google/wiki40b huggingface dataset:
תפיסת הבית

תפיסת הבית הוא מצב רכוש במשפט העברי. לאחר שאדם נפטר, רכושו עובר לבעלות היורשים. מצב הביניים, בין פטירתו לחלוקת הנכסים בין היורשים נקרא "תפיסת הבית". במצב זה, נחשבים הנכסים לנכסים בבעלות משותפת מיוחדת של האחים, דבר שיש לו השלכות הלכתיות מסוימות. בתלמוד נזכרת שותפות זו בשם האחין השותפין.
גם לאחר שהאחים חילקו ביניהם את הנכסים, ביכולתם להחזיר את המצב הקודם לקדמותו, לבטל את החלוקה, ולחזור למצב של "תפיסת הבית".

הגדרה הלכתית

אחד החידושים במצב זה הוא, שלמרות הכלל שאין הבכור יורש בראוי כבמוחזק, כלומר שהחלק בו מקבל הבכור פי שתים משאר האחים מחושב רק מנכסי המת עצמם ולא מהחלק שהושבח לאחר מיתת אביהם, למרות זאת החלק שהושבחו הנכסים מאליהם (ללא השקעה נוספת) לפני החלוקה, נחשב כהשבחת נכסי המת, ולכן מקבל הבכור פי שנים גם בחלק זה.
לפי שיטת רבי חיים סולובייצ'יק, במצב כזה יש בעלות כללית של כל האחים, ואין הם נחשבים כשותפים בנכסים, אלא בעלות אחת היא השייכת לכולם. ולכן, אף על פי שההלכה אומרת, כי שותפים אינם צריכים להפריש מעשר בהמה, מכיוון שלשותפים יש שתי רשויות נפרדות ולכל אחד מהם יש חצי מהקרקע, למרות זאת ליורשים במצב של לפני החלוקה, יש בעלות משותפת של ירושה בנכסי המת, ולכן הם צריכים להפריש מעשר בהמה.

דינים

כל עוד לא חולקו הנכסים בין האחים, יש לאחים שותפות מיוחדת של תפיסת הבית, שלה דינים מיוחדים. כל האחד מהאחים מתפרנס מקופת תפוסת הבית לפי צרכיו הרגילים, אבל צרכים מיוחדים אין לו רשות לקחת מקופה זו. כך למשל, מותר לו לקחת הוצאות תרופות מקופה זו, דווקא אם הוא חלה באונס ולא באשמתו. אדם שהצטנן למשל, אינו רשאי לקחת את צורכי רפואתו מתפוסת הבית, שכן מקובל כי "צינים פחים" - הצטננות, אינה בידי שמים, ונגרמת רק ברשלנות האדם.
ההכנסות וההוצאות שנגרמות על ידי אחד מהאחים מתפוסת הבית, שייכות לכולם בשווה. אם אחד מהאחים השקיע בנכסים, יש להניח שהוא עושה זאת בשביל כלם, וההכנסות גם הם לכל האחים. אם הוא בכל זאת מעוניין להשקיע באופן עצמאי על חשבון חלקו בנכסים, מותר לו לעשות זאת, אבל הוא צריך להודיע על כך לאחים לפני כן, כדי שההכנסות וההוצאות יתחשבו על חלקו, ואין להאמין לו לאחר מכן שעשה זאת לעצמו. הגמרא מציינת מקרה מיוחד, בו רב ספרא השקיע בנכסי אביו, וכאשר תבע אותו אחיו לפני רבא, פסק רבא כי במקרה שאדם עסוק כרב ספרא תשקיע בנכסים, ברור הדבר שההשקעה היא רק לעצמו, שכן לאדם כזה, שאינו מבטל אף רגע מזמנו, אין זמן להשקיע בשביל אחרים.
כך למשל, מוזכרת במשנה דוגמה כזו: המלך היה מטיל על כל משפחה, לשלוח אחד מבניה לתפקיד המוכסות. אם במצב כזה, כאשר האחים נמצאים במצב משפחתי משותף, ועדיין לא חילקו ביניהם את הנכסים, מסתבר שהמלך בחר באחד מהאחים כנציג המשפחה, ולכן ההכנסות העולות מתפקיד זה, משותפות לכל האחים.

גזל הגר

במסכת בבא קמא הגמרא מסופקת אם הכהנים נחשבים ליורשיו של הגר, בנוגע לגזל הגר שמוחזר על ידי הגזלן המבקש לקיים את המצוות "והשיב את הגזילה אשר גזל", או שמדובר באחת ממתנות כהונה. קיים ספק הלכתי האם זכות זו היא כירושה או כמתנה, שכן אם גזל הגר שייך כהנים בגדר ירושה, נחשב גזל הגר - כל עוד לא הגיע לידו של כל כהן כתפיסת הבית, המהווה רשות שותפית לאנשים רבים ולכן אם ישנם עשרה בהמות ברשות זו יש חובה להפריש מהם מעשר בהמה, לעומת זאת אם גזל הגדר נחשב כמתנה, נחשב כל אחד מהכהנים המקבל את חלקו כרשות פרטית ואינו מחויב להפריש מעשר בהמה. מסקנת הגמרא היא שקניין הכהנים הוא כשאר מתנות הכהונה.
מארי ז'וזה, מלכת איטליה

חייה

מארי ז'וזה נולדה לאלברט הראשון, מלך הבלגים ולאליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל, ונקראה מארי ז'וזה שרלוט סופי אמיליה הנרייטה אולגה גבריאלה. בשנת 1930 נישאה ליורש העצר האיטלקי, שיהיה לימים אומברטו השני, מלך איטליה. עם נישואיה זכתה בתואר "נסיכת פיימונטה". לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1939 מונתה מארי ז'וזה לנשיאת הצלב האדום באיטליה.
בימי מלחמת העולם השנייה הייתה הנסיכה מארי ז'וזה בין היחידים במשפחת המלוכה האיטלקית אשר התנגדו לשלטונו הפאשיסטי של מוסוליני באיטליה. ישנן אף עדויות שהנסיכה ניסתה ליצור קשרים עם גורמים מבין מדינות בעלות הברית נגד מוסוליני.
כאשר הודח מוסוליני בשנת 1943, ולאחר שהמלך ויטוריו אמנואלה השלישי אולץ לצאת לגלות, הוכרז בעלה של הנסיכה מארי ז'וזה כעוצר הממלכה. באותה עת ערכו מארי ז'וזה ובעלה ביקורים רבים בערי איטליה השונות אשר השתחררו מעול השלטון הפאשיסטי, ובני- הזוג זכו לאהדה רבה בקרב האוכלוסייה האיטלקית.
במאי 1946 התפטר המלך ויטוריו אמנואלה מתפקידו כמלך איטליה ובנו אומברטו עלה לכס השלטון כמלך אומברטו השני. מארי ז'וזה הוכרזה כמלכת איטליה. משך כהונת בני- הזוג כמלכי איטליה לא ארכה זמן רב משום שבחודש יוני 1946 החליטו אזרחי איטליה לבטל את שלטון המלוכה במדינה ולהכריז על איטליה כעל רפובליקה. מארי ז'וזה ובעלה המלך אומברטו השני נאלצו לצאת לגלות בפורטוגל.
בגלות בפורטוגל החליטו מארי ז'וזה ובעלה להיפרד ומארי וילדיה עברו להתגורר בז'נבה. בני- הזוג לא התגרשו באופן רשמי עקב מחשבתו של המלך המודח כי הוא ישוב באחד הימים לשלטון באיטליה הקתולית, אשר לא הכירה באותה עת בגירושים.
מארי ז'וזה מתה בעיר ז'נבה בגיל 94. במהלך ימי גלותה בז'נבה הייתה פטרונית האומנויות בתחום המוזיקה הקלאסית.
הסימפוניה השביעית של בטהובן

הסימפוניה השביעית בלה מז'ור (אופוס 92), של לודוויג ואן בטהובן, נכתבה בין השנים 1811–1812. מלאכת ההלחנה החלה בעיר הספא טפליץ שבבוהמיה, שם שהה המלחין בשנת 1811 מטעמי בריאות. היא הושלמה בשנת 1812, והוקדשה לרוזן מוריץ פון פריס.

הופעת הבכורה

היצירה בוצעה לראשונה בווינה ב-8 בדצמבר 1813, בקונצרט צדקה למען נפגעי קרב הנאו במלחמות הנפוליאוניות, בניצוחו של המלחין, אשר ניצח גם על היצירה הפטריוטית "ניצחון ולינגטון", גם היא פרי עטו. את התזמורת אירגן ידידו של בטהובן, איגנץ שופנציג, והשתתפו בה ממיטב הנגנים מאותה התקופה: הכנר לואי שפור, יוהאן נפומוק הומל, ג'אקומו מאיירבר, אנטוניו סליירי, אנטון רומברג, ונגן הקונטרבס הווירטואוז האיטלקי דומניקו דרגונטי, עליו אמר בטהובן, כי הוא "מנגן עם אש גדולה בקרבו ובעוצמה אדירה". הקהל אהב מאוד את היצירה, והפרק השני שלה בוצע כהדרן.

קבלת הקהל את הסימפוניה

מבקרי מוזיקה ומאזינים התפעמו והתרגשו לשמע הסימפוניה השביעית. לדוגמה, מתוך תיאור תוכניה של הסימפוניה השביעית אשר נכתבה על ידי גאוף קנינג:
"...הפרק האחרון שועט קדימה בקצב בלתי מרוסן, המאיים לסחוף את כל התזמורת מעל הבמה וסביב האולם, מעצם החדווה שבביצוע אחת הסימפוניות המושלמות ביותר שנכתבו אי פעם."
המלחין אנטוני הופקינס אמר על הסימפוניה:
"אולי יותר מהאחרות, הסימפוניה השביעית נותנת הרגשה של ספונטניות אמיתית; נדמה כי התווים יוצאים מהדף בעוד אנו נישאים על גלי ההשראה שיצרו אותם. בטהובן בעצמו דיבר על היצירה כ-"אחת מיצירותי הטובות ביותר". מי אנו שנערער על שיפוטו?"
ריכרד וגנר, מעריץ נוסף של היצירה, קרא למקצבים המייצגים את הסימפוניה: "מופת הריקודים".
מצד שני, האהדה לסימפוניה השביעית אינה אוניברסלית. קרל מריה פון ובר החשיב את הבס הכרומטי בקודה אשר בפרק הראשון כהוכחה לכך שבטהובן "מתאים לבית משוגעים" והמנצח תומאס ביצ'ם מהמאה ה-20 היה לא נדיב באהדתו באותה מידה באומרו: "מה אפשר לעשות עם זה (הסימפוניה)? זה נשמע כמו הרבה יאקים מקפצים."
עוזי פוקס

ביוגרפיה

פוקס נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1947. כשהיה בן 3 חודשים עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו וגר ביפו. מגיל צעיר החל להתעניין במוזיקת נשמה. מגיל 15 ועד גיוסו ב-1964 ניגן בהרכב מוזיקלי עם עוזי ומשה בויאנג'ו. בצבא שר בתזמורת חיל השריון. בתחילת שנות ה-60 פתח בקריירת זמרה. באמצע שנות ה-60 השתתף בלהקת הקצב "השמנים והרזים" כסולן הלהקה.
בשנת 1969 הצטרף ללהקת הרוק "הסגנונות", שנקראה מאז ועד התפרקותה כעבור שנים אחדות "עוזי והסגנונות". הלהקה הוציאה תקליטון רוק עברי לפני הצטרפותו של פוקס אליה ותקליט באנגלית בהשתתפותו. חברי הלהקה לא היו קבועים. המפורסמים ביניהם היו אלדד שרים, מאיר ישראל ואייב אורצ׳בר. הלהיטים הגדולים שלה היו בין השאר: "day and night", "friends" ו"south side of the hill".  
בשנת 1971 כיכב במחזמר "קפוץ" לצד אבישי אביבי, שעיקרו היה שירים שהלחין עבור המחזמר דני סנדרסון. המחזמר, שכלל סצינות עירום, לא זכה להצלחה רבה.
בשנת 1972 השתתף במחזמר "אל תקרא לי שחור" שעסק באפליית האפרו-אמריקנים בארצות הברית, לצידם של רותי נבון, דודו זר ואברהם פררה. בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973 הקליט פוקס את הלהיט אין לך מה לדאוג ("שילחי לי תחתונים וגופיות") על הווי החיילים בחזית. השיר, שכתבה תלמה אליגון-רוז והלחין קובי אשרת, נכלל באלבום הבכורה שלו, שיצא ב-1974. באלבום נכללו שני להיטים נוספים שכתב אליגון והלחין אשרת: "ילדונת" ו"כן כן, לא אז לא".
באפריל 1975 השתתף בפסטיבל הזמר החליפי עם להקת "הסגנונות החדשים" וביצע את השיר "אבי" (מילים: שמרית אור, לחן: עוזי חיטמן, עיבוד: קובי אושרת). השיר לא זכה להצלחה במצעדים. 
בינואר 1976 הוציא לרדיו את "בארץ הרוק", שכתב אילן גולדהירש, והלחין ועיבד חברו ללהקות הקצב - צביקה פיק.
באביב 1977 הוציא את השיר "נעים להיזכר" (מילים: אילן גולדהירש, לחן ועיבוד: צביקה פיק) שזכה להצלחה מועטה. 
בתחילת 1979 הוציא את "הלילה האחרון" למילים ולחן של רוני דמול ועיבוד של גרי אקשטיין.  
באביב 1980 הוציא  את השיר "נה נה נה נשיר כולנו" (מילים: אמיר ברונשטיין, לחן ועיבוד: מרקו בכר) שזכה להצלחה יחסית. בדצמבר אותה שנה, הופיע בשירוויזיון מספר 2 עם "מי מצייר את הקשת?" (מילים: יוסי בכר, לחן ועיבוד: אלדד שרים). 
בעקבות תאונת דרכים קשה, שפצעה אותו גופנית ונפשית, פוקס עזב את ישראל בשנת 1981. הוא חזר בשנת 1990, אחרי שהתגרש והתחתן בשנית.
עם חזרתו ארצה ב-1990 הקים את אולפן הדיבוב, אולפני נ.ל.ס.
ב-2002 החל במופע נוסטלגי לשירי שנות ה-70 יחד עם שרי ועם הזמן הצטרף אליהם גם גבי שושן. לאחר מותו של שושן ממשיך פוקס לקיים הופעות עם שרי. מתגורר בקדימה. באותה השנה הוא גם דיבב את השיר "זה טוב לזכות בכל" מפרק 35 של בובספוג. 
ב-2016 הקליט עוזי פוקס את השיר "הפרחים של אתמול" (מילים: ניסן פרידמן. לחן ועיבוד: איציק ינקלביץ') לפרויקט "שיר וזיכרון" מטעם רשת ג', ynet, לינקטון וארגון "יד לבנים".
מורדת על בעלה

טענת "מאיס עלי"

דין מורדת קיים רק כאשר היא אומרת שהיא עדיין רוצה בנישואיה ואינה דורשת להתגרש, אלא שהיא רוצה לצער אותו. אם האישה מנמקת את הסיבה למרידתה - מכיוון שהיא מואסת בבעלה ורוצה להתגרש ממנו, לא קנסו חכמים את האישה, שכן אנוסה היא שאין אישה יכולה לדור עם אדם שאינה חפצה בו. (ולפי שיטת רש"י אף כופין את הבעל לתת גט, אך רבנו תם חלוק על כך).
למרות זאת, אודות לידתו של רבי חנינא מסורא מובא בתלמוד כי אמו מרדה על בעלה בטענת "מאיס עלי", ולמרות זאת, מר זוטרא, שלפניו בא הבעל לדין תורה, קבע את ההלכה לפי דעתו השונה שהיא שגם באישה כזו קיימים דין "מורדת", ולמרות זאת יצא ממנה האמורא רבי חנינא מסורא. אם כי, חכמי התלמוד מסיקים כי אין להסיק ראיה ממעשה ספציפי זה, כי באופן רגיל בניה של אישה שמקיימת יחסי אישות תחת כפייה אינם יוצאים מוצלחים, הם "בני אנוסה" – אדם המקיים יחסי אישות עם אשתו באונס, או אפילו כשאינה מסכימה לכך באופן מלא, שעליהם נאמר "וברותי מכם המורדים והפושעים בי", אך שם - הייתה סייעתא דשמיא מיוחדת למר זוטרא שלא יצא מכשול תחת ידו ואף ההפך.

בעל המורד על אשתו

בעל המורד על אשתו, נקנס בסכום שלושה דינרים לשבוע. סכום הקנס של המורד קטן מזה של המורדת שכן לפי השערת חז"ל, צערו של האיש באי-קיום יחסי אישות גדול יותר משל האישה. לפי דעתו של רבי יוסי בר חנינא שסובר שדין מורדת היא גם ממלאכות, הדין הוא גם הפוך: אם הבעל מפקיע את עצמו משעבוד המזונות שחייב לתת לאשתו, קונסים אותו.
בעוד שכאשר האישה מורדת מורידים לה משכר כתובתה גם על יום השבת, האיש שמורד אינו חייב לשלם קנס על יום השבת. החילוק בין דין הבעל לאישה  קשור להלכות שכר שבת: אסור לגבות קנס על יום השבת, אך מותר לנכות מזכות ממונית של אדם על אדם אחר, כקנס. כיוון שדיני מורד ומורדת משפיעים על הכתובה, הרי שבגבר כאשר הוא מורד הוא מוסיף על דמי הכתובה שהתחייב בחתונה, ואילו האישה כאשר מורדת מנכים לה מסכום הכתובה שמגיע לה, ולכן נמצא שלא ניתן לגבות מהגבר את הקנס על יום השבת, אך ניתן לנכות מהאישה את דמי כתובתה גם על יום השבת, לפי הסכום הקצוב.
מטוטלת מתמטית

מטוטלת מתמטית (נקראת גם מטוטלת פשוטה) היא מטוטלת שמורכבת מגוף בעל ממדים קטנים, התלוי על חוט שמסתו ומידת ההתארכות שלו בזמן התנודות ניתנים להזנחה. בנוסף, זווית התנודה של המטוטלת קטנה יחסית. זהו מודל פיזיקלי, שאינו קיים באופן מושלם במציאות, אך בזכות הקירוב ניתן לתאר את תנועת הגוף באופן פשוט. תחת קירוב זה מטוטלת מתמטית היא סוג של אוסצילטור הרמוני, ולכן מהווה מודל לתופעות פיזיקליות רבות.
לאחר הסטת הגוף מנקודת שיווי המשקל ושיחרורו, הגוף יבצע תנודות הרמוניות במישור אנכי סביב נקודת שיווי המשקל-לאורך קשת מעגל. זמן המחזור של תנודות מטוטלת מתמטית אינו תלוי במסת המשקולת ובמשרעת (זווית) התנודות. זוהי תכונה חשובה, שכן היא מאפשרת למדוד מרווחי זמן. בעבר (עד המצאת השעון החשמלי) השתמשו בני האדם בשעון המונע על ידי מטוטלת.

ניתוח מתמטי עבור שני מתנדים צמודים

על מנת לחשב את משוואות התנועה עבור מטוטלת בעלת שני גופים, נשתמש במשוואות אוילר-לגראנז'. לפי משוואות אלו: 
 
כאשר: T - האנרגיה הקינטית האצורה במערכת.
U, אנרגיית הגובה האצורה במערכת היא:
פונקציית הלגראנז' L של המערכת היא:
;
<נחשב עתה את משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית  :
 לאחר חישוב הנגזרות החלקיות בכל אגף מתקבלת המשוואה:
באותה צורה, מחישוב משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית  מתקבלת המשוואה:
 
לאחר קירוב לזווית קטנות וארגון המשוואות, מקבלים מ-(I):
הערה: משמעות הסימונים למשוואות (n,k) הוא: המשוואה ה-k עבור n מתנדים צמודים.
מ-(II) מקבלים:

ניתוח מתמטי עבור שלושה מתנדים צמודים

מחישוב משוואות אוילר לגראנז' בצורה זהה לזו שפורטה לעיל, קירוב לזוויות קטנות, וארגון המשוואות מתקבלות המשוואה הבאות:

הכללה ל-N מתנדים צמודים

בעזרת שש המשוואות שפותחו לעיל, ננסח עתה נוסחה כללית עבור מספר (k) של מתנד במטוטלת בעלת N מתנדים:
כאשר:  היא הזווית ה-i מלמעלה
הערה: אם k=N האיבר האחרון אינו מופיע, משום שהסכום מ-N+1 עד N הוא סכום ריק.
בלומה פינקלשטיין

בלומה פינקלשטיין (בצרפתית: Bluma Finkelstein) היא משוררת וחוקרת ספרות ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית ובחוג לשפה וספרות צרפתית באוניברסיטת חיפה.

קורות חיים

נולדה בטקוצ'י (Tecuci) שברומניה ובשנת 1963 עלתה לישראל. בשנת 1978 השלימה תואר דוקטור בשפה העברית באוניברסיטת שטרסבורג. 
בשנת 2008 יצא בהוצאת כרמל ספרה "טיילת הזמן" שבו מבחר משיריה שתורגמו לעברית על ידי אהרן אמיר. בבחירות העירוניות בחיפה בשנת 2008 נבחרה למועצת העירייה ברשימת "שומרי העיר". בשנת 2002 קיבלה את פרס נשיא המדינה לספרות לכתיבת שירתה בשפה הצרפתית. בשנת 2008 הוענקה לה מדליית אביר מסדר האמנויות והספרות, מטעם ממשלת צרפת. בשנת 2008 הייתה מנהלת של הפסטיבל "נוסעים מופלאים", לספר ולסרט הדוקומנטרי. הפסטיבל מתקיים מאז 1990 ונודד ברחבי העולם ובאותה שנה התארח בחיפה.
פינקלשטיין היא פעילה תרבותית ופולטית בחיפה. בבחירות לעיריית חיפה 2013 הייתה פעילה  ותמכה בד"ר עינת קליש-רותם לראשות העיר ובמפלגתה. בעבר נאבקה על עצמאותו של בית הגפן מול יונה יהב שהחליט לספח אותו כעמותה עירונית, בגלל בעיות תקציביות. הדבר תועד בעיתונות המקומית.
עוף ירושלים

עוף ירושלים היא חברה ישראלית העוסקת בשחיטת עופות ושיווקם. 
משחטת עוף ירושלים הוקמה בנובמבר 1964 בבית שמש כשותפות של חברת תעשיות כפר (שהייתה בעצמה שותפות של מדינת ישראל והסוכנות היהודית) ושל האגודה לפיתוח ״פרוזדור ירושלים״ שהייתה בבעלות מושבי וקיבוצי האזור. בתחילה שווק כל תוצרתה בהיקף של כ-2.5 טון בירושלים, אולם עם התרחבות הייצור ל-6 טון ביום שהיווה כ-75% מכושר הייצור של המשחטה, לקראת סוף שנת 1965, שווק רק כשליש מתוצרתה בירושלים והשאר שווק באזור מישור החוף בו הושגו מחירים יותר טובים. בשנת 1966 העבירה חברת תעשיות כפר את מניותיה בעוף ירושלים לאגודה לפיתוח פרוזדור ירושלים. במשחטה היו קווים לשחיטת תרנגולים וקו לשחיטת הודים וכן מפעל לעיבוד מוצרי בשר ומפעל לעיבוד פסולת עופות. בתחילת דרכה, תוצרתה שווקה באופן בלעדי על ידי תנובה. 
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 צבר עוף ירושלים הפסדים. המפעל היה מיושן ומשרד הבריאות דרש שיפורים בקווי השחיטה כתנאי להמשך קיום המשחטה. בשנים 1984-1985 הוחלט להרחיב את המפעל כדי להכין אותו למאה ה-21, בניגוד לדעת משרדי הממשלה אשר טענו שאין צורך בהרחבה וסירבו להעניק להרחבה הטבות של מפעל מאושר. מנהלי המשחטה הניחו שענף השחיטה יגדל באופן מהותי ושהכשר העדה החרדית הבלעדי למשחטת עוף ירושלים יאפשר להם למכור תוצרת רבה. בהקמת המפעל החדש הושקעו 11 מיליון דולר, והוא החל לפעול בשנת 1988. במהרה הגיעה המשחטה לפירוק וכינוס נכסים, וביוני 1992 נרכשה עוף ירושלים על ידי תעמ"ת, אגודה-אחות של תנובה. בשלב זה במשחטה היה קו שחיטה של פטם בלבד ולא של הודו. בשנת 1996 החליטה תנובה לסגור את המשחטה ושלחה מכתבי פיטורין ל-120 מעובדי המשחטה. עם זאת, המשחטה המשיכה לפעול.
היום עוף ירושלים מהדרין בע"מ היא חברה פרטית המפעילה משחטה באזור תעשייה עטרות. החברה נחשבת לאחד השחקנים הראשיים בתחום שיווק עופות בכשרות מהדרין וכן בייבוא בשר בקר ובשר כבש מחו"ל, ובנוסף, החברה עוסקת ביבוא ירקות קפואים. בשנת 2008 נכרת הסכם בין עוף ירושלים ונטו מלינדה סחר על שיווק משותף של עופות בכשרות של הרב מחפוד. בשנת 2009 רכשה חברת עוף ירושלים מבנה באזור תעשייה עטרות לצורך הרחבת המשחטה במקום. 
בשנת 2011 הוקם מפעל לעיבוד מוצרי בשר במבנה חדש באזור התעשייה עטרות, בכשרויות מהדרין של בד"ץ שארית ישראל, בד"ץ הרב רובין ובד"ץ יורה דעה. בהמשך התחילו גם התאחדות קהילות החרדים לשחוט במקום.
בשנת 2012 הוקמה מדגרה בשותפות עם קיבוץ מענית.
בראשית שנת 2015, החלה בשחיטה מיוחדת לחסידי חב"ד בהשגחתו של הרב מרדכי ביסטריצקי, רב קהילת חב"ד בצפת. המהלך הביא לקפיצת מדרגה בשיווק "שחיטת ליובאוויטש", ברחבי הארץ.
קרנבל סנטה קרוס דה טנריפה

קרנבל סנטה קרוס דה טנריף הוא קרנבל בינלאומי הנערך מדי שנה בעיר סנטה קרוס דה טנריפה (האיים הקנריים, ספרד). הקרנבל נחשב השני הכי פופולרי וידוע בעולם, אחר זה הנערך בריו דה ז'ניירו.
לקרנבל שני חלקים נפרדים, הקרנבל ה-"רשמי" וקרנבל הרחוב. בקרנבל הרשמי יש יותר מ -100 קבוצות עם ממוצע של 50 רכיבים: murgas, תהלוכות, קבוצות תלבושות, נגני רחוב וקבוצות מוזיקליות. בימי הקרנבל מגיעים לרחובות העיר כאלף אנשים מדי יום לרחובות כדי לקחת חלק בחגיגות.
אופליה המברדזומיאן

ביוגרפיה

המברדזומיאן נולדה בירוואן, בארמניה הסובייטית, ב-9 בינואר 1925. מגיל צעיר היא נודעה בשל קולה היפה. היא למדה פיתוח קול במכללה למוזיקה על שם רומנוס מליקיאן. ב-1944, היא הייתה לסולנית של אנסמבל של כלי המוזיקה העממית של רדיו ארמניה.
הרפרטואר שלה כלל מוזיקה קלאסית ארמנית, מוזיקת "אשוג" (שירי משוררים ארמנים) ושירי עם. היא הייתה במיוחד מוכרת בשל ביצועיה לשירי האשוג סאיאת נובה, והיא גם ביצעה שירים קלאסיים של פהראד, הבאסי, ושראם. היא גם שרה ביצועים לשירי של אשוגים מודרניים, ביניהם שאהן, הבאסי, ואשות. היא הייתה לעיתים קרובות המבצעת הראשונה של שיריהם.
המברדזומיאן נפטרה ב-13 ביוני 2016.

פרסים

אמני העם הארמני, של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1959)
מדליית מסרופ משטוץ לתרומה משמעותית לאמנות השירה הארמנית.
נסאו

גאוגרפיה ואקלים

העיר נמצאת באי ניו פרובידנס, ואקלימה של העיר הוא טרופי. לחופיה שוכן נמל-ים עמוס וססגוני. העיר מציגה שילוב מעניין של אדריכלות ישנה וחדשה באותו אזור.
בקיץ הטמפרטורה עולה עד 33° מעלות צלזיוס ואף יותר. בחורף מזג האוויר ממוזג בדרך כלל והטמפרטורות נעות בין 20° ל-26° מעלות ביום. לעיתים נדירות בלבד יורדות הטמפרטורות מתחת ל-10°, בכל עונות השנה.
העיר התפתחה בעשורים האחרונים כעיר תיירותית משתי סיבות עיקריות. קרבתה לארצות הברית (280 קילומטר ממיאמי, פלורידה) ואיסור הנסיעה לקובה על אזרחים אמריקניים איפשרו לעיר להתפתח כאתר נופש מצליח. רחוב ביי (BAY) במרכז העיר הוא הרחוב הראשי של העיר ובו חנויות רבות ובמבנים מהתקופה הקולוניאלית.

היסטוריה

העיר נוסדה בידי הבריטים באמצע המאה ה-17 ונקראה "צ'ארלס טאון" - "עירו של צ'ארלס". בשנת 1684 שרפו הספרדים את העיר כולה. לאחר ששוקמה ונבנתה מחדש ב-1695 שונה שם העיר ל"נסאו" על שם מלך בריטניה ויליאם השלישי לבית אורנג' - נאסאו. 
עד 1713 התפרסמה העיר כמקום מפגש פופולרי לשודדי ים. באותן שנים השתלטו רבי החובלים שודדי הים תומאס בורו ובנג'מין הורניגולד על העיר והכריזו שהיא רפובליקה פיראטית והכריזו שהם המושלים. קברניטים רבים ומוכרים חברו אליהם וביניהם שחור הזקן הידוע לשמצה.
ב-1718 בשלטון הבריטי הוחלט שיש להחזיר את השליטה בעיר. הקפטן והמושל בפועל של איי הבהאמה וודס רוגר'ס נבחר לתפקיד. הוא הצליח להדיח את שחור הזקן משלטונו והחזיר את העיר לשליטה בריטית. הוא שיקם את הממשל האזרחי והצליח להבריח ממנה את שודדי הים ששהו בה. לאחר מכן הוא עסק בניקיון ושיקום העיר והמבצר שעמד בה.

נסיונות כיבוש

במאה ה-18, בשנת 1703 כח משולב של הספרדים והצרפתים ניסה לכבוש את האי בלא הצלחה. ב-1776 כבשה ארצות הברית את האי במסגרת המהפכה האמריקאית והחזיקה בו לזמן קצר. בשנת 1782 הצליחו הספרדים לכבוש את האי. כח בפיקודו של מושל קובה דון חואן דה קאגיגל השתלט על האי עם כח של 5,000 חיילים. אנדרו דבוקס נשלח לאחר מכן לאי ומשימתו הייתה לשחרר את העיר. בכח קטן של 220 חיילים שנשאו 150 מוסקטים הוא הגיע לאי עליו שמר חיל מצב של 600 חיילים מאומנים. אף על פי כן דבוקס הכניע והניס את הספרדים ב-17 באפריל 1783 מבלי שנורתה ירייה אחת. אחרי שהורד הדגל הספרדי לא הונף יותר דגל זר באי.
מכונית סטיישן

מכונית סטיישן (באנגלית: Station wagon) מוגדרת כרכב אשר גוף המרכב שלו יוצר בסגנון גרסה של סדאן / סלון עם גג המורחב אחורה.
בדגמי "סטיישן" קיים חלל פנימי יחיד המשותף לנוסעים ולמטען, ודלת אחורית לגישה למטענים.

מכוניות סטיישן

יוצרו מכוניות סטיישן בתצורת 2 דלתות צד ובתצורת 4 דלתות צד. בכל תצורה נוספה דלת נוספת מאחור, במקום מכסה תא המטען. 
בדגמי סטיישן ההפרדה בין שימושי הובלת הנוסעים והמטען גמישה: המושבים האחוריים מתקפלים, כדי לאפשר הגדלה של שטח המטען על חשבון מקומות הישיבה. 
כאשר טווח הדגמים כולל סגנונות גוף מרובים, כגון: סדאן, הצ'בק וסטיישן, כאשר בדרך כלל לכל הדגמים פלטפורמה משותפת, רובם על אותו בסיס גלגלים, מציעים את אותן אפשרויות של סוגי מנוע, ונוחות.
מכוניות סטיישן נפוצות בעיקר באמריקה, קנדה, ניו זילנד, אוסטרליה ואפריקה.
הגודל הנוסף ברכבי סטיישן מאפשר הוספת שורת מושבים שלישית, שבוצעה בחלק מהדגמים, בעוד שבדגמי סדאן או הצ'בק המספר מוגבל תמיד ל-2 שורות מושבים (בדגמי לימוזינה קיימים לעיתים 3 שורות מושב)
בלוק 11

בלוק 11 הוא שמו של בניין לבנים בשטח מחנה אושוויץ I. הבלוק הוצב באזור שנקרא "שטאמלאגר" (המחנה הראשי של אושוויץ) וייעודו הבלעדי היה להוות מבנה לצורך ענישת אסירי המחנה בעינויים. בין בלוק 10 לבלוק 11 עמד "קיר המוות" (ששוחזר לאחר המלחמה), מולו הועמדו אלפי אסירים בטרם הוצאתם להורג על ידי כיתות ירי. בפי האסירים נקרא הבלוק "בלוק העינויים" או "בלוק המוות". הבלוק הכיל חדרי עינויים מיוחדים שבהם עונו האסירים בדרכים שונות ואכזריות. ביניהם ניתן לכלול כליאה בחדר אפל למספר ימים וכן "חדר עמידה" קטן מאוד שבו אולצו ארבעה אסירים לעמוד ביחד במשך שעות ארוכות. חדר העמידה היה בגודל של פחות ממטר רבוע (8100 סנטימטרים רבועים) והיה לו פתח של 5 סנטימטרים רבועים לצורך כניסת ויציאת אוויר. האסירים שבו אולצו לעמוד עד עשרים שעות רצופות ביחד ולמחרת להמשיך בעבודות הכפייה כרגיל, ללא קבלת מנוחה.

חקירות

בבלוק 11 נערכו גם חקירות אסירים על ידי שימוש בעינויים קשים מאוד. שיטת חקירה שפותחה בבלוק על ידי וילהלם בוגר, כללה הכנסה של האסיר לחדר החקירה ערום והנחתו על מוט ברזל שהיה מחובר בכבלים לתקרה. האסיר נוענע קדימה ואחורה תוך כדי שחוקר שואל אותו שאלות בעוצמת קול הולכת וגדלה וחוקר נוסף הולם באחוריו במוט ברזל אחר. במקרה שהאסיר לא שיתף פעולה, החוקר הנוסף החל להכותו באיברים אחרים בגופו. אסירים שנחקרו בשיטה זו התעלפו והמשיכו לספוג חבטות עד שנשארה רק גופתם על גבי המוט התלוי מהתקרה.
בבלוק 11 נעשו הניסויים הראשונים של המתת בני אדם בגז ציקלון בה.
מלצר

מלצר הוא אדם שמקצועו הגשת מזון ומשקאות לסועדים במסעדה, בבית קפה, באירועים חברתיים או בכל מקום אחר. מקצוע המלצרות שייך לתחום מקצועות השירות.
תפקיד המלצר נזכר במקרא אך יש הבינו כי פירוש המילה הוא שר או שליט זוטר.

הכשרה מקצועית

מלצרות היא מקצוע נלמד, על פי רוב בבתי ספר למלונאות ובתי ספר מקצועיים. הכשרת המלצר כוללת נושאים כגון נימוסים והליכות, עריכת שולחן וכדומה. במדינות רבות מלצר הוא מקצוע במשרה מלאה ולאורך שנים.
אף על פי כן, ישנם מקומות (כמו גם בישראל) בהם המלצרות נחשבת לעבודה זמנית שאינה דורשת הכשרה, ושהעוסקים בה אינם רואים בה קריירה ארוכת שנים. עם זאת, גם במקומות כאלו מועדפים במסעדות יוקרה דווקא בעלי הניסיון, ויש מלצרים המועסקים בהן במשך שנים רבות. מסעדות מעין אלה מעסיקות לעיתים גם מלצר המתמחה בתחום מסוים, כגון אוֹצֵר יין, העוסק בהגשת יינות בלבד.

משכורת

משכורתם של מלצרים עשויה להיות קבועה, מורכבת מתשרים או שילוב של שניהם. ישנן ארצות בהן המלצרים מקבלים את מלוא משכורתם מהמסעדה (דוגמאות בולטות לכך הן צרפת ויפן), ויש מדינות בהן כל שכרם תלוי בתשר. התשר אמור להינתן בהתאם לטיב השירות של המלצר. בישראל נפסק שתשר הניתן למלצר ישירות מהלקוח אינו חלק משכר המינימום שהמסעדה מחויבת לשלם לו.
סילביה קרטרייט

ראשית חייה

קרטרייט נולדה בשם סילביה רוז פולטר וגדלה בעיר אוטאגו שבניו זילנד. היא התחנכה בבית הספר התיכון לבנות של אוטאגו ובשנת 1967 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוטאגו והחלה לעסוק בתחום.

חיים ציבוריים

בשנת 1988 היא זכתה לפרסום ציבורי עקב מינויה ליו"ר ועדת חקירה לעניין הטיפול בסרטן צוואר הרחם ("ועדת קרטרייט") בבית החולים הממלכתי לנשים באוקלנד. בשנת 1989 מונתה קרטרייט לנשיאת בית משפט מחוזי והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בשנת 1993 היא הייתה לאישה הראשונה בהרכב בית המשפט העליון של ניו זילנד.
החל משנת 1993 הייתה קרטרייט חברה בוועדה הבינלאומית לביעור כל סוגיה האפליה כנגד נשים והיא לקחה חלק מרכזי בניסוח פרוטוקול הוועדה שהוגש ב-1999 לאו"ם. ב-2007, כאות הכרה לעבודתה המשפטית, ייסדה אגודת עורכות הדין של אוקלנד סדרת הרצאות שנקראה על שמה.

המושלת הכללית של ניו זילנד

בשנים 2001–2006 הייתה קרטרייט המושלת הכללית של ניו זילנד. במהלך שנות כהונתה היא ספגה ביקורת ציבורית על מעורבותה בענייני הממשל והמשפט במדינה, בין היתר בהעברת ביקורת על החוק המתיר להורים שימוש בכח לצורכי חינוך והעברת ביקורת על חוקים שהגדירו מחדש וקבעו תקופות מאסר מינימליות במדינה.
באוגוסט 2002 נשאה קרטרייט נאום בו היא תהתה עם עונשי מאסר ארוכים יותר יפחיתו את שיעור החזרה לפשע. היה זה לאחר חקיקתם של חוק העונשין וחוק החנינה באותה ששנה, חוקים שקרטרייט נתנה להם את ההסכמה המלכותית מתוקף תפקידה. החוקים קבעו עונשי חובה למורשעים והפחיתו את האפשרות לחנינה. חבר הפרלמנט מטעם מפלגת ACT New Zealand, סטפן פרנקס, מתח ביקורת על התבטאויותיה של קרטרייט, בציינו: "אינני סבור שהיא הייתה שופטת כה חשובה והיא שמה את עצמה בעמדה חוקתית בעייתית בהטלת כוח משקלה בנושא". מאידך, הגנה ראש ממשלת ניו זילנד, הלן קלארק על המושלת הכללית בציינה ש"אחד האתגרים העומדים בפנינו היא העובדה שאנו לא מהווים עוד דומיניון ושהמושלת הכללית היא בדיוק כמו המלכה. אני סבורה שעלינו לשקול כיצד תפקיד המושל הכללי יתפתח בהמשך. כפי שאני רואה את הדברים, אני סבורה שבאחד הימים יהיה נשיא שימלא את תפקידי המושל הכללי".
בשנת 2005 טענה המפלגה הלאומית של ניו זילנד שקרטרייט לא נתנה למפלגה הזדמנות ראויה להרכבת ממשלה לאחר הבחירות שנערכו באותה שנה.
לאחר סיום כהונתה מונתה קרטרייט לשופטת במשפט המיוחד שנערך בקמבודיה לאחראים על השמדת עם מתקופת השלטון של הקמר רוז'.