google/wiki40b huggingface dataset:
פיליפה דה מוהון

פיליפה דה מוהון (באנגלית: Philippa de Mohun;‏ 1376 לערך - 17 ביולי 1431) הייתה רעייתו של אדוארד מנוריץ', בשנת 1402 קיבל אדוארד את התואר "דוכס יורק" ובעקבותיו הפכה פיליפה ל"דוכסית יורק", תואר אותו נשאה עד נפילתו של בעלה בקרב אז'נקור בשנת 1415.

קורות חיים

תאריך הולדתה המדויק אינו ידוע, אולם היסטוריונים סבורים כי פיליפה נולדה לפני שנת 1376. פיליפה הייתה בתם של ג'ון דה מוהון, ברון מוהון, ושל ג'ואן בורג'רש.
פיליפה התאלמנה פעמיים קודם לנישואיה לאדוארד מנוריץ'. היא נישאה לוולטר פיצוולטר, ולאחר פטירתו (ב-26 בספטמבר 1386), נישאה לסר ג'ון גולאפרה (נפטר ב-18 בנובמבר 1396).
לפיליפה ולוולטר היה צאצא אחד - שנקרא אף הוא וולטר (נפטר בשנת 1432).
בשנת 1390 הוכרזה כליידי מלווה של מסדר הבירית וב-10 בדצמבר 1415 הוענק לפיליפה התואר "ליידי האי וייט" (Lady of the Isle of Wight).
פיליפה נפטרה ב-17 ביולי 1431 בטירת קאריסברוק שבאי וייט, ונקברה במנזר וסטמינסטר בלונדון שבאנגליה.
גיא רוטקופף

תחילת דרכו

רוטקופף גדל בבת ים להורים שעסקו בהוראה, לימים הקימו גלריית אמנות בתל אביב. הצעיר מבין שלושה אחים. השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "חשמונאים", התגייס לצה"ל (1988) ושירת כחוקר, רכז מודיעין ומדריך ביחידת מצ"ח.

השכלה, וקריירה אקדמית

רוטקופף למד משפטים בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. את התואר הראשון סיים בהצטיינות (1996) במהלך לימודיו שימש כעוזר הוראה וכן היה חבר, ולימים עורך משנה של כתב העת "המשפט". את התמחותו לעורך דין עשה במשרדו של פרופ' יובל לוי בתחום המשפט האזרחי מסחרי (1996-7). 
רוטקופף זכה במלגת לימודים והתקבל לתואר השני במשפטים באוניברסיטת דיוק (Duke) אשר בצפון קרולינה -ארצות הברית (1998). משחזר ארצה החל לשמש כחבר סגל ההוראה הקבוע בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. רוטקופף השלים את לימודיי התואר השלישי בהנחיית פרופ' אהרון אנקר וזכה לתואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחיסיון מפני הפללה עצמית וזכות השתיקה. תחומי ההוראה והמחקר העיקריים שלו הם בתחום המשפט הפלילי, דיני ראיות וסדר דין פלילי. בנוסף לימד בבית הספר לכלכלה את תחום המשפט העסקי. במסגרת עבודתו האקדמית ריכז סדנאות לסיוע משפטי לאזרחים מעוטי יכולת ועמד בראש המכון להכוון תעסוקתי לסטודנטים.

קריירה ציבורית וניהולית

בשנת 2007 מינה שר המשפטים דניאל פרידמן את רוטקופף ליועצו הבכיר וראש מטהו המקצועי. בתפקיד זה כיהן כשנתיים, עד לסיום כהונתו של השר פרידמן במרץ 2009. מספר חודשים לאחר שנכנס לתפקידו שר המשפטים הבא, פרופסור יעקב נאמן, הוא מינה את רוטקופף לתפקיד מנכ"ל המשרד. ב-25 באוקטובר 2009 אישרה ממשלת ישראל את מינויו של רוטקופף לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים. רוטקופף המשיך לשמש מנכ"ל המשרד גם בתקופת השרה ציפי לבני עד שהודיע על פרישתו שנכנסה לתוקף בפברואר 2014.
תקופת כהונתו של רוטקופף במשרד המשפטים נחשבת לתקופה בה המשרד עבר מהפכה ניהולית, לראשונה המשרד החל לעבוד על פי תוכניות עבודה מדידות ומפוקחות באמצעות מערכות BI מודרניות, המבנה הניהולי של המשרד הותאם לניהול המודרני הדוחות הכספיים בוקרו בידי רואה חשבון חיצוני, נערכו שינויים מבניים והוקמו יחידות חדשות. בשנת 2014 מונה רוטקופף על ידי השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', לשמש יו"ר ועדת החקירה החיצונית לבדיקת אירוע הירי בו היה מעורב סמואל שיינביין.

חייו האישיים

רוטקופף מתגורר עם משפחתו בתל אביב. נשוי לריקי, לבני הזוג שלוש בנות.
בת מונטסומה

תקציר העלילה

תומאס וינגפילד הוא אציל בריטי צעיר, בן לאב אנגלי ואם ספרדיה. הוא לומד רפואה ומתארס לחברתו לילי. אביו של תומאס גר בצעירותו בספרד שם הכיר את לואיזה שהייתה מאורסת לחואן דה גרסיה אך דחתה כל פעם את החתונה כי לא אהבה אותו. הם הצליחו לברוח לאנגליה אך דה גרסיה לא שכח זאת. יצר הנקמה בער בו. כעבור שנים הגיע לאנגליה, נפגש במקרה בוונגפילד שהצליח להתגבר עליו ולכבלו. דה גרסיה הצליח להשתחרר, לחדור לביתו של וינגפילד ולהרוג את אימו.
וינגפילד מגיע לסביליה, מתיידד עם רופא מקומי ועובד כעוזרו. יום אחד הוא מתבקש להכין רעל לאשה מסוימת. מסתבר שהיא הייתה נזירה שדה גרסיה הבטיח להינשא לה. היא נכנסה ממנו להריון וכשזה התגלה היא נידונה להיקבר חיים עם תינוקה. הרעל שהכין וינגפילד מנע מהם מוות אכזרי בחנק.
דה גרסיה נמלט בספינה לעבר היספניולה בקריביים. וינגפילד עולה בנמל קדיס על ספינה המפליגה לכיוון זה. ספינתו נטרפת בים והוא ניצול על ידי אנייה עליה נמצא דה גרסיה. הוא מושלך כעבד למרתף האנייה. בגלל פריצת מגפת דבר מחליט דה גרסיה להשליך את כל העבדים לים. וינגפילד מוצא חבית ומצליח בעזרתה להגיע לחוף. הוא מובל לעיר טבסקו במקסיקו. הכהנים במקום עומדים להעלותו לקרבן אבל נערה בשם מריה מצליחה לשכנע אותם שייתכן שווינגפילד הוא אחד מצאצאי האל קֶצַל שהיה אדם לבן. שמו של וינגפילד הגיעה לאוזני מונטסומה והוא שלח את אחיינו קואוטומוק בלווית יחידה גדולה של לוחמים, להביאו אליו.
בדרך מציל וינפילד את קואטומוק מצפרני פומה וקונה בכך את אמונו המלא. וינגפילד מתקבל על ידי המלך מונטסומה בכבוד מלכים. הוא מתמנה לאל אך מסתבר לו שבתום שנה הוא יועלה לקרבן. הם משיאים לו ארבע כלות ובתוכן אוטומי, בתו של מונטסומה שבוחרת למות אתו על המזבח. בינתיים מתקדמים הספרדים וכובשים את המקדש ברגע שהכהן עומד לנעוץ את סכינו בחזהו של וינגפילד ולעקור את ליבו. וינגפילד ואוטומי בורחים לארמון מונטסומה שם מתמנה וינגפילד למפקד צבאי בכיר. הוא משתתף בקרב "ליל הצער" בו נוחלים הספרדים אבידות כבדות. וינגפילד משתתף גם בהטמנת אוצרו של מונטסומה. לבסוף כובשים הספרדים את טנוצ'טיטלן ווינגפילד, אוטומי וקואוטומוק נופלים בשבי הספרדים. דה גרסיה מענה את וינגפילד וקואטומוק כדי שיגלו היכן הוטמן האוצר של מונטסומה. בעזרת מריה, שהפכה לאהובתו של קורטס, הם מצליחים לברוח ולהגיע לעיר האורנים, שם גרו בני שבטה של אוטומי.
וינגפילד מקבל את הפיקוד על הצבא של אוטומי ומצליח להביס את הספרדים בדרכם אל העיר. הספרדים נסוגים ווינגפילד מתמנה לשליט של עיר האורנים ביחד עם אוטומי. עוברות ארבע עשרה שנים ונולדים להם שלושה ילדים. וינפילד מפסיק את המנהג של הקרבת קורבנות אדם. הספרדים שבים ומתקיפים את עיר האורנים. במהלך הקרב צופה וינגפילד בכהנים המקריבים שבויים ספרדים ומסביבם מחוללות ושרות הנשים ובראשן אוטומי. הוא משחרר חלק מהשבויים ואומר לאוטומי "אל תקראי לי עוד בעלך". וינגפילד ואוטומי נופלים בשבי הספרדים אך המפקד ברנל דיאס משחרר אותו כאות הכרה על זה שהציל אותו ב"ליל הצער". לווינגפילד נודע כי דה גרסיה היה בצבא הספרדים וכי הוא רצח את בנו. וינגפילד יוצא לרדיפה האחרונה אחריו והם נפגשים ליד לוע של הר געש. לאחר דו-קרב נופל דה גרסיה ונעלם בלוע הפולט לבה, ועשן. הוא חוזר למחנה ופוגש את אוטומי שמתאבדת בשתיית רעל בגלל מות בנה, משפחתה ובעיקר בגלל שווינגפילד הפסיק לאהוב אותה.
וינגפילד חוזר לאנגליה, פוגש את אהובת נעוריו לילי שחיכתה לו כל השנים ונושא אותה לאשה.
מוקטסומה השני

ביוגרפיה

בשנת 1502 ירש מוקטסומה את השלטון בממלכה האצטקית מדודו איויטסוטל (מלך בשנים 1486–1502). היות שאותן שנים היו שנות שלווה של האימפריה האצטקית, אחרי שהאימפריה התפשטה והתבססה, נבחר מוקטסומה בעיקר עקב היותו למדן אדוק בדת ולא בגלל תכונות מנהיגות או בגלל היותו מצביא.
המקורות השונים על אותה תקופה מוסרים גרסאות שונות ואף סותרות לגבי התנהלותו ושלטונו. בתחילת שלטונו הרחיב במעט את תחומי האימפריה שהשתרעה על פני כל מרכז אמריקה, ממקסיקו ועד פנמה של ימינו. מוקטסומה השליט מנגנון ביורוקרטי ומנהלתי כך שהאימפריה חולקה למחוזות ששליטיהם היו כפופים לו ישירות. מנגד, הוא הסתכסך עם השבטים שהיו בברית איתו בעיקר בגלל מכסת קורבנות האדם הגבוהה שדרש מהם. מוקטסומה טיפח פולחן אישיות אולם חרד הן לגורלו האישי והן לגורל הממלכה. על מנת להגן על הממלכה הקריב קורבנות אדם ללא הפסק ובנה מקדשים חדשים - שגם בהם הוקרבו קורבנות אדם.

הכיבוש הספרדי

על פי ברנרדינו דה סהגון, האמינו האצטקים כי אסון מתרחש. לפי אמונתם, כל מחזור של 52 שנים צריך לחול שינוי מהותי. לקראת השנה ה-52 מאז הקמת הממלכה האצטקית (סוף המחזור החמישי של 52 שנים) עלו אצטקים רבים למקדשים המרכזיים על מנת לבקש עידן נוסף של רגיעה. הכוכבים, כמו גם אותות מבשרי פורענות, תופעות טבע כמו כוכב שביט, שריפה במקדש, מראות מוזרים בשמים וקול יללה מסתורי שנשמע בלילות, הובילו את מוקטסומה לחפש תשובה על העומד להתרחש. 
כשהחלו להופיע דיווחים ראשונים על זרים, שבאו מהים, מוקטסומה, שהיה איש דתי מאוד, סבר שהאל קצלקואטל חוזר ובא לרשת אותו על כיסא מלכותו. קצלקואטל (קוּאֶטְסַלְקוֹאַטְל) היה שמו של אל כוכב השחר וכוכב הערב, שהנהיג על פי המיתולוגיה המקומית את העיר הקדומה טולה בימים עברו, ואמור לחזור ביום מן הימים. משום כך הורה מוקטסומה לקדם את פני הזרים במתנות וזהב, במחשבה שהם פמליית האל. בכך גירה עוד יותר את תאוותו של קורטס. 
קורטס, שהצליח למצוא בעלי ברית בין השבטים המשועבדים שנידונו להקריב קורבנות אדם, הצליח ב-1519 להיכנס בראש 500 לוחמים לעיר הבירה טנוצ'טיטלאן, בלי שנתקל בהתנגדות ממשית. הוא שבה את מוקטסומה, והצליח בעזרתו לשלוט בעיר ולבזוז את אוצרותיה. החלטת מוקטסומה לפתוח את השערים לקורטס, לערוך טקס חגיגי לכבוד חזרתו של קצ'לקואטל כביכול, ולתת ביד קורטס את מוסרות השלטון, נחשבת בעיני ההיסטוריונית ברברה טוכמן בספרה "מצעד האיוולת" לאחד ממעשי האיוולת הגדולים בהיסטוריה. יש לציין שבחצר המלכותית לא היו הכול תמימי דעים: אחיו של המלך ואחרים התנגדו בחריפות להחלטה. 
הספרדים, שחלק ממטרתם הייתה כפיית הדת הנוצרית על המקומיים, נתקפו זעם בשל טקסי הקרבת קרבן האדם ועבודת האלילים, וביצעו טבח באצטקים, תוך שבירת הפסלים במקדשים. בתגובה, התארגנו האצטקים בהנהגת אחיו הצעיר של מוקטסומה, ותקפו את הספרדים. מוקטסומה ניסה לפשר, עלה על אחת הבמות בניסיון לקרוא לרגיעה, אולם נרגם באבנים על ידי הקהל וכך מצא את מותו.
טעמי

היסטוריה

המוצר הושק על ידי עלית בדצמבר 1963, ונקרא טַעֲמִי בהשראת בתו של מנהל מפעל עלית, תמי והמילה העברית "טעם". עד שנות ה-90 יוצר החטיף במפעל עלית ברמת גן בתהליך ידני, רק עם מעבר קו הייצור לנצרת עלית הפך ייצורו לממוכן ללא מגע יד אדם. במהלך השנים יוצרו לחטיף גרסאות רבות ושונות במהדורות מוגבלות כגון טעמי עם שוקולד מריר, שוקולד לבן, עם בוטנים, שברי עוגיות ובייגלה.

רכיבים

סוכר, אורז תפוח (12%), אבקת חלב, חמאת קקאו, שומנים ושמנים מהצומח, סירופ גלוקוזה, עיסת קקאו, אגוזים (לוז, קשיו), אבקת מי גבינה, שומן חלבי, מים, קמח סויה, לקטוז, חומר הלחה (גליצרין), מתחלבים (לציטין סויה/לפתית, E-476), מלח, ונילין. כלל מוצקי קקאו בשוקולד חלב מינימום 30%.

רכיבים אלרגנים

מכיל אגוזים (לוז, קשיו), חלב, סויה. עלול להכיל גלוטן (חיטה, שעורה, שיבולת-שועל), שקדים, פקאן, אגוז מלך, קוקוס, פיסטוק, שומשום, בוטנים, ביצים.
היגרומטר

היגרומטר או מד לחות, הוא מכשיר מדידה המיועד למדוד את כמות הלחות הנמצאת באוויר ביחס לאוויר יבש.
מודל פשוט של היגרומטר ידוע בתור פסיכרומטר והוא בנוי משני תרמומטרים: אחד מודד את טמפרטורת האוויר היבש והשני עטוף בפתיל שקצהו התחתון טבול במים למדידת הטמפרטורה הלחה (השם - גולה לחה, נובע מכך שקצהו טבול במים). אידוי מהגולה הלחה מוריד את הטמפרטורה (על פי קלאוזיוס קלפירון), כך שתרמומטר הגולה הלחה בדרך כלל מראה טמפרטורה נמוכה יותר מאשר זו המודדת את טמפרטורת האוויר היבש. כאשר טמפרטורת האוויר נמוכה מטמפרטורת הקיפאון, הגולה הלחה מתכסה שכבה דקה ומבודדת של קרח. במצב זה ייתכן שהטמפרטורה הלחה תהיה גבוהה יותר מהטמפרטורה היבשה.
בעזרת הטמפרטורות היבשה והלחה שתימדד, אפשר לחשב את נקודת הטל ואת הלחות היחסית באוויר בעזרת דיאגרמה תרמודינמית או באמצעות חישוב מנוסחאות.

היגרומטר נקודת הטל

נקודת הטל היא הטמפרטורה אליה יש לקרר את האוויר בתהליך איזובארי על מנת להגיע לרוויה. קירור נוסף יתחיל תהליך של התעבות. היגרומטר מסוג זה בנוי מזכוכית שיש שליטה על הטמפרטורה שלה. לרוב תקורר יותר מטמפרטורת הסביבה והטמפרטורה שממנה מתחילה התעבות תהיה טמפרטורת נקודת הטל.
קרן דואר

קרן דואר (באנגלית: Post horn) הוא כלי נשיפה ממתכת, עשוי פליז או נחושת, נטול שסתומים ובעל פייה דמוית גביע, ששימש לציון הגעתם או יציאתם של דוור רכוב או קרון דואר. עד ראשית המאה ה-17 נעשה שימוש בצרפת, אנגליה וגרמניה בקרנות קשתיות. בסביבות מועד זה החלו להיבנות כלים בפיתול אחד קטן מאוד, כ-7 סנטימטר לרוחב, בצליל יסודי קרוב ל-סי ♭. בהמשך יוצרו בגרמניה כלים בצורת צינור מעגלי או מעוקל בשלושה פיתולים, אף כי לפעמים היה ישר. מסיבה זו, קרן הדואר היא דוגמה לקרן טבעית. קרן היער פותחה מקרן הדואר על ידי הוספת שסתומים סיבוביים. קרן הדואר בצורתה זו שימשה בעיקר את הפוסטיליונים (Postilion), או מובילי הדואר, במאות ה-18 וה-19.
מוצרט, מאהלר ואחרים שילבו את הכלי בהרכב של כמה יצירות תזמורתיות. במקרים כאלה מנגן קרנן התזמורת בקרן הדואר. דוגמה לשימוש בקרן דואר במוזיקה קלאסית מודרנית מופיעה בסולו המפורסם מאחורי הקלעים בסימפוניה השלישית של מאהלר. עם זאת, מחמת נדירותו של הכלי, התפקיד שנכתב לו מבוצע על פי רוב בחצוצרה או בפלוגלהורן
בשנת 1844 כתב הקרנן הגרמני הרמן קניג "גאלופ קרן דואר" כסולו לקרן דואר בליווי תזמורת. במאה ה-20 היה מקובל לנגן יצירה זו בתזמורת כלי נשיפה ממתכת. בעת מלחמת העולם הראשונה שימשו קרנות דואר עשויות עץ כאמצעי לאיסוף תרומות מלחמה בשיטה שכונתה "אנשי המסמרים". כל תורם קיבל בתמורה רשות לתקוע מסמר בקרן, עד שהתכסתה כליל.
יחסי אסוואטיני–ארצות הברית

היסטוריה

על פי מחלקת המדינה האמריקאית "ארצות הברית מבקשת לשמר ולחזק את היחסים הדו-צדדיים שמתקיימים בין ארצות הברית לאסוואטיני מאז שהממלכה נעשתה עצמאית בשנת 1968". המדיניות האמריקאית בנוגע לאסוואטיני מעודדת רפורמות תעשייתיות ותהליך דמוקרטיזציה במדינה.
ארצות הברית מסייעת לאסוואטיני עם מספר יוזמות ותוכניות למיגור האיידס הנפוץ מאוד במדינה. התוכניות מיושמות באמצעות: הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), המרכזים האמריקניים לבקרת מחלות (CDC), חיל השלום, קרן הפיתוח האפריקאית, משרד העבודה ומשרד ההגנה. בנוסף, ארצות הברית תומכת בפיתוח החינוך, הביטחון, משאבי האנוש ובהכשרה הצבאית של צבא סווזילנד ועובדי ממשלת סווזילנד. ממשלת ארצות הברית עצמה תורמת מיליוני דולרים מדי שנה לקרן העולמית למיגור האיידס באסוואטיני. ממשלת ארצות הברית נותנת מלגות לחיים בארצות הברית ל-4 בעלי מקצועות סווזיים בשנה, הן מהמגזר הציבורי והן מהמגזר הפרטי. סטונדטים סווזיים רבים לתארים מתקדמים בוחרים ללמוד בארצות הברית.
בשנת 2003 חזרה תוכנית האיידס האמריקנית לעבוד ופעילי חיל השלום חזרו לאסוואטיני לאחר היעדרות שנמשכה מאז שנת 1994.
Blood

Blood הוא משחק וידאו מסוגת ירי מגוף ראשון, אשר פותח על ידי Monolith Productions‏ והופץ על ידי GT Interactive במאי 1997. המשחק מאפשר משחק כשחקן יחיד, וכן משחק מרובה משתתפים ברשת. פועל על מערכת DOS ודומותיה.

היסטוריית פיתוח

הפיתוח החל על ידי Q Studios,‏ במקביל לעבודה על כותרי משחקים ידועים אחרים. בעקבות ההצלחה של Duke Nukem 3D, תהליך הפיתוח החל להתבצע באופן ציבורי, והתחיל ביוני 1996, עם עדכון שבועי באתר של החברה, כשהתכנון המקורי היה לסיים את פיתוח המשחק בתחילת 1997. Q Studios נרכשה על ידי Monolith בנובמבר 1996, וב-22 בינואר 1997 בהודעה לעיתונות נאמר שכל הזכויות נמכרו ל-Monolith‏. דבר זה הביא לכך ש-3D Realms יכלה למקד את מאמציה בפיתוח המשחק Shadow Warrior שגם הוא היה מבוסס על המנוע Build engine, והיה מיועד לצאת באותה שנה. כשיצאה Blood ב-31 במאי 1997, היא השתמשה בגרסה מתקדמת של מנוע המשחק Build engine, אשר נכתבה על ידי קאן סילברמן‏, וכללה שיפורים שונים.
הזכיון של Blood המשיך עם שתי חבילות של הרחבות רשמיות שנקראו "Plasma Pack"‏‏‏ ו-"Cryptic Passage"‏. ב-31 באוקטובר 1998 יצא משחק ההמשך Blood II: The Chosen. מבחינת זכויות מכרה Monolith את זכויותיה על Blood ל-GT Interactive. בהמשך נרכשה GT Interactive על ידי Infogrames שהחליפה את שמה בסוף ל-Atari Inc. בשנים האחרונות רכשה Warner Bros. Entertainment את הסימן המסחרי של Blood‏.

תיאור המשחק

המשחק הוא מסוג ירי מגוף ראשון‏ בו האדם המשחק במחשב רואה רק את כלי הנשק בו הוא משתמש. במהלך המשחק חוצה דמות השחקן במחשב שלבים שונים, בהם קיימים אויבים מסוגים שונים ועל השחקן לחסלם, ולהיזהר לא להיפגע מהם. במרחב המשחק קיימים חללים אליהם ניתן להיכנס רק באמצעות מפתח, המושג בדרך כלל לאחר פעילות קשה יחסית. המשחק משוחק ביבשה וכן בחללים מלאים במים בהם לא כל כלי הנשק עובדים. במהלך המשחק פזורים כלי נשק, תחמושת, ואביזרים שונים, המספקים לשחקן יכולות מתקדמות נוספות. כלי הנשק במשחק מגוונים וכוללים כלים מוכרים כגון: אקדח, מטול RPG, רובה וכן כלים מיתיים, כדוגמת גולגולת היורה אש, וכן פעולה בה נועץ השחקן פגיון בבובת וודו בה הוא מחזיק, וכך פוגע באויביו. במשחק 4 שלבים המכילים כל אחד מרחבי פעולה גדולים ומורכבים. המשחק כולל סצנות אלימות הכוללות דם, חיתוך איברים, ומתקני עינויים שונים, אך ניתן לבטלם באמצעות נעילת הורים.
חוות שער הגיא

חוות שער הגיא הייתה מקום יישוב בלתי-רשמי (חוות בודדים) מזרחית לשער הגיא בדרך מתל אביב לירושלים, אשר שימש לגידול כלבים מגזעי כלב כנעני וקולי. מבני החווה שימשו בתקופת המנדט את הפועלים והמהנדסים שעסקו בבניה ובתפעול תחנת השאיבה הסמוכה ("תחנת ברוך ג'מילי"). לאחר מלחמת העצמאות ננטש המקום. 
בשנת 1970 התיישבה במקום מירנה שיבולת יחד עם אגודה של מגדלי כלבים. חברי האגודה שיקמו את המבנים וטיפחו במקום חווה לגידול כלבים. בין 1970 ל-1980 סברו המתיישבים שהקרקע שייכת לחברת מקורות, בעליה של תחנת השאיבה וחתמו עמה על הסכם שכירות. אולם, ב-1980, לאחר שמקורות סירבה להמשיך את הסכם השכירות, התברר שהקרקע אינה שייכת כלל ל"מקורות" אלא למינהל מקרקעי ישראל. במשך כ-30 שנה ניסו המתיישבים להגיע להסכם עם המינהל, אולם ללא הועיל, איש לא דרש את פינויים ואיש לא דרש מהם דמי שכירות. מאידך, הרשויות לא התעלמו מקיומו של המקום. במקביל להתפתחות כביש 1 נסלל למקום כביש גישה והוא חובר לרשת החשמל הארצית ולקווי המים, המועצה האזורית מטה יהודה גבתה ארנונה ודאגה להסעת תלמידים ומע"צ התקינה שלט הכוונה בולט, הנראה לעיני כל העולים לירושלים בכביש הסואן.
במרץ 2011 הגיש מינהל מקרקעי ישראל תביעת פינוי לבית משפט השלום בירושלים, לפיו לדיירי החווה אין ולא היו זכויות על הקרקע וכי הם מתגוררים בניגוד לחוק בשטח גן לאומי מוכרז. דיירי החווה יצאו למאבק ציבורי בו הם מדגישים את חשיבות הגידול המקצועי של הגזע הכנעני ואת החשיבות שבמיקום החווה במקום מבודד, בשל נביחות הכלבים העזות והבלתי פוסקות, זאת יחד עם הטיעון המשפטי לפיו היו אלה המתיישבים שניסו להגיע להסכם במשך עשרות שנים ונענו בהתעלמות המינהל, שלא הסדיר עמם כל הסכם למרות פניותיהם.
בחודש ינואר 2016 קיבלת בית משפט השלום את תביעת הפינוי, והורה לפנות את החווה בתוך 90 ימים. על פסק הדין הוגש ערעור, ובמסגרת הדיון בערעור הגיעו הצדדים להסכמה שלפיה החווה תפונה תוך 18 חודשים החל מחודש נובמבר 2016.
בשלהי שנת 2016 פינתה מירנה שיבולת את החווה, והעתיקה את פעילותה לאיטליה יחד עם 12 כלבים.
אייסטיין אור

חייו

אור למד באוניברסיטת אוסלו בין השנים 1918–1922, וקיבל תואר דוקטור בשנת 1924, על עבודת דוקטורט בשם "Zur Theorie der algebraischen Körper" ("התאורייה של השדות האלגבריים"). לאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת גטינגן, שם למד והושפע עמוקות מגישתה של אמי נתר שלימדה שם אלגברה מופשטת. ב-1925 הפך לעוזר מחקר באוניברסיטת אוסלו.
המתמטיקאי האמריקני ג'יימס פִּירְפּוֹנְט מאוניברסיטת ייל נסע בשנת 1926 לאירופה במטרה להרחיב את שורות סגל האוניברסיטה במתמטיקאים. אור התקבל לתפקיד, והחל לעבוד באוניברסיטה בשנת 1927 כעוזר פרופסור, ובמהרה הפך לפרופסור חבר, ושנה לאחר מכן לפרופסור מן המניין. ב-1931 מונה לפרופסור שטרלינג (דרגת הפרופסורה הגבוהה ביותר באוניברסיטת ייל), תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-1968.
אור היה חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וממייסדי החברה האקונומטרית (Econometric Society) העוסקת בהקשרים של כלכלה, מתמטיקה וסטטיסטיקה.
נודע בעיקר בזכות עבודותיו בתורת הגרפים, כמו גם בתחומים רבים נוספים. בין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את גרייס הופר שפועלה בתחום המחשוב זכה להכרה בינלאומית, ומרשל הול, מחשובי המתמטיקאים בתחום תורת הגרפים והקומבינטוריקה. עסק יחד עם גארט בירקהוף בסריג והפך לאחד מהמומחים הבולטים בנושא זה.
בנוסף להיותו מתמטיקאי מוכשר, עסק אור גם בהיסטוריה של המתמטיקה, וכתב ביוגרפיות של מתמטיקאים כמו ג'ירולמו קרדאנו ונילס הנריק אבל.
מומנטום למשתחררים

מומנטום למשתחררים היא עמותה ללא כוונת רווח (מלכ"ר) המסייעת למשתחררים משירות בצה"ל בהכנה לחיי האזרחות.
מומנטום למשתחררים הוקמה בשנת 2008 על ידי אבא ופמלה קליימן, זוג אנשי עסקים ופילנתרופים ישראליים, על מנת לסייע לחיילים לקראת שחרורם מצה"ל, ולצעירים לאחר השחרור בצומת של המעבר לאזרחות. מומנטום למשתחררים פועלת באמצעות מערך סדנאות הכנה לקראת השחרור מצה"ל, סדנאות להכוונת קריירה למשוחררים מעל שנה, ייעוץ ומנטורינג. כמו כן העמותה מספקת מידע והכוונה למשוחררים בנושאי תעסוקה, לימודים גבוהים, זכויות משוחררים והתנהלות כלכלית, באמצעות אגף המדיה. בנוסף, מומנטום למשתחררים פועלת לקדם את חזונה ולהעלותו על סדר היום במגזר הפרטי, העסקי והציבורי.

הפעילות

מומנטום למשתחררים מפעילה מערך סדנאות למשתחררים טרם השחרור ולאחר היציאה לאזרחות. טרם השחרור הצבאי מפעילה מומנטום למשתחררים, באישור ובשיתוף עם צה"ל, סדנאות ההכנה לאזרחות לחיילים בתוך הבסיסים. בסדנאות מומנטום משתתפים למעלה מ-10,000 משוחררים בשנה. רציונל הפעילות של מומנטום מתבסס על 3 נדבכים מרכזיים אשר פותחו על ידי גורמי מקצוע:
הכנה מנטלית למעבר – הכנה מנטאלית להתמודדות עם המעבר מהשירות הצבאי לחיי האזרחות. התאמת כישורים שנרכשו בצבא ותרגומם לחיי האזרחות, הקניית נקודת מבט אפקטיבית על חווית השירות באמצעות כלי פסיכולוגיה חיובית.
חיזוק כישורים ומתן כלים – הקניית כלים ושיפור מיומנויות להתמודדות עם אתגרים בחיים, כלים עבור תכנון העתיד וקבלת החלטות, ייעוץ תעסוקתי ראשוני, כתיבת קורות חיים והכנה לראיון עבודה.
העברת ידע – הקניית ידע בתחומים הרלוונטיים לחייל המשתחרר. זכויות החייל המשתחרר, בירוקרטיה במדינת ישראל, התנהלות כלכלית, לימודים גבוהים ומידע על מלגות.
בנוסף, מומנטום למשתחררים פיתחה את סדנת 'מומנטום לדרך', המיועדת למשוחררים בטווח של חצי שנה עד שנתיים ממועד השחרור, של סדרת מפגשים לייעוץ והכוונה ממוקדים בתחומי קריירה, לימודים וקבלת החלטות. כחלק משיתופי פעולה הסדנה נערכת אף בתוך מרכזי צעירים במועצות ובערים ברחבי הארץ.
פרנץ' טוסט

פרנץ' טוסט (מאנגלית, מילולית: קלי צרפתי) או לחם מטוגן או לחם אבוד (בצרפתית: pain perdu) הוא מאכל ארוחת בוקר אהוד בצפון אמריקה, באירופה ובהונג קונג. את הפרנץ' טוסט מכינים מלחם פרוס שמטוגן בבלילת ביצים. תוספות שכיחות לבלילת הביצים הן מים, חלב או מיץ תפוזים ותבלינים כגון סוכר, אגוז מוסקט, קינמון או וניל. במסעדות בארצות הברית ובקנדה משתמשים לרוב בלחם לבן שנאפה במיוחד למטרה זו. בהכנה ביתית משתמשים בלחם לבן רגיל. בישראל משתמשים לעיתים בחלה, בין השאר כדרך לנצל את שאריותיה לאחר השבת. למרות שבדרך כלל זהו מאכל מתוק, יש המעדיפים גרסה מלוחה, עם מלח ופלפל שחור.

הכנה

טורפים את הביצים עם הנוזלים המתוארים לעיל, ושופכים את הבלילה לקערה רחבה ונמוכה. מטבילים בבלילה פרוסת לחם משני צידיה. מרימים את הפרוסה כדי להניח לשאריות הנוזל לטפטף, כדי שהלחם לא יהיה ספוג מדי ויתפורר. כדי להקטין את הסיכון להתפרקות הפרוסה הלחה כדאי להשתמש בלחם לקראת סוף חיי המדף שלו. את הלחם הספוג בבלילה מטגנים במחבת חמה ששומנה בחמאה עד ששני הצדדים מזהיבים והביצה הספוגה נקרשת. במקום ביצים שלמות ניתן להשתמש בתחליף תעשייתי העשוי מחלבוני ביצה בלבד, כך שיש בו פחות קלוריות ושומן. לפני הטיגון ניתן לזרות על הפרוסות תערובת סוכר וקינמון.
הפרוסות המוכנות מוגשות חמות, עם אבקת סוכר או סוכר, או ממרחים כגון ריבה, חמאה, חמאת בוטנים, סירופ מייפל, סירופ פירות, וכן בתוספת רסק תפוחים, קצפת, שוקולד או אגוזים כגון פקאנים.

גרסאות

פרנץ' טוסט ממולא הוא שתי פרוסות של פרנץ' טוסט שביניהן בננות, תותים או פירות אחרים. לרוב מצופה בחמאה, סירופ מייפל ואבקת סוכר.
באיטליה מוגשת גרסה המכונה "מוצרלה בכרכרה" - כריך של שתי פרוסות לחם שביניהן פרוסת מוצרלה, נטבל בשלמותו בבלילת הביצים ומטוגן.
בספרד המאכל נקרא "טוסטדס" ומכינים אותו לחג הפסחא מפרוסות לחם דקות ספוגות חלב או יין, טבולות בביצה ומטוגנות. מוגשות בציפוי דבש.
במסעדות דיינר בניו יורק, כמו בישראל, משתמשים בחלה להכנת המאכל.
במערב ודרום מערב ארצות הברית משתמשים לעיתים בלחם מחמצת.
בהונג קונג המאכל מוגש עם דבש או סירופ. לעיתים מגישים אותו עם חמאה וללא כל ממתיק ולעיתים מכינים אותו מכריך ריבה או חמאת בוטנים. ישנה גם גרסה בה הוא מוכן בטיגון עמוק.
בממלכה המאוחדת הוא לרוב מלוח ומכונה "לחם ביצים". ישנה גרסה בה מורחים מרמייט על הלחם לפני טבילתו בבלילה.
בברזיל הוא מאכל מסורתי בחגיגות לידה וכן בחג המולד ובחגיגות הסילבסטר.
בפינלנד נאכל לעיתים ללא תוספות או רק עם חמאה. ישנה גרסה לבנה - בה הוא מכוסה לחלוטין באבקת סוכר או בקצפת ומעליה נקודת "עין" של ריבה אדומה.
בנוסף, במקרים מסוימים בוחרים הסועדים לאכול אותו לא כמאכל מתוק, אלא עם שמנת או גבינה בתוספת של סלט, כארוחה בפני עצמה.
אלברט לורצינג

ביוגרפיה

לורצינג נולד בברלין להורים, ששניהם היו שחקנים. בהיותו בן 19 החל לשחק בתפקיד המאהב הצעיר (Jugendlicher Liebhaber) בתיאטראות דיסלדורף ואאכן. לפעמים גם שר בתפקידי טנור או בריטון קטנים.
האופרה הראשונה שלו, "עלי פאשה מיאנינה" הוצגה לראשונה בשנת 1824, אבל פרסומו כמוזיקאי נובע בעיקר משתי האופרות "Der Wildschütz" משנת 1824 ו-"Zar und Zimmermann" משנת 1837. 
"Zar und Zimmermann" התקבלה ללא התלהבות יתרה בלייפציג, אבל ההצגות הבאות בברלין הפיקו תגובה חיובית פי כמה. האופרה עלתה עד מהרה על כל בימות גרמניה ונחשבת כיום לאחת מיצירות המופת של האופרה הקומית הגרמנית. 
היא תורגמה לאנגלית, צרפתית, שוודית, דנית, הולנדית, בוהמית, הונגרית ורוסית. הסיפור מבוסס על חיי פטר הגדול, שנסע לגרמניה, הולנד ואנגליה מחופש לנגר כדי לרכוש ממקור ראשון את הידע שראה כנחוץ לקדמה הכלכלית של ארצו, כגון טכניקות מודרניות לבניית אוניות.
"Der Wildschütz" התבססה על קומדיה מאת אוגוסט פון קוֹצֶבּוּ והייתה סאטירה על ההתפעלות חסרת התבונה והמוגזמת שהביעה אצולת הבורגנות ליופי באמנות.