דפנה ארמוני

ביוגרפיה

ילדות ונעורים
ארמוני נולדה במרץ 1956 בקיבוץ רביבים. אביה אריק היה אדריכל נוף ואימה הדסה הייתה מטפלת בילדים, אחותם של משה חובב וראומה אלדר. ב-1961 כשהייתה ארמוני בת חמש עברה המשפחה לאנגליה בעקבות עבודתו של האב. ארמוני התחנכה שם וזכתה לחינוך בריטי מוקפד. בשנת 1966, כשהייתה ארמוני בת 10, חזרה המשפחה לישראל. 
"כשבאתי לארץ ועוד לא ידעתי עברית, המורה לעברית שנתנו לי מטעם בית הספר, הלכה להכין תה ובעלה שמע אותי שרה באנגלית. הוא בא ואמר לי שאני שרה מאד יפה, ושהוא אחראי על מקום שנקרא 'בית צבי' ושאני אבוא ואשיר שם. אני אשיר?".
— ראיון עם דפנה ארמוני ב"אנשים"
אביה רצה עבורה קריירה בתחום הציור. הוא ניבא לה עתיד מזהיר כציירת והתאכזב כשבחרה לעסוק בתחום המוזיקה אך מאחר שארמוני התנסתה בתחום השירה עוד בצעירותה, הדרך לשירות בלהקה צבאית הייתה טבעית עבורה.

שנות השבעים

דפנה ארמוני שירתה בלהקות צבאיות. תחילה, מ-1975 עד 1977, בלהקת גייסות השריון, ולאחר מכן בשירות קבע עם צוות הווי חיל האוויר. בצוות זכתה ארמוני לפרסומה הראשון, כשהייתה הסולנית בשיר "בתוך" ששר הצוות בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1977.
בשנת 1978 השתתפה ארמוני בשנית בפסטיבל הזמר והפזמון, שבו התחרתה עם דודו זר, חני אליקים ומוטי דיכנה עם השיר "אקומה נא". באותה השנה שיחקה ארמוני בסרט "הלהקה" בתור נועה, החיילת החדשה בלהקה. עוד באותה שנה השתתפה בפסטיבל נביעות 1978 בנואיבה בשלישייה יחד עם דויד ברוזה ואחותו טליה שגם הופיעו ב"שעת מרעה", מופע של שירי מוטי בהרב בעיבודיו של שפי ישי שהועלה ב"צוותא". במהלך שירותה הצבאי, גם חלקה זוגיות סוערת עם דויד ברוזה, אך לאחר תקופה, החליטה מיוזמתה להמשיך הלאה.
פרסומה הגדול של ארמוני בא בשנת 1979, כשנבחרה להופיע עם אריק איינשטיין ושלום חנוך וביצעה את שירו של חנוך "עד מחר". הופעה זו הביאה לחשיפתה הגדולה. באותה השנה לוהקה לשחק בסרט ההמשך לאסקימו לימון - "יוצאים קבוע" בתפקיד שלי. במקביל החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי בתפקיד חיוכי סתיו במחזה "הוצאה להורג" מאת חנוך לוין ובבימויו.

שנות השמונים

ב-1981 הופיעה ארמוני יחד עם חנוך ועם שלמה גרוניך. עוד באותה שנה שיחקה בסרט "לא לשידור" לצד ארנון צדוק, הופיעה לצידו של גרוניך בקדם אירוויזיון עם השיר "קליידוסקופ", ושרה קולות רקע באלבומו של שם טוב לוי "התעוררות".
ב-1982 השתתפה באלבום ובמופע הטלוויזיה "עמק הנהר האדום" לצד מתי כספי, ריקי גל, דורי בן-זאב, ובני אמדורסקי. היא ביצעה סולו באלבום את השיר "אני שמורת טבע" (מילים: אהוד מנור).
באביב 1984 הוציאה את השיר "אלה" (מילים ולחן: שלום חנוך, עיבוד: משה לוי ושלום חנוך), שזכה להצלחה רבה, והגיע למקום ה-12 במצעד השנתי תשמ"ד של גלי צה"ל. עוד באותה שנה הופיעה ארמוני עם קורין אלאל, דויד ברוזה וגידי גוב, ושיחקה ב"בית ספר לריקודים" ובמחזמר "המלך ואני".
ב-1986 הוציאה ארמוני את אלבום הבכורה שלה, "דפנה ארמוני". רוב השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך, שהיה גם בן זוגה, וכולם עובדו על ידו ועל ידי משה לוי. כמה מתוכם הפכו ללהיטים מוכרים, ובהם "אוהבת אותך, עוזבת אותך", "היא תיקח אותך", "למה דווקא איתך" ו"יום פראי". כמו כן נכלל השיר "אלה" כשגירסת האלבום שונה מגרסת הסינגל, שהוציאה ארמוני שנתיים קודם לכן. בהקלטות האלבום השתתפו ז'אן פול זימבריס, ואלון הילל בתופים וכלי הקשה, מיקי שביב בבס, חיים רומנו בגיטרות, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופונים, משה לוי בקלידים, סינטיסייזרים, ופסנתר, וכן חברי האלקטריק בנד של צ'יק קוריאה שהופיעו באותה תקופה בארץ. בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "מנגו" (מילים: נירית ירון גרוניך, לחן ועיבוד: שלמה גרוניך).
ב-1987 שימשה כזמרת ליווי באלבומיהם של יוסי בנאי, שלמה גרוניך וחוה אלברשטיין.
ב-1988 הקליטה יחד עם גרוניך אלבום שירי ילדים: ספר/קלטת בשם "בגלל המנגו", שכלל לחנים שלו לטקסטים של אשתו דאז, נירית ירון, שכתבה את הספר. ארמוני וגרוניך אף העלו הצגת ילדים עם חומר זה. האלבום לא יצא על גבי דיסק עד היום. שיתוף הפעולה עם גרוניך המשיך במופע משותף ב"צוותא" ובמחזמר "אמריקה".
בשנת 1989 הוציאה אלברשטיין את אלבומה "לונדון", בו ארמוני שרה איתה בדואט את השיר "יש סיפור חדש בעיר". בקיץ אותה הוציאה את השיר "סיפור בג'ינס" (מילים: מאיר גולדברג, לחן ועיבוד: הנרי ברטר), שזכה להצלחה והגיע למקום החמישי במצעד השבועי, והגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים השנתי תש"ן (1990) של רשת ג'.  השיר למרות הצלחתו, לא נכלל באף אלבום של ארמוני. בקליפ של השיר במסגרת התוכנית "זהו זה" נראית ארמוני לצד בובות בדמות ה"גבר" שבשיר.

שנות התשעים ואילך

משנות התשעים עסקה ארמוני בציור, והשתתפה בלמעלה מעשרים תערוכות שבהן הציגה את עבודותיה.
בתקופה זו השתתפה כזמרת וכשחקנית בתוכנית הטלוויזיה בהנחיית אבי אתגר "מוצ"ש".
ב-1992 הוציאה ארמוני את אלבומה השני "אשה אחת פחות", בהפקה משותפת עם יוסי פיין. ארמוני כתבה והלחינה את רוב השירים. באלבום תוכנן להופיע שירו של אביב גפן "אתה פה חסר לי", אך לבסוף הועבר השיר לזמרת נורית גלרון ונכלל באלבומה מאותה שנה "בתוך הסערות". ב-1994 השתתפה בקלטת שירי משחק לילדים של דתיה בן דור בשם "שירי משחק" ושרה את השיר "מי שטוב לו ושמח". שיר הנושא בביצוע ארמוני הפך ללהיט ילדים גדול עד היום, כמו גם "אני נקי" (במקור בביצוע נירה רבינוביץ', מתוך התוכנית "מה פתאום"). ב-1995 השתתפה בקלטת ילדים נוספת "סודות מתוקים" משיריה של היוצרת אורית וגנפלד.
בין השנים 2000-1998 שיחקה ארמוני במיני סדרה "הסודות של כנרת". בהמשך, הצטרפה ארמוני ללהקת שחקני תיאטרון "הבימה", שם שיחקה במחזות "מניין נשים", "נאסר א-דין", "שרים נגד אלימות" ובמחזמר "בוסתן ספרדי", בו ממשיכה להופיע עד היום ׁ(2016). בתקופה זו הופיעה בפסטיבלים, בערבי משוררים ובמופעים שונים באותה השנה הופיעה ארמוני פעם נוספת בקדם-אירוויזיון. מאז שנת 2000 מלמדת ארמוני פיתוח קול הן באופן פרטי והן במסגרת בתי ספר למוזיקה, משחק וקריינות. בשנת 2001 החלה להופיע ב"ערב שירי אלה פיצג'רלד".
בשנת 2009 השתתפה בתפקיד אורח כדודתו של שימי בסדרה "100 בתנ"ך" בערוץ "לוגי".
בשנת 2011 השתתפה בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה". בתוכנית ביצעה ארמוני לראשונה את השיר "אתה פה חסר לי".
אחרי שהשתתפה  ב"היכל התהילה" הציגה ארמוני תערוכת יחיד לכבוד יום הולדתו של אביה שחלה מאוד.
בקיץ 2016 השתתפה בפרסומת ל"בנק מזרחי טפחות" עם השיר "אלה" לצידו של פרזנטור הבנק דביר בנדק.
במאי 2019 השתתפה ארמוני בפסטיבל הזמר המתחדש - "פסטיבל השיר הבא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן וזכתה בפרס הגדול עם השיר שפחה את ומלכה בדואט עם גבי ברלין.

חיים פרטיים

בשנים 1972–1974 הייתה ארמוני בת זוגו של דורון ערן. 
בשנים 1974 –1975 הייתה במערכת יחסים עם עדי רנרט.
בשנים 1975 –1976 הייתה במערכת יחסים עם דייוויד ברוזה. 
בשנים 1976–1980 הייתה במערכת יחסים עם שפי ישי.
בשנות השמונים הייתה בת זוגו של שלום חנוך במשך שש שנים, ושל אפיק פלג במשך ארבע שנים.
ב-14 בפברואר 1993 נולדו שני ילדיה התאומים, עדן ואלה, אותם מגדלת כאם חד-הורית.
העובדה שארמוני קראה לבתה אלה עוררה במשך השנים לא מעט ספקולציות. 
"זאת טעות נפוצה", אומרת אלה ארמוני. "הצעירים חושבים שזה נכתב עלי, ומי שעבר את גיל 25 מבין שזה לא הגיוני וחושב שאני קרויה על שם השיר. אבל מי שמתעמק בשיר מבין שזה היה אבסורדי לקרוא לי על שם השיר. אמא שלי אוהבת אותי, היא לא כיוונה לשם. הפירוש של השם שלי הוא: 'אל' ו' ה' ', כלומר פעמיים אלוהים. זו הודיה כפולה לאלוהים על זה שהוא ברא לאמא שלי תאומים. זה הסיפור. כשהייתי בערך בת שש שאלתי אותה: 'אמא, קוראים לי אלה (במלעיל) או אלה (במלרע)'. היא אמרה לי - 'מה שאת רוצה, תבחרי'. בחרתי אלה במלעיל וזהו".
— מותק, את גדולה: אלה ארמוני היא לא רק הבת של, כתבה בעיתון "סופשבוע מעריב", מאת דנה קסלר
ארמוני מתמידה בסירובה לחשוף את זהות אבי ילדיה.
זהותו של האב לא פורסמה מעולם, וכל השלושה מסרבים להתייחס לכך. "אנחנו לא מדברים על זה", פוסקת אלה. "אני יכולה רק להגיד שהיה הרבה באזז בנושא הזה מאז שהיינו ילדים, וזה גרם לנו להיות חשדנים. בכלל, הרבה פעמים הרגשנו שאנשים מנסים להשיג דרכנו דברים - כרטיסים להופעות, למשל - או שניסו להוציא מאיתנו מידע על זהות האב. זה הפך אותנו להיות מאוד מפוכחים. כשהייתי ילדה חשבתי שלכל הילדים יש הורים מפורסמים; רק בגיל מאוחר יחסית הבנתי שזה לא ככה. אבל אמא היא אדם מאוד בגובה העיניים: היא אנושית כמו כל ההורים".
— "הגוזלים שלה חזרו אל הקן: דפנה ארמוני והתאומים שוב ביחד", ראיון עם דפנה ארמוני וילדיה באתר XNET, מאת טל ליברגל קדר