google/wiki40b huggingface dataset:
לודוויג קיבלר

קריירה מוקדמת

קיבלר נולד ב-2 בספטמבר 1889 במינכן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס קיבלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-15 (פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. וב-9 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד גדוד ברגימנט, אך נפצע קשה זמן קצר לאחר מכן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קיבלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1928 הועלה קיבלר לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-19 (הבווארי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה קיבלר לראש מטה הקורפוס ה-7, וב-1 ביוני 1935 מונה למפקד החטיבה ההררית. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 באפריל 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה קיבלר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1 ופיקד עליה בפלישה לפולין, כעתודת קבוצת ארמיות דרום, וב-27 באוקטובר 1939 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1939 הועלה קיבלר לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קיבלר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת הארמייה השישית.
ב-19 ביוני 1940 הועלה קיבלר לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49. קיבלר היה מיועד להשתתף עם הקורפוס שבפיקודו במבצע פליקס לכיבוש גיברלטר, אך לבסוף המבצע בוטל. במהלך המערכה בבלקן לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 ובהמשך כחלק מהארמייה ה-11 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב אומן, בקרב קייב, ובקרבות באזור רוסטוב.
ב-19 בדצמבר 1941 מונה קיבלר למפקד הארמייה הרביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז, אך מכיוון שלא עמד בציפיות של היטלר, הוחלף קיבלר ב-20 בינואר 1942 על ידי גוטהרד היינריצי, והועבר לעתודת המילואים.
ב-22 ביולי 1943 מונה קיבלר למפקד כוחות האבטחה בגזרה המרכזית, וב-30 בספטמבר 1943 מונה למפקד האזור המבצעי החוף האדריאטי, שהפך ב-28 בספטמבר 1944 לקורפוס ה-97. זמן קצר לפני סוף המלחמה נפצע קיבלר ונפל בשבי היוגוסלבים.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט קיבלר ביוגוסלביה על פשעי מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בליובליאנה ב-18 באוגוסט 1947.
שלמה מווינה

שלמה הוא רב מסתורי מהעיר וינה שהופיע באתיופיה במאה ה-17.
החוקר וולף לסלאו זיהה את שלמה עם אברהם שמוזכר בכרוניקה אנונימית ואשר הציל את ביתא ישראל מכיליון וסבר ששמו "שלמה בן אברהם". זיהוי זה של לסלאו גלש גם לקוורין. הזיהוי של אותו אברהם שידוע במסורת ביתא ישראל בשם דינזו אברהם עם הרב שלמה מקורה בטעות של לסלאו שכן אין קשר בין שני האישים. במסורת ביתא ישראל מוזכר השם שלמה שהיה אזמץ' (מנהיג) יהודי וחי במאה ה-17, קוורין סבור כי לא ייתכן שהרב שלמה ואזמץ' שלמה הם אותו איש.  
שלמה הגיע לאתיופיה ובידו ספרים רבנים שמטרתו לפגוש בביתא ישראל. בתקופתו, ממלכת סמין שכללה את רובם של ביתא ישראל הייתה במלחמה כנגד אתיופיה והסברה היא שפגש ביהודים שהיו נתיני אתיופיה. 
במשך שהותו באתיופיה הרב היה בפולמוס דתי עם הישועיים על הפרשנות במקרא בדבר הנבואות המספרות לכאורה על הולדת ישו. אחד מהוויכוחים התרחש בדנקז שבה שכן הקיסר סוסניוס שבה ניצח הרב לעיני קהל גדול ורבים נמשכו לדבריו והשפעתו הייתה גדולה. לאור השפעת הרב הפצירו הישועיים בקיסר לגירושו, אך מאמציהם כשלו. 
הרב גורש לבסוף מאתיופיה וספריו הרבניים הועלו באש, לאחר שפירושו לא תאם את פרשנות הקיסר.
יש המשערים כי הרב הוא האדם אשר השפיע על הפרשנות האתיופית למקרא החל מהמאה ה-17 ואילך, שבהם ישנם עדויות על השפעה עברית.
יעקב הורוביץ (סופר)

ביוגרפיה

הורוביץ נולד בעיירה קאלוש שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) לישעיה הורוביץ ולחנה בתו של תעשיין הבירה זליג מילשטיין. בעת מלחמת העולם הראשונה נדדה משפחתו לווינה, בירת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. שם השלים את לימודיו בגימנסיה, רכש שליטה טובה מאוד בגרמנית, והכשיר עצמו לעלייה לארץ ישראל, במסגרת תנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", שהיה פעיל בשכבת בוגריה.
בשנת 1919, בהיותו בן 18, עלה הורוביץ לארץ ישראל. הוא עבר את מסלול החלוציות הקשה שעברו חלוצי העלייה השלישית. עבד בסלילת כבישים בשביל המנדט הבריטי, והיה שומר ופועל בניין. הוא יצא לווינה, השלים באוניברסיטה שלה את לימודיו עד 1924, ובאותה שנה שב ארצה לצמיתות.
פעילותו הספרותית החלה בווינה ב-1924, עם יצירתו הראשונה שפורסמה: סיפורו "סולייקה" (על פי שמה המדרשי של אשת פוטיפר – זוליכה), שנדפס בקובץ העברי "פרט", שהוציא לאור הסופר והעורך גרשון שופמן.
הורוביץ עבד כתשע שנים בחברת ביטוח, ומשנת 1943 עד שנת 1962 ערך את המוסף לספרות של עיתון "הארץ". בתפקידו זה השפיע רבות על הספרות העברית הצעירה. בשנת 1927 היה בין מייסדי החבורה הספרותית "כתובים", שנקראה על שם כתב העת שהוציאה.
מראשית פעילותו הספרותית השתתף הורוביץ גם בחיי העיתונות העברית, ודבריו נדפסו דרך קבע בכתבי העת "הדים" ו"הפועל הצעיר". לאחר הפילוג בחבורת "כתובים", הצטרף לאברהם שלונסקי בייסוד חבורת "טורים". הוא גם השתתף בחבורות ספרותיות נוספות של אותם הימים, כמו "אמודאים", ו"יחדיו". בשנת 1925 חבר למשורר אורי צבי גרינברג, והשתתף בכתב העת "סדן" שהוציא. יעקב הורוביץ שלט היטב בלשון הגרמנית, שאותה ספג מילדותו בגליציה. זה היה יתרון גדול על רוב הסופרים העבריים אז בארץ, שבאו מרקע של הלשונות הסלאביות רוסית ופולנית. (לשון יידיש הייתה כמובן משותפת כמעט לכולם.)
הורוביץ נטל חלק גם בפעילות התיאטרונית העברית בראשיתה. הוא תרגם מחזות שהוצגו בלהקת "התיאטרון העברי" ובלהקת "התיאטרון האמנותי", וכן שיחק בעצמו בכמה מחזות. הוא היה מקורב מאוד למשורר נתן אלתרמן, למשורר ולמתרגם אברהם שלונסקי.
בשנת תרפ"ז נישא למירה (מרים) לבית לוין, שחקנית, בתו של המחנך דוד לוין, יו"ר הסתדרות המורים ומנהל בית המדרש למורים ולגננות לוינסקי. השניים היו הורים לדנה כוגן, במאית ומפיקת טלוויזיה, אשתו של שחקן הקאמרי נתן כוגן.
לאחר גירושיהם, נישא בשנת תש"א לאטי לבית שטרן, עובדת המחלקה הסוציאלית בעיריית תל אביב (מירה גרושתו נישאה לידידו אברהם שלונסקי).
יעקב הורוביץ נפטר ב-10 בינואר 1975, בגיל 74, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו של הורוביץ ברחוב יצחק שדה 51 בתל אביב
עולם (אלבום)

רקע והפקה

האלבום הנפיק את ארבעת הסינגלים הבאים: "עולם" ששמו כשם האלבום, "בונבוניירות", "תראי", ו-"געגועים". ארבעת השירים הללו מהווים כשירים המובלים מן האלבום. הסינגל "עולם" התאפיין בכך שהיה לאחד מהסינגלים המוכרים והמזוהים ביותר עם הזמרת.
את כל שירי האלבום הלחינה וכתבה דיקלה ביחד עם ארז ברזוליק, פרט לשיר "עולם", שנכתב על ידי דיקלה וחנה לפידות.
האלבום הוא האלבום האחרון בחברת התקליטים "הד ארצי", שקודמו שם היה אהבה מוסיקה. לאחר מכן עברה דיקלה לחברת התקליטים "פונוקל" שם הוציאה את אלבומה השלישי ארלוזורוב 38, ומשם עברה דיקלה לחברת התקליטים "הליקון מיוזיק" שם נשארה עד היום כשהם היו חסותם של שני האלבומים המצליחים ביותר של הזמרת ואם פרידה וסיפור אופטימי.
קרפ סוזט

קרפ סוזט (בצרפתית: Crêpe Suzette) הוא קינוח אופייני למטבחים הצרפתי והבלגי, אשר מורכב מקרפ עם רוטב העשוי מסוכר, מיץ תפוזים, מעט קליפת תפוז מגורדת וליקר (בדרך כלל גראן מרנייה), אשר מחוממים יחדיו.

הכנה

הדרך הנפוצה ביותר להכין את הקינוח היא על ידי מזיגת ליקר גראן מרנייה (או ליקר על בסיס תפוזים אחר) מעל קרפ שבושל לא מכבר עם סוכר שהפך לקרמל ושילהובו. הדבר יגרום להתנדפות האלכוהול, ויביא לכך שהרוטב יהפוך לסמיך וקרמלי.

מקורות הקינוח

מקורותיו של הקינוח ושל שמו עלומים במקצת. הכול מסכימים שהוא הוכן בטעות על ידי אנרי שרפנטייה, עוזר טבח צרפתי בן 15 בשנת 1895. גרסה אחת מספרת שהקינוח הוכן ב"קפה דה פארי" שבמונטה קרלו (ולפי גרסה אחרת - במסעדה בפריז), עבור הנסיך מוויילס, לימים אדוארד השביעי מלך אנגליה. למנה האחרונה תכנן שרפנטייה להגיש קרפ עם רוטב. לרוע מזלו, הארוחה התמשכה מעבר למתוכנן, והוא רצה לחמם את הקרפ שנית על מנת להגישו. כשהחזיר את הקרפ למחבת, הוא הוסיף לו בטעות גם אלכוהול, והלהבה שלא כבתה עם הגשת הקרפ לשולחן הוציאה את שמו של הקרפ לתהילה. עוד מספרים, שסוזט הייתה ילדה קטנה, בתו של אחד המסובים לשולחן, אשר הנסיך החליט לקרוא את המנה החדשה על שמה.
עם זאת, אחרים מטילים ספק בטענה כאילו עוזר טבח שירת את הנסיך במקום הטבח הראשי.
גרסה אחרת טוענת שסוזט הייתה דווקא יפהפייה אלמונית שליוותה את הנסיך בעת ביקורו במונטה קרלו, והקינוח הוכן לכבודה. ואחרים טוענים שהמאכל הוכן דווקא באתר המרחצאות של באדן-באדן, ושסוזט הייתה אחת מפילגשיו של הנסיך.
עם זאת, קיימים יסודות בעייתיים בכל אחת מהגרסאות. ככל הנראה הנסיך לא ביקר במונטה קרלו, פריז או באדן-באדן בתקופה ששרפנטייה היה שם, ואף אדוארד עצמו הכחיש שפגש אי פעם מישהי בשם סוזט.
ידוע שהקינוח נחשב למומחיות של מסעדת Marie's בצרפת בשנת 1898.
אברהם גולדשטיין-גורן

אברהם גולדשטיין-גורן (ברומניה: Avram Goldstein-Goren;‏ 28 ביולי 1905 - 27 בנובמבר 2005) היה עורך דין, בנקאי, איש עסקים בינלאומי ונדבן יהודי.

קורות חיים

גולדשטיין-גורן, שכונה "דולפי", נולד ביישוב פודו טורקולוי (מילולית: גשר הטורקי) באזור טקוץ' שברומניה. היה בנו של יצחק משה גולדשטיין, מהסוחרים היהודים הבולטים בדרום מולדובה. לאחר שסיים לימודי משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת בוקרשט, היה חבר בלשכת עורכי הדין של רומניה מ-1927 עד 1941, אז סולק מהלשכה בגלל יהדותו, בהתאם לחוקי הגזע של אותה תקופה. הוא היה גם מנהל הבנק המסחרי של טקוץ'.
אברהם דאג במשך שנים לארגון ותמיכה בסניפי החלוצים ושילוח מאות צעירים לארץ ישראל וב-1931 והצטרף לאחת הקבוצות ועלה יחד איתה. הוא הקים בארץ את "דיו-ביאליק" (Dio-BIALIK), בית החרושת הראשון לדיו בארץ ישראל. ב-1939 שב לרומניה והושיט סיוע ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה במהלך שואת יהודי רומניה. הוא עזר ל-124 מיתומי טרנסניסטריה לעלות לארץ.
ב-1939 נשא לאישה את סטלה צוקר, בתם של גיטלה ומרדכי קוקיאר, אנשי עסקים ויצרני טקסטיל שהגיעו לרומניה מפולין. ב-1944, בעזרת חבר בשם אמיל קוסטינסקו, שהיה נשיא הצלב האדום ברומניה, רכש ספינה קטנה בשם Bellocitaţ, אליה התגנבו בחושך הוא, משפחתו ומשפחת אשתו ועוד מספר חברים טובים - סה"כ 32 אנשים, ואיתה הם עלו לארץ ישראל. בארץ ישראל ניהל את הבנק הבריטי פלסטיני Palestine British Bank, שמאוחר יותר שונה שמו ל-Israel British Bank (ואף היה שותף חלקי בו), והיה הנציג של קונצרן פיאט במזרח התיכון, יזם עסקים שונים, הקים יחד עם שותפים מפעל טקסטיל בדימונה בשם סיבי דימונה ובבאר שבע את טקסטיל באר שבע. הוא ייסד את Palbric, חברה למסחר בינלאומי בטקסטיל. בתחילת שנות החמישים הרחיב את תחומי פעילותו לעסקי בניין בצרפת, נדל"ן בקנדה, ניירות ערך וניהול חברות בארצות הברית. בשנות השבעים היה מנהל ובעל מניות בבנק למסחר באנגליה ולאחר האיחוד עם קייזר-אולמן היה המנהל בז'נבה עד 1983. לאחר הגיעו ארצה פעל רבות בתחום הפילנתרופיה, תרם לבניית אחד המבנים של אוניברסיטת בן-גוריון, מרכזי תרבות, בתי כנסת, בתי מרגוע וגנים ציבוריים בדימונה, תל אביב וירושלים. הקים את המרכז למחקרים עבריים באוניברסיטת בוקרשט. בתרומותיו הוקמו מרכזים למחשבת ישראל בבוקרשט, מילנו ובאר שבע ונוסד פרס על שמו, המוענק לספר בתחום מחשבת ישראל.
ב-1989 העניקה לו אוניברסיטת בן-גוריון בנגב תואר דוקטור לשם כבוד. כמו כן עיר הולדתו הרומנית, טקוץ', העניקה לו אזרחות כבוד. בשנותיו האחרונות חי אברהם גולדשטיין-גורן במילנו, איטליה. על שמו נקרא המרכז לחקר התפוצות, שהוא תרם להרחבתו.
מאשה וייזל

מאשה וייזל (נולדה ב-1955 בחיפה) היא סופרת, פסלת וציירת ישראלית.

ביוגרפיה

תערוכות בולטות: בשנת 1985 עלתה תערוכת היחיד שלה "טלאים ותכריכים" במוזיאון לוחמי הגטאות. כן הציגה בתערוכת "שקוף" בגלריית עקד (1992), ובתערוכת היחיד "כביש החוף" בגלריית תירוש (1993). בשנת 1990 נכללה בספר "אמני דור כור-ההיתוך בישראל : ציירים ופסלים ישראליים - היום : לכסיקון ביוגרפי" (הוצאת עקד). בשנים 1999-2007 יצרה וייזל ופיתחה את תוכנת המחשב "לדעת לראות", אנציקלופדיה וירטואלית לתולדות האמנות.
מאשה וייזל ייצגה את ישראל בפרויקט אמנותי בינלאומי בקטלוניה בשנת 2011. הציגה מיצב ענק שכלל צילום, פיסול ווידאו-ארט בתערוכה בלורנס דל פנדאס ובגלריית "פספרטו" בברצלונה.
צבי מאיר גינזברג

הרב צבי מאיר גינזברג (לעיתים בכתיב יידי: גינזבערג; באנגלית: Hersh M. Ginsberg; ה'תרפ"ח, 1928 - י"ב בשבט ה'תשע"ו, 22 בינואר 2016) היה רב ומחנך אמריקאי, ראש בית דין אגודת הרבנים במשך עשרות שנים, ומנהלה החינוכי של ישיבת רבינו יעקב יוסף.

ביוגרפיה

נולד בווינה לרב אלעזר יונה גינזברג, נשלח כילד בקינדר-טרנספורט ללונדון. למד ב"ישיבת הרב מליעזש" בסטיינז  ובישיבת "מתיבתא" בלונדון ובשנת תש"ח נסע ללמוד בישיבת בית מדרש עליון מפי הרב ראובן גרוזובסקי. נישא לפריידל בת האדמו"ר רבי חיים שלמה לאווי מטאהש-חוסט.
בשנות ה-70 התמנה מנהל באגודת הרבנים ושימש בתפקיד זה עד למותו.
בשנת ה'תשל"ז, 1977 הקים בירושלים את כולל האברכים "אוהל אלימלך" ושימש כנשיא הכולל.
בשנת ה'תשמ"ז, עבר לגור בבארא פארק ונתמנה לרב בית המדרש מחזיקי ת"ת
במקביל כיהן במשך עשרות שנים כמנהלה החינוכי והרוחני של ישיבת רבינו יעקב יוסף.
אליחורף ואחיה בני שישא

אֱלִיחֹרֶף וַאֲחִיָּה בְּנֵי שִׁישָׁא היו סופריו של שלמה המלך. רש"י והמלבי"ם מסבירים את תפקידם: "לרשום דברי הימים, דברי המלך וכל משפטיו".
במקרא לא מסופר עליהם דבר מלבד תפקידם, אך המדרש מספר על מותם: שלמה ראה שמלאך המוות מצטער, וכששאל אותו מדוע, השיב כי הוא צריך להרוג באותו יום את אליחורף ואחיה. שלמה ציווה שיקחו אותם למחוז לוז, בו לא שולט המוות, וכשהגיעו לשם מתו. למחרת אמר מלאך המוות לשלמה, כי הוא הצטווה להרגם בשערי לוז, ולא הבין כיצד יעשה זאת, שהרי הם בירושלים. על כך אמר רבי יוחנן: רגלוהי דבר איניש אינון ערבין ביה - לאתר דמיתבעי תמן מובילין יתיה [רגליו של אדם ערבים לו - הן מוליכות אותו למקום בו הוא צריך להיות].
בנוסף, מכנה אותם המדרש "כושיים", ומסביר רש"י שקורא להם כך "על שם שהיו יפים".
יקב בנימינה

יקבי בנימינה הוא יקב ישראלי.

היסטוריה

במקום בו עומד כיום היקב נפתח ב-1925 מפעל "יסמין" לייצור בשמים שיועדו לייצוא, בזמן ששימש כמפעל בשמים המרתף שימש כסליק של ההגנה וכמקום מחבוא אך ב-1937 המפעל פשט רגל. הבניין עמד ריק על מכונו עד שב-1952 הקים יוסף זלצר, עולה מהונגריה, את יקב "אליעז", לזכר בנו אותו שכל במלחמת השחרור. עיקר התמחותו הייתה יינות מתוקים, יינות שולחניים פשוטים וליקרים. מאחר שבתקופה זו כל כורמי היין היו מחויבים לקואופרטיב "כרמל מזרחי", היה זה דוד בן-גוריון עצמו שהתערב לזכותו של זלצר וחוקק חוק שהותיר לו לקבל כמות קטנה מהענבים לייצור היין. הברנדי המוביל של היקב נקרא "HARD NUT LIQUEUR" על שם בן-גוריון, אשר היה ידוע כאגוז קשה לפיצוח. בשנות השישים היה זה היקב השני בגודלו בישראל, ועד שנת 1992 החליף בעלים רבים אשר ראו בו נקודת מפגש בין חקלאות, תעשייה וציונות. ב-1992 רכשה אותו קבוצת אנשי קולנוע ישראלים בראשות איז'ו שני, ב-1994 רכשו אותו אבי לרנר ודני דימבורט, מפיקי סרטים ישראלים הפועלים בארצות הברית, הם שינו את שמו ל"יקבי בנימינה", שכללו את ציודו של היקב והביאו את היינן עמרם סורסקי. ב-2008 נרכש היקב על ידי משקיעים פרטיים, בעלי רשת "חצי חינם", והשקיעו משאבים רבים ביקב במטרה להפכו למוביל בתחומו. 
כיום (2014), היינן הראשי ביקב הוא יפתח פרץ, היקב מייצר 2.6 מיליון בקבוקי יין והוא היקב הרביעי בגודלו במדינה.
כרמי היקב פרושים לאורך המדינה: מרמת הגולן, דרך הגליל העליון (כרם בן זמרה, עלמה, עמק קדש) והתחתון (אזור כפר תבור), אזור בנימינה, דרך אזור הרי ירושלים וכרמי יוסף. ליקבי בנימינה כרמים נוספים באזור גדרה, כרמים גדולים מאוד באזור לכיש וכן כרם במצפה רמון.
סדרת היינות שמפיק היקב הם: אבני החושן, רזרב, יוגב, BIN וטבע; בבעלותם סדרת יינות בוטיק בשם "המערה".
סדרת אבני החושן – הסדרה היוקרתית של היקב, אשר כוללת שישה יינות, כל אחד קרוי על שמה של אחת מאבני החושן. בתהליכי הייצור של הסדרה, מקפיד היינן על בציר ומיון ידני של אשכולות הענבים, על תהליך ייצור המתבסס על מקסימום פעולות גרביטציה ומינימום פעולות מכניות ויישון ארוך.
סדרת בנימינה רזרב – סדרת הדגל של היקב, הנושאת את שמו של היקב. מייצגת את הכרם ואיכויותיו. סדרה זו כוללת עשרה יינות זניים, לבנים ואדומים, המגיעים רובם ככולם מכרמים בגליל העליון והתחתון.
סדרת יוגב – השם "יוגב", אשר משמעותו בעברית היא איכר, עובד אדמה, מייצגת את תרומתו של הכורם להצלחת ייצור יינות איכותיים. בסדרה זו מצוינים אף שמותיהם של הכורמים בתווית האחורית של כל יינות הסדרה והם מתיישנים בחביות משומשות על מנת לשמור על תכונות הפרי של היוגב.
סדרת BIN – סדרה זנית, אשר נולדה לאחר שנמצאו במלאי היין של היקב מכלים אשר נשמר בהם יין אדום מספר חודשים לאחר התיישנותם הקצרה בחביות. השהות הארוכה במכלי הנירוסטה דווקא, בזמן ההמתנה למילוי, יצרה יינות פירותיים ורעננים מצד אחד, אך בעלי עומק ועושר טעמים מצד שני.
סדרת טבע – סדרה של יינות זניים, אשר מציעים מגוון רחב של יינות לפי אפיוני אישיות כגון "קברנה סוביניון כריזמטי", "קברנה בלאש מרענן", "שיראז מסקרן" וכדומה אשר מאפשרים לצרכן לבחור את היין המתאים לו ללא היכרות עם תחום היין. זוהי הסדרה הנמכרת ביותר והיא מייצגת את הקשר בין הצרכן ליין.
יקב המערה הוא שלוחת הבוטיק של יקבי בנימינה. הוא מכונה כך משום שהחביות בהן מצוי היין בזמן יישונו מאוחסנות במערה המצויה בהרי הכרמל. היקב משווק 20,000 בקבוקים בשנה.
Can You Feel the Love Tonight

הצלחת השיר

השיר, שהושר בסרט בשתי גרסאות  — האחת במהלך הסרט (בסצנה בה נפגש סימבה עם נלה) על ידי מדובבי הדמויות של סימבה, נלה, טימון ופומבה והשנייה בכתוביות הסיום על ידי אלטון ג'ון, זכה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1994 בקטגוריה "השיר הטוב ביותר" ובפרס האוסקר באותה הקטגוריה.
כמו כן, זכה אלטון ג'ון בזכות השיר בפרס גראמי בקטגוריית ביצוע השיר הטוב ביותר.
בשנת 2003 גרסת רמיקס של השיר בביצוע אלטון ג'ון נכללה במהדורה המיוחדת של פסקול הסרט.

שילוב השיר בסרט

השיר לא היה אמור להיות חלק מהסרט, ורק התעקשותו הנחרצת של ג'ון היא שגרמה לשילובו.]
במקור תוכנן כי את השיר יבצעו טימון ופומבה בלבד ובכך יעניקו לו נופך ציני. ג'ון לא אהב את האופן הקומי של גרסה זו. הוא הצהיר כי השיר נועד להמשיך את "המסורת של דיסני של שירי אהבה גדולים", וכי הוא יכול "לבטא את רגשות האריות זה לזה בצורה טובה בהרבה מהדיאלוג".
התוצאה הסופית הייתה שהשיר הושר בעיקר על ידי קול מחוץ למסך (Kristle Edwards) עם שורות קצרות של סימבה (Joseph Williams) ונאלה (Sally Dworsky) וחלקי ההתחלה והסיום של טימון (Nathan Lane) ופומבה (Ernie Sabella]). 
מפיק הסרט ושני במאיו הגדירו את השיר כ"בעל ההיסטוריה המגוונת ביותר מכל שירי הסרט".]

גרסאות בינלאומיות

עם צאת הסרט לראשונה ב-1994 יצאו 28 גרסאות ברחבי העולם, כולל גרסה בשפת זולו בדרום אפריקה. זהו הדיבוב היחיד שיצר דיסני לשפת זולו והיחיד בשפה אפריקנית כלשהי פרט לערבית.]
במהלך השנים גדל מספר הגרסאות ל-45 גרסאות רשמיות, אליהן נוספו כמה גרסאות לא רשמיות על ידי תחנות טלוויזיה ואולפנים מקומיים בשפות המקומיות: ערבית, ארמנית, גרמנית אוסטרית, Crimean Tatar, קברדית ונוגאי.]
ממלכת אראגון

המקורות

ראשיתה המדויקת של רוזנות אראגון לא ידועה לנו. על כל פנים, ידוע שבתחילת המאה ה-9 הייתה רוזנות אראגון, אוסף של שלושה עמקים קטנים בפירנאים, כפופה למלכים הפרנקים. עם הזמן נחלשה ההשפעה של הפרנקים, והרוזנות התקרבה לממלכה שהתהוותה באותה תקופה בנווארה. הקשר התמסד בנישואיהם של יורשת העצר של אראגון ומלך נווארה (או פמפלונה) גרסיה השני; בנם סנצ'ו השני הוכתר ב-970 למלך על נווארה ואראגון גם יחד. הממלכה נשארה מאוחדת עד מותו של סנצ'ו השלישי.

ממלכת אראגון

כשמת סנצ'ו השלישי, מלך נווארה הוקמה ממלכת אראגון כישות עצמאית, בידי רמירו הראשון (1063-1035).
רמירו הראשון ויורשיו סנצ'ו רמירס (1094-1063) ופדרו הראשון (1104-1094) כבשו בהדרגה שטחים מידי המוסלמים. בתקופתו של אלפונסו הראשון "הלוחם" (1134-1104) הורחבה הממלכה כמעט עד לגבולות הקהילה האוטונומית אראגון של ימינו. אחרי מותו המליכו אצילי הממלכה את אחיו, רמירו השני "הנזיר" (1169-1134). זה האחרון השיא את בתו לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, ובכך למעשה אוחדו ממלכת אראגון ורוזנות ברצלונה לישות אחת. אלפונסו השני (1196-1169) היה המלך הראשון של אראגון שהיה בו בזמן גם רוזן ברצלונה. הוא כבש את הטאיפה ששלטה באזור טרואל ובכך השלים את הרקונקיסטה של אראגון; כן הוסיף לממלכתו את פרובנס ורוסיון שבצרפת.
בתקופתו של חיימה הראשון "הכובש" (1213-1276) נוספו לממלכה האיים הבלאריים והטאיפות ששלטו באזור ולנסיה ומורסיה של היום. אזור מורסיה נמסר לקסטיליה, ובולנסיה הוקמה ממלכת חסות שהייתה כפופה לכתר אראגון. במאות ה-13 וה-14 הממלכה הקטלנית-אראגונית המשיכה להתפשט באזור הים התיכון, הן מבחינת הסחר הימי והן מבחינה פוליטית: פדרו השלישי "הגדול" (1276-1285) צירף לממלכה את סיציליה, חיימה השני (1291-1327) הוסיף את קורסיקה וסרדיניה, ובתקופתו של פדרו הרביעי (1336-1387) נוספו לתקופה גם הדוכסויות של אתונה ונאופטרייה ביוון, אך אלה האחרונות אבדו בזמן יורשו חואן הראשון.
כובאנה

בהלכה

על פי ההלכה כובאנה נחשבת כפת הבאה בכיסנין, משום שמעורבת בבצק כמות גדולה של שמן, ולכן ברכתה "בורא מיני מזונות", אלא אם קבע עליה סעודה או שאכלה בכמות גדולה שרגילים לקבוע עליה סעודה, שאז דינה כלחם ומברכים עליה "המוציא". אולם חלק מפוסקי יהדות תימן סבורים שכובאנה דינה כ"מעשה קדירה" שתמיד יש לברך עליה "בורא מיני מזונות" אפילו קבע עליה סעודתו, ואף אם לא מורגשים בבצק מתיקות או שמן, משום שעשיית הכובאנה היא בכלי סגור (סיר כובאנה) אי אפשר להחשיב את הכובאנה כאפויה, אלא כמבושלת בלחלוחית של עצמה, ובצק מבושל נחשב כ"מעשה קדירה" שאין דינו כפת הבאה בכיסנין, כמו כן סבורים הרב עובדיה יוסף ורבנים נוספים. כנגדם דעתו של הרב יוסף קאפח ועוד, שדינה כדין פת הבאה בכיסנין. לדעתם כובאנה לא נחשבת לבצק מבושל, אף שהוא בכלי סגור, אלא כבצק שעבר תהליך אפייה רגילה. לרוב הדעות אם אפה את הכובאנה בסיר פתוח ללא מכסה (וכמו כן קובנית) דינה כפת הבאה בכיסנין.
ג'רמי לאמב

קריירת תיכונים ומכללות

לאמב נולד בעיירה הנריקו אשר בווירג'יניה, ולמד בבית ספר תיכון בנורקרוס שבג'ורג'יה. בשנתו האחרונה בתיכון הוביל את קבוצת הכדורסל שלה לשלב רבע גמר אליפות התיכונים של ג'ורג'יה, עם ממוצע של כ-20 נקודות למשחק.
בשנת 2010 החל ללמוד באוניברסיטת קונטיקט, ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה, ה"האסקיז", תחת המאמן חבר היכל התהילה ג'ים קלהון. בעונתו הראשונה בקונטיקט קלע 11.1 נקודות למשחק, ולאורך טורניר אליפות המכללות אף שיפר את תפוקתו ל-16.2 נקודות למשחק. לצד כוכב הקבוצה, הג'וניור קמבה ווקר, עזר לאמב לקבוצתו לזכות באליפות המכללות בפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שגברה על אוניברסיטת באטלר במשחק הגמר, בתוצאה 53–41. בעונתו השנייה היה הקולע המוביל של ההאסקיז, עם 17.7 נקודות למשחק, אך על אף הציפיות הגבוהות מהקבוצה, אשר שיחקו בה גם הרכז שבאז נייפיר והסנטר אנדרה דראמונד, הודחה הקבוצה כבר בשלב הראשון של טורניר המכללות. בסיום אותה עונה הודיע לאמב כי החליט להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, לאחר שנתיים בלבד בקונטיקט.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

בדראפט ה-NBA‏ 2012 נלקח לאמב בבחירה ה-12 על ידי יוסטון רוקטס, אשר שלחה אותו בטרייד לפני תחילת העונה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, יחד עם קווין מרטין, בתמורה לג'יימס הארדן ושלושה שחקנים נוספים. בעונתו הראשונה ב-NBA שותף לאמב ב-23 משחקים בלבד, ונשלח מספר פעמים לשחק בקבוצת הפיתוח של הת'אנדר, טלסה 66', בה שיחק 21 משחקים וקלע 21.0 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה קיבל דקות משחק מרובות יותר בת'אנדר כששימש כמחליפו מהספסל של תאבו ספולושה, וקלע 8.5 נקודות למשחק. בפלייאוף של אותה עונה גברו הת'אנדר על ממפיס גריזליס ולוס אנג'לס קליפרס בשני השלבים הראשונים, אך הפסידו לסן אנטוניו ספרס בגמר המערב. בעונת 2014/2015, על אף שרשמה מאזן חיובי 45–37 (54.9%), לא העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA בשל חוזקן של קבוצות האזור המערבי.

שארלוט הורנטס

לקראת עונת 2015/2016, לאחר 3 עונות באוקלהומה, נשלח לאמב בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה ללוק רידנאוור ובחירת דראפט עתידית. ב-2 בנובמבר 2015 חתם על הארכת חוזה בשארלוט (שנכנסה לתוקף בעונת 2016/2017) ל-3 עונות עבור כ-21 מיליון דולר. בשלוש עונותיו הראשונות עם ההורנטס שימש כשחקן ספסל וקלע כ-10.7 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 2018/2019 הוצב על ידי המאמן הנכנס ג'יימס בורגו כקלע הפותח של הקבוצה, והציג יכולת מצוינת עם 15.3 נקודות למשחק.

אינדיאנה פייסרס

ביולי 2019 חתם לאמב על חוזה ל-3 עונות באינדיאנה פייסרס, עבור כ-31.5 מיליון דולר.
אשמניים

מאפיינים

האשמנים היא משפחה של עטלפי חרקים, הדומים לעטלפי פירות קטנים בשל גודלם. יש להם ראש מוארך ועיניים גדולות. אין להם תוספות קרומיות על האף. אוזניהם צרות מן הראש ויש להם צפיר, קצה זנבם חופשי מקרום התעופה ובולט מצדו העליון. ולכן קוראים להם לשים בפנים זנב. קרום התעופה גמיש מאוד. במינים אחדים מצויה בכנף בלוטה המפיצה ריח וזה משמש למשיכה מינית. במין המצוי בישראל קבועה בלסתו בלוטה.
האשמן הוא הגדול בעטלפי החרקים בישראל . מידותיו: אורך הגוף כ-8 ס"מ, אורך הזנב 3.5 ס"מ, אורך האמה כ-7 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 2 ס"מ ואורך כף הרגל 1.6 ס"מ. משקל גופו כ-30 גרם. אין הבדלים בין הזוויגים, דומה לעטלף פרי קטן. עיניו גדולות, כנפיו ארוכות וחדות, גבו ובטנו חשופים ואין עליהם שיער. ולכן קוראים לו בלטינית "ערום בטן", ושמו העברי לקוח מספר ישעיהו, פרק נ"ט מן הפסוק "כאשמנים מתים" פירוש המילה חושך. באצבעו השלישית שני פרקים, קרום זנבו קצר, כחצי מהזנב בולט אל קרום התעופה והוא יכול לכסות את זנבו. פרוותו קצרה, בצבע חום אפור או צבע ביניים. הזכרים הם בצבע קינמון בהירים מהנקבות. בלוטות ריחו מפותחים יותר משל הנקבה.
בעולם נפוץ האשמן בצורה רציפה מדרום מזרח אסיה למזרח התיכון, אך בארץ ישראל הוא נדיר יותר. פרטים בודדים נלכדו בשנות ה-70 של המאה ה-20 בכנרת. בעבר היה האשמן נפוץ בכל עמקי הארץ, כיום הם מצויים בעמק הירדן.
האשמן ניזון מחרקים מעופפים גדולים. לקראת הסתיו הוא אוגר שומן בחלק האחורי של גופו. הוא שוכן במערות וגם בבניינים. האשמן מעופף מצוין ומעופף בגובה של 90 מטר.
רבייה: ההזדווגות בסתיו במערות שיש בהם המון פריטים. בסוג 11 מינים נוספים הנפוצים באזורים החמים של העולם הישן.