו הקורא לאיסור הנשק הגרעיני. במאמר הגדיר עצמו כ"פרופסור ובעל פרס סטלין". במקביל הופיע במסיבת עיתונאים בה הסביר את מניעיו לעזוב את המערב ולעבוד בברית המועצות. שנים רבות לא יצא פונטקורבו מברית המועצות. לראשונה עשה כן בשנת 1978 כאשר הגיע לביקור באיטליה ארץ הולדתו.
בשנת 1958 הוא נתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים וזכה לקבל פעמיים את "אות לנין".
ברונו פונטקורבו נפטר בדובנו בשנת 1993. גופתו נשרפה על פי צוואתו. מחצית מאפרו נטמנה בכנסייה ברומא ומחצית נטמנה בדובנו. בן 80 היה במותו.
מרסל אדמס

ביוגרפיה

אדמס נולד בשם מרסל אברמוביץ' למשפחה יהודית ברומניה ב-1920. אביו היה בורסקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה אולץ לעבוד במחנה עבודה נאצי (1941 - 1944). הוא נמלט לטורקיה, וממנה לישראל שתחת המנדט הבריטי, בה לחם במלחמת העצמאות. ב-1951 היגר לקנדה, בה עבד כבורסקאי בקוויבק סיטי. ב-1955 החל להשקיע בנדל"ן, והבניין הראשון בו השקיע זכה ל-70% תשואה. ב-1958 הקים את חברת "Iberville Developments", וב-1959 פתח את הקניון הראשון של החברה. אברמס פרש לגמלאות ובנו, סילבן אדמס, מנהל את החברה כיום. ב-2017 היו בבעלות החברה יותר מ-100 נכסים בהיקף של כמעט מיליון מ"ר.
בשנת 2005 ייסד אדמס קרן מלגות על שמו ובמשך השנים זכו חוקרים ישראלים רבים במלגה זו.

חייו האישיים

ב-1953 נישא לאנני אדמס. לזוג ארבעה ילדים: ג'וליאן, סילבן, לינדה וליאורה. בנו ג'וליאן אדמס הוא ביוכימאי שעמד בראש הצוות שפיתח את התרופה "Velcade". בנו סילבן מנהל את חברת הנדל"ן "Iberville". בתו לינדה עורכת דין ונשואה לפרשן והמרצה גיל טרוי, ובתו ליאורה היא אחות.
דוד עדיקא

הישגים אקדמיים ומקצועיים

דוד עדיקא נולד בירושלים ב-1970. סיים תואר ראשון בבצלאל (1997), ותואר שני באמנות וצילום בשיתוף האוניברסיטה העברית ב-2004. לימד בשנקר ובבית הספר לאמנויות בתל אביב. החל מינואר 2018 הוא מכהן כראש המחלקה לצילום בבצלאל.

על עבודתו

ב-2002 הוצגה התערוכה "דיוקנאות – שפת אם" (אוצרת: טל בן צבי), בגלריה הגר לאמנות ביפו ובמקביל במשכן לאמנות עין חרוד. דוד עדיקא הציג בתערוכה מקבילה לתערוכה ה'מרכזית' בשם "שפת אם" שעסקה בזהות המזרחית, צילומי פורטרט אישיים של האמנים המשתתפים, ובהם הוא עצמו. טל בן צבי טוענת שמדובר בפעם הראשונה באמנות הישראלית בה נחשפים פניהם של אמנים המשתתפים בתערוכה שלא למטרות יחסי ציבור אלא כגוף ידע בפני עצמו. הפנים נטענות כך הכרה תרבותית ולגיטימציה לפוליטיקה של הזהות המיוצגת על ידי הדמות שבתורה מעצימה את הסובייקט ומנכיחה אותו
בקטלוג התערוכה "בואה יופי" (2007, בשיתוף עם טליה קינן והלל רומן), גורסת האוצרת רותי דירקטור שהאמן מנסה להשיב ליופי את כבודו ולמצוא אותו במקומות בלתי צפויים ומקריים
בספר התערוכה "כל קוף בעיני אמו צבי" כותבת ורד מימון על עבודתו של עדיקא כי הוא "בונה בתוכה תחביר של מבטים וסימנים הקושר בין הפוליטי לאסתטי". עבודתו מדגישה את היחס בין מבט למשמעות דווקא על ידי צילומים שאינם בעלי תפקיד תרבותי "גבוה". היא אינה מבקשת להאדיר את ה"נמוך" או להנמיך את ה"גבוה" אלא מבקשת לייצר התבוננות חדשה נקייה מהירארכיות חברתיות ותרבותיות. כוחה של עבודתו של עדיקא במרחב הגאופוליטי הקוטבי של זמננו היא הדגשת האפשרות "לייצר שיח עקרוני על היחסים שבין מקום לזהות בלי להפריד בין האסתטי לפוליטי". עבודתו של עדיקא מציעה לנו לראות אחרת, "מתוך תשוקה, אבל ללא תביעות ניכוס."
עדיקא השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות מובילות בישראל וזכה בפרסים רבים בהם פרס ניילור לצילום (2011), פרס שרת התרבות לאמן פלסטי (2011), ופרס אמן צעיר משרד התרבות (2004). עבודותיו נמצאות באוספים ציבוריים מובילים, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון הרצליה, מוזיאון פתח תקווה,
מיכאיל ברודנו

מיכאיל (מיכאל) ברודנו (ברוסית: Михаил Брудно) (נולד ב-16 ביוני 1959), איש עסקים יהודי-רוסי, שעבר ב-2003 לישראל בעקבות פרשת יוקוס. הונו מוערך במיליארדי דולרים.

עסקיו

ברודנו החל את חייו העסקיים כמתכנת מן השורה. הוא היה ממייסדי בנק מנטפ ב-1987 ביחד עם מיכאיל חודורקובסקי, המחזיק במניות יוקוס. ב-2003, בעקבות משפט שהתחיל להתנהל נגדו ברוסיה, נמלט לישראל. נכון לשנת 2006 הוא מתגורר בהרצליה ומחזיק בבעלותו 22% ממניות יוקוס.
לאחר שחרורו מיכאיל חודורקובסקי הגיע לישראל לפגישה עם ברודנו.
14 מילים

"14 מילים" (באנגלית: Fourteen Words) הוא שמו של המשפט "We must secure the existence of our people and a future for White Children" (תרגום לעברית: "אנו מחויבים להבטיח את המשך קיומו של הגזע שלנו, ועתיד עבור ילדים לבנים"), אשר זוכה לשימוש תדיר על ידי קבוצות גזעניות שונות הדוגלות בעליונות לבנה (white supremacy). השם ניתן למשפט משום שהוא מכיל 14 מילים. המונח עשוי להצביע גם על המשפט: "Because the beauty of the White Aryan woman must not perish from the earth" (תרגום לעברית: "מאחר שהיופי של האישה הארית הלבנה אסור שיעלם מהעולם"), אשר אף הוא כולל 14 מילים.

מקור המונח

שני המונחים נטבעו לראשונה על ידי דייוויד ליין, טרוריסט מורשע ופעיל מרכזי בארגון העליונות הלבנה המכונה "המסדר" (The Order) שפעל בארצות הברית. המונח הראשון מבין השניים, שהוא המוכר יותר, מתבסס על הצהרה הכוללת 88 מילים, אשר נטבעה במקור על ידי אדולף היטלר בכרך הראשון, פרק השמיני, בחיבורו מיין קאמפף:
"What we must fight for is to safeguard the existence and reproduction of our race and our people, the sustenance of our children and the purity of our blood, the freedom and independence of the fatherland, so that our people may mature for the fulfillment of the mission allotted it by the creator of the universe. Every thought and every idea, every doctrine and all knowledge, must serve this purpose. And everything must be examined from this point of view and used or rejected according to its utility"
"מה שעלינו להילחם עבורו, זה ההגנה על הקיום ועל ההמשכיות של הגזע שלנו ושל עמנו, קיומם של הילדים שלנו והטוהר של דמנו, החופש והעצמאות של מולדתנו, כך שאנשינו יוכלו להבשיל לצורך מילוי משימתם אשר הוקצתה על ידי בורא עולמנו. כל מחשבה וכל רעיון, כל תורה וכל הידע, חייבים לשרת מטרה זו. וכל דבר חייב להיבחן מנקודת מבט זו ולהיות מאומץ או להידחות על פי תועלתו"
קבוצות נאו-נאציות שונות מרבות להשתמש בשילוב המספר 14 יחד עם המספר 88, וזאת בין היתר כ-14/88, או כ-1488. כמו כן, הספרה 8 מתייחסת גם לאות השמינית במסגרת האלפבית האנגלי (האות H), ומשכך השילוב 88 (HH) מתייחס גם למונח "Heil Hitler" (הייל היטלר). 
המונח זוכה לתפוצה רחבה ברשת האינטרנט, ובדגש על אתרי גזענות ועליונות לבנה למיניהם.
אולפני ארדמן

לפני 1997

החברה נוסדה ב-1972 כפרויקט דל תקציב על ידי פיטר לורד ודוד ספרוקסטון, שלהם היה חלום, להפיק סרטי אנימציה. ספרוקסטון ולורד סיפקו פתיחים ומעברונים קצרים לרשת ה-BBC. לאחר יצירת סרטון אנימציה קצר, נולדה הדמות Morph שהביאה הצלחה גדולה לאולפנים. ב-1987 הפיקו האולפנים קליפ לשיר, מה שהביא להם הצלחה בתחום זה.
מאוחר יותר החלה ארמדן להפיק סדרות אנימציה קצרות למגוון ערוצים, אשר נחלו הצלחה רבה. בשלב הצלחה זה ספרוקסטון ולורד החלו להעסיק אנימטורים נוספים.
לאחר הצלחה קצרה בטלוויזיה, החלו לייצר האולפנים סרטים קצרים של וולאס וגרומיט אשר נחלו הצלחה.

1997-2007

בדצמבר 1997 חתמו האולפנים עם דרימוורקס אנימציות הסכם שותפות ל-12 שנים, כאשר בראשיתו הפקת הסרט מרד התרנגולים. סכום ההסכם מוערך ב-250 מילון דולר. ב-23 ביוני 2000 הופץ הסרט הראשון של החברה, מרד התרנגולים, שזכה להצלחה קופתית וביקורתית גדולה. ב-2005 הופץ הסרט השני של האולפנים, וולאס וגרומיט והארנב הקטלני, שהצליח וזכה בשלל פרסים. ב-2006 הופץ סרט האנימציה הממוחשבת הראשון של החברה והאחרון בשותפות עם דרימוורקס, חיים בזרם.

ב-1 באוקטובר 2006 דיווח עיתון הניו יורק טיימס כי בשל חילוקי דעות אמנותיים (בעיקר בשל הרצון של ארמדן להישאר בתחום הסטופ מושן לעומת דרימוורקס שרצו להתקדם להנפשה ממוחשבת) החוזה בין החברות הופסק והגיע לסופו, העסקה בוטלה באופן רשמי ב-30 בינואר 2007. דבר בולט שבוטל בעקבות סיום העסקה הוא הסרט הקרודים, שהיה אמור להיות מופק על ידי שני החברות אך זכויותיו עברו לדרימוורקס.

בין 2006 ל-2007 נדדה תערוכה שבה הוצגו יצירות הפלסטלינה של החברה. פיטר לורד ביקר בתערוכה במאי 2006 יחד עם הייאו מיאזאקי.

2007 ואילך

לאחר סיום החוזה עם דרימוורקס ב-2007 חתמו האולפנים על הסכם נוסף עם אולפני סוני אנימציות להפקת והפצת סרטים, טווח ההסכם היה שלוש שנים לכל היותר. ב-2011 הופץ הסרט הראשון בשותפות, שירות המתנות החשאי של ארתור. ב-2012 הופץ לראשונה מאז 2005 סרט סטופ מושן באורך מלא של החברה, פיראטים!, שגם הוא חלק מהשותפות של האולפנים עם סוני.

ביוני 2007 הוכרזו שני סרטים עתידיים להפקה של החברה, כאשר הראשון הוא "החתולים הפורצים" והשני הוא "חיים על מאדים".

באפריל 2008 נפתח ערוץ היו-טיוב של החברה המכיל מאחורי הקלעים, כל פרקי וולאס וגרומיט, כל פרקי הסדרה Morph ועוד.

באוקטובר 2013 יצר פיטר לורד, מייסד שותף, פרויקט גיוס כספים למען הפקת עונה חדשה לסדרה Morph.
בנובמבר 2018 החליטו בעלי האולפנים, פיטר לורד ודייוויד ספרוקסטון, להעביר את הבעלות עליו לידי העובדים. "רצינו לוודא שכולם יקחו חלק בסיפור של הבעלות" אמרו בראיון לאתר הוליווד ריפורטר, "לא רצינו פשוט למצוא רוכש ולהפוך לעוד נכס בשורה של רואה חשבון כלשהו".
Open Sound System

Open Sound System היא מערכת ליצירת ולכידת קול במערכות הפעלה דמויות יוניקס שונות, מערכות כאלה הן סולאריס ו-FreeBSD. 
בעבר שימשה בתפקיד זה גם בליבת לינוקס. לעיתים משתמשים במונח הזה גם לממשק שהמערכת חושפת לתוכניות.
המערכת נכתבה במקור כמערכת לניהול הקול של ליבת לינוקס. גרסתה הראשונה נכתבה כבר בשנת 1992 על ידי הפיני הנו סבולינאן והפכה למערכת הקול הסטנדרטית בליבת לינוקס. בהמשך החליט סבולינאן למסחר את התוכנה: הוא הקים את חברת 4Front Technologies] ב-1996, ויצר גרסה קניינית של מערכת OSS. הגרסה הקניינית סיפקה את אותו הממשק לתוכניות, אולם תמכה במגוון רחב יותר של התקני תוכנה] ומערכות הפעלה. החל מגרסה 2.5 הוחלפה מערכת הקול בליבת לינוקס בALSA.
ב־14 ביוני 2007 פרסמה חברת 4Front את גרסה 4 של התוכנה. עבור גרסה זו פורסם קוד המקור של הגרסאות ללינוקס, סולאריס ו־SCO UnixWare. בתחילת 2008 היא שחררה גרסה גם עבור FreeBSD.

ממשק

מערכת OSS תוכננה לפי העיקרון היוניקסי ש"כל דבר צריך להיות קובץ". כל התקן קול מיוצג על ידי קובץ התקן (לדוגמה: ‎/dev/dsp. אפשר לנגן קובץ על ידי כתיבתו לקובץ ההתקן
$ cat </dev/dsp >recording.au
ולהקליט על ידי קריאה מקובץ ההתקן:
$ cat sound_file.au >/dev/dsp
אולם בפועל עבודה עם התקן הקול דורשת הכנה - לדוגמה הגדרת קצב הדגימה ופרמטרים אחרים של הדגימה, נעשים דרך ioctl.

פיתוח

הפיתוח נעשה כולו על ידי מהנדסי החברה], אולם מאגרי מרקוריאל של קוד המקור זמינים באתר סורספורג'. בעת כתיבת שורות אלו, העדכון האחרון שם הוא מלפני 11 חודשים.
המפלגה הליברטריאנית (ארצות הברית)

אידאולוגיה

המפלגה תומכת בהורדת מיסים משמעותית, שוק חופשי, לגליזציה של סמים קלים, איכות הסביבה (אנשיה טוענים כי סביבה נקייה היא האינטרס של השוק החופשי), נישואים חד-מיניים (ובכל זכויות הלהט"ב), ביטול החוקים על פשעים ללא קרבן ובכך לגליזציה של זנות, פורנוגרפיה, הימורים ופוליגמיה, הזכות לשאת נשק ונגד כל סוג של צנזורה ממשלתית על חופש הביטוי. היא מתנגדת לכל רגולציה ממשלתית במשק וטוענת כי התפקיד הכלכלי היחידי של המדינה הוא להגן על זכות הקניין. בנוסף על כך, היא טוענת כי זכותו של מעסיק לא להכיר בהתאגדות עובדיו. המפלגה תומכת בהפרטת מערכת החינוך הלאומית. אין הכרעה בתוך המפלגה לגבי הפלות מלאכותיות. המפלגה מתנגדת למעורבות אמריקאית בעניינים בינלאומיים.

סמל המפלגה וצבעה

כמו למפלגות אמריקאיות אחרות, גם למפלגה הליברטריאנית יש חיה המזוהה עמה: הדורבן. כמו כן, לרוב מזוהה המפלגה עם הצבע הזהוב.
עד לאחרונה, היה מזוהה הלפיד ביחד עם פסל החירות הנושא אותו בתור הסמליל.
לואי בל

ראשית חייו

לואי בל נולד ב-27 במאי 1982, בקווינסי, מסצ'וסטס. הוא החל לקחת שיעורי פסנתר בגיל 11 והשתמש במיומנות זו כדי ליצור מוזיקה. בהמשך, פתח אולפן הקלטות משלו בבוסטון, שם עבד במהלך השנים עם אמנים שונים.

קריירה

בשנת 2013 עבר בל ללוס אנג'לס לאחר שחתם על חוזה מוזיקלי עם אוסטין רוזן. לאחר מכן, עבד בל עם פוסט מאלון, תוך שהצהירו כי העבודה שלהם יחד מוציאה מהם את המיטב. השניים עבדו על אלבום שלם של מאלון, תוך שכתבו יחד את הלהיט "Congratulations", שזכה להצלחה בינלאומית. הקריירה של בל זכתה להצלחה נוספת בינואר 2016, כשג'סטין ביבר ביקר אותו ואת מאלון, והם הקליטו יחד את השיר "Deja Vu", שנכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100, וזכה להצלחה רבה בארצות הברית.
בשנת 2019, הוציאה לנה דל ריי את אלבומה השישי, Norman Fucking Rockwell!. באלבום נכלל השיר "Fuck It, I Love You", אותו כתב לואי בל ביחד עם אמנים נוספים. באותה השנה, הוציאה טיילור סוויפט את אלבומה השביעי Lover, בו נכללו השירים "I Forgot That You Existed", "Afterglow" ו-"It's Nice to Have a Friend", אותם כתב בל ביחד עם פזמונאים נוספים גם כן. בסמוך לכך, כתב לקארדי בי, פוסט מאלון ורבסיאן את השיר "Writing on the Wall".
טויפן

היסטוריה

טויפן מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1272. ב-1300 מנה המקום חמש חוות בלבד. ב-1525 החליטה אספת הקנטון שכל קהילה תוכל להחליט אם היא מעוניינת להישאר קתולית. החלטה זה הובילה לפיצולו קנטון אפנצל לשניים בשנת 1597.
ב-1841 הציעה העיירה לממשלת הקנטון את בניין בית הספר החדש שלה, אך ההצעה נדחתה.
ענף האריגה היה חשוב מאוד בטויפן. בשנת 1820 לערך, הומצא בטויפן סוג של נול חדש, שאפשר ביצוע עבודות רקמה בקלות. המצאה זו נתנה דחיפה לענף הרקמה בעיר בשנות התשעים של המאה ה-19.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה של טויפן הוא 15.3 קמ"ר. מתוכם 55.4% משמשים לחקלאות, 29.8% מיוערים, 14% הם שטחים בנויים ו-0.8% הם שטחי נהרות, קרחונים והרים.
נכון ל-2014 מנתה אוכלוסיית טויפן 6,112 תושבים.
שגר אותי לחלל, סשה!

הפקה

הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי דרך קרן קולנוע פרינג'.
ייחודו של הסרט, בין היתר, בכך שהוא הסרט הראשון שעוסק בעלייה מברית המועצות לשעבר לישראל וביחסים של העולים בינם לבין עצמם (בניגוד לסרטים רבים אחרים שעוסקים ביחסים בין העולים לישראלים).
הסרט צולם במשך שלושה ימים באולפני גרין סקרין וכן במשך מספר ימים באזור הצפון. הוא היה אמור להיות הסרט הראשון שנתמך על ידי קרן הקולנוע הגלילית, שכן רוב חברי הצוות היו תושבי הצפון וצילומי החוץ צולמו בצפון.
הסרט נכתב ובוים על ידי גנית אורין, הופק על ידי חברת שינגה הפקות, צולם על ידי ארבל רום (מעין השופט הפקות) ונערך על ידי אלון לובנפלד ורודד יצחקי מסטודיו רוביקון שבקצרין.
בסרט מככבים בתפקידים הראשיים עמירם עיני (דוגמן הבית של המשביר לצרכן, זמר ואמן), אנה ווליקובסקי, רומן גרשקוביץ', מיכאל לרנר, קטיה קוסוי ופולינה חריטונסקי. כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר למעט עיני (עולה מנורווגיה).
הסרט הופץ לראשונה ביולי 2014 באינטרנט לצפייה ולהורדה בתשלום.
הסרט עוסק גם בשאלה מדוע אדם נמשך לאדם מסוים, האם ניתן לשדך בין אנשים, ומדוע רבים נמשכים לבני זוג שאינם טובים להם. האם יש תשובה מי מתאים וטוב לך?
במקור נקרא הסרט "שגרי אותי לחלל, אסתר!", והבמאית קרן אביטן הייתה אמורה לביימו. אביטן ביימה טיזר עבור הסרט שצולם בשנת 2012.
הנערה מאידה

הנערה מאידה (Yde Girl; להאזנה (מידע · עזרה), נהגה: [ɪdə]) היא גופת כבול שנמצאה בביצת הכבול Stijfveen על יד הכפר ההולנדי אידה, במאי 1897.

רקע

הגופה נמצאה ב-12 במאי 1897. בדיקות פחמן-14 הראו כי הנערה מתה בין שנת 54 לפנה"ס לשנת 128, בגיל משוער של 16 שנים. היה לה שיער בגוון זהוב-אדום, ותחילה חשבו שצד אחד של ראשה גולח קודם מותה. אולם מחקרים מאוחרים שנעשו על גופת כבול אחרת, ווינדבי 1, הציעו כי הסיבה ששיערה חסר באותה צד היא משום שהוא נחשף מעט יותר לחמצן מהצד האחר. סריקות הראו כי הנערה סבלה מעקמת וגובהה היה 137 ס"מ, נמוך יחסית לנערה בגיל זה. 
הגופה נמצאה לבושה בגלימה מצמר. צווארה היה עטוף בצעיף צמר קלוע בטכניקת ספראנג, מה שייתכן מלמד כי היא הוצאה להורג או הוקרבה. יש לה פצע דקירה באזור עצם הבריח, אך על פי בדיקות שנערכו זהו לא גורם המוות. יש המשערים כי בזמן שמתה הייתה מחוסרת הכרה משום שלא נמצאו פצעי הגנה על ידה. כמו במקרים אחרים של גופות כבול, העור ותכונותיו נשמרו הודות לחומצה הטאנית שנמצאת במים. 
על פי הדיווחים, בזמן שהתגלתה הייתה הגופה שמורה במצב יוצא דופן, במיוחד שיערה. אולם עד שהגופה הועברה לטיפול הרשויות, שבועיים לאחר מכן, היא נפגעה קשות: רוב שיניה הוצאו על ידי תושבי הכפר, וגם כמויות גדולות של שיער. בנוסף, בשעה שהגופה נמצאה פגעו החופרים בטעות בגולגולת. כך שרק הגו (פלג הגוף העליון ללא הגפיים), הראש, היד הימנית וכפות הרגליים נשארו ללא פגע עד ימינו אנו. שאר הגוף לא נשתמר במהלך השנים או שנפגע על ידי כלי חיתוך הכבול.   

הצגתה

גופתה של הנערה מאידה הוצגה במוזיאון ולא נערך מחקר נוסף על שרידיה עד שנת 1992 אז ערך ריצ'רד ניב , חוקר מאוניברסיטת מנצ'סטר, בדיקת CT של הגולגולת וקבע את גילה של הנערה, היסטורית ואנטומית.
הנערה מאידה נודעה בציבור בעקבות שחזור ראשה ומראה פניה שנעשה על ידי ריצ'רד ניב. בשחזור זה השתמש ניב בטכניקות מתחום הכירורגיה הפלסטית והרפואה המשפטית. לאור מצב הגופה שחזור מראה פניה כלל כמה ניחושים, כגון מראהו של האף. גופת הנערה, לצד השחזור המודרני שלה, מוצגים במוזיאון דרנט באסן. 
גופת הנערה, יחד עם שתי גופות כבול אחרות, רוטר פרנץ והאיש מווירדינג, הועברו ברחבי העולם במסגרת תערוכה נודדת בין מוזיאונים בתחילת שנות ה-2000.
קופת גמל בניהול אישי

קופת גמל בניהול אישי (IRA- Individual retirement account), היא קופת גמל שהכספים הצבורים בה מתנהלים על ידי החוסך, ולא על ידי בית השקעות שעיסוקו בכך. קופת גמל בניהול אישי מאפשרת לחוסכים ליהנות מהיתרונות של חיסכון בקופת גמל (כגון הקלות מס), תוך שליטה מלאה בניהול הכספים, ללא התערבות החברה המנהלת וללא תשלום דמי ניהול לחברה זו.
Loved Me Back to Life

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי עמנואל קיריאקו, בייביפייס, טריקי סטיוארט, אהרון פירס, קוק הרל, אג וייט, פליי פרודקשן, ני-יו וגם וולטר אפנסייב. בנוסף לכך, ני-יו השתתף בסינגל השלישי מהאלבום "Incredible", וזה בנוסף לדואט של דיון עם סטיבי וונדר בשיר "Overjoyed" שהוא למעשה גרסת כיסוי לשיר של וונדר עצמו.
ביוני 2012 הוכרז באתר הרשמי של דיון כי באפריל האחרון החלה להקליט שירים בצרפתית ובאנגלית לאלבומים הבאים שלה שיצאו בסתיו. האלבום הכיל ברובו שירים מקוריים אך כמה גרסאות כיסוי לשירים של סטיבי וונדר, ג'ניס איאן, בילי ג'ואל ודניאל מריוות'ר.
בנוסף לכך גם ביצעה גרסת כיסוי לשיר "Open Arms" של להקת ג'ורני אשר במקור הייתה אמורה להיכלל באלבום אך בסוף נכללה במהדורה היפנית של האלבום. בנוסף גם האלבום היה אמור לכלול שיר בצרפתית בשם "Ne Me quitte pas" אך לבסוף הוא נכלל באלבומה הצרפתי Sans attendre אשר יצא שנה קודם לכן.
חפ"ק

חפ"ק (חדר פיקוד קדמי או חבורת פיקוד קדמית; הפך למילה עצמאית שאינה תלויה בראשי התיבות) הוא נציגות של המפקדה הממונה (הדרג המדיני, הצבאי או של כוחות ההצלה) במצבי חירום באזור המתרחש. נציגות זו שואבת את סמכותה מהמפקדה הממונה והיא לכן בעלת סמכות על הכוחות השונים הפועלים בשטח, בלי צורך בתקשורת עם המפקדה עצמה.
החפ"ק מורכב לרוב ממפקד אחד או יותר הנשלחים מהמפקדה, וזאת על מנת להמעיט את הצורך בתקשורת עם העורף האיטית והחשופה יותר. החפ"ק הוא בבסיסו יחידה המוקמת אד הוק, שהמאיישים אותה משתנים ממקרה למקרה. במקרים שהפעילות של החפ"ק מתמשכת, מוקמת בעקבות כך יחידה קבועה (כמו הגיס שהוקם על בסיס חפ"ק פיקוד צפון בעקבות מלחמת יום כיפור).
פסטיבל סן ג'נארו

פסטיבל סן ג'נארו (באנגלית: Feast of San Gennaro; באיטלקית: Festa di San Gennaro) הוא פסטיבל רחוב המתרחש מדי שנה בשכונת איטליה הקטנה, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפסטיבל נמשך 11 ימים, שתחילתם ביום חמישי השני של חודש ספטמבר. הפסטיבל מהווה אירוע בו מוצגת תרבות איטליה ותרבות המהגרים האיטלקיים שהגיעו לאמריקה. הפסטיבל נערך באזור רחוב מאלבורי, ונערכת במסגרתו תהלוכה ברחוב הסגור לתנועה.

היסטוריה

ראשיתו של הפסטיבל בתהלוכה דתית שנערכה ביום ג'נארו הקדוש (הוא הקדוש של העיר נאפולי) - ב-19 בספטמבר מדי שנה. התהלוכה הראשונה התקיימה בשנת 1926 ביוזמת מהגרים רבים מאיטליה שהתגוררו בשכונת איטליה הקטנה. תהלוכה זו יוצאת מכנסיית הדם היקר ביותר בשעה 14:00, לאחר טקס מיסה שנערך בכנסייה. זוהי תהלוכה נוצרית קתולית שבה נושאים נרות, כאשר בראש התהלוכה מובל מנשא ועליו פסלו של הקדוש.
עם יציאת האוכלוסייה האיטלקית מאזור שכונת איטליה הקטנה ומעבר האוכלוסייה לשכונות אחרות, החלו להיערך באותן שכונת תהלוכות וטקסים דומים, וכיום הפסטיבל נחוג גם באזורים נוספים בהם מתגוררת אוכלוסייה איטלקית, כגון באזור פורדהאם ברובע הברונקס.

אזכורים תרבותיים

פסטיבל סן ג'נארו מוזכר בסרטים מסדרת הסנדק. ב"הסנדק חלק שני" מנצל ויטו קורליאונה את הפסטיבל על מנת לרצוח את ראש המאפיה המקומית דון פאנוצ'י, וכך הופך בעצמו לראש משפחת מאפיה. ב"הסנדק חלק שלישי" רוצח ויני מאנסיני קורליאונה את ג'ואי זאזה במהלך הפסטיבל, ועושה זאת בחוסר דיסקרטיות שגורמת לפאניקה בין באי הפסטיבל.
הפסטיבל שימש רקע לאחת הסצנות בסרט "רחובות זועמים" משנת 1973 וכן לאחד מפרקי הסדרה: "CSI:NY".
לוגון-בירני

גאוגרפיה

לוגון-בירני ממוקמת כ-150 ק"מ ממרואה, בירת המחוז וכ-953 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון. בנוסף, העיירה ממוקמת על גדות הנהר לוגונה, בגבול של קמרון עם צ'אד.

תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכביש המחוזי P28.
ארמון הרפובליקה

היסטוריה

ארמון הרפובליקה הוקם בין השנים 1973-1976 בסגנון אדריכלות קומוניסטי. המבנה נבנה במקום בו עמד הברלינר שטאטשלוס (ארמון העיר) אשר נפגע קשות בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונהרס בשנות ה-50 בהוראת ממשלת גרמניה המזרחית.
אורכו של המבנה המונומנטלי 180 מטרים, רוחבו 83 מטרים וגובהו 32 מטרים.
המבנה כוסה במראות ברונזה. טקס חנוכת המבנה נערך ב-23 באפריל 1976 והמבנה נפתח לציבור ב-25 באפריל באותה שנה.
המבנה עוטר במנורות רבות ובעיטורי זכוכית עד שזכה לכיוני "חנות המנורות של אריך" (בגרמנית: Erichs Lampenladen) כשהכוונה לאריך הונקר ולאולם המבואה בו היו 1001 מנורות.
המבנה נבנה במטרה לשמש כ"ארמון העם", ולא רק כבניין הפרלמנט. לכן נבנו בבניין מסעדות, אתר החלקה על הקרח, מגרש באולינג וכן אולמות כנסים. בשל העדר מתקנים דומים במזרח ברלין זכו המתקנים בבניין לפופולריות בקרב תושבי ברלין המזרחית. אולם הכנסים הגדול שימש למופעים ואירועים תרבותיים. אולם זה היה בצורת משושה שרוחבו 67 מטרים וגובהו 18 מטרים. במת האולם הייתה בעלת גודל משתנה הנע בין 170 ל-1000 מ"ר. מספר המושבים באולם נע בין 1,000 ל-4,500.

זיהום האזבסט

זמן קצר לפני איחוד גרמניה, באוקטובר 1990 התגלה כי הבניין מזוהם באזבסט. המבנה נסגר לציבור ב-19 בספטמבר 1990 ובמשך כעשור, עד שנת 2003, נוקה הבניין מאזבסט. כמו כן הוצאו ממנו כל חפצי האמנות שבו והבניין הוכן להריסה. בשנת 2003 הופעל לחץ ציבורי במטרה להשתמש בבניין לאירועי תרבות, ואכן נערכו בו מספר אירועי תרבות ותערוכות בשנת 2004.

הריסת הבניין

בנובמבר 2003 החליט הבונדסטאג על הריסת המבנה, מתוך כוונה שלאחר שיושג מימון לצורך זה יבנה במקום מחדש השטאטשלוס.
הריסת הבניין החלה ב-6 בפברואר 2006 והסתיימה ב-2008. עבודות ההריסה היו איטיות ביותר, והבניין פורק ולא פוצץ בשל החשש לפגוע בבניינים ההיסטוריים הסמוכים לו ובהם הקתדרלה של ברלין הצמודה לבניין. עלות הריסת המבנה הוערכה ב-12 מיליון אירו.
עבודות ההריסה התעכבו פעמים רבות בשל גילוי של חלקיקי אזבסט נוספים במבנה.
העלות המשוערת של הבנייה מחדש של השטאטשלוס במיקום זה מוערכת ב-400 מיליון אירו. הבניין החדש נקרא Humboldt Forum והוא ישמש כמוזיאון ומרכז תרבותי. הבנייה אמורה להסתיים ב-2019.
הסוכנות הבינלאומית לאנרגיות מתחדשות

הסוכנות הבינלאומית לאנרגיות מתחדשות (The International Renewable Energy Agency באנגלית IERNA) היא סוכנות בין-ממשלתית שתפקידה לקדם האימוץ והשימוש באנרגיות מתחדשות.
הארגון הוקם בשנת 2009 בעיר בון בגרמניה. משרדי הארגון נמצאים בעיר אבו דאבי באיחוד האמירויות הערביות. בראש הארגון עומד המזכ"ל, עדנן אמין מקניה שנבחר לתפקידו באפריל 2011.
באמנת הארגון נאמר כי מטרתו היא "לשמש מליץ יושר מוסרי וגלובלי למתן סיוע ותמיכה באימוץ השימוש באנרגיה מתחדשת, למדינות תעשייתיות ומתפתחות כאחת".
נכון ליולי 2015 חברות בארגון 143 מדינות, עוד 25 מדינות נמצאות בתהליך הצטרפות אליו. מדינת ישראל חברה בארגון מיום היווסדו.
קורפוס האס אס העשירי

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-26 בינואר 1945, על בסיס המטה של קורפוס האס אס ה-14. כמפקדו הראשון של הקורפוס מונה אריך פון דם באך-צלבסקי. למרות שמפקדי הקורפוס באו מהוואפן אס אס, הרי שחייליו באו מהוורמאכט. הקורפוס כלל את הדיוויזיה ה-163 ודיוויזיית היגר ה-5. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה ה-11 ואחר כך ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, והשתתף בקרבות כנגד הצבא האדום והצבא הפולני בפומרניה. עד מהרה כותר הקורפוס בידי שלוש ארמיות (2 רוסיות ואחת פולנית), ובתחילת פברואר ירד פון דם באך למחתרת, והוחלף בידי גונטר קראפה שהוחלף ב-7 במרץ בידי הרברט גולץ. הקורפוס כותר והושמד סופית יום לאחר מכן ב-8 במרץ ו-8,000 אנשיו נפלו בשבי.