רצח אורון ירדן

רצח אורון ירדן הוא פרשת רצח של ילד שנחטף למטרות כופר נפש, ונרצח על ידי החוטף, צבי גור.

החטיפה

אורון ירדן, ילד בן שמונה, נחטף מסביבת בית הוריו שבסביון ב-8 ביוני 1980. הוא נראה עולה למכונית נהוגה בידי אלמוני לבוש מדים ולאחר מכן הגיעו הודעות טלפוניות אנונימיות לבית הוריו ובהן דרישת כופר תמורת שחרורו.
לאחר שלא עלה בידי המשטרה לאתר את הילד החטוף ואת חוטפו באופן מיידי, הוחלט להיענות לדרישת החוטף ולשלם לו את דמי הכופר, בסך שני מיליון לירות, (כ-4.7 מיליון ש"ח, לאחר הצמדה למדד עד 2019) בשטרות של 50 שקל ישן. בהוראת צוות המשא ומתן המשטרתי הניח אביו של אורון ירדן את הכסף בשקיות פלסטיק בשעת לילה בחבית שהחוטף סימן בסיד לבן ליד נווה נאמן, שכונה בהוד השרון. בתוך שקית הכסף הושתל משדר לצורך מעקב אחר החוטף. כמו כן, מספריהם הסידוריים של השטרות נרשמו מראש והועברו לכל הבנקים בישראל. חבילות השטרות אף סומנו באבקה זוהרת. על החבית שבה הונח הכופר נערכה תצפית באמצעות אמצעי ראיית לילה. 
באישון לילה זחל החוטף על האדמה לעבר החבית, נטל בחטף את דמי הכופר ונעלם בחשיכה. המשדר לא עבד. השוטרים בעמדת התצפית פתחו במרדף אחרי החוטף אך איבדו אותו לאחר מספר דקות. בסריקה באזור מצאו החוקרים צנצנת קטנה שהכילה אבקת פלפל שחור, ושהייתה מוכתמת בסיד הלבן ששימש לסימון החבית. הפלפל שימש, כנראה, כדי להטעות את כלבי הגישוש של המשטרה (אם כי המשטרה לא הביאה כלבים לזירה). החוטף גילה תחכום גם בכך שהוא הבחין במשדר ונטרל אותו על ידי קבירת שקית הכופר באדמה. אולם על אף תשלום הכופר, ירדן לא שוחרר. חיפושים מבית לבית שערכה המשטרה בשכונה לא העלו דבר.

התגובה הציבורית

לאחר 60 שעות במהלכן הפרשה הייתה אסורה לפרסום, לאור כישלון המשטרה בתפיסת החוטף החטיפה פורסמה לפנות בוקר ב-11 ביוני 1980. 
דבר חטיפת ילד, אירוע שהיה נדיר בישראל, גרם לזעזוע בציבור, עד כי ראש הממשלה מנחם בגין מצא לנכון לפנות לחוטף בפניה דרמטית ברדיו בקולו הוא במהלך ישיבה של תנועת החרות, לשחרר את הילד. העיתונות עקבה מדי יום אחר חקירת החטיפה בידיעות יומיות בעמוד הראשון.
דיון ציבורי התקיים, מצד אחד, בדרישה להחמיר את הענישה על חוטפים למטרות כופר, ומצד שני בהעלאת הרעיון לתת לחוטף חסינות אם ישיב את הילד בחיים.

החקירה

המשטרה הקימה מפקדה מיוחדת והפנתה את כל כוחותיה לחיפושים אחר הילד. קלסתרון של החשוד בחטיפה, ושל חשוד בהיותו שותפו, פורסמו בעיתונות עם מספרי טלפון להתקשרות. מספר חשודים נעצרו כחשודים בחטיפה, אך התברר שאין להם קשר לאירוע. 
המשטרה העבירה הנחיה לכל הבנקים בישראל לדווח לה על כל הפקדה של מזומנים בסכום הגדול מ-10,000 שקלים. ב-27 ביוני דיווח בנק הפועלים שאזרח הפקיד 13,000 שקלים במזומן בסניף של הבנק ברחובות, בחשבון אותו פתח תשעה ימים קודם לכן. חוקרי המשטרה הגיעו אל הכתובת שרשם המפקיד. בניגוד למעשיו בעת איסוף כספי הכופר, הפעם החוטף לא נזהר והוא נרשם בשמו ובכתובתו האמיתיים - צבי גור, תושב נתניה בן 33 שעסק בציור, אך לא היה מוכר כצייר בחוגי האמנות. השוטרים מצאו בביתו את בת-זוגו, ובחיפוש בבית מצא חוקר המז"פ אלכס פלג צנצנת דומה לזו שנמצאה בקרבתה של חבית הכופר, ובה מלח שולחן. מציאת הצנצנת התאומה הביאה את החוקר לחשוד בגור, שנעצר. יחד עם גור נעצרו בת זוגו וכן אדם ששירת יחד איתו במילואים. השניים שוחררו לאחר מספר ימים משהתברר שאין להם קשר לחטיפה. 
בחקירתו על ידי ארמונד לוי, הודה גור בחטיפה והוביל את החוקרים אל גופת הילד שהוסתרה תחת ערימת גרוטאות ליד בית גולדמינץ בנתניה. לטענתו של גור, הוא הסתובב ברחבי הארץ עם הילד במכוניתו וניהל את שיחות הכופר מטלפונים ציבוריים במקומות שונים. הילד מת, לדבריו, כתוצאה מחנק, כשהשאיר אותו במכוניתו, כשיצא לנהל את שיחות הכופר. בחקירתו נתברר גם כיצד הצליח לקחת את דמי הכופר מבלי להיתפס; התברר כי הוריה של בת זוגו גרו בשכונת נווה נאמן. גור הסתתר בלילה מתחת למסד של הבית, זחל בחשיכה אל החבית ונעלם כלעומת שבא אל מתחת לבית, מבלי שבני הבית הבחינו בכך.

גור בכלא

גור נכלא בכלא איילון. 
ב-20 בדצמבר 1985, בעת שהועסק בציור ציורי קיר על גבי חומות הכלא מבחוץ, ללא שמירה, ברח מהכלא. המשטרה ניהלה אחריו מצוד, אך הוא הצליח לחמוק ממנה. 
לאחר שישה ימים עלה בראשון לציון על אוטובוס לחולון, זוהה על ידי נוסעת באוטובוס והובא על ידי הנהג למשטרת חולון. בעקבות זאת, הועמד גור לדין ונמנעו ממנו חופשות למשך עשר שנים. 
הנשיא עזר ויצמן קצב את עונשו ל-45 שנות מאסר.
בשנת 1995 גור החל שוב לצאת לחופשות, אולם במרץ 2005 נשללו ממנו שוב החופשות בעקבות מידע מודיעיני על התנהגותו ובמאי 2005 הוא הועבר מכלא מעשיהו לכלא באר שבע. ביולי 2010 החל לצאת שוב לחופשות.
ב-13 בספטמבר 2017, 37 שנים לאחר מעצרו, הודיעה ועדת השחרורים על שחרורו של גור, לאחר שהפחיתה 8 שנים מעונשו הקצוב ל-45 שנות מאסר. הפרקליטות עתרה לבית המשפט המחוזי בלוד נגד החלטת ועדת השחרורים, הערעור התקבל וגור לא שוחרר. גור ערער על החלטה זו לבית המשפט העליון. ערעורו נדחה, אך בית המשפט פסק שעל הוועדה לדון שוב בשחרורו בתום ריצוי שמונה תשיעיות (ארבעים שנים) מגזר הדין הקצוב. ביולי 2019 קיימה הוועדה את הדיון נוסף. במהלך הדיון ביקש גור מוועדת השחרורים לדחות את הדיון בשנה שבמהלכה ישתתף בתוכנית שיקום, אולם בקשתו סורבה.

בתרבות

מאיר כרמון, שהיה פקד במשטרת ישראל ואחד האחראים לחקירת החטיפה והרצח, כתב רומן היסטורי בשם "השמונה ביוני", המבוסס במידה רבה על הפרשה. הספר יצא לאור ביוני 2013, בהוצאת "מסדה". 
בעיר נתניה נקרא גן ציבורי על שמו של אורון ירדן.