המתנה של הארון א-ראשיד

תוכן ומבנה

הפואמה בנויה בצורת מכתב מקוסטא איבן לוקא המיועד לעבד אל-רבאן, הוזיר האחראי על אוצר הח'ליף הארון א-ראשיד, שליטה של בגדד. קוסטא מבקש שהמכתב יוחבא ב'איגרת פרמנידס', כדי להבטיח שמכתבו יישמר לאחרית הימים. מכתב "הסוד הכמוס" שבמכתם אמור להיות ידוע אך ורק לבדואי החכם והנודד של המדבר כדי ששום כותב עתים לא יתעד זאת בדברי הימים. בשנה שבה הח'ליף הורה להוציא להורג את הוזיר ג'עפר הוא נפגש כדי לשוחח עם קוסטא.
הח'ליף מביע את דאגתו לקוסטא, המשותפת לו ולאשתו לאור העובדה שקוסטא לא בא בברית הנישואין. קוסטא משיב שהוא כבר בא בימים, מזדקן, ולכך הח'ליף עונה לו שלא הוא עצמו ולא קוסטא נראים זקנים. משלחי יד של צייד ושל משורר, בהתאמה, שומרים על החיים ומצעירים אותנו. קוסטא מודה אמנם, שאכן נשמותיהם על אף גופם המזדקן, נשארות צעירות.
קוסטא מסביר לח'ליף הארון א-ראשיד שהוא מאמין בן דת אחרת, בן הדת הנוצרית, שונה מזו המוסלמית של הח'ליף, וברגע שהוא יחליט להינשא, הוא יהיה נשוי לאותה אישה עד המוות. אין זה משנה, לפי תפיסת אמונתו של קוסטא, מה יהיה מצב יחסי האישות ביניהם.
הח'ליף שואל שוב את קוסטא מה תהיה תשובתו במידה והוא מוצא לו כלה שאף על פי שהיא צעירה, חולקת איתו את כישורי לימוד תורות הנסתר וחיפוש אחר הנצח. קוסטה משיב לח'ליף שאם אמנם תימצא לו אישה כזו, אז הוא יזכה באושר המוחלט עם בן זוג החווה את אותה איכות חיים של נשמתו שלו. 
הח'ליף מכיר בקיומם של יחסי אהבה רוחניים האפשריים עבור פילוסוף כמו קוסטא, גם אם הוא מעדיף אהבה יצרית ותשוקה מינית. הח'ליף אכן נותן לו אישה כזו. קוסטא תוהה בינו לבין עצמו אם אשתו אוהבת אותו כפי שהוא או בגלל "המסתורין" שבו או השילוב של שניהם. 
מיד לאחר נישואיהם, היא נהייתה שקועה אך ורק בספריו. כאשר הוא היה עובד במהלך הלילה והיא בעודה ישנה, היא החלה לקום מהמיטה ולהסביר לו את משמעות המסתורין שאותו קוסטא תר אחרי הבנתו. בבוקר למחרת, היא לא זכרה דבר ממה שקרה. בזמן ירח מלא היא החלה לקום שוב מהשינה ולשרטט צורות על המדבר כדי לתת הסבר לסימנים שאותם חקר. כל אותם אירועים התרחשו שבע שנים קודם, בתחילת נישואיהם. כיום, היא לא מגלה התלהבות להיכנס לחקר תורת הנסתר והיא אוהבת את קוסטא כפי שהוא. 
עתה, קוסטא חרד שבמידה והיא תבין איזה מתנה היא העניקה לו, היא תהיה עלולה לחשוב שהוא מאוהב בה רק בגלל אותם קולות שטיפחו והצעירו את חייו. אם הוא יאבד את אהבתו אליה או היא את האמון בו, הוא יהיה מנוע מהכל, מפני שאהבתה וחוכמת התת-מודע של נשמתה, חד הם, בבחינת הקול כביטוי לנשמה. חוכמה מתגלית היכן שיופי האישה ישנו, וקוסטא זכה לחוות הבנה מוחלטת זו.

אודות

הפואמה "המתנה של הארון א-ראשיד", מהווה למעשה פואמה אוטוביוגרפית המתארת את ניסיונם של הזוג ייטס בתקשור ובכתיבה אוטומטית, במהלך 3 השנים הראשונות לנישואיהם (1917- 1920). תקשורים אלו הניבו את הספר חזון שיצא לאור ב-1925. במהלך תקשור עם "מדריכיהם", נאמר לו שהוא חייב להסוות את המקורות של הפילוסופיה החדשה שלו שתוצג בספר לאחר מכן.
גרסה בדיונית של הכתיבה האוטומטית עוטה במסכה את ויליאם בטלר ייטס בתור קוסטא איבן לוקא ואת ג'ורג' בתור הכלה הצעירה. היא משולה למתנתו של הח'ליף אשר מופיע בתור הפרוטגוניסט הראשי במרכזן של המון מעשיות מ"לילות ערביה", הלא הוא הארון אל-ראשיד. הפואמה מדגישה את פער הגילאים העצום בין ייטס לג'ורג', ואת תחושתו האישית של ייטס ביחס לכך, ומתארת את הפילוסוף הנוצרי המזדקן מתחתן עם אישה החולקת את "צמאונו לאותו מסתורין חבוי" (thirst for those old crabbed mysteries). אולם הכלה עצמה נמשלת במראה למעיין הנעורים הנשגב (herself can seem youth's very fountain). פליאתה העזה של הכלה מאותו מסתורין הוא בסדר עדיפות נמוך יותר לעומת כישוריה כמתקשרת.
בחזון (1925), הפואמה ממוקמת בתחילת החלק השני של הספר. בחלק זה ויליאם בטלר ייטס, מציג ומסביר את הבסיס של הג'ייר הספירלי כחלק מהפרדיגמה הגאומטרית של ה"מערכת" שלו. בכך ייטס מגשר על הפער בין החלק הראשון שעוסק ב-28 מופעי הירח, החלק היותר נגיש ב"מערכת", לבין החלק השני של הספר שמהווה אתגר רציני בניסיון להבין את היחסים בין כל חלק וחלק במערכת . (מופעי הירח והג'ייר הספירלי). 
באסופת השירים "המגדל" (The Tower), הפואמה ממוקמת במקום הלפני אחרון של האוסף. ברם, באסופת השירים, "אוסף הפואמות של 1933" (Collected Poems of 1933), ייטס יצר את היחידה "פואמות נרטיביות ודרמטיות" (כך שקונים פוטנציאלים לא יתעייפו מפואמות ארוכות מדי). צעד זה חזר על עצמו מאותו שלב, וכנראה שירת את מטרתו של ייטס להפחית מההשפעה הנובעת מקריאת הפואמות האזוטריות ב"מגדל". ("המתנה של הארון א-ראשיד" ו"ליל כל הקדושים").