ארמין ומברי

ביוגרפיה

ארמין ומברי נולד ב-19 במרץ 1832 בכפר בשם סנט-ג'ורג', בסביבות ברטיסלאבה, בירת סלובקיה. סבו הגיע להונגריה מבמברג שבבווריה, לכן קראו לו במברגר. הנכד שינה את השם לצורה הונגרית, ומברי. משפחתו הייתה משפחה חסידית. ומברי התייתם בגיל צעיר משנפטר אביו ממחלת הכולרה, והמשפחה חייתה בעוני. בגיל שלוש שותקה רגלו והוא הפך לצולע כל ימיו. בתחילה התהלך עם קביים, אך בגיל עשר שבר ברוגזה את המשענות על גבי קבר אביו, והחליט שלא להשתמש בהם יותר.
ומברי היה מחונן בכישרון לשפות. מביתו ומסביבת מגוריו ידע הונגרית, סלובקית וגרמנית. למד בחדר ולמד עברית, ביקר גם בבית הספר העממי הנוצרי ולמד שם לטינית. עסק במספר גדול של עיסוקים: כסיוע למשפחתו עבד כשוליה של חייט, בגיל אחת עשרה לימד את בני גילו שבכפר. למד שנתיים בגימנסיה שנהלו הנזירים בסנט-ג'ורג'. בגיל שלוש עשרה נדד לפרשבורג וקיבל שם משרה ללמד את בנו של בעל מסעדה (תמורת אוכל ולינה). בתקופה זו למד לימוד עצמי את השפה הצרפתית. משחלה פוטר ממשרה זו והפך להיות משרת של מלוה בריבית, אך כל הזמן במקביל המשיך ללמוד בגימנסיה.
בשנת 1848 מרדה הונגריה באוסטריה, ומברי שמע ספורים לאומניים היסטוריים אודות ההונגרים הקדומים והחליט להיות תייר-נוסע במזרח במטרה לגלות את ההונגרים הקדומים.
בינתיים המשיך להיות מורה במקומות שונים, כולל מתן שיעורים פרטיים בערי הונגריה. במשך כל זמן זה הוא המשיך להשתלם בלימודים עצמיים בצרפתית, למד איטלקית, רוסית, ספרדית, ביקר בספריות והשקיע בלימודי המזרח: שפות נוספות (טורקית ופרסית) ולמד על דת האסלאם (כולל לימוד הקוראן).
ב-1857 חל שינוי בחייו. הוא קיבל מכתב המלצה אל הברון יוז'ף אטווש, שקיבל אותו ושוחח עמו באיטלקית, אנגלית וצרפתית. ממנו קיבל תרומה כספית גדולה, דרכון ומכתב המלצה לרוזן יוסף טלקי, נשיא האקדמיה ההונגרית המדעית. משם יצא לאיסטנבול.
באיסטנבול התפרנס מהופעות בבתי קפה ומהוראת שפות - באותה תקופה שלט כבר בחמש עשרה שפות.
אט אט החל להתקדם בחברה הטורקית. השליטה בשפות הייתה נדרשת על ידי גורמים בחברה הגבוהה. מתוך שהיה מלמד את הטורקים שפות אירופאיות ואת האירופאים טורקית התחכך בחברה הטורקית הגבוהה בחצר הסולטאן ובביתו של שר החוץ. במקביל קיבל תואר הוקרה בשם "ראשיד אפנדי" וגם לתואר דתי "מוחלדין" שפירושו "צדיק הצועד בדרכי האמת", כמו כן היה מקובל גם אצל האירופאים בקושטא.
בשלב זה החל גם לשמש ככתב לעיתונים הונגריים, אוסטרים וגרמנים; כמו כן התקבל בשנת 1860 כחבר שלא מן המניין לאקדמיה ההונגרית.
בחסות האקדמיה יצא למסעו, לחפש את ההונגרים הקדמוניים, כשהוא מצויד במכתב המלצה בלטינית ובמכתבי המלצה מהחצר הטורקית מהם הפיק תועלת רבה.
בדרכו הציג עצמו והתנהג כטורקי בשם ראשיד אפנדי - בעיה בפני עצמה בגין היותו סוני בין שיעיים, חצה את הים השחור לטרבזון, משם ברכיבה על סוס לארזורום, משם דרך טבריז, אגם אורמי ומשם לטהראן.
בטהראן ביקר ונח אצל הציר הטורקי, ולאחר מכן בינואר 1863 הצטרף לשיירה של דרוישים טטרים שחזרו ממכה לכיוון אסיה המרכזית. השיירה הגיעה לים הכספי, והמשיכה בהפלגה בסירתו של שודד ים טורקמני, עברה דרך מחנות טורקמניים ולאחר כחודש הגיעה לחיווה. באישורו של המושל המקומי, ערך ומברי טיול לאגם ארל וחזר לחיווה. בהמשך תוך מסע במדבריות, צמא וחשופים למתקפות שודדים הגיע לבוכרה. מבוכרה יצאה השיירה לסמרקנד שם שהה כעשרה ימים, משם ברח עם שיירה אחרת להראת שבאפגניסטן. זהותו התגלתה אך דרכונו הטורקי מנע ממגלה סודו לפגוע בו. בהראת כמעט ונחשפה זהותו ושוב עמד בחקירה בה ניצל בנס. לאחר מספר שבועות, הצטרף לשיירה גדולה שיצאה לכיוון משהד שבפרס אליה הגיע בסוף 1863. במשהד הוא פנה לאירופאי היחידי שגר בעיר ולאחר חודש ימים ששהה אצלו המשיך לטהראן. הרכיבה לטהראן בחורף ארכה כחודש שבסופו התקבל בהתלהבות על ידי האירופאים שגרו שם.
ומברי חזר ממסעו והגיע להונגריה בשנת 1864. בהונגריה התקבל באדישות, ואף עלה החשש שהוא עות'מאני או פרסי שמתחפש לאירופאי. ומברי מיהר לעזוב ללונדון שם הוא התקבל בהתלהבות, והוענקו לו שם אותות הצטיינות רבים. באותה שנה הוא פרסם את ספרו מסעות במרכז אסיה. ספר משכנע בתיאוריו, שנכתב כולו מהזיכרון משום שבעת נדודיו בקרב הדרווישים לא יכול היה לרשום הערות כלשהן מחשש סכנה לחייו. מלונדון הוא יצא לפריז שם נפגש, בין השאר עם נפוליאון השלישי.
לבסוף שב להונגריה והתיישב בה, לאחר שנתמנה לפרופסור לשפות המזרח באוניברסיטת בודפשט. פעל במסגרת מספר שבועונים ופרסם מספר ספרים, בעיקר בגרמנית ובהונגרית.
ומברי היה הראשון שעסק בחקירות בלשניות של השפות הטורקיות, וחבר ספרים על השפה האויגורית, האוזבקית, והקירגיזית. את מסעותיו יש לנתח בראי התקופה בה נערכו, במסעותיו נדד בבגדים בלויים וקרועים, נתון לסכנת מות תמידית מחמת רעב, צמא, ורצח. במדבריות אסיה, התחפש למוסלמי דרויש, חאג' קדוש, הצטרף לעולי רגל החוזרים ממכה, וכל זאת בתקופה שתחבורה הייתה רק דרך שיירות, ברגל ועל גבי גמלים, וכל רמז להיותו אירופאי שאינו מוסלמי היה מעלהו מיידית לגרדום. על מנת להתקיים היה חייב לחיות את חיי הנודדים והדרוישים. הוא היה חייב לסגל המנהגים המוסלמיים גם בשעות קושי, צימאון ועילפון, בשעה שאדם אינו שולט בדיוק במעשיו ובדיבורו (חוזר ללשון ילדותו). במספר מקרים נחשד כאדם זר - אך כל פעם הצליח לצאת מהאירוע בקור רוח, מחוזק וללא פגע.
לדבריו, העולם הטיל עליו סבל קשה, אולם גמל לו ביד נדיבה.

ומברי והנקודה היהודית

זהותו הדתית של ומברי הייתה בלתי ברורה. הוא נולד כיהודי, התחנך גם במוסדות נוצריים, התנהג כעות'מאני וכמוסלמי.
אך מששמע הרצל שומברי התקבל בקלות אצל הסולטאן הטורקי (אשר עד אז סירב להיפגש עם הרצל), נסע להיפגש עמו במעונו במיהלבך.
הרצל נפגש עם ומברי בפגישה שערכה כחמש שעות ומאז המשיך להתכתב עמו בידידות (כינויי חיבה הדדיים של "דודי", "איש יהודי" וכולי). יש לציין שהרצל ניסה במשך שנים להיפגש עם הסולטאן, כולל תווך של הקיסר הגרמני - ללא הצלחה. באמצע חודש מאי 1901, פגישה של ומברי עם הסולטאן גררה הסכמה של עבדול חמיד להיפגש עם הרצל. פגישה זו נערכה עוד באותו החודש בקושטא (שמה הקודם של איסטנבול).