google/wiki40b huggingface dataset:
גמלוסט

ייצור

במקור יוצרה הגבינה בתקופת הקיץ על ידי רועות עיזים שהיו מנצלות את שאריות החלב לגיבון. את הגבינה הן היו מכינות בזמן שהן שהו בהרים, בקיץ, ומורידות אותה לכפריהן כשחזרו עם העיזים לקראת החורף, וכך היא הייתה מתיישנת.
ישנן שתי שיטות עיקריות לייצור הגמלוסט, התלויות באזור הייצור שלה. בשיטה הראשונה לוקחים חלב רזה שהחמיץ במשך יומיים בטמפרטורת החדר, מחממים אותו ל-63 מעלות ומשאירים אותו כך במשך חצי שעה. לאחר מכן מכניסים את הגבן לשק בד וסוחטים אותו. לאחר הסחיטה מוציאים אותו מהשק, מפוררים ומעבירים את הגבן לשקים אחרים, קטנים יותר, אותם מניחים בתבניות. בסופו של התהליך מרתיחים את הגבינה במשך שלוש וחצי שעות, במי גבן. לאחר לילה מוציאים את הגבינה מהתבניות, מניחים אותה במקום חמים ודוקרים אותה על ידי מחטים שמכילות נבגים של עובש כחול ומעבירים להבחלה. במהלך ההבחלה הופכים אותה מדי יום כדי לפזר את השומנים בצורה אחידה ובנוסף משפשפים אותה בעובשים מגבינות ישנות יותר, כדי לקבל את ציפוי העובש האופייני. התהליך כולו לוקח בערך כחודש. ההבדל בין השיטה הראשונה לשנייה הוא בשלבי החימום והזריעה בנבגים.

מרקם וטעם

התוצר הסופי הוא גבינה בצבע חום צהוב עם 'ורידים כחולים' הפזורים בה בצורה לא סדירה. לגבינה יש טעם וארומה עשירים ובולטים כמו הקממבר והרוקפור. המרקם שלה הוא לח, גס וגרגירי. הגבינה רזה יחסית, כחצי אחוז עד אחוז אחד של שומן ועם תכולת חלבון גבוהה - קרוב ל-50 אחוז. מכל 25 ליטר חלב מתקבל 1 ק"ג של גבינה.

פסטיבל גמלוסט

"פסטיבל גמלוסט" הוא אירוע חד שנתי בנערך בויק, עיירת מחוז של סונג, נורווגיה.
קילברן

היסטוריה

ראשיתו של הכביש הראשי של קילברן בדרך קלטית בין היישובים הנקראים היום קנטרברי וסנט אלבנס. בתקופת השלטון הרומי, נסללה הדרך. בתקופת האנגלו-סקסית נודע הכביש בשם "רחוב ווטלינג" (Watling).

דמוגרפיה

בקילברן מספר קבוצות אתניות, בהם אירים, אפרו-קריביים, הודים, בנגלדשים, פקיסטנים, אריתראים ואתיופים.
קשה לייצר סטטיסטיקה מדויקת של הדמוגרפיה בקילברן בשל השתייכותה לשלושה רבעים שונים.  כחצי האוכלוסייה מוגדרת "בריטית לבנה" או "לבנה אחרת".

ספורט

בקילברן שני מועדוני כדורגל (אחת מ-12 החברות הראשונות בהתאחדות הכדורגל נוסדה בקילברן ב-1863, וממנה בא הנשיא הראשון של ההתאחדות), מועדון ראגבי, ומועדון הרלינג.
M81

סופרנובה SN-1993J

סופרנובה SN-1993J, אשר נתגלתה ב-28 במרץ 1993 בספרד, נמצאת ב-M81. בזמן הגילוי, הייתה זו הסופרנובה השנייה הכי בהירה שנצפתה במאה ה-20.
המאפיינים הספקטרליים של הסופרנובה השתנו לאורך זמן: בתחילה, היא אובחנה כסופרנובה מסוג II (אשר נגרמת על ידי פיצוץ כוכב ענק) עם קווי פליטה חזקים של מימן. אך מאוחר יותר, קווי המימן נמוגו והופיעו קווי הליום חזקים, מה שגרם לסופרנובה להיראות כסוג Ib. יותר מכך, השינויים בבהירות SN-1993J לאורך זמן היו שונים מאלה שנצפים בסופרנובות מסוג II אך גם לא דמו לשינויים הנראים בסוג Ib. כתוצאה מכך, בסופו של דבר, היא סווגה כ-IIb – מחלקת מעבר בין הסוגים II ו-Ib. המסקנות המדעיות מתצפיות באירוע זה הציעו כי סופרנובות מסוגים Ib ו-Ic נוצרות למעשה מפיצוף כוכבים ענקיים, בתהליך דומה לאלה שמתרחשות בסוג II.

פליטת קרינה מאבק

רוב פליטת הקרינה מ-M81 בתחום התת-אדום מקורה באבק הבין-כוכבי, אשר מצוי בעיקר בזרועות הספירליות של הגלקסיה וקשור גם לאזורי יצירת כוכבים חדשים. ההסבר הכללי הוא שכוכבים כחולים חמים וקצרי חיים שמצויים באזורי יצירת כוכבים מחממים את האבק ומגבירים את פליטות התת-אדום מאזורים אלה.

סביבה גלקטית

M81 היא הגלקסיה הכי גדולה בקבוצת גלקסיות שקרויה על שמה, קבוצת M81 ושכוללת גם את M82‏, NGC 3077 וכ-30 גלקסיות נוספות. המרחק בין השמש לקבוצה זו הוא כ-11.7 מיליון שונות אור, מה שהופך אותו לאחת הקבוצות הקרובות לקבוצה המקומית (שכוללת את גלקסיית שביל החלב). בין M81 לשכניה, M82 ו-NGC 3077, יש אינטראקציות כבידה, אשר גרמו ליצירת מבני גז בתוך הקבוצה על ידי 'גזילת' מימן מתוך הגלקסיות. יותר מכך, אינטראקציות אלה גם גרמו לחלק מהגז הבין-כוכבי ליפול לתוך M81 ו-NGC 3077, מה שהוביל ליצירת כוכבים רבים במרכזי גלקסיות אלה. M81 ו-M82 הן שתיים מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2‏, IC 342, גלקסיית המחוגה, גלקסיית הפסל,‏ M83‏,‏ M94‏,‏ M94‏,‏ NGC 4945 וקנטאור A.
קבוצת M81, הקבוצה המקומית ועוד קבוצות וצבירים אחרים נמצאים בצביר העל המקומי שנקרא צביר-על הבתולה.

תצפית

M81, M82 וכמה גלקסיות אחרות בקבוצת M81 ממוקמות כ-10° צפון-מערבה מדובהה (α בדובה הגדולה) וניתן לראות את שני האובייקטים באמצעות משקפת או טלסקופ קטן, אף על פי שצופה לא מיומן יתקשה למצוא אותן בתנאי תצפית לא אידיאליים. כדי להבחין במבנה הפנימי של M81, דרוש טלסקופ של 20 ס"מ או יותר.
גוראם טושישוילי

קריירה

בשנת 2011, זכה טושישוילי במדליית הזהב באליפות העולם לקדטים (עד גיל 17). הוא זכה פעמיים באליפות אירופה עד גיל 21 בשנים 2013 ו-2015. ב-12 במרץ 2017, טושישוילי זכה במדליה המשמעותית הראשונה בקריירת הבוגרים שלו, כאשר זכה במדליית זהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח בגמר את בארנה תור מהונגריה.
ב-22 באפריל 2017, זכה טושישוילי באליפות אירופה לאחר שגבר בגמר על אדם אוקרואשווילי, בן ארצו. באותה תחרות זכה גם בקטגוריית הנבחרות יחד עם גאורגיה. ב-12 בדצמבר, הוא זכה במדליית הזהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון לאחר כ-30 שניות את אנטון קריבובוקוב הרוסי, ברבע הגמר הוא ניצח בעונשים את אלכס גרסיה מנדוסה הקובני, בחצי הגמר הוא שוב ניצח בעונשים את רפאל סילבה הברזילאי ובגמר גבר באיפון על ברזילאי אחר, דויד מורה.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, זכה טושישוילי במדליית הזהב לאחר שניצח את כל חמשת קרבותיו באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את דניאל מתיאה הרומני, בשמינית הגמר הוא ניצח את יאקיב חאמו האוקראיני וברבע הגמר הוא ניצח את רוי מאייר ההולנדי בזמן ניקוד זהב. בחצי הגמר הוא ניצח את דורנבייאר אולזיבייאר המונגולי ובגמר טושישוילי גבר על אושנגי קוקאורי האזרי כאשר 5 שניות לסיום הקרב ביצע בהצלחה תרגיל סיאו-נגי. באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה טושישוילי בפעם השנייה בתואר האירופי לאחר שניצח את כל ארבעת קרבותיו באיפון.
סופיה, נסיכת באדן

ביוגרפיה

סופיה נולדה ב-7 באוגוסט 1834 בקרלסרוהה, לווילהלם, נסיך באדן, בנם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה קרולינה פון הוכברג, ולאליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. היא גדלה בקרלסרוהה, יחד עם אחיותיה הגדולות, סופיה ולאופולדינה.
ב-9 בנובמבר 1858 התחתנה סופיה בקרלסרוהה עם וולדמאר, נסיך ליפה, בנם השני של לאופולד השני, נסיך ליפה ואמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1895 מת וולדמאר, ובעקבות כך פרץ מאבק ירושה בנסיכות ליפה, וב-6 באפריל 1904 מתה סופיה בקרלסרוהה.
זהות נרדפת

רקע כללי

הסדרה עוסקת במרטין אודום (שון בין, משחקי הכס), סוכן FBI, שכסוכן תפקידו לאמץ לעצמו זהות חדשה, כל פעם מחדש (מפה שם הסדרה, כל דמות היא "אגדה"), על מנת לפצח חקירות, להיכנס לתאי טרור, ולעצור את פורעי החוק, כאשר כישרונו בהחלפת הזהויות כמעט ומסתורי.

עונה 1

הסדרה מתחילה בפרק הראשון, כאשר מרטין אודום מתחזה לטרוריסט שהצליח לחדור לתא טרור, על מנת ללכוד את ראש הארגון.
לאחר מכן ממשיכה הסדרה כאשר מרטין אודום מחליף זהויות בכל פרק מחדש.
העלילה מתחילה להסתבך כאשר מרטין אודום פוגש באדם מסתורי, שטוען שמרטין אינו מי שהוא חושב שהוא, מה שמוביל את אודום להתמודד עם שדיו מן העבר.
שותפיו בסוכנות כוללים את קריסטל קווסט (אלי לרטר, "גיבורים"), ראש הצוות של מרטין, אשר לה ולו יש היסטוריה, שגורמת לקריסטל קווסט שלא לבטוח במרטין שיין בעת משימותיו, ובעצם כשירותו לתפקיד. באותו הצוות עובדת מאגי האריס (טינה מאז'רנו), הגיקית של הצוות וטוני קימארו (מוריס צ'סטנוט), סוכן FBI  המאמין שמרטין שיין מסתיר משהו, מה שגורם לו להתחקות אחריו, ולבסוף להיכנס לתוך הצוות של מרטין אודום.
לאחר שהפסיק לחשוד במרטין אודום, החל לעזור לו ולעבוד עמו בשיתוף פעולה.
ונלסון גייטס (סטיב האריס), הוא ראש החטיבה של מבצעים מיוחדים. לצידם משתתפת בעלילה, גרושתו של אודום, סוני אודום (אמבר ולטה), אשר להם בן משותף.

עונה 2

העונה ה-2, שונה בתכליתה מה-1, וזה כולל את העלילה ואזורי ההתרחשות, עד כדי כך שמי שצפה בעונה הראשונה, בקושי יזהה את השנייה.
העונה החדשה מתחילה כאשר אודום מחפש את זהותו האמיתית, בזמן שהוא במנוסה משלטונות החוק, על רצח אשר כלל לא בצע.
החיפוש אחר זהותו לוקח את אודום לרחבי אירופה, שם הוא מגלה כי עברו מעורב בהרבה סודות חשוכים ואפלים, שאולי קיווה שלא היה חושף.
עוזרים לו בחיפוש, סוכנת ה-CIA  נינה ברנר (קלי אוברטון), וסוכן ה- FBI  טוני רייס.
יושיג'ירו אומזו

ביוגרפיה

אומזו נולד בעיר נקאטסו שבמחוז אויטה שביפן. משפחתו ניהלה בעיר חנות ספרים מאז המאה ה-18. בעת לימודיו בתיכון, החליט אומזו כי ברצונו לפתח קריירה צבאית. הוא התקבל לאקדמיה הצבאית הקיסרית כחלק מהמחזור ה-15 ובסיום לימודיו בנובמבר 1903 קיבל דרגת לוטננט שני והוצב בחיל הרגלים. אומזו המשיך בקריירה צבאית, קודם לדרגת לוטננט וב-1911 סיים את לימודיו במכללה הצבאית למלחמה במקום הראשון בכיתתו. בעקבות קידמו לדרגת קפטן במרץ 1912 נשלח אומזו לגרמניה ולאחר מכן לדנמרק ללימודים נוספים. בזמן שהותו בדנמרק, הוא שימש כנספח הצבאי במדינה. ביוני 1918 קודם אומזו לדרגת מייג'ור ובין השנים 1919 ל-1921 שימש כנספח הצבאי בשווייץ.
בפברואר 1922 קודם אומזו לדרגת לוטננט-קולונל. בשנים 1924-1923 הוא שימש כמדריך במכללה הצבאית למלחמה ובין השנים 1926-1924 פיקד על גדוד של חיל רגלים. בדצמבר 1925 קודם אומזו לדרגת קולונל. במהלך שנים אלה הוא היה חבר בטוסיי-הא, סיעה פוליטית בצבא האימפריה היפנית שמנהיגיה היו גנרל קאזושיגה אוגאקי, גנרל האג'ימה שוגיימה, טטסוזן נגאטה, קוניאקי קויסו והידקי טוג'ו. הסיעה תמכה בהגברת השפעת הצבא בניהול ענייני החוץ והפנים של המדינה, אך שללה לחלוטין אלימות וטרור. בכך היוותה הסיעה משקל נגד לסיעת קודו-הא בהנהגתו של סדאו אראקי שתמכה בשימוש באמצעים קיצוניים כדי להביא להחלפת השלטון ביפן.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 שימש אומזו במספר תפקידים במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. ב-1 באוגוסט 1930 קודם אומזו לדרגת מייג'ור גנרל וארבע שנים לאחר מכן הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל. במהלך השנים 1935-1934 שימש אומזו כמפקד חיל המצב היפני בסין ובשנים 1936-1935 הוא שימש כמפקד האוגדה השנייה.
ב-1936 נקרא אומזו לחזור ליפן ומונה לסגן שר המלחמה. הוא שימש בתפקיד זה בין השנים 1936 ל-1938. ב-1938 הוא חזר לסין ומונה למפקד של הארמייה הראשונה וב-1939 מונה למפקד צבא קוואנטונג. ב-1 באוגוסט 1940 קודם אומזו לדרגת גנרל.
ביולי 1944, מונה אומזו לראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. בכך הפך אומזו לחבר במועצת המלחמה העליונה. בעת הדיונים על כניעתה של יפן, השתייך אומזו למחנה הנצי וביחד עם שר המלחמה קורצ'יקה אנאמי וראש המטה של הצי סואמו טויודה הביע התנגדות לכניעתה של יפן במהלך דיוני קבינט המלחמה היפני שהתקיימו בחודש אוגוסט 1945. בדומה לאנאמי, טען אומזו כי יש לאפשר לצבא להמשיך ולהילחם עד אשר בעלות הברית יפלשו ליפן ויספגו אבידות כה קשות שיאפשרו ליפן לנהל משא ומתן לסיום המלחמה בתנאים נוחים לה. אומזו ידע על ההפיכה הצבאית אותה תיכננו קצינים זוטרים בצבא שהתנגדו לכניעתה של יפן אולם הוא לא עשה דבר כדי לסייע או להפריע להם. ניסיון ההפיכה נכשל בסופו של דבר. 
בהוראתו הישירה של הירוהיטו, קיסר יפן, חתם אומזו ב-2 בספטמבר 1945 על הסכם הכניעה הרשמי לבעלות הברית ובכך היה לקצין היפני הבכיר ביותר שלקח חלק בטקס הכניעה שהתקיים על סיפונה של אוניית המערכה "מיזורי". כניעת יפן הביאה לסיומה של מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נעצר אומזו על ידי בעלות הברית והועמד למשפט כפושע מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שבטוקיו. הוא נמצא אשם בניהול מלחמה תוקפנית וב-12 בנובמבר 1948 נידון למאסר עולם. 
בזמן שהותו בכלא המיר אומזו את דתו לנצרות. הוא נפטר ב-8 בינואר 1949 כתוצאה מסרטן המעי הגס.
קלסי לי ברבר

ביוגרפיה

קלסי-לי ברבר נולדה וגדלה באיסט לונדון, דרום אפריקה. היא מתאמנת בהדרכתו של בעלה מייקל ברבר.

2014

במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, בריטניה ב-30 ביולי 2014 זכתה ברבר במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 62.95 מטר.

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין ב-28 באוגוסט 2015 סיימה ברבר במקום 20 בהטלת כידון בתוצאה של 60.18 מטר.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה ברבר במקום 28 בהטלת כידון בתוצאה של 55.25 מטר.

2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון ב-8 באוגוסט 2017 סיימה ברבר במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 60.76 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 63.70 מטר ועלתה מהמקום השביעי.

2018

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, אוסטרליה ב-12 באפריל 2018 זכתה ברבר במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 63.89 מטר.

2019

באליפות אוקיאניה באתלטיקה שנערכה ביוני 2019 זכתה ברבר במדליית זהב בשיא אישי חדש של 65.61 מטר. בתחרות שנערכה בלוצרן, שווייץ ב-9 ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בשיא אישי חדש נוסף של 67.70 מטר, תוצאה המציבה אותה במקום 12 בכל הזמנים ושני באוקיאניה.

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה בסוף ספטמבר היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון השישית והאחרונה שלה בתוצאה של 66.56 מטר, לפני ליו שיאינג (65.88 מטר) וליו הוי הוי (65.49 מטר), שתיהן מסין. עד להטלה השישית היא דורגה במקום הרביעי.
יעקב יהודה לייב לעווי

רבי יעקב יהודה לייב לעווי (תקע"ג - י"א באלול תרמ"ט) היה רבה של שלעשין. לאחר עלייתו שימש עשרות בשנים כראב"ד בירושלים. מח"ס "בית לאבות", מייסד כולל פולין בירושלים.

ביוגרפיה

נולד בשנת תקע"ג לאביו רבי אברהם לעווי. אחיו הם רבי שלמה זלמן לעווי, אב"ד זלאטשוב, רבי אשר לעמיל לעווי, אב"ד גאלין ובסוף ימיו ראב"ד בירושלים, רבי נחום לעווי, אב"ד שאדיק. מח"ס "אבני קודש" ורבי ישראל לעווי. יהודי פוזנא נהגו לכנותם "חמישה חומשי תורה". 
למד אצל הרב שלמה זלמן ליפשיץ בעל החמדת שלמה. היה רבה של שלעשין ואחר שעלה לירושלים שימש כראב"ד במשך עשרות שנים. כמו כן הקים את "קופת רבי מאיר בעל הנס" כולל פולין ועמד בראשו, כיהן גם כנשיא "ועד הכללי". 
היה יושב כל השבוע ולומד בבית הכנסת, שם היו מביאים לו את צורכי האכילה, רק בשבת היה בא לביתו. כל הנהגותיו היו על פי האר"י.
נשא לאשה את רחל, בתו של רבי אליעזר אב"ד סאמפאלנא.
בנו הרב שלמה זלמן היה חתנו של רבי משה מגיד ריבלין (בנו של רבי הלל ריבלין מראשוני עליית תלמידי הגר"א). חתנו של הרב שלמה הוא הרב צבי אשר כהנא שפירא ממייסדי וראשי ישיבת המקובלים שער השמים אביה של חנה שפיצר וסביהם של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל ושל הרב שמואל כהנא שפירא אב"ד בירושלים.
נפטר בערב שבת בי"א באלול תרמ"ט.
נקבר בהר הזיתים בחלקת הפרושים. על מצבתו נחרט: "איש טהור, גדול הדור, מקדושי ירושלים עה"ק תובב"א הרב ר' יעקב יהודה לייב בהרב ר' אברהם זצ"ל נלישמ בש"ק בעת רצון י"א אלול תרמ"ט. תנצב"ה".
לאורה ווטילאיינן

ביוגרפיה

לאורה נולדה ביובסקילה. הסינגל הראשון שהוציאה נקרא "Muuttanut oon maailman", וב-1993 הוציאה את השיר "Kerran", אשר נחל הצלחה. ב-1994 הוציאה את אלבומה הראשון. ב-1994 וב-1996 זכתה בפרס המוזיקה אמה ("Emma Award"), בקטגוריית הזמרת הטובה ביותר.
ווטילאיינן השתתפה בתחרות הגמר הלאומית לייצוג פינלנד באירוויזיון 2002 עם השיר "מכורה לך" (מילים של ינינה פריי), וזכתה במקום הראשון. בתחרות האירוויזיון הגיעה למקום העשרים מתוך עשרים וארבעה משתתפים, למרות הפרסום הרב לו זכה השיר.
ב-2007 ניסתה פעם נוספת לייצג את פינלנד באירוויזיון, כאשר פינלנד שימשה כמדינה המארחת של התחרות, אך לא זכתה בתחרות הלאומית.

דיבוב

לקחה חלק במספר הפקות דיבוב במדינתה. דובבה בין היתר את מגארה בסרט הרקולס, את גלוריה במדגסקר ואת ונסה בכוורת בסרט.
שירה פרבר

קורות חייה

פרבר נולדה וגדלה בתל אביב ובילדותה שיחקה בטלוויזיה החינוכית. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון והמשחק בבית הספר התיכון "תלמה ילין". שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד צפון. ב-1990 סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק "ניסן נתיב" בתל אביב וזכתה במלגה מטעם קרן שרת. באותה שנה הופיעה בתפקיד הראשי במחזה צייד המכשפות בתיאטרון באר שבע, בדמותה של אביגיל ויליאמס.
ב-1991 זכתה פרבר בפרס שחקנית השנה של הסתדרות השחקנים. באותה שנה שיחקה בתפקיד פיבי ב"כטוב בעיניכם" בתיאטרון באר שבע. ב-1993 שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגה "מותו של סוכן". בנוסף שיחקה פרבר במספר סרטים - בסרטו של חיים בוזגלו "צלקת", "בסמה מוצ'ו" של יוסף פיצ'חדזה, "ביי ביי לאהבה" של איילת דקל, וכן בסרטו של יגאל בורשטיין "אושר ללא גבול"; על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס אופיר. 
בשנת 1996 סיימה פרבר את לימודיה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במסלול בימוי ותסריטאות. היא כתבה תסריטים למספר סדרות טלוויזיה לערוץ הילדים, ערוץ לוגי, ערוץ הופ! וערוץ 2. פרבר גם כתבה טורים אישיים בעיתונים "עולם האישה", "הורים וילדים" ו"Time Out תל אביב".
ב-1997 שיחקה פרבר בתיאטרון בית ליסין בהצגות "פופקורן" ו"הזוג המוזר". בתיאטרון הסימטה שיחקה בהצגות המקוריות "מעוז 29", "אוטוסדראדה" ו"חדקול". ב-2009 ביימה ב"צוותא" את ההצגה האביב מתעורר", וכן שיחקה ב"הביתה", קופרודוקציה של תיאטרון הנגב וצוותא.
ב-2010 כתבה יחד עם אלה שמואלי את המחזה "אולי מחר אני אהיה", מונודרמה המבוססת על חייה של לאה גולדברג. את ההצגה ביימה איה קפלן ויובל מסנר הלחין את שיריה של גולדברג להצגה, המוצגת בקפה תיאטרון הקאמרי.
ב-2014 שיחקה בסדרה "מתים לרגע" את אריאנה גוטליב.

חיים פרטיים

פרבר גרושה ולה ילדה אחת, מהשחקן ליאור אשכנזי, ממנו התגרשה בשנת 2005. כיום נמצאת בזוגיות עם איש העסקים הישראלי וממקימי יקבי רקנאטי, לני רקנאטי, לו נישאה בשנת 2015 בנישואים אזרחיים בטקס שנערך בקפריסין.
בית גנזיא

בֵּית גִנְזַיָּא (עברית: בית גנזים) הוא שמה הארמי של רשות לאגירת אוצרות ומסמכים של ממלכות, כגון ממלכת פרס בעת העתיקה. 
בית גנזיא הכיל את אוצרות הממלכה שהיו שייכים על פי החוק למלך; והרשות הייתה כפופה ישירות למלך או למדינאי אשר עמד בראשן. בתי גנזים כללו, בדרך כלל, חפצים סחירים, בצעי מתכת יקרה: זהב, כסף ונחושת, שחלקם הותכו ליחידות משקל נהוגות, אבני חן בעלות ערך, וכן תעודות חשובות. 
במגילת אסתר מסופר על הצעתו של המן להביא לגנזי המלך כיכרות כסף (כִּכַּר הייתה יחידת משקל נהוגה באזור הסהר הפורה בעת העתיקה), בתמורה להסכמתו להכחדת היהודים מהממלכה:
"וַיֹּאמֶר הָמָן לַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ יֶשְׁנוֹ עַם אֶחָד מְפֻזָּר וּמְפֹרָד בֵּין הָעַמִּים בְּכֹל מְדִינוֹת מַלְכוּתֶךָ וְדָתֵיהֶם שֹׁנוֹת מִכָּל עָם וְאֶת דָּתֵי הַמֶּלֶךְ אֵינָם עֹשִׂים וְלַמֶּלֶךְ אֵין שֹׁוֶה לְהַנִּיחָם: אִם עַל הַמֶּלֶךְ טוֹב יִכָּתֵב לְאַבְּדָם וַעֲשֶׂרֶת אֲלָפִים כִּכַּר כֶּסֶף אֶשְׁקוֹל עַל יְדֵי עֹשֵׂי הַמְּלָאכָה לְהָבִיא אֶל גִּנְזֵי הַמֶּלֶךְ:"
בספר עזרא מסופר על "בית גנזיא" בעיר אחמתא, שבו הופקדו תעודות הרישיון שניתן ליהודי שבי ציון לחזור לארץ ישראל ולהקים את בית המקדש השני, והתוכניות והכללים לבניתו.
"בֵּאדַיִן דָּרְיָוֶשׁ מַלְכָּא שָׂם טְעֵם וּבַקַּרוּ בְּבֵית סִפְרַיָּא דִּי גִנְזַיָּא מְהַחֲתִין תַּמָּה בְּבָבֶל: וְהִשְׁתְּכַח בְּאַחְמְתָא בְּבִירְתָא דִּי בְּמָדַי מְדִינְתָּה מְגִלָּה חֲדָה וְכֵן כְּתִיב בְּגַוַּהּ דִּכְרוֹנָה:"
אלכס זילוני

ביוגרפיה

זילוני נולד ב-1916 בפולין לברנרד ופאולין זילוני. לאחר עליית המשפחה ארצה למד בגימנסיה בירושלים אותה סיים ב-1934.
זילוני הצטרף ב-1934 לארגון ההגנה בירושלים. בתקופת המאורעות ב-1936 נסע לאנגליה על מנת ללמוד הנדסת תעופה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות במערך הטכני של חיל האוויר הבריטי שם עבד, תחילה, כטכנאי מתנדב ומתלמד ולאחר מכן עבר קורס קצינים וקורס טכני ושירת במספר יחידות אוויר. ב-1943 נשלח לקנדה עם בית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי שם פיקד על יחידות טכניות שונות והשתתף בטיסות ניסוי של מטוסים. ב-1944 נשלח בחזרה לאנגליה והוצב ביחידת ניווט באירלנד. על פי בקשתו נשלח זילוני ארצה והוצב במחנה עקרון (תל נוף) שם מונה בהמשך להיות מפקד הבסיס. ב-1946 נשלח לשרת באלכסנדריה במצריים ואחר כך נשלח לחבאנייה בעיראק. בשרותו זה הגיע זילוני לדרגת מייג'ור.
עם סיום המנדט השתחרר, חזר ארצה וסיים קורס טיס אזרחי. בסוף 1947 כינס דוד בן-גוריון אספה בבית הסוכנות בתל אביב שם הודיע יעקב דורי על הקמת שירות האוויר ומינה כראש השירות את סא"ל יהושע אשל ואת זילוני מינה כראש המטה (שמונה גם כממלא מקומו של אשל) ואת אהרן רמז מינה כקצין המבצעים. במסגרת תפקידו פעל זילוני לגיוס אנשים (חלקם הגדול משורות צבאות זרים) ורכש של מטוסים ונשק (בין השאר נשא ונתן עם הבריטים על רכישת גרוטאות מטוסים בשדה התעופה עקרון והעברתם ב-22 בינואר 1948 לסדנה בשרונה כדי לתקנם). לאחר הקמת המדינה מונה זילוני לפקד על בסיס תל נוף. ב-1948 היה שותף במבצע בלק ומונה לנהל את המשרד המרכזי של חיל האוויר באירופה.
ב-1953 השלים את בניית ביתו בשכונת צהלה. לאחר שחרורו עסק שילוני בתחום של פרויקטים הנדסיים בתחום השינוע. לאחר פרישתו לפנסיה החל זילוני לצייר כתחביב. עד שנת 2013 שירת זילוני כיו"ר "איגוד החיילים המשוחררים בישראל".
זילוני התחתן ב-1953 עם מרים גליק ילידת שוודיה (1923-1990) ולזוג 3 בנות.
אימו: המחזמר

רקע

בשנת 2014 יצא סרט קצר בשם "אימו: המחזמר", 16 דקות אורכו. במרכז העלילה נמצא הארי בורלנד, תלמיד תיכון דיכאוני המזדהה כאימו שמתאהב בנערה נוצרית ואופטימיסטית, טריניטי (שרלוט ניקאדו), מה שמרגיז את חברי הלהקה שלו ואת חבריה האוונגליסטים. הסרט מומן בחלקו על ידי קרן Screen Australia.‏ הסרט הקצר זכה בפרס Crystal Bear Special Mention עבור סרט קצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הפרס הוענק לסרט בשל "הישגים יוצאי דופן", והוא אחד משמונה פרסי "Generation 14plus".‏
צילומי "אימו: המחזמר", סרט באורך מלא, נערכו במלבורן במהלך דצמבר 2015 וינואר 2016, בתמיכת מימון המונים,  Screen Australia,‏ Film Victoria ופסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן (MIFF).‏ הסרט יצא בשנת 2016 והוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט ב-MIFF‏. כמו כן הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2017.‏ הסרט שוחרר להפצה באוסטרליה ב-4 במאי 2017. ב-30 באוגוסט 2017 הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב במסגרת "מועדון הסרט החודשי" של TLVFest.‏

תקציר העלילה

אית'ן (בנסון ג'ק אנתוני) הוא תלמיד תיכון דיכאוני המזדהה כאימו, המסולק בית הספר הפרטי בו הוא לומד לאחר ניסיון התאבדות בחצר בית הספר. ביום הראשון שלו בבית הספר החדש - "תיכון סימור" היוקרתי - הוא פוגש בטריניטי (ג'ורדן הייר), נערה יפה וחסודה, נוצרית אוונגליסטית שמנסה נואשות להמיר אותו ולצרף אותו למעגל החברתי שלה - "קבוצת התקווה" הנוצרית. אבל מה שאית'ן באמת רוצה הוא להצטרף ללהקת רוק אלטרנטיבי, "Worst Day Ever", ולהיות חלק מקליקת האימו של בית הספר, בהנהגתו של בראדלי (רהארט אדמס). לאחר אודישן מוצלח, אית'ן מתקבל ללהקה ומאמץ את הדימוי שדבק בו כמרדן. עם זאת, אית'ן לא יכול להפסיק לחשוב על טריניטי, שהיא עצמה תקועה בעולם מגביל של דוגמה והכחשה. ככל שמתקרבת תחרות להקות רוק בבית הספר, המתיחות בין האימו לבין הנוצרים גוברת מגיעה לשיא של כל הזמנים. אית'ן נקרע בין השניים ונאלץ להתעמת עם מעשיו ולשאול את עצמו מי הוא באמת.
אורנה פילץ

ביוגרפיה

פילץ נולדה בתל אביב וגדלה ברמת השרון.
למדה בבית הספר התיכון אנקורי. שירתה בצה"ל כמורה חיילת במושב שדי תרומות בבקעת בית שאן ולאחר מכן הייתה קצינת חינוך בחטיבת חיל רגלים.
לאחר השירות הצבאי החלה בלימודי יהדות במכללת ברוריה, מסגרת אורתודוקסית ליברלית. בשנת 1985 סיימה את לימודי התואר הראשון בספרות אנגלית ולימודים כלליים (פילוסופיה ומדרש) באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2004 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב (עבודת התזה: "פרגמנטריות וריבוי ביצירתה של נורית זרחי").
בשנת 2008 הוסמכה כרבה בבית הספר לרבנות רפורמית ההיברו יוניון קולג' בירושלים.
כרבה רפורמית מתרכזת פילץ במציאת ויצירת חיבור רלוונטי ומשמעותי בין המסורת היהודית ובין  נערות ונשים ישראליות כאן ועכשיו.
פילץ הקימה את תוכנית 'את ואני: מפגשי אמהות ובנות מצווה" ואף ריכזה את תחום אמהות בנות מצווה בתנועה ליהדות מתקדמת. מעבירה סדנאות והרצאות בנושאים הקשורים לבת מצווה, יהדות פלורליסטית, קבוצות ראש חודש ופמיניזם יהודי.  
בעבודתה פילץ עוסקת בחוויה הפנימית, ביחסים וברגשות הנוגעות לבר מצווה:
במסורת יש מספיק חומרים שניתן להיעזר כדי להפוך את חגיגת הבת מצווה לבעלת ערך לבנות. נקודת המוצא שלי הייתה שבת מצווה זו נקודה חסרה במעגל החיים היהודי, אבל עם השנים הצטבר עוד ועוד 'יש'. אני רוצה להגיד לאימהות שאפשר למלא את נקודת הציון הזאת בתוכן, במשמעות, שהיא יכולה להוות הזדמנות לחיבור וקשר גם למסורת וגם לבנות. (...) ה'בת מצווש' זה מסר לבנות שהן קולב ריק, חסר תוכן וחשיבות. טקסי מעגל החיים הם רגעים משמעותיים, ואם מציינים אותם באופן ריקני וצעקני, המסר כלפי החברה וכלפי עצמה הוא שזאת מהות ההתבגרות הנשית
— הרבה הרפורמית מציעה: בת מצווה פמיניסטית, ראיון עם אורנה פילץ באתר מיינט
במהלך שנות פעילותה המקצועית פילץ עסקה גם בכתיבה במסגרות שונות בעיקרי בתחומי יהדות, ספרות ונשים, בין היתר בעיתונים: ליידי גלובס, שישי, הורים וילדים, את (כתב עת) ומעריב. כתבה טורים בנושא יהדות במשפחה באתר ynet הורים.

חיים אישיים

פילץ מתגוררת ברמת השרון. היא נשואה לאורי הדומי, ולהם שלושה ילדים.
שאנגז'או

היסטוריה

שאנגז'או היא עיר בת כמעט 2,000 שנה.

מסילת רכבת

תחנת הרכבת של שאנגז'או מכילה שלוש מסילות ברזל גדולות העוברות דרך העיר: רכבת שאנגחאי-קונמינג (Shanghai–Kunming Railway), הרכבת המהירה שאנגחאי-קונמינג (Shanghai–Kunming High-Speed Railway) והרכבת המהירה חפיי-פוג'ואו (Hefei–Fuzhou High-Speed Railway).
אי-שוויון המשולש

במתמטיקה, אי-שוויון המשולש הוא אי-שוויון מהצורה , כאשר  היא פונקציית מרחק. אי-השוויון מתאר את העובדה הגאומטרית שהקו הישר הוא הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות; בפרט, אורכה של צלע במשולש אינו עולה על סכום אורכי הצלעות האחרות. אי-שוויון המשולש נחשב לתכונה יסודית של כל שיטה למדידת מרחק, ומשום כך מניחים, כאקסיומה, שהוא מתקיים בכל מרחב מטרי או נורמי. הגרסה החזקה  נקראת אי-שוויון המשולש למטריקות לא ארכימדיות.

אי-שוויון המשולש בין מספרים ממשיים

בין המספרים הממשיים מודדים מרחק באמצעות הערך המוחלט, ולכן אי-שוויון המשולש הוא . כשבוחרים c=0, b=y ו- a=x+y, מתקבלת הצורה החלופית . צורה זו אפשר להוכיח בעזרת חיבור שני אי-השוויונים  ו- , או בדיקה של האפשרויות השונות לסימנים של x ושל y. 

גרסה נוספת של אי-שוויון המשולש היא:

הוכחה פורמלית

נוכיח ש-. אם  חיוביים אז . אם שניהם שליליים, . המקרה היחיד שבו יש מה להוכיח הוא כאשר אחד המשתנים חיובי ואחד שלילי. מכיוון ששני האגפים סימטריים, אפשר להניח ש-, ואז .

המקרה המרוכב

אי-שוויון המשולש במישור המרוכב הוא הטענה  , המתייחסת למספרים מרוכבים. ניתן להוכיח את נכונותו שם בכמה דרכים: גאומטרית, הוא שקול לתכונות היסוד של משולש; אלגברית, אפשר לקבל אותו על ידי העברת אגפים מתאימה והעלאה בריבוע; וניתן להסיק אותו מאי-השוויון הממשי באמצעות משפט פיתגורס.

אי-שוויון המשולש במרחבים מופשטים

אי-שוויון המשולש מבטא את העובדה שלא ניתן לקצר את הדרך מ- A ל- C על ידי מעבר בנקודה B. זוהי תכונה יסודית כל-כך של מושג ה"מרחק", עד שהיא מהווה אחת מהאקסיומות המגדירות מטריקה ומרחב מטרי. מאותה סיבה, מניחים את האקסיומה  בהגדרה של נורמה ומרחב נורמי. 
הצד השני של אי-שוויון המשולש, אותו ניתן להוכיח על ידי העברת אגפים, הוא
.