ג'ניפר אניסטון

ביוגרפיה

אניסטון נולדה בשרמן אוקס, שכונה אמידה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אביה ג'ון אניסטון (במקור יאניס אנסטאסקיס) הוא יווני-אמריקאי יליד האי כרתים שאינגלז את שמו בטרם התחתן. אמה ננסי דואו היא ילידת העיר ניו יורק. שני הוריה הם שחקנים במקצועם, ויש לה שני אחים למחצה; אח גדול בשם ג'ון ט. מאליק מנישואיה הראשונים של אמה, ואח קטן בשם אלכסנדר אניסטון מנישואיו השניים של אביה. הסנדק שלה היה השחקן המנוח טלי סוואלס, חבר קרוב של אביה ג'ון. בשנת 1970 אביה סיים את תפקידו הראשון (גילם דמות אחרת מאוחר יותר) באופרת הסבון "ימי חיינו" ונשאר מחוסר עבודה. כתוצאה מכך, אניסטון בת ה-5 עקרה עם משפחתה ליוון ב-1974, שם תכנן ג'ון לעשות הסבה לתחום הרפואה כדי להתפרנס, אולם כשסוכנו מצא לו עבודה לטווח הארוך כשנה לאחר מכן באופרת סבון אחרת "אהבת חיי", משפחתה של אניסטון חזרה לניו יורק ושם היא גדלה. כשהייתה בת 6 התחנכה בבית ספר יסודי פרטי על פי גישתו האנתרופוסיפית של רודולף שטיינר, שם פגשה במשחק לראשונה כשהצטרפה למועדון הדרמה. היא התעניינה במשחק לאחר שצפתה בפרק בסדרה "תהילה", המבוססת על סרט בעל אותו השם, ומגוללת את קורות חייהם של מורים ותלמידים בתיכון לאומניות הבמה בניו יורק של שנות השבעים, כאשר לאחריו החליטה להרשם ללימודים ממלכתיים בבית הספר למוזיקה, אמנות ואמנות הבמה על שם פיורלו לה גוארדיה שבמנהטן, בית הספר ממנו הסדרה לקחה השראה, שם למדה דרמה.
בשנת 1978, כשהייתה כבת 9 הוריה התגרשו, זאת לאחר שאביה התאהב בשחקנית ששיחקה לצדו בסדרה "אהבת חיי" שלמענה הוא חזר לארצות הברית. בשנת 1996 אניסטון ניתקה את הקשר עם אמה ננסי לאחר שזו התראיינה לתוכנית בטלוויזיה, במהלכה חשפה פרטים אישיים על מערכת היחסים ביניהן, ובהמשך אף ניסתה לרכב על ההצלחה שלבתה כשכתבה ספר בשם From Mother And Daughter To Friends: A Memoir, שכלל אף הוא דברים חושפניים, ועם פרסומו הכפילה את המבוכה כלפיה. אמה הפכה מנוכרת עבורה למעלה מעשור, אולם לאחר שנישואיה עם בעלה לשעבר בראד פיט התפרקו, השתיים התפייסו.

1988–1994: ראשית הקריירה

עם תום לימודיה בשנת 1987, אניסטון החליטה לוותר על לימודים בקולג' והחלה לגשת אל מבחני בד רבים תוך שהיא עובדת, בין היתר כמלצרית; בתחילה לקחה חלק בהפקות אוף ברודוויי בניו יורק, כמו "Dancing on Checker's Grave" ו-"For Dear Life", ובשנת 1990, לאחר אודישנים מרובים הגיעה הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה כאשר קיבלה תפקיד ראשי בקומדיית המצבים "מולוי", לה היו שבעה פרקים בלבד. בהמשך כיכבה בסדרות טלוויזיה נוספות בתפקיד ראשי, כמו בקומדיית המצבים "פריס ביולר" שמבוססת על הסרט "שמתי ברז למורה" וקומדיית המערכונים "The Edge", אולם גם אלו הפסיקו שידוריהם כעבור זמן קצר. במקביל קיבלה תפקידי אורח בסדרות "זינוק לאתמול" ו-"בראש של הרמן", כמו גם שיחקה בסרט הטלוויזיה "מחנה קוקמונגה". בשנת 1993 השתתפה בסרט האימה "לפרקון", אשר חרף הביקורות השליליות שקיבל הפך עם השנים לסרט פולחן.
בשנת 1994 השתתפה בשתי סדרות של רשת הטלוויזיה CBS; היא לקחה חלק בסיטקום נוסף בשם "Muddling Through", שבדומה ליתר הסדרות גם הוא לא האריך ימים ובוטל לאחר עשרה פרקים, ונתנה הופעת אורח בדרמת הפשע "החוק של בורק", שהייתה חידוש לסדרה בעלת אותו השם משנת 1963. לאחר שארבע הסדרות בהשתתפותה - "מולוי", "פריס ביולר", "The Edge" ו-"Muddling Through" - נחלו כישלון, אניסטון החלה לאבד את המוטיבציה, וברגע של ייאוש אף שקלה ברצינות לוותר על השאיפה להיות שחקנית.

1994–2002: הפריצה הטלוויזיונית והמסך הגדול שבאופק

בעודה ממשיכה לשחק בסדרה "Muddling Through" כשהיא כפופה לחוזה עם רשת CBS, אניסטון ניגשת לדבר עם מנכ"ל רשת הטלוויזיה המתחרה NBC, וורן ליטלפילד על מנת שיעזור לה להסיר ספקות שהיו לה לגבי העתיד שלה בתחום המשחק. ליטלפילד הביע את אמונתו בה תוך שהוא מעודד אותה להמשיך בעבודתה, ומספר חודשים לאחר מכן הוא עזר לה לקבל את האודישן לקומדיית המצבים "חברים", זאת חרף העובדה שאניסטון עדיין הייתה חתומה על חוזה עם CBS, מה שגרם לרשת NBC להיות חשופה לתביעה. בתחילה נתבקשה אניסטון לגלם את דמותה של מוניקה גלר ומנגד השחקנית קורטני קוקס נתבקשה לגלם את זו של רייצ'ל גרין, אולם כל אחת התחברה לתפקיד שהוצע לאחרת, ולאחר הבחינות אכן לוהקו אחת לתפקיד של השנייה. בהמשך השתחררה מהחוזה עם CBS באופן טכני לאחר שזו החליטה לבטל את הסדרה בהשתתפותה, וכעת הייתה אניסטון באופן רשמי חלק מרשת NBC. באותה תקופה המפיק בפועל של קומדיית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", לורן מייקלס הציע לה להיות חלק מהפאנל בתוכנית, אולם היא דחתה את ההצעה לטובת "חברים", החלטה שלימים עזרה לה לפרוץ לתודעה לאור העובדה שהסדרה הפכה להצלחה בינלאומית לאחר ששודרה במשך עשר עונות, זכתה בקהל נרחב ובלא פחות מ-52 פרסים והשפעתה התרבותית הייתה ניכרת, כמו "תספורת רייצ'ל" שהפכה מבוקשת. אניסטון השתכרה מיליון דולר לפרק בשתי העונות האחרונות, והפרסום והפופולריות שצברה העניקו לה הופעות אורח בתוכניות כמו "המופע של לארי סנדרס", קומדיית המצבים "Partners", "הרקולס", "סאות' פארק" ו-"המלך היל", נוסף להופעות אורח במספר וידאו-קליפים, האחד של הזמרת מליסה אתרידג', ואף תפקיד דיבוב במשחק סימולציה של הבמאי המוערך סטיבן ספילברג. "חברים" הסתיימה במאי 2004 עם הפרק האחרון שחתם את הסדרה, ובמסגרתה קיבלה אניסטון לאורך השנים 27 מועמדויות, מתוכם זכתה ב-10 פרסים, כאשר החשובים מביניהם הם פרס גילדת שחקני המסך (1996), פרס אמי (2002) ופרס גלובוס הזהב (2003).
בתור כוכבת עולה, אניסטון ניסתה את מזלה כשחקנית קולנוע במקביל לפועלה בטלוויזיה; עד שנת 2002 היא ניסתה לפרוץ אל המסך הגדול כאשר גילמה מגוון של דמויות בעל אופי קומי ודרמטי בעשרות סרטים, לרבות סרטים עצמאיים או סרטים בהפצה מוגבלת, ביניהם ניתן למנות את הסרטים העצמאיים הקומיים "האחת והיחידה" בבימויו של אדוארד ברנס, ו-"שבויה בנדודי שינה" בהפקתו של כריסטופר לויד, הסרט המוקומנטרי "הקו הוורוד הדק", הקומדיה הרומנטית "מושא אהבתי" שמבוסס על נובלה משנת 1987 בעלת אותו שם, הקומדיה "מהומה במשרד" שהפכה עם השנים לסרט פולחן, הסרט המונפש "ענק הברזל" והדרמה המוזיקלית "רוק סטאר". הסרטים זכו לביקורות מעורבות או שליליות, והבולטים מביניהם נחלו הצלחה מועטה. אך כשנדמה היה שהיא אינה מצליחה לבחור את התפקידים הנכונים כדי להצליח להתעלות מעל לדמותה רייצ'ל, היא לוהקה לתפקיד ראשי בסרט הדרמטי "בחורה טובה", שם שיחקה אישה נשואה בשם ג'סטין שמנהלת רומן עם גבר לאחר שמאסה בשגרת חייה בתור קופאית ובחוסר תשומת הלב מצד בעלה. הסרט ביחד עם אניסטון קיבלו ביקורות אוהדות ברובן ממבקרים, שציינו לשבח את הופעת המשחק שלה, שהייתה שונה במהותה מתפקידה כרייצ'ל גרין, וצפו לה עתיד מזהיר.

2003–2011: עלייתה כשחקנית קולנוע

לאחר שרשמה את הפריצה הקולנועית המשמעותית שלה בסרט "בחורה טובה", ולמעט שני תפקידי אורח קטנים, אניסטון זנחה לחלוטין את מסכי הטלוויזיה לטובת התמקדות בקריירה הקולנועית והחלה לככב בסרטים רבים. בשנת 2003 שיחקה בסרט "ברוס הגדול מכולם", שלימים הפך לסרט המצליח של כל הזמנים ברזומה של אניסטון. בשנת 2004 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "ואז הגיעה פולי" בתפקידה של פולי, בחורה אופטימית וספונטנית למדי שפוגשת בראובן, חבר ילדות מעברה שכטיפוס שנוהג להיות זהיר וללכת על בטוח נדמה כי הוא ההפך הגמור ממנה. כשנה לאחר מכן השתתפה במותחן "מחיר הבגידה" וברומדיה "השמועה אומרת ש...", אשר לא נחלו הצלחה רבה בקופות ואף קיבלו ביקורות נוקבות. בשנת 2006 השתתפה בסרט דל התקציב "חברות עם כסף" שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס, ובהמשך השנה הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "הצד שלו, הצד שלה", שלמרות הביקורות השליליות היה להצלחה קופתית, ולימים נכנס לרשימת הסרטים המצליחים ביותר של אניסטון כשהוא ממוקם שישי. בשנת 2008 השתתפה בדרמה הקומית "מארלי ואני" המבוססת על ספר בעל אותו השם, זאת לאחר שלוהקה לדמות הראשית ג'ני, נשואה טרייה לג'ון, שבעצת חברו לעבודה מחליטים הזוג לאמץ כלב לברדור כדי לבדוק את נכונותם להפוך להורים. הסרט נחל הצלחה מסחרית בקופות וזכה לביקורות מעורבות עם נטייה לחיוביות, כאשר הוא שובר שיא במכירות של סרט הנצפה ביותר ביום חג המולד עם כ-$14.75 מיליון דולר לעומת השיא הקודם $10.2 מיליון דולר של הסרט "עלי", ולימים נכנס למשבצת הסרט השלישי המצליח ביותר של השחקנית.
בפברואר 2009 יצא לאקרנים סרט הקומדיה "הוא פשוט לא בקטע שלך" בכיכובה, שם שיחקה אישה עם חוסר מזל בתחום הרומנטי. הסרט היה למצליח הקופתי בשבוע הראשון ליציאתו ועקף סרטים כמו "חטופה", "הפנתר הוורוד 2" ו"פול בלארט: שומר קניון". בעוד הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים, אניסטון צוינה לשבח יחד עם חבריה בן אפלק, ג'יניפר גודווין וג'ניפר קונלי כהופעות הבולטות בסרט. היא זכתה באותה השנה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
במקביל לתחזוק הקריירה הקולנועית, אניסטון עשתה גיחות קצרות אל מסך הטלוויזיה בתפקידי אורח שונים, בין היתר בקומדיות המצבים "רוק 30" ו"קוגר טאון", ואף קיבלה מועמדות בקטגוריית הופעת אורח בולטת של שחקנית בסדרה קומית על הופעתה ב-"רוק 30" במסגרת טקס פרסי האמי לטלוויזיה. בעשור השני של המאה ה-21 היא התבלטה בז'אנר הקומדיה עם השתתפות בסרטים כמו "אקסית במצור", "לזרום עם זה" - שיצא לאקרנים בשבוע של יום האהבה - ו"איך להיפטר מהבוס", כשהסרט האחרון קיבל את הביקורות החיוביות ביותר מהמבקרים והשני הוא המכניס ביותר מביניהם. על הקומדיה "איך להיפטר מהבוס" זכתה בפרס בטקס פרסי הקולנוע של MTV על תפקיד הנבל הטוב ביותר על המסך, ועד 20 ביוני 2010 כלל הסרטים בכיכובה (22) גרפו למעלה מ-$1.8 מיליארד דולר ברחבי העולם.

2012

בפברואר 2012 יצא לאקרנים סרט הקומדיה בעל הביקורות המעורבות "את, אני והשאר" בהפקתו של ג'אד אפאטו, שם כיכבה בתפקיד הראשי את לינדה, אשתו של ג'ורג', שלאור מצוקה כלכלית מחליטים השניים לעזוב את החיים האורבניים בניו יורק לטובת מגורים בקומונה של היפים. הסרט הבא בכיכובה, הקומדיה "אנחנו המילרים" יצאה לאקרנים באוגוסט 2013, שם גילמה חשפנית שהופכת לחלק ממשפחה מפוברקת של סוחר סמים במסגרת מסעו המסוכן למקסיקו. הסרט גרר ביקורות מעורבות, אולם הוא נחל הצלחה קופתית והפך לסרט השני המצליח ביותר של אניסטון. כעבור שנה השתתפה בקומדיית הפשע "חיי פשע", שהתבססה על נובלה מפי הסופר אלמור לנארד המנוח, הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים, אולם לא נחל הצלחה בקופות. בהמשך השנה יצא סרט ההמשך "איך להיפטר מהבוס 2", שבקרב המבקרים זכה להצלחה מועטה יותר מקודמו. בדצמבר 2015 יצא לאקרנים סרט הדרמה "עוגה" בכיכובה, שם שיחקה את התפקיד הדרמטי השני בקריירה אחרי "בחורה טובה" כשגילמה את דמותה של קלייר סימונס, אישה שסובלת מכאבים כרוניים, ומתקשה לא רק להשלים עם החיים שאחרי מות בנה כי אם גם להתמודד עם התאבדות חברתה הקרובה. הסרט הוקרן לראשונה בספטמבר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו וקיבל ביקורות מעורבות, אם כי במקביל לציון לשבח שקיבלה אניסטון על הופעה "טובה באופן קורע לב" אשר גרמה לרבים להשתכנע שסיכוייה לקבל מועמדות בפרסי האוסקר הם גבוהים. היא לבסוף לא הייתה מועמדת לפרס אוסקר, אולם תפקידה בסרט העניק לה שלל מועמדויות אחרות, ביניהן מועמדות בטקס פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה ומועמדות בטקס פרסי גילדת שחקני המסך בקטגוריית הופעה בולטת של שחקנית ראשית, וזכייה אחת משותפת עם השחקנית איימי אדמס בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר מטעם פסטיבל הסרטים Capri-Hollywood.
ב-29 באוגוסט 2014 הקומדיה בהשתתפותה "מצחיקה שכזאת" הוצגה בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה. בסרט היא גילמה תפקיד משני של פסיכותרפיסטית בשם ג'יין אשר נאלצת להתמודד עם מטופליה של אמה, פסיכותרפיסטית בעצמה, לאחר שזו נסעה לטוסקנה להתחיל תהליך גמילה. הביקורות על הסרט נעו ממעורבות עד לשליליות, כמו אתר הביקורות Rotten Tomatoes, שחשב שהסרט אינו ראוי להשתייך לז'אנר הקומדיה לאור העובדה ש"הצחוקים הם באופן מאכזב מועטים ונדירים". ב-4 במאי 2015 פורסם כי אניסטון נמצאת על הכוונת של הבמאי שון אנדרס, שעבד איתה בעבר על הסרט "איך להיפטר מהבוס 2", כמועמדת לתפקיד ראשי בסרט "אמהות רעות", סרט ההמשך של הקומדיה המצליחה משנת 2004 "ילדות רעות", שעתיד להתחלף בצוות בוגר יותר תוך שהוא שומר על מהות הסרט הקודם, אך לא התקבלה. ב-2016 הופיעה בסרט "יום האם", לצדם של ג'ייסון סודייקיס, ג'וליה רוברטס וקייט הדסון.
בשנת 2018 הופיעה בסרט "גדולה מהחיים" לצד השחקנית דניאל מקדונלד.
בשנת 2019 הופיעה בסרט "תעלומת רצח" של נטפליקס לצד אדם סנדלר, וגם הייתה המפיקה בפועל של סרט זה.

כבמאית ומפיקה

בשנת 2002 אניסטון ייסדה, בשותפות עם בעלה, בראד פיט, ונשיא פרמאונט בהווה בראד גריי את החברה להפקות סרטי קולנוע וטלוויזיה Plan B Entertainment, אשר הייתה חתומה על הסכם זכות קדימה עם חברת ההפקה השנייה בגודלה באמריקה האחים וורנר. אניסטון שימשה כמפיקה בפועל במסגרת החברה, והסרט הראשון אותו עזרה להפיק היה "טרויה" בשנת 2004 בכיכובו של פיט עצמו, שהיה לאחד מהסרטים היקרים ביותר בהיסטוריה. בהמשך הייתה שותפה להפקת הסרטים "צ'ארלי בממלכת השוקולד", שהיה להצלחה קופתית גדולה, וכשנה לאחר מכן לדרמת הפשע "השתולים" שזכתה בארבעה פרסי אוסקר ולקומדיה השחורה "לרוץ עם מספריים". לאחר הגירושים של אניסטון ופיט בשנת 2005, אניסטון לא הייתה עוד חלק מהחברה, שעברה לשתף פעולה עם חברת פרמאונט כתוצאה מכך, אמנם היא החליטה להקים חברת הפקות משלה בשם Echo Films בשותפות עם חברה שעבדה איתה בעבר בפלאן בי.
בשנת 2006 יצא הסרט הראשון במסגרתו שימשה כבמאית שותפה "חדר 10", שזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל סרטים בלאס ווגאס. בשנת 2008 עזרה לביים סרט קצר נוסף בשם "Burma: It Can't Wait", שנעשה במסגרת קמפיין למען זכויות האדם בבורמה, ובהמשך השנה יצא לאקרנים סרט הקומדיה רומנטית-דרמטית "לגעת בך" אותו עזרה להפיק, כאשר בשניהם היא אף מככבת. כשנה מאוחר יותר הפיקה באופן עצמאי את הווידאו הדוקומנטרי "Becoming Icizzle", וב-2010 הייתה חלק מצוות ההפקה בסרט הקומדיה הרומנטית בהשתתפותה "אהבה בהחלפה", אשר לא נחל הצלחה רבה ואף העניק לה מועמדות בטקס פרסי ראזי בקטגוריית השחקנית הגרועה ביותר. בשנת 2011 ביימה חלק קטן ועזרה להפיק את סרט הטלוויזיה "Five", שהורכב מחמישה סרטים קצרים ועסק בחקירת ההשפעה של סרטן השד על חייהם של אנשים שונים, וב-2013 עזרה להפיק סרט טלוויזיה נוסף, כמו גם את סרט ההמשך "Icizzle Presents Dog IDS". בשנת 2014 עזרה להפיק את הסרט "חיי פשע", שם אף שיחקה בתפקיד הראשי. ב-2015 עזרה בהפקת הדרמה עטורת השבחים בהשתתפותה "עוגה", ונכון לשנה זו אניסטון קיבלה מועמדות אחת על החלק הקצר בו שימשה כבמאית בסרט "Five".

פילנתרופיה

נכון לשנת 2015, אניסטון תומכת או מעורבת בפעילותן של 19 ארגוני צדקה ללא כוונות רווח. בשנת 2007 קיבלה פרס מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה את פרס Vanguard על תרומה משמעותית להבנה וקידום זכויות הקהילה הגאה, פרס שניתן בעבר לשר, לייזה מינלי ושרליז ת'רון. בשנת 2008 הנחתה אירוע התרמה שנתי למען חקר מחלת הסרטן בשם Stand Up to Cancer, ומאותה שנה החלה לתמוך בבית החולים המחקרי סנט ג'וד, ארגון הצדקה השלישי בגודלו בארצות הברית בתחום שירותי בריאות המתמקד בטיפול ובחקר מחלות ילדים המוגדרות קשות עד מאוד, ולאורך השנים אף השתתפה בקמפיינים ופרסומות טלוויזיה רבות לטובתו. יתר על כן באותה השנה השתתפה בקמפיין למען זכויות האדם בבורמה, במסגרתו אף ביימה והשתתפה בסרט קצר בשם "Burma: It Can't Wait". ארגון צדקה נוסף בו היא תומכת הוא Friends of El Faro, אשר עוזר לשפר את חייהם של ילדים יתומים בבית יתומים בטיחואנה, ובשנת 2010 אף השיקה בובה בשותפות עם מלון מקומי במקסיקו בו חגגה את יום הולדתה כאשר כל מכירותיה הועברו כתרומה לבית היתומים. ביום כדור הארץ לשנת 2010 היא חברה למספר ידוענים למען קמפיין שקורא לעצור את טבח הדולפינים ביפן, כמו גם למנוע את רמת הכספית הרעילה שבבשרם. באותה השנה תרמה חצי מיליון דולר דרך ארגונים, בין היתר רופאים ללא גבולות שסייעו לרגיעה בהאיטי בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותה השנה. יתר על כן השתתפה במשדר התרמה מיוחד לטובת מטרה זו אשר גייס כ-$58 מיליון דולר, ובשנת 2011 אף רכשה פריט אומנותי באירוע התרמה ב-$450,000 דולר.
אניסטון קיבלה מעמד כבוד מטעם חבר ההנהלה של הארגון Lili Claire Foundation, הפועל למען שיפור חייהם של ילדים בעלי מחלות נוירולוגיות גנטיות, והיא משתייכת לארגונים שתומכים במטרות כמו תרומות בגדים לנזקקים, תרומות של מצרכי מזון לנזקקים בארצות הברית, חקר המחלה התורשתית תמס בועתי של העור, טיפול מועיל וחקר מחלת הטרשת אמיוטרופית צידית, אימוץ בעלי חיים וארגון לאומי הפועל למניעת אונס, התעללות ואונס בתוך המשפחה.
אניסטון היא הסנדקית של קוקו ארקט, בתם של קורטני קוקס ודייוויד ארקט.

מערכות יחסים

בשנים 1990–1994 הייתה בזוגיות עם השחקן דניאל מקדונלד. בתחילת שנות התשעים יצאה עם השחקן צ'ארלס שלייטר, לצדו שיחקה בסדרה "פריס ביולר", וב-1995 יצאה לתקופה קצרה עם שחקן בשם אדם דיוריץ. באותה השנה ובשיא הקריירה שלה יצאה עם טייט דונובן והם אף התארסו, אך הם נפרדו בשנת 1998. לאחר מכן הייתה במערכת יחסים מתוקשרת עם שחקן הקולנוע בראד פיט, זאת בעקבות תיווך שנעשה בעזרתם של המנהלים האישיים של כל אחד מהם. הקשר הצליח להתרומם, שכן השניים נישאו ביולי 2000 לאחר היכרות של כשנתיים בלבד בחתונה קטנה, סודית, מפוארת ומרובת כוכבים במליבו, שלפי ההערכות עלתה לזוג כמיליון דולר, וכנשואים טריים ביצעו רכישה של בית בשווי $13.5 מיליון דולר בבוורלי הילס. הקשר בעל היציבות שנחשב נדיר בתוך הוליווד היווה השראה עבור רבים, שאף תייגו את השניים כ"הזוג המנצח האולטימטיבי של הוליווד".
בינואר 2005 השניים הודיעו על סיום היחסים ביניהם, וכבר במרץ של אותה השנה הגישה אניסטון בקשה לגירושין, כאשר לקראת סוף השנה באוקטובר ההליך נגמר באופן רשמי. העניין עורר הדים וגרר עמו סיקור תקשורתי נרחב נוכח העובדה שעל פניו הזוג תחזק מערכת יחסים ללא רבב, ובין השמועות שנפוצו על הסיבה לפרידה היו השמועה על אי נאמנותו של פיט בשל יחסיו הצמודים לשותפתו לסרט "מר וגברת סמית" אנג'לינה ג'ולי, איתה הספיק להתחתן ולתחזק חיי משפחה מאז, לעומת שמועה אחרת שסברה כי פיט היה מעוניין בהרחבת המשפחה בעוד אניסטון התנגדה לרעיון, טענה שהוכחשה על ידי אניסטון עצמה בראיון שהעניקה למגזין "Vanity Fair" באוגוסט 2005. עד מהרה השמועות חילקו את הציבור למחנות שצידדו כל אחד באישה אחרת, והאובססיה הן שלו והן של המדיה כלפי הנושא קיימת ומעוררת עניין עד היום. בראיון שהעניקה לכתב העת הבריטי ניוז אוף דה וורלד בשנת 2006 הצהירה אניסטון שהיא אינה מצטערת על הקשר עם פיט באומרה "אלו היו שבע שנים מאוד אינטנסיביות ביחד וזו הייתה מערכת יחסים יפה ומסובכת", ובראיון אחר בינואר 2015 התייחסה ליחסי העבר עמו ואמרה "אף אחד לא עשה שום דבר רע. ..לפעמים דברים (קורים)".
ביוני 2005, בטרם הייתה גרושה יצאה בפומביות עם השחקן וינס וון איתו חלקה סט משותף בסרט "הצד שלו, הצד שלה", אמנם השניים נפרדו כשנה וקצת אחרי ב-2006. בשנת 2007 ניהלה רומן קצר עם הדוגמן הבריטי פול שולפור, ובאפריל 2008 חזרה לנהל קשר רציני כשהחלה לצאת עם הזמר ג'ון מאייר, קשר אשר לא החזיק מעמד זמן רב והסתיים במרץ 2009. מספר חודשים אחרי כן יצאה לדייט רומנטי אחד בלבד עם השחקן בראדלי קופר שלאחריו לקחה הפסקה מחיי האהבה.
במאי 2011 החלה לצאת עם השחקן והבמאי ג'סטין ת'רו. בינואר 2012 רכשו הזוג בית בשכונת בל אייר שבלוס אנג'לס המוערכת בשווי של $22 מיליון דולר, ובאוגוסט אותה השנה הם התארסו. השניים נישאו שלוש שנים אחר כך בחתונה חשאית בביתם ב-5 באוגוסט 2015. בפברואר 2018, לאחר חרושת שמועות, הודיעו השנים רשמית על פרידה, שלדבריהם הייתה כבר בסוף 2017. על הפרידה אמרה אניסטון: "החלטנו להודיע על הפרידה שלנו, במאמץ לעצור את השמועות. ההחלטה ההדדית התקבלה באהבה בסוף השנה שעברה. אנחנו שני חברים הכי טובים שהחליטו לסיים את דרכם כזוג, אבל מצפים להמשך חיינו בתור ידידים יקרים. בהתחשב בעובדה כי תעשיית הרכילות לא יכולה לעמוד בפני הזדמנות להמציא השערות והנחות - כל דבר אחר שנכתב בנוגע אלינו ולא שמעתם ישירות מאחד מאיתנו, הוא סיפור בדיוני שהמציא מישהו אחר. מעל לכל, אנחנו נחושים לשמור על כבוד עמוק ואהבה שיש לנו אחד לשנייה".

קשיים עצמיים

במשך שנת השהות שלה ביוון בתור ילדה קטנה, אניסטון ביקרה רבות את סבתה מצד אביה ונקשרה אליה עד מאוד לאחר שפנתה אליה ברגעים בהם הייתה צריכה את תמיכתה. סבתה נפטרה כשהייתה כבת 21, וזהו היה האובדן, כמו גם הטראומה הראשונה שחוותה בחייה. בשנת 1978 הוריה התגרשו כתוצאה מהתאהבות אביה בשחקנית איתה חלק סט משותף באופרת הסבון בכיכובו "אהבת חיי". כשאמה בישרה לה את הידיעה אניסטון קיבלה אותה בצער רב מאחר שכאבה על העובדה שהיא הולכת לגדול בלי אבא, והגירושים המשיכו להשפיע עליה גם בהמשך; קרובי משפחתו של אביה סיפרו לה שאחיה הגדול ג'ון הוא למעשה אח למחצה ולא אח ביולוגי כפי שחשבה, ולפי אמה היא קיבלה זאת בזעם רב. מאוחר יותר בתחילת שנות השמונים, זמן קצר לאחר הגירושים אניסטון חוותה תקופת התמרדות כנערה מתבגרת כשלבשה בגדים שחורים וזלזלה במטלות שניתנו לה מבית הספר, כמו גם הקשר עם אביה התקרר יותר ויותר, ואמה מספרת שהלימודים בתיכון לאומניות הבמה יחד עם לעבוד לראשונה בצורה מקצועית ולרכוש חברים חדשים היוו עבורה קרקע יציבה להיאחז בה. בתור אם חד הורית, ננסי התקשתה בגידולה של אניסטון, הרבתה להתווכח עם בתה ולעיתים אף צעקה עליה. היחסים בין השתיים הוסיפו להתערער בתקופה שאניסטון הייתה חלק מהסדרה "חברים", במהלכה הצהירה על אמה בראיון שהיא "אשה זקנה ומרירה שלא הגשימה את עצמה", והשיא ביחסיהן הגיע בשנת 1996 כאשר ננסי השתתפה בתוכנית טלוויזיה כדי לספר את הצד שלה בסיפור, ולאחר מכן אף החליטה לפרסם ספר שלם על מערכת היחסים ביניהן. הקשר בין השתיים קיבל תפנית לאחר שאניסטון התגרשה מבראד פיט בשנת 2005, גירושים שהביאו אותה אל חדר הפסיכולוג, שלטענתה עזר לה להקהות את הכאב, והם אלו שגרמו לה לחדש את הקשר עם אמה ממנה הייתה מנוכרת קרוב לעשור.
בינואר 2015 אניסטון סיפרה שאובחנה בדיסלקסיה בשנות העשרים המוקדמות, עניין שהשפיע רבות על דימויה העצמי ויצר השלכות על ההשכלה שלה. כתוצאה מכך היא אינה מרבה לקרוא, אם כי האבחון שינה לה את החיים משום שעד אז לדבריה "לא חשבתי שאני חכמה. פשוט לא הצלחתי לזכור שום דבר. לאחרונה קיבלתי את הגילוי המדהים הזה. הרגשתי (כשגיליתי) שכל טראומות המוות, הטרגדיות, הדרמה בילדות קיבלו נימוק".
ב-2014 אניסטון סיפרה שהיא מתרגלת מדיטציה. לפני כן, סיפרה שהיא עושה גם אימוני יוגה וקארטה בודוקאן.

תדמית ציבורית

במאי 2004 הוכתרה לאישה היפה בעולם על ידי "פיפל", המגזין הנמכר ביותר בארצות הברית, ובנובמבר 2005 נבחרה לאשת השנה על ידי מגזין הגברים האמריקאי "GQ". ב-20 ביוני 2010 פורסם כי כלל הסרטים בכיכובה (22) גרפו למעלה מ-1.8 מיליארד דולר. בינואר 2011 אניסטון הצהירה כי התספורת שהייתה לה בסדרה "חברים" "לא הייתה המראה הטוב ביותר שלי", אם כי בזמנו הייתה התספורת פופולרית וכונתה "תספורת רייצ'ל", ואף במשך השנים זכתה להיות המבוקשת ביותר בכל הזמנים עם כ-11 מיליון נשים ברחבי בריטניה שהתנסו בה. באותה השנה, העיתון הבריטי דיילי טלגרף פרסם תוצאות סקר שנערך על ידי שני מנתחים פלסטיים מהוליווד בקרב המטופלים של השניים, לפיו הם מבקשים מהם להרכיב את האישה המושלמת בעיניהם בעזרת חלקי גוף שונים. אניסטון נכללה בטופ 3 של שתי קטגוריות; קטגוריית גזרת הגוף המבוקשת ביותר, זאת לצדן של פנלופה קרוז ודוגמנית העל ג'יזל בונדשן, וקטגוריית השיער המבוקש ביותר. לקראת סוף שנת 2011, מגזין הגברים הגדול בעולם "Men's Health" קבע כי היא האישה הסקסית ביותר בכל הזמנים, כשנשים כמו מרילין מונרו, מדונה, רקל וולש ובריטני ספירס משתרכות אחריה ברשימה. כשנה לאחר מכן, המגזין "פורבס" דירג את אניסטון במקום ה-3 ברשימת הנשים המרוויחות ביותר בתעשיית הבידור לצד ריס וית'רספון, ובנוסף קבע כי לאניסטון הפנים המסחריות ביותר, כאשר תמונה שלה על שער מסוגלת למכור יותר עיתונים ומגזינים מכל כוכבת אחרת. ב-22 בפברואר 2012 קיבלה אניסטון כוכב משלה בשדרת הכוכבים של הוליווד, וב-4 באוגוסט 2014 פורסם כי אניסטון שמרה על המקום ה-3 ברשימת הנשים המרוויחות ביותר בהוליווד.