גוסטב באוארנפיינד

שנים ראשונות

באוארנפיינד נולד בעיירה זולץ על נהר נקר, מדרום-מערב לשטוטגרט, השישי מתוך תשעה ילדים. אמו הייתה פרוטסטנטית, ואביו יהודי שהמיר דתו לקתולי. הוא העיד על עצמו שלא היה דתי ביותר.
באוארנפיינד למד אדריכלות בשטוטגרט ועסק במקצוע זה החל משנות ה-70 של המאה ה-19. הוא הגיע להישגים כאדריכל, כבר בשנת 1872, והוא בן 24 בסך הכל, זכה בפרס ראשון בתכנון בית מרגוע גדול בבזל. אך בשל מסע ממושך באיטליה בשנים 1873–1874 פנה מהעיסוק באדריכלות אל הציור. הוא עבר למינכן וחבר למספר ציירים מהם למד. באוגוסט 1879 הוזמן על ידי לודביג השני, מלך בוואריה לצייר ציור גדול המתאר את פנים בית האופרה הישן של ביירות, הכסף בו זכה שימש אותו למסעו הראשון אל המזרח.

ניסיון השתקעות במינכן

בשנות ה-90 של המאה ה-19 שהה במינכן והתקשה להתפרנס. אמו, בה היה תלוי כלכלית מתה ומשפחתה התרוששה. הוא לא הצליח למכור כמעט ציורים וגם מיזם של כתב העת המאויר Die Gartenlaube, לתיעוד מסילת הברזל מיפו לירושלים לא יצא אל הפועל עקב מחלת אלצהיימר בה לקה הבנקאי יוהנס פרוטיגר שהיה אמור לממן את המיזם.
ב-1894 נולד בנו היחיד, אוטו קונסטנטין וקשיי הפרנסה הקשים דחפו את באוארנפיינד להתחנן למשרה קיסרית של אוצר אמנות באחת מטירות בוואריה. משלא נענה, גמר אומר להגר לארץ ישראל.

הגירה לארץ ישראל

ב-1896 היגרה משפחת באוארנפיינד לארץ ישראל. מנותקים מכל קהילה, הן הגרמנית-פרוטסטנטית והן זו של הטמפלרים הם חיו בבדידות במושבה הגרמנית, אצל גיסו של גוסטב, תיאודור זנדל. מפעלו הגדול באותן שנים היה הכנת האלבום הקיסרי. אלבום זה מכיל את ציורי "המושבות השוואביות בארץ ישראל" (מושבות הטמפלרים) והוא הוגש כשי לקיסר וילהלם השני, קיסר גרמניה בביקורו בארץ ב-28 באוקטובר 1898, מטעם האגודה הטמפלרית ובהיעדרו של הצייר.
בשנים אלה הרבה באוארנפיינד בסיורים על גבול הסכנה במדבר יהודה בעוד אשתו מסייעת בפרנסת המשפחה בטחנת הקמח של המושבה הגרמנית. בשנים אלה חזר באוארנפיינד לעסוק באדריכלות במשרדו של זנדל, בין היתר סייע בהרחבת מבנה בית היתומות טליתא קומי.
הוא מת ערב חג המולד של שנת 1904 והוא קבור בבית הקברות של האגודה הטמפלרית ברחוב עמק רפאים 39 בירושלים, עם מותו לא פורסם כל הספד אלא רק ידיעה קצרה בביטאון הקהילה. בנו אוטו סיכם את חיי אביו במילים:
אבי, שעשה את אחרית ימיו במושבה הגרמנית בירושלים... היה נוהג לשוטט עמי לפני מותו (הוא מת בהיותי בן 10) לעת ערב בשולי-המדבר ולהשקיף חרש על שקיעת החמה ... אבי מת ביום 24 בדצמבר 1904 מתחת לעץ חג המולד שכבר היה מקושט למחצה. הוא לא היה איש כנסייה מאמין, בניגוד גמור לאמי ... בעת שהיה משוטט עמי נהג להצביע לאחור אל עבר העיר ירושלים ולומר: 'אלה שם מאמינים כל אחד באלוהיו וכל אחד סבור כי אלוהיו הוא האל אמיתי. אני מאמין כי הכוכבים והמדבר - המה אמיתיים.' ... כעבור שנתיים שמה אמי קץ לחייה... ערבי שתום עין הסיע אותה ברחובותיה המאובקים של ירושלים אל בית העלמין של המושבה שלנו... אני הייתי המלווה היחיד.
— מכתב של אוטו באוארנפיינד מיום 25 בינואר 1955 עברית: אלכס כרמל

לאחר מותו

לאחר מותו נשכח כליל. השאלה מי צייר את האלבום הקיסרי הפכה לחידה. בנו אוטו הפך למתנגד חריף לאנטישמיות והתנתק ממשפחתו. הוא ניסה לעניין אישים מפורסמים בסיפורו של אביו אך לא נענה. רק מחקרו החלוצי של פרופסור אלכס כרמל מאוניברסיטת חיפה משנת 1973, חשף את עובדות חייו של גוסטב באוארנפיינד.

אומנותו

באוארנפיינד השתייך לאסכולה האקדמיסטית הגרמנית. ציוריו היו ריאליסטים והוא שאף אל התיאור המדויק של המציאות. הוא מיעט לצייר בסטודיו ויצא אל חוצות העיר על מנת לצייר. בדרך כלל לא חיפש מונומנטים או אתרים קדושים כנושאים לציוריו אלא העדיף לצייר דמויות וסצנות יומיומיות ברחוב ובשוק. אף על פי ששאף ליצירה ריאליסטית, לא העתיק את מראה הרחוב במדויק. הוא השתמש בדוגמנים עבור הדמויות בציוריו ו"ניקה" את האתרים שצייר מלכלוך ו"הפרעות אסתטיות" ונטה להציגם בניקיון בוהק.
אור השמש במזרח הקסים את באוארנפיינד והוא הנושא המרכזי של ציוריו. לפי דיווחיו יכול ללכת אל אותה נקודה במשך ימים רצופים באותה שעה כדי לקלוט את כל השתקפויות האור על האובייקטים באותה שעה.
שיטותיו היו מתקדמות והוא השתמש בחידושי הצילום. הוא צילם (בשחור-לבן) מראות-רחוב כדי שישמשו לו כסקיצות שלאחר מכן יוכל לעבד בסטודיו.