אורנה בן דור

ביוגרפיה

בן דור היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. סרט הגמר שלה "תמונת מצב" זכה לפרס ביכורים בשנת 1982 והוקרן בערוץ הראשון באותה שנה.
בתחילת דרכה המקצועית ביימה שתי דוקו דרמות על שתי נשים מרכזיות בהיסטוריה הארצישראלית, מניה שוחט ושרה אהרונסון. שני הסרטים שודרו בערוץ הראשון. הסרט "יומן מסע" המגולל את סיפורה של מניה שוחט זכה בפרס הסרט התיעודי של המכון הישראלי לקולנוע ב-1986. הוא גם שודר בטלוויזיה האוסטרלית בערוץ הציבורי, והוקרן במספר פסטיבלים בעולם, ביניהם פסטיבל שיקגו ופסטיבל סידני.
בן דור ביימה ארבעה סרטים בנושא ניצולי השואה והדור השני לשואה, שזכו לתשומת לב בינלאומית רבה. ב-1988 ביימה את הסרט הדוקומנטרי "בגלל המלחמה ההיא" שעסק במוזיקאים יהודה פוליקר ויעקב גלעד והוריהם ניצולי השואה. הסרט זכה לשבחים ולפרסים חשובים, בהם פרס הביקורת הישראלי פרס הביקורת בפסטיבל ברלין ופרס ראשון בפסטיבל לנינגרד. הסרט הוקרן בבתי קולנוע בישראל ובגרמניה בהצלחה רבה וכן בניו יורק, סן פרנסיסקו ולוס אנג'לס בארצות הברית, ושודר ברשתות טלוויזיה אחדות בישראל וברחבי העולם, בהן ה-BBC הבריטי, הערוץ הציבורי באוסטרליה והערוץ הציבורי בארצות הברית. באותה שנה יצרה בן דור את הסרט "שבר ענן", שעסק באופן שבו קיבלו את ניצולי השואה בישראל בשנותיה הראשונות. הסרט שודר בערוץ הראשון.
ב-1991 ביימה בן-דור את הדרמה התיעודית הטלוויזיונית "שרה", על שרה אהרנסון. בהוראת מנכ"ל הטלוויזיה, יוסף בראל, נמחקו מתוך הסרט 40 שניות של תמונות סטילס שתיעדו את רצח העם הארמני. בעקבות האשמתה על ידי עיתונאים, על כך שהסכימה למחוק את התמונות, הבטיחה בן-דור שתכין בעתיד סרט שיעסוק בשאלה הארמנית.
ב-1993 יצרה את דרמת הטלוויזיה "שואה טובה" לפי סיפור של גבריאל דגן. ב-1995 ביימה את סרט הקולנוע "ארץ חדשה", שהביא את סיפורם של שני ילדים ניצולי שואה בשנותיה הראשונות של המדינה. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל מונפלייה ופרס ראשון בפסטיבל כלכותה והשתתף בפסטיבלים רבים בעולם. הסרט הוקרן בערוץ ארטה, ויצא להקרנה מסחרית בצרפת. בשנה זו זכתה בן דור בפרס שר החינוך ליוצרי קולנוע בישראל.
מ-1994 ועד 1999 הקימה ושימשה כמנהלת הראשונה של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. במסגרת התפקיד סייעה בן דור להפיק עשרות סרטים מצליחים כגון: "בית שאן: סרט מלחמה" של דורון צברי ורינו צרור, "באבא לובה" של ג'ולי שלז ו"איך הפסקתי לפחד והתחלתי לאהוב את אריאל שרון" של אבי מוגרבי.
בשנים 1996–1998 הגישה וערכה את התוכנית "מבט נשי", שעסקה בנושאים פמיניסטיים שעל סדר היום הישראלי. התוכנית הופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית ושודרה בערוץ 2. בשנת 1999 הנחתה בערוץ 2 את התוכנית היומית "עם הרוח" ששודרה לזמן קצר, אשר בה אירחה שחקנים ואורחים.
בשנת 2000 השתתפה במכרז לערוץ 10 כחלק מקבוצת תום תקשורת וביימה כתבות לאולפן שישי בערוץ 2.
בין השנים 2001–2007 ניהלה בן דור את המחלקה הדוקומנטרית באולפני הרצליה. במסגרת התפקיד יצרה בן דור תוכניות טלוויזיה דקומנטריות רבות. היא ערכה וביימה את תוכנית התרבות "דו"ח אינטימי" בערוץ 2; את סדרת התחקיר על מיניות בישראל "סקס ישראלי" בערוץ 8 שהייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית; ואת "בלונד: סדרה עם שורשים" (2006) בערוץ 8, על ההיסטוריה ומשמעויותיו התרבותיות ואף הפוליטיות של השיער הזהוב.
בשנת 2003 כתבה וביימה את הסרט "אחד אלמנה פעמיים שכול" לערוץ 2, שהוקרן בפסטיבלים שונים בעולם. ב-2005 כיהנה כמנהלת תחום התעודה בקבוצת התקשורת "כאן", שהתמודדה במכרז ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה ב-2007.
בשנת 2007 שודרה בערוץ 10 "אשם במותו", סדרה בת 3 פרקים בהגשת בן דור על תאונות צבאיות. הסדרה משכה ביקורת חריפה על בן דור, בין היתר מצד רשויות צה"ל. למרות הדרישה לצנזרו, הסרט שודר לבסוף כמתוכנן. הסדרה הופקה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית.
ביולי 2007 יצא סרטה של בן דור, "אמא, לא הרגתי את הבת שלך", המביא את סיפורם של בני הזוג ליאור ויובל, טרנסג'נדר F2M (מנקבה לזכר). הסרט הופק בהשקעה של ערוץ 10 והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, והיה מועמד לפרס וולג'ין בתחרות הסרטים הדוקומנטרים. זכה בציון לשבח בפסטיבל סרטי נשים ברחובות באותה שנה. הוא הוקרן בשורה של הקרנות מסחריות ובסינמטקים בחיפה, תל אביב, ירושלים ושדרות, ושודר בערוץ 10 באפריל 2008. הסרט מוקרן עד היום ברחבי העולם בפסטיבלים ובכינוסים הומו-לסביים.
בשנים 2007–2008 ניהלה את המחלקה הדוקומנטרית בערוץ 10. בקיץ 2008 שודרה בערוץ 10 סידרה שיצרה עם רפי קרסו על הסכנות הבריאותיות שבאורח החיים העכשווי – "מה הורג אותנו".
הסרט "אמא תגידי" העוסק ביחסי הבמאית עם אמה, הוקרן בפסטיבל "דוקאביב" 2009. הסרט שודר ביס דוקו ובערוץ 10 בקיץ 2009, והופק בעזרת קרן מקור, בבימויים של בן דור ועמי טיר.
במאי 2009 הצטרפה כשותפה לחברת התוכן וההפקות של נועה מימן "אדד ווליו" והיא מנהלת את המחלקה הדוקומנטרית בחברה. את מימן פגשה בעבודה על סרטה האישי של מימן "אוי מאמא". סרט המספר את סיפור השואה של סבתה ואם אביה של מימן, פירה רפופורט מימן. בשנת 2009–2010 יצרה בן דור בהפקת מימן את "כשהכאב גדול מנשוא", סידרה בת 3 פרקים העוסקת באובדנות, ששודרה בערוץ 8 במאי 2010, והוקרנה בפסטיבל דוקאביב של אותה שנה. כמו כן כתבה וביימה את הסרט "השיבה הביתה" המתאר מסע לחיפוש זהות של שלושה ילדי מהגרי עבודה אשר נולדו בישראל ויצאו לבדוק את השורשים שהותירו הוריהם בארצות המוצא. הסרט שודר בערוץ 10 והוצג בפסטיבל פיפ"א היוקרתי.
ביולי 2010 הייתה בצוות השיפוט של פסטיבל ירושלים בתחום הדוקומנטרי. במהלך 2010 יצרה בן דור יחד בהפקת חברת Added Value סדרת סרטי תחקיר בנושאי בריאות עבור ערוץ 10, וכן סידרה קומית בהנחיית אביעד קיסוס, "המסע לארץ הציצים". בחצי השנה האחרונה של 2011 ובתחילת 2012 שודרה הסדרה "מעושרות" אשר יצרה וביימה בהפקת mytv; הסדרה הייתה להצלחה גדולה בערוץ 10, זכתה לרייטינג גבוה ולהיקף חשיפה גדול בתקשורת. הסדרה עוסקת ב-6 נשים עשירות והתנהלותן אל מול כסף וסמלי סטטוס. הסדרה שהייתה משעשעת וביקורתית הפכה לאייקון תרבותי.
בשנת 2016 שודרה בערוץ 10 הסדרה ״דיני נפשות״, אותה יצרה כתבה וביימה בן דור, שעסקה בפרקליטות ובמערכת המשפט הישראלית. הסדרה חשפה פרשות שחיתות, עינוי דין ועיוות דין בתוך מערכת המשפט. היא יצרה סערה ציבורית עצומה וזכתה לביקורות מצוינות לצד ניסיונות הכפשה מצד מערכת המשפט. במהלך השנים גם נושאים שהיו שנויים במחלוקת ב-2016 הסתברו כמדויקים.
בשנת 2016 עלתה לשידור סידרה נוספת בבימויה של בן דור שעסקה במורי בתי הספר התיכוניים בישראל. הסדרה ניסתה להביא לידיעת הצופים את מורכבות העבודה בהוראה ואת חוסר הנכונות של המדינה לתגמל את המורים כראוי.
במאי 2018 החלה להיות משודרת בערוץ רשת הסדרה שיצרה "הזדמנות אחרונה לאהבה".
בן דור הייתה נשואה לקובי ניב, ולהם בן ובת. לימדה קולנוע דוקומנטרי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה כ-16 שנים.