google/wiki40b huggingface dataset:
עתניאל בן קנז

חייו

עתניאל היה בן שבט יהודה שיצא בראש קבוצה משבטו להילחם ולכבוש את ערי נחלתם מידי העם הכנעני. סיפורו מופיע בספר שופטים, פרק ג', פסוקים ט'-י"א.
כלב בן יפונה, אחי עתניאל, הכריז שהאדם שיצליח לכבוש את קריית ספר מידי הכנענים יקבל את בתו עכסה לאישה. עתניאל בן קנז אכן הצליח לכבוש את קריית ספר, ונשא את עכסה לאישה.
המקרא מספר, כי עתניאל הציל את בני ישראל מיד אויב קשה, והוא כושן רשעתים מלך ארם נהריים. לאחר מות יהושע בן נון, בני ישראל התרחקו מעבודת האל, ועבדו את מלך ארם נהריים במשך שמונה שנים. לאחר שסבלו מידו הקשה של המלך, פנו בני ישראל לעזרה, ועתניאל מונה לעשות את דבר ה'. הוא יצא למלחמה נגד כושן רשעתים, והצליח לנצח אותו: "ותעז ידו על כושן רשעתים, ותשקוט הארץ ארבעים שנה."
לאחר ארבעים שנה, ישראל נכבשה על ידי עגלון מלך מואב שהביס את בני ישראל בעזרת בני עמון ועמלק.
על פי חז"ל, עתניאל בן קנז היה אחד ממנהיגיו הדגולים של עם ישראל, ולאחר פטירת משה היה זה עתניאל שבכוח לימודו הצליח להחזיר הלכות רבות שנשתכחו. בתלמוד הבבלי מזוהה עתניאל בן קנז עם הדמות "יעבץ" המופיעה בספר דברי הימים.
דיוגו ורדשקה

קריירה

ורדשקה החל את קריירת המשחק שלו במחלקות הנוער השונות של פורטו, וב-9 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פורטו ב' בהפסד קבוצתו 1–2 לפורטימוננסה מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא הבקיע פעמיים בעונת 2015/2016 וסייע לקבוצתו לסיים במקום הראשון בליגה, אך הקבוצה לא הייתה רשאית לעלות לליגת העל הפורטוגלית מפני שבה משחקת קבוצת האם שלה, פורטו.
בפברואר 2016, בעודו בן 19 בלבד, זומן לראשונה לסגל הקבוצה הראשונה למשחק הליגה האירופית בו הפסידה קבוצתו 0–2 לבורוסיה דורטמונד, אך לא שיחק.
ב-17 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-8 בספטמבר 2018, בניצחון קבוצתו 4–0 על ריאל אוביידו.
ב-21 באוגוסט 2019 חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים עם אופציה לעונה נוספת, תמורת כ-300 אלף יורו. ב-1 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד קבוצתו 1–2 להפועל רעננה.
אלי בלס

קריירה

בלס הופיע לראשונה בסצנת הפוקר באפריל 1992 כחובבן, כאשר סיים במקום העשירי בטורניר שבעה קלפים-סטאד וזכה בסך של 3,975 דולר. מאוחר יותר באותה שנה, רשם בלס את ההישג המשמעותי הראשון כאשר זכה בטורניר מס' 17 של אליפות העולם בפוקר לשנת 1992, וקיבל סך של 122,400 דולר ואת צמיד אליפות העולם הראשון שלו. בלס היה לישראלי הראשון שזכה בצמיד של אליפות העולם בפוקר.
בדצמבר 1994 סיים רביעי בטורניר בשם "היכל התהילה" מסוג פוקר שבעה קלפים-סטאד וזכה ב-10,500 דולר.
בשנת 1995 רשם בלס שורה של הישגים באליפות העולם בפוקר - סיים שני בטורניר מס' 1, סיים שמיני בטורניר מס' 3 ותשיעי בטורניר מס' 7 - בגין הישגים אלה זכה 169,425 דולר.
בשנת 1999 הרוויח בלס את צמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר זכה בטורניר אליפות העולם מס' 30 (הולדם) וגרף לגיסו 220,000 דולר. באותה שנה סיים במקום שני בטורניר מסוג סטאד וזכה בסך של 99,500 דולר.
מספר שנים מאוחר יותר, בחודש מאי 2004 זכה בלס בצמיד אליפות העולם השלישי שלו, ובפרס של 174,440 דולר. בכך היה לישראלי הראשון שזכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
בשנת 2005 סיים במקום השני בטורניר טקסס הולדם בסס אליפות העולם בפוקר וזכה בסך של 120,835 דולר.

סבב הפוקר העולמי - WPT

זכה בסך של 50,279 דולר בסבב הפוקר העולמי.
הגיע פעמיים לשולחן הגמר, ופעמיים סיים במיקומים שמקנים זכיות כספיו.

חיים אישיים

מתגורר כיום בלאס וגאס, נבדה.
שם רומאי

בראשית ימיה של רומא בעת העתיקה נשאו אזרחיה בדרך כלל שני שמות: praenomen (שם פרטי), nomen (שם בית-האב). בדורות מאוחרים יותר, החל מן המאה השלישית לפנה"ס הפך למקובל גם שם שלישי ה-cognomen (שם הענף של בית-האב או המשפחה). לעיתים נוסף גם שם רביעי, agnomen (כינוי לציון הישג אישי). עם זאת גם בתקופה המאוחרת היו עדיין אנשים שנשאו שני שמות בלבד, דוגמת מרקוס אנטוניוס.
דוגמאות לשמות רומאיים: גאיוס יוליוס קיסר, מרקוס טוליוס קיקרו, פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס.

ה-nomen

ה-nomen היה שם בית האב (gens), ועבר מאב לבנו. בתקופת המלוכה היו שלוש מאות בתי אב. ה-nomina של הגברים הסתיימו על פי רוב ב-ius. למשל: Tullius, Vergilius, Fabricius, Duilius וכו'.

ה-cognomen

השם השלישי, ה-cognomen, ציין במקורו תכונה אישית כלשהי של אבי המשפחה או ענף בית האב הראשון. למשל Longus (גבוה), Naso (בעל חוטם), Pulcher (הנאה), Cicero (בעל יבלת), Balbus (כבד לשון), Scaevola (איטר יד ימינו), Strabo (פוזל) וכו'.

שמות נשים

לנשות האזרחים הרומאיים לא היו praenomina כשל הגברים, ושמן הפרטי היה צורת הנקבה של שם בית האב (ובמקרים בודדים של הקוגנומן של אביה). לדוגמה, ליוויה (Livia) הייתה בתו של אדם שה-nomen שלו היה Livius, כלומר נשתייך לבית האב של הליוויים (gens Livia). אם היו לו שתי בנות, נקראה הבכורה Livia Maior (ליוויה הבכירה) ואחותה Livia Minor (ליוויה הצעירה). הבנות הנוספות נקראו Livia Tertia (ליוויה השלישית), Livia Quarta (ליוויה הרביעית) וכן הלאה.
נשים נקראו בשמן הפרטי רק בחוג המשפחה והידידים. בציבור נקראו הנשים בשני שמות, שמן הפרטי וה-cognomen של אביהן או של בעלן ביחסת הקניין (genetivus). למשל, Cornelia Scipionis (הבת או הרעיה של סקיפיו).

שימוש בשמות

שמו המלא של אדם שימש בדרך כלל לפניות רשמיות אליו. בשימוש יום יומי שימשו בדרך כלל שני שמות: הפרַאינומן והקוגנומן או הנומן והקוגנומן. לעיתים השתמשו רק באחד מן השמות.

שינויי שמות

בן מאומץ נשא בדרך כלל את שלושת השמות של אביו מאמצו, ובנוסף להם את שם בית האב המקורי שלו בצורת שם תואר (adiectivum). לדוגמה, פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס היה בנו של לוקיוס אמיליוס פאולוס שאומץ על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו (בנו של סקיפיו אפריקנוס).
עבד משוחרר היה מאמץ את הפראינומן והנומן של אדונו, ואילו שמו הפרטי הפך לקוגנומן. לדוגמה, לאחר שיוסף בן מתתיהו שוחרר על ידי אספסיאנוס (ששמו הרומאי המלא היה טיטוס פלביוס וספסיאנוס), הוא הפך לאזרח רומאי תחת השם טיטוס פלביוס יוספוס, והקוגנומן היה לטיניזציה של שמו הפרטי העברי.
עמנואל שפר (קצין אס אס)

ראשית חייו

עמנואל שפר נולד בעיר הלוצ'ין (בשטחי צ'כיה המודרנית) ורכש השכלה תיכונית בריבניק. ב-1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב בתפקיד מטה ביחידת ארטילריה. ב-1919, לאחר תום המלחמה, שב לריבניק, הצטרף למשמר הגבול הגרמני ובו שירת עד 1922. במקביל, ב-1920 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת ורוצלב וב-1925 רכש דוקטורט במשפטים. בשנים 1925–1928 היה חבר בארגון קסדת הפלדה. ב-1926 התגייס למשטרת פוטסדם ובהמשך עבר קורס קציני משטרה וקורס פיקוד ומטה משטרתי. ב-1933 מונה למפקד הגסטפו במשטרת ורוצלב, וב-1934 מונה למפקד הגסטפו באופולה.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, פיקד שפר על יחידת איינזצגרופן 2 שהתלוותה לוורמאכט בעת הפלישה. באוקטובר 1939 מונה למפקד הגסטפו בקטוביץ וכיהן בתפקידו במשך שנה. בהמשך מונה למפקד משטרת הביטחון בקלן. ב-21 באוקטובר 1941 פיקד אישית על האקציה הראשונה שנערכה בקלן במסגרתה נעצרו כ-3,000 מיהודי העיר וגורשו לגטו לודז'. בינואר 1942 מונה למפקד משטרת הביטחון והאס דה באזור סרביה אשר ביוגוסלביה הכבושה, אזור שנותר בחזקת הגרמנים לאחר חלוקת הממלכה בין מדינות הציר. הוא החליף את וילהלם פוקס, שהועבר מתפקידו. בשלהי פברואר קיבל שפר מברק מהיינריך מילר ראש הגסטפו, אודות הגעתה של משאית הגז לבלגרד. שפר זימן אליו את הרברט אנדורפר מפקד מחנה הריכוז וההשמדה סיימישטה, עדכן אותו על הגעת המשאית ותכליתה והנחה אותו להשתמש בה אך ורק להריגת יהודים. ב-8 ביוני 1942 עדכן שפר על חיסולה של הבעיה היהודית בסרביה והתרברב שבלגרד היא העיר הגדולה היחידה באירופה שהפכה ליודנפריי. ב-9 ביוני 1942 דיווח שפר למשרד הראשי לביטחון הרייך על סיום המשימה בבלגרד ועל החזרת משאית הגז לברלין.
באוקטובר 1944, עם שחרור בלגרד על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו, עזב שפר את העיר וסיים את תפקידו. בינואר 1945 מונה למפקד משטרת הביטחון והאס דה בטריאסטה. בראשית מאי 1945 עזב את טריאסטה לקלגנפורט ושם אימץ זהות בדויה של איש ורמאכט בשם ד"ר שלייפר. הוא נפל בשבי הצבא האמריקני ושוחרר לאחר זמן קצר.

לאחר המלחמה

שפר מצא מסתור בבית מזכירתו לשעבר בבילפלד. באפריל 1951 עלה בידי המשטרה האוסטרית לעוצרו. הרשויות בפולין, ברית המועצות ויוגוסלביה ביקשו את הסגרתו. הוא הועמד לדין בבית משפט מקומי בבילפלד, וב-20 ביוני 1951 הורשע ונגזרו עליו שנה ותשעה חודשי מאסר. בפברואר 1953 השתחרר מהכלא. ב-6 ביולי 1952 הועמד לדין בבית משפט פדרלי בקלן על פשעי מלחמה ועל חלקו ברצח יהודים בסרביה. ב-23 ביוני 1953 הורשע בסיוע לרצח בבלגרד ונדון לשש וחצי שנות מאסר. בית המשפט הפדרלי הגרמני ציין כי לא נמצאו די עדויות כדי להרשיעו ברצח, אלא רק בסיוע לו. בשלהי 1956 שוחרר מהכלא בשחרור מוקדם. עמנואל שפר הלך לעולמו ב-1974 בקלן והוא בן 74.
דקלה ברקאי

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

קריירה

ברקאי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה כמפיקה במשרד ההפקה טליסמה. במסגרת זו הפיקה בפועל בין השנים 1998-1995 את שלוש העונות של הסדרה המצליחה "הפוך" בבימויו של שמואל חיימוביץ' ובהפקתו של יונתן ארוך.
מאוחר יותר הקימה את חברת ההפקות אבוט-ברקאי בשותפות עם מפיק הטלוויזיה איתן אבוט. ברקאי ידועה כמעורבת יצירתית בסרטים ובסדרות אותם היא מפיקה.
בין סדרות הטלוויזיה הבולטות שהפיקה נמצאת "סרוגים", שלוש עונות של הסדרה המצליחה בבימויו של לייזי שפירא, שהופקה עבור yes ושודרה גם בערוץ 2 ובערוץ 10. הסדרה זכתה בפרס אופיר לסדרה הטובה ביותר לשנת 2009.
ברקאי הפיקה גם את סדרת הטלוויזיה "מתי נתנשק" שיצרה דלית קהן ושנמכרה לרימייק ולשידור בארצות שונות בעולם.
בתחום סרטי הקולנוע הפיקה את סרט הקולנוע "סיפור קיץ" שביים שמואל חיימוביץ', את סרט הקולנוע "היו לילות" בבימוי רוני ניניו ובכיכובם של משה ודאנה איבגי, ואת הסרטים התיעודיים "רעות" בבימוי סיגל עמנואל, זוכה פרס הביכורים בפסטיבל דוקאביב 2011, ו"הביטחוניים" בבימוי שמעון דותן שהופק בשיתוף עם ARTE צרפת וזכה בפרס מיוחד בפסטיבל סאנדנס.
הפיקה עבור yes את סדרת הטלוויזיה שטיסל שיצרו אורי אלון ויהונתן אינדורסקי, וביים אלון זינגמן.
בשנת 2017 הפיקה עבור קשת 12 את הסדרה "כיפת ברזל".
ברקאי היא בין היוצרים של הסדרה "המנצח" שמשודרת ב-Yes מ-13 באוקטובר 2018.
פרג'נה

רקע היסטורי

העיר העתיקה הוקמה בשנת 245 לפני הספירה.
העיר המודרנית הוקמה בשנת 1928 כחלק מפרויקט ניקוז גדול לאורך חופי לאציו, כדי ליצור אתר נופש ימי. משנות ה-70 "פרג'נה"  הייתה כחלק התרחבות עירונית של המטרופולין רומא.  עד שנת 1992 הייתה "פרג'נה" חלק מעיריית רומא, כאשר פיומיצ'ינו הוקמה כעירייה עצמאית.

טופוגרפיה

"פרג'נה" ממוקמת 15 ק"מ צפונית לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י, וכ-40 ק"מ משדה התעופה Ciampino .
בהשוואה לכל הערים המרכזיות בחוף הים הטירני של צפון לאציו, "פרג'נה" אינה חוצה את "כביש המדינה 1 דרך Aurelia" , אליו היא מחוברת על ידי שני צמתים: Fregene-Cesano-Testa di Lepre, שהוא הקרוב ביותר לרומא, ו- Fregene, ליד Torrimpietra . אתר הנופש נגיש ברומא עם הכביש המהיר A12 Roma-Civitavecchia  דרך היציאות של Maccarese-Fregene ו Torrimpietra ומ- Via Portuense, אליו היא מחוברת דרך ויה דלה מראטלה.

ממאפייני "פרג'נה"

מבחינה מוניציפלית, העיירה "פרג'נה" מחולקת לשני חלקים, צפון ודרום, עם מגרשים גדולים המיועדים לווילות פרטיות, רחוב מרכזי הקרוי "viale Castellammare" עם נוכחות של פעילויות מסחריות שונות.
בחלק הצפוני יש את "כפר דייגים", שהוקם באופן ספונטני עם בניית צריפים, ישירות על החוף על ידי דייגים בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן בשנות ה-50 הפך באופן בלתי חוקי למקום הבלעדי ביותר של "פרג'נה", כפר האהוב על ידי סופרים וסרטים רבים של אותה תקופה.
הבתים שנבנו משנות ה-90 בדרך כלל בני 1-3 קומות, ובחודשי הקיץ האוכלוסייה מכפילה ומשלישה את עצמה בגלל נופשים רבים.
יוסי סדבון

ביוגרפיה

סדבון נולד בהוד השרון ולמד בתיכון בכפר סבא. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1971 ושירת כלוחם בסיירת שקד ובסיירת רימון. בהמשך השלים קורס קצינים ונשלח כקצין צעיר למשמר הגבול, שם שירת 13 שנה. בתום שירותו במשמר הגבול עבר ב-1985 למשטרת ישראל. שירת בתפקידים הבאים: מפקד תחנת בת ים, סגן מפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, סגן מפקד בית הספר הארצי לשוטרים, מפקד מרחב דן.
ב-1993 עבר למטה הארצי לכהן כיועץ המשפטי של משטרת ישראל, ובמסגרת תפקידו ייצג את המשטרה בשתי ועדות חקירה ממלכתיות: הוועדה לחקירת הטבח במערת המכפלה וועדת שמגר (רצח רבין). בהמשך הקריירה שימש סגן מפקד מחוז תל אביב, מפקד מחוז ש"י, וראש אגף חקירות. בסוף דצמבר 2000 מונה למפקד מחוז תל אביב, והוא שימש בתפקיד במהלך האינתיפאדה השנייה ועד אוגוסט 2004.
פרש בגיל 52 מהמשטרה בדרגת ניצב, לאחר שהפסיד למשה קראדי בהתמודדות על תפקיד מפכ"ל המשטרה.
לסדבון תואר ראשון ושני במשפטים, כיהן כסגן נשיא מכללת רמת גן בין השנים 2006–2017 וכחבר הוועד המנהל של עמותת "עתיד בטוח".
ב-20 בנובמבר 2017 הציג סדבון את מועמדותו לראשות העיר כפר סבא בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018. הוא זכה לקרוב ל-20% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול רפי סער, שקיבל מעל 27% מהקולות. בסיבוב השני הפסיד לרפי סער, אשר נבחר לראשות העיר. סדבון נבחר למועצת העיר וסיעתו קיבלה שלושה מנדטים.
נשוי ואב לארבעה, ומתגורר בכפר סבא.
מתנקש אמריקאי

עלילה

עלילת הספר נפתחת כאשר מיטש ראפ (או'בריאן) הנופש עם ארוסתו, קטרינה, באיביזה נפצע בפיגוע טרור, במהלכו נרצחת אהובתו. כתוצאה מכך נעשה ראפ אובססיבי בנוגע לארגוני טרור ותאב נקמה. לאחר תקופת אימונים בנשק חם ואיגרוף הוא נוסע ללוב במטרה להסתנן לתא הטרור שהוציא לפועל את הפיגוע שגבה את חיי אהובתו. רגע לפני שהוא מספיק לנקום במחבלים פשט על המתחם צוות כוחות מיוחדים מן האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA והרגם. סגנית ראש ה-CIA, ד"ר איירין קנדי ׁ(לאת'ן), מציעה לראפ הזדמנות להתגייס לסוכנותו ולעבור את ההכשרה של צוות אוריון, יוזמה מסווגת של הסוכנות שמהווה למעשה יחידת חיסול המתנקשת בבכירי ארגוני הטרור. במשך כחצי שנה הוכשר בידי סטן הרלי (קיטון), סוכן חשאי ותיק ומיומן ובוגר יחידת אריות הים, והפך למומחה בשימוש בנשק קל, קרב מגע, טקטיקה ולוחמה בטרור. במקביל מתברר כי מתנקש הידוע בכינוי "רוח רפאים" (קיטש) הצליח להניח את ידיו על פצצת גרעין. נראה כי "רוח רפאים", שהוכשר גם הוא בידי הרלי ונחשב למת, שואף להביא לפריצתה של מלחמת עולם במזרח התיכון. על ראפ והרלי לעצור בעדו בטרם יצליח במזימתו.
פרפראים

פרפרים ועשים

בתוך סדרת הפרפראים, מבחינים בין פרפרים (באנגלית butterflies) לבין עשים (באנגלית moths). קיימים הבדלים מורפולוגיים והתנהגותיים ברורים בין הפרפרים והעשים. עם זאת, לכל אחד מההבדלים קיימים מקרים יוצאים מן הכלל. הפרפרים מהווים קבוצה מונופילטית, ואילו העשים  קבוצה פאראפילטית.
מריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה

ביוגרפיה

מריה באטריצ'ה נולדה ב-7 באפריל 1750 במודנה, לארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולמריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, בתם של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה וריצ'רדה גונזאגה. נישואי הוריה לא היו מוצלחים, והם התגוררו בנפרד. לאחר מות אחיה הקטן רינאלדו פרנצ'סקו בשנת 1753 בהיותו בן 4 חודשים, הפכה מריה באטריצ'ה ליורשת הוריה.
מכיוון שהייתה אמורה לרשת 4 מדינות (מודנה, רג'ו, מאסה וקרארה), סיכמה מריה תרזה בשנת 1753 עם אביה ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, שמריה ביאטריצ'ה תינשא ללאופולד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. אולם, בשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ולפיכך בשנת 1763 נחתם הסכם חדש בין אביה למריה תרזה, ובו נקבע שמריה ביאטריצ'ה תתחתן עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו.
בשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה ביאטריצ'ה ד'אסטה. בשנת 1790 מתה אמה מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, ומריה ביאטריצ'ה עלתה במקומה לשלטון בדוכסות מאסה וקרארה.
בשנת 1796 פלישת נפוליאון למילאנו אילצה את מריה ביאטריצ'ה ומשפחתה לברוח מהכוחות הצרפתים. גם אביה ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה נאלץ לברוח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית.
בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797, הוענקה לאביה דוכסות ברייזגאו, אזור בדרום מערב גרמניה שהשתייך לבית הבסבורג. בשנת 1803 מת אביה ארקולה השלישי, ובעלה פרדיננד קיבל את התואר "דוכס ברייזגאו", וכן קיבל את הטענה לדוכסות מודנה. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 ויתר פרדיננד על דוכסות ברייזגאו שצורפה לדוכסות הגדולה של באדן, ובשנת 1806 מת פרדיננד ונקבר בקריפטה הקיסרית בווינה.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לבנה הבכור - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואילו מריה באטריצ'ה קיבלה בחזרה את דוכסות מאסה וקרארה. מריה באטריצ'ה השאירה את ניהול הדוכסות בידי שריה, ואילו היא עצמה שהתה רוב הזמן בווינה. ב-14 בנובמבר 1829 מתה מריה ביאטריצ'ה בווינה, ובנה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ירש אף את נחלותיה.
נאשה

נאשה (בצרפתית: Nachet), בעבר נאשה ובנו (Nachet et fils), היא חברת מיקרוסקופים פריזאית שהחלה לפעול באמצע המאה ה-19. "נאשה" הייתה יצרנית מיקרוסקופים בולטת, ונמנתה עם יצרניות המיקרוסקופים המובילות של פריז בתקופתה, לצד שבלייה (Chevalier) ואוברהאוסר (Oberhauser).
החברה החלה כעסק קטן שפתח קאמיל סבסטיאן נאשה (Camille Sebastien Nachet; 1799-1881), אופטיקאי פריזאי שעבד תחילה בייצור עדשות בעבור יצרנית המיקרוסקופים הידועה שבלייה. הסדנה שלו הייתה ברחוב רו סרפנט (Rue Serpente)‏ 16 בפריז. מכשירי המיקרוסקופ הראשונים שייצר התבססו על מודל קיים, מטיפוס תופי (drum-type), שאותו ייצרו כבר יצרנים אחרים לפניו.
בשנת 1851 השתתף נאשה ב"תערוכה הגדולה" של לונדון, שבה הציג את מכשירי המיקרוסקופ שלו. בתחרות שנערכה בין יצרני המיקרוסקופ בתערוכה, זכה נאשה במדליית זהב לפי החלטת השופטים, בשל העיצוב המעולה של מכשיריו ושל עדשותיהם. בתחרות זו השתתפה גם יצרנית המיקרוסקופים שבלייה, שבה עבד קודם לכן, אשר זכתה רק לציון לשבח. על אף שהשתתף בתערוכה הגדולה ב-1851, אין מידע על מכשירי מיקרוסקופ מתוצרת נאשה, שנמכרו לציבור לפני 1856.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרף לעסקי המיקרוסקופ בנו של קאמיל סבסטיאן, ז'אן אלפרד נאשה (Jean Alfred Nachet; 1831-1908), שעבד לצד אביו. ב-1862 העביר נאשה את הסדנה שלו לרחוב רו סנט סוורין (Rue St. Séverin)‏ 17 בפריז, ובאותה שנה גם אימצה החברה את השם "נאשה ובנו". בשנת 1881 נפטר קאמיל סבסטיאן נאשה, ובנו אלפרד ירש אותו בניהול החברה, ושינה את שמה ל"א. נאשה" (A. Nachet). בשנת 1885 שינה אלפרד את המבנה של המיקרוסקופ, לפי מודל המתבסס על קפיץ חזק הנשלט על ידי מערכת ברגים. כאשר הצטרף בנו לעסק בסביבות שנת 1890, שינה אלפרד את שם החברה חזרה ל"נאשה ובנו".
קזבלן (סרט)

היסטוריה

המחזה "קזבלן" נכתב על ידי יגאל מוסינזון לבקשת ארגון תל"ם (תיאטרון למעברות), שרצו מחזה שיפנה לעולים החדשים. בספטמבר 1954 הוא הועלה כהצגה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של שמואל בונים ובכיכובם של יוסף ידין וחיה הררית. בשנת 1966 הפך המחזה למחזמר, בעיבודם של מוסינזון ויואל זילברג. נוספו לו שירים שנכתבו על ידי עמוס אטינגר, דן אלמגור וחיים חפר, והולחנו על ידי דובי זלצר. כמו כן, הסיפור רוכך וקזבלן - שבגרסה המקורית הואשם ברצח - הואשם בגרסת המחזמר בגניבה בלבד. את המחזמר הפיק גיורא גודיק וביים יואל זילברג.
בשנת 1973 הפך המחזמר "קזבלן" לסרט קולנוע, גם הוא בכיכובו של יהורם גאון. במאי הסרט היה מנחם גולן, שכתב את התסריט יחד עם חיים חפר. בעוד שעלילת המחזה "קזבלן" מתרחשת ב"שטח הגדול" (כיום גן הפסגה), הרי שבשנות ה-70 לא נותר כמעט שריד ממקום ההתרחשות המקורית, והסרט צולם בשכונת מנשייה הסמוכה, שעמדה באותה עת בפני הריסה.
עם כ-1,222,500 כרטיסים שנמכרו (בעוד אוכלוסיית ישראל היהודית באותה תקופה עמדה על כ-2,845,000), "קזבלן" הוא הסרט השני הנצפה ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי; רק הסרט "אסקימו לימון", שמכר כ-1,350,000 כרטיסים, עולה עליו.

עלילה

בשיכון רעוע ביפו גרים ביחד עולים חדשים וותיקים – חלקם מאירופה וחלקם מארצות המזרח. בשיכון גר יוסף סימן-טוב, המכונה בפי כל "קזבלן" (או בקיצור: קָזָה). קזבלן עלה לישראל ממרוקו כילד וגיבש סביבו חבורת בריונים, המציקה לתושבי יפו בכלל ולתושבי השיכון בפרט. קזבלן ממורמר דרך קבע ומרגיש מקופח, מכיוון שחבריו לשעבר מהצבא, שאיתם נלחם כתף אל כתף במלחמה, שבה קיבל צל"ש על גבורתו בקרב כשהציל את מפקדו באמצע התופת, שכחו אותו. אחת הדוגמאות בהם הוא מוכיח זאת הן שכשאחד מהחברים התחתן ולא הזמין אותו מכיוון שהוא לא ידע את הכתובת.
קזבלן מתאהב ברחל, בתו של מר פלדמן הפולני, מראשי השיכון היפואי, אולם פלדמן אינו רוצה שהוא יצא עם בתו בגלל התנהגותו של קזבלן. עוד אדם המתאהב בה הוא יאנוש אותו קזבלן וחבורתו מכנים "גולש", עולה מהונגריה, סנדלר ותושב השיכון. לילה אחד רחל עוברת ברחובות יפו בדרך לביתה לאחר הלימודים פתאום היא פוגשת ביאנוש אשר המתין לה מבעוד מועד. לאחר שסירבה להצעתו מתחיל לתפוס אותה בכוח. קזבלן שעבר גם הוא במקרה באותו המקום עוזר לרחל ומלווה אותה לביתה ולאחר מכן היא מזמינה אותו לארוחה. יאנוש המושפל שולח את שני עובדיו עוד באותו הלילה ואלה תוקפים את קזבלן מאחור ומרביצים לו מכות. ביינתים הממשלה מחליטה להרוס את השיכון שלהם בטענה שהוא רעוע ועלול לההרס בגשם הקרוב. תושבי היישוב מחליטים לא לוותר ואוספים כסף כדי לחזק את השיכון כדי שיהיה ראוי למגורים. את הכסף שאספו הם מחביאים בדירתו של פלדמן. על אף התנגדותו של פלדמן קזבלן מגיע אליהם לארוחה. ברגע מסוים כשהם לא רואים אותו, קזבלן מסתובב בדירה ורואה את הקופסה בה הם שמו את הכסף. הוא ניגש ומחביא אותה טוב יותר. הארוחה עוברת מצוין וגם הוריה של רחל מתחילים לקבל אותו. יום לאחר מכן קזבלן ורחל נוסעים ביחד לירושלים. בזמן שהם בירושלים יאנוש מגיע לביתו של פלדמן לשכנע אותו להגיד לרחל להתחתן איתו. פלדמן מסרב וברגע שהוא לא מסתכל יאנוש רואה את הקופסה עם הכסף הוא לוקח את הכסף ונעלם. כולם חושבים כי מי שגנב את הכסף הוא קזבלן וכשהם חוזרים מירושלים מחכה לו משטרה שלוקחת אותו לכלא. אחרי מפגש טעון בבית הסוהר עם מפקדו לשעבר בצבא אותו הציל בעבר, משתחרר קזבלן ומוכיח את אשמתו של יאנוש בכך שבא אליו לחנות ביפו מפרק את העוזרים שלו ולבסוף מוצא את הכסף וזורק אותו החוצה ביחד עם יאנוש. בעקבות זאת, אהבתו של קזבלן לרחל זוכה בברכת הוריה, וקזבלן, שקודם היה שנוא נפשם של תושבי השיכון, הופך לגיבור המקום.
פאול רנץ'

פאול רנץ' (בגרמנית: Paul Rentsch;‏ 1904, רוטנבורג/אוברלאוזיץ (גר') שבפרובינציית שלזיה (כיום במזרח סקסוניה, על גבול גרמניה-פולין) - 1944, ברנדנבורג) היה מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה שנרצח על ידי הנאצים.

קורות חיים

רנץ' היה רופא שיניים בהכשרתו ותומך במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
בשנת 1943 ייסד רנץ' עם האדריכל הרברט ריכטר ועם הרופא גאורג גרוסקורט מחתרת בשם "האיחוד האירופי" שפעלה להצלת יהודים. חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. ביולי 1943 היה רנץ' בין חברי הקבוצה שניסחו כרוז שקרא להתנגדות חמושה לשלטון הנאצי. רנץ' הסתיר את היהודיה אליזבת פון שבן (לבית ויידנריך) בביתו, מאוגוסט 1943 במשך מספר שבועות, עד שנלכדה וגורשה לאושוויץ (אם כי שרדה). בנוסף לכך הסתיר יהודים נוספים. 
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את חבריה, בהם רנץ' ואשתו, גאורג ואנליזה גרוסקורט, רוברט האבמן והרברט ריכטר. פאול רנץ', רוברט האבמן, גאורג גרוסקורט והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943 בעוון בגידה במדינה וסיוע ליהודים. הם הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג  ב-8 במאי 1944.

הכרה והנצחה

בשנת 2005 הכיר יד ושם בפאול רנץ' בתור חסיד אומות העולם. גם עמיתיו לניסיונות ההצלה, בני הזוג גרוסקורט והרברט ריכטר, הוכרו בתואר זה באותה שנה.
וולטר דייוויס

נעוריו

דייוויס נולד בפיינוויל שבמדינת קרוליינה הצפונית בשנת 1954, כבן הצעיר במשפחה בת 13 ילדים. קבוצת התיכון המקומית בשארלוט, אותה הוביל דייוויס, זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות התיכונים של קרוליינה הצפונית. בהמשך למד דייוויס באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצתה במשך 4 שנים (1973–1977). בשנת 1976, בעודו סטודנט, נכלל דייוויס בסגל נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מונטריאול, אשר זכתה במדליית הזהב.

פיניקס סאנס

דייוויס נבחר בבחירה החמישית בדראפט ה-NBA לשנת 1976 על ידי פיניקס סאנס. הוא הפגין יכולת מצוינת כבר בעונת הרוקי, בה קלע 24.2 נקודות בממוצע למשחק, שבדיעבד היה הממוצע העונתי הגבוה בקריירה שלו. במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה והוענק לו פרס רוקי העונה. דייוויס שיחק בפיניקס עשר עונות נוספות, עד עונת 1987/1988, וממוצעיו בתקופה זו עמדו על 20.5 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.

פרשיית הסמים

שנותיו האחרונות של דייוויס בסאנס קלקלו מעט את מורשתו בקבוצה, בעקבות פציעות חוזרות בגבו וסקנדל סמים שפרץ ב-1987. באותה שנה, נקרא דייוויס על ידי ליגת ה-NBA להעיד נגד שלושה מחבריו לקבוצה על שימוש בסמים אסורים, ובתמורה הוענקה לו חסינות מתביעה. דייוויס, שעדותו ביססה את כתב האישום נגד השחקנים, הושעה על ידי הקבוצה עד לסיום העונה לאחר שהודה כי השתמש במהלך השנה האחרונה בסם ה. כמו כן נדרש השחקן להתאשפז במכון גמילה מסמים, והוא הוזהר כי יושעה לצמיתות מליגת ה-NBA אם ישתמש שנית בסמים אסורים. פרשיה זו פגעה ביחסיו של דייוויס עם המועדון, שבסיום חוזהו נמנע מלהשאירו בקבוצה. בחלוף השנים תוקנו היחסים בין דייוויס לפיניקס סאנס, ובשנת 1994 הועלתה גופייתו עם המספר "6" לתקרת אולמה הביתי של הקבוצה, כהוקרה על תרומתו למועדון.

שלהי הקריירה

בעונת 1988/1989 חתם דייוויס כשחקן חופשי בדנוור נאגטס, בשורותיה שיחק במשך שתיים וחצי עונות עד שנשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בסוף עונת 1990/1991 נופה מסגל הטרייל בלייזרס וחזר לנאגטס בה שיחק את עונתו האחרונה ב-NBA. בסיום אותה עונה, בגיל 37, הודיע דייוויס על פרישה ממשחק. ממוצעי הקריירה של דייוויס עומדים על 18.9 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום ה-18 בטבלת קלעי ליגת ה-NBA בכל הזמנים, עם 19,521 נקודות שקלע לאורך 15 עונות.
לאחר פרישתו שימש דייוויס כשדרן של משחקי הנאגטס, ומאוחר יותר כסקאוט של קבוצת וושינגטון ויזארדס.