google/wiki40b huggingface dataset:
מירב דורי

ביוגרפיה

דורי נולדה לאביה כדורסלן העבר גיורא דורי, וגדלה בקיבוץ כפר גלעדי ובגיל 15 עברה לרמת גן על מנת להגשים את החלום להיות שחקנית כדורסל מקצוענית ולמדה בבית הספר 'בליך'.

בליגת העל

דורי שיחקה בקבוצות מכבי רמת חן, בני יהודה ובקבוצת הפועל תל אביב עימה זכתה גם באליפות הליגה לשנת 2006. בשנת 2007 חתמה בקבוצת אלקטרה רמת השרון, עימה זכתה באליפויות הליגה בשנים 2009 ו-2010.
ביולי 2011 חתמה דורי בקבוצת מכבי בנות אשדוד, עימה זכתה בדאבל (גם בגביע המדינה וגם באליפות הליגה) לשנת 2012 ובגביע נוסף בשנת 2013.
בשנת 2014 חזרה לרמת השרון ולאחריה בשנת 2015 חזרה לשחק בקבוצה בה גדלה, לסגירת מעגל, מכבי רמת חן. לקראת סוף העונה בסדרת הפלייאוף היא נפצעה במהלך משחק, קרעה את הרצועה הצולבת בברך וסיימה את העונה. פציעה זו  למעשה סיימה לה את הקריירה ומאז לא חזרה לשחק כדורסל.
סך הכל שיחקה 14 עונות בליגת העל בהן זכתה  ב-4 אליפויות מדינה ו-3 גביעי מדינה.

נבחרת ישראל

דורי שיחקה בנבחרת הנערות של ישראל (שימשה כקפטנית הקבוצה) והובילה את הנבחרת להישגים ולניצחונות על נבחרות מובילות כגון רוסיה, ספרד, צ'כיה, הונגריה ועוד. כמו כן, שיחקה בנבחרת העתודה של ישראל וזכתה עימה באליפות אירופה דרג ב' לשנת 2005. משנת 2006 היא שיחקה גם בנבחרת ישראל הבוגרת, עימה עלתה 3 פעמים רצוף לאליפות אירופה.  
סך הכל שיחקה דורי 14 שנה בנבחרות ישראל.

חיים אישיים

בשנת 2012 סיימה דורי בהצטיינות תואר ראשון במנהל עסקים עם התמחות במימון במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2017 סיימה תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק ואסטרטגיה במסלול האקדמי המכללה למנהל.
כיום, דורי מנהלת שיווק ומכירות בחברת 'שחקן אמיתי', העוסקת בענף הכדורסל.
טוני פיין

ביוגרפיה

פיין נולד בעיר סאות'פורט במחוז מרזיסייד, עלה לישראל בגיל 25 ומאז עבד ב"קול ישראל". ערך והפיק תוכניות מוזיקה רבות ברשת ג', ובהמשך מונה לעורך האחראי של התחנה. מ-1978 עד 1995 היה העורך והמפיק של תוכנית הרדיו הפופולרית "חדש, חדיש ומחודש", בהגשת שוש עטרי, שהציגה שירים לועזיים חדשים. תוכניות רדיו נוספות שערך הן "מה נשמע" - תוכנית מוזיקה לועזית יומית (1995–1998), "החדשים" - סקירת סינגלים חדשים (2009), ו"ציפורי שיר" - שירי ארץ ישראל (2010).
מ-2009 החל לערוך ולהגיש תוכנית רדיו יומית לצד עופר נחשון, "באוויר", בה מושמעים שירים ישראלים חדשים ומתארחים אישים שונים באולפן. לאחר מכן ערך פיין את התוכנית, שהגישה רויטל עמית.
בשנת 2014 זכה בפרס תוכנית המוזיקה במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב, על התוכנית "באוויר".
באפריל 2016 פרש טוני פיין מקול ישראל. רשת ג' ציינה זאת בשידור פרידה מיוחד אליו הגיעו גם קולגות לעבודה מהעבר. בין השאר היו שם משה מורד, קובי מנורה, עופר נחשון, אבי משולם, רויטל עמית, יואב גינאי והשר אופיר אקוניס.
פיין נשוי לעדנה מתחילת שנות ה-80 ולשניים שני בנים.
צ'ארלס סוויני

מייג'ור ג'נרל צ'ארלס סוויני (באנגלית: Charles Sweeney; ‏27 בדצמבר 1919 - 16 ביולי 2004) היה קצין בחיל האוויר האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה, וטייס המטוס "בוקסקאר" (באנגלית Bockscar) שנשא את הפצצה האטומית "איש שמן" שהוטלה על נגסאקי ב-9 באוגוסט 1945. לאחר המלחמה פרש משירות פעיל בחיל האוויר, והפך לקצין במשמר האווירי הלאומי של מסצ'וסטס בו הגיע לדרגת מייג'ור גנרל, דרגה המקבילה לאלוף בכוחות המזוינים של ארצות הברית.

שירות צבאי

סוויני היה מדריך בפרויקט אלברטה, בו אומנו טייסים לבצע הפצצות גרעיניות ביוטה. הוא נבחר על ידי פול טיבטס (הטייס שהטיל את הפצצה הגרעינית שפגעה בהירושימה) ללהק האווירי 509 של חיל האווירי ב-6 בינואר 1945. תחילה התאמנו במטוסים מדגם C-46 ו-C-47, אך בהמשך עברו למטוסי C-54, שהיו בעל טווח טיסה וכושר נשיאת משקל גדולים יותר.
ב-4 במאי 1945 הפך סוויני למפקד להק 309, הלהק הקרבי שיצא מלהק 509, והיה אחראי על 15 מטוסי B-29 ("צלחת-כסף") ועל צוותי האוויר והקרקע שלהם, 535 איש ביחד. ביוני ויולי של אותה שנה עבר לבסיס חיל האוויר בטיניאן.
בנוסף לאחריות הפיקוד והאימון של חייליו ביולי 1945, סוויני נבחר גם לפקד על משימת ההפצה הגרעינית השנייה על יפן. הוא התאמן יחד עם צוותיו של צ'ארלס דון אלבורי במטוס ה-B-29 שכונה "האמן הגדול", והיה המפקד האחראי על משימת האימון ב-11 ביולי. הוא והצוות טסו חמש פעמים לאימון כהכנה להטלת הפצצות "איש שמן" ו"ילד קטן" על יפן.
ב-6 באוגוסט 1945 הטיסו סוויני ואלבורי את המטוס "האמן הגדול" ששימש כמטוס תצפית ומכשור עבור ההפצצה הגרעינית הראשונה בהיסטוריה, ההפצצה על הירושימה.

פעילויות לאחר המלחמה

סוויני סיים שירות מבצעי בחיל האוויר ב-28 ביוני 1946 בדרגת לויטננט קולונל (דרגה מקבילה לסא"ל), אך המשיך בשירות במשמר האווירי הלאומי של מסצ'וסטס. בהמשך קודם לדרגת קולונל, ב-21 בפברואר 1956 היה למפקד להק אוויר 102, וזמן קצר לאחר מכן, ב-6 באפריל קודם לדרגת בריגדיר גנרל (תת-אלוף). פרש מחיל האוויר בשנת 1976 כמייג'ור גנרל (אלוף) במשמר האווירי הלאומי.
לאורך כל חייו סוויני היה משוכנע בצורך ובנכונות של ההפצצה על יפן, ורק לקראת סוף ימיו כתב ספר זיכרונות מעורר מחלוקת שאמיתותו מוטלת בספק. בספר זה הגן על ההחלטה להטיל את הפצצה האטומית לאור שאלות היסטוריות. עם זאת, טענותיו הנוספות על ההפצצה יחד עם אנקדוטות אחרות על להק 509 ועל אנשי הצוות הובילו לרוב הביקורת.
בהמשך חייו הטיס סוויני מטוסים בתצוגות אוויריות וביצע מספר של תמרונים כדי למשוך קהל. נפטר ב-16 ביולי 2004 בגיל 84 בבית החולים מסצ'וסטס ג'נרל בבוסטון. בשנת 2002 השאיר אחריו הקלטה של קולו שמתארת את ההכנות למבצע ואת המבצע עצמו.
תיבת גומא

תֵּבַת הגֹּמֶא הייתה תיבה עשויה גומא פפירוס שנחמרה בחימר וזפת כדי למנוע חדירת מים, שאליה הוכנס משה על ידי יוכבד אמו, שביקשה להגן עליו מגזירת פרעה.
התיבה הייתה עשויה מגומא, המזוהה עם הגומא פפירוס, וחוזקה "בַחֵמָר וּבַזָּפֶת". צמח הפפירוס גדל לאורך גדות הנילוס ומצוי לרב באזור הדלתא של הנהר. צמח הגומא מגיע לגובה של 2.5 מטרים והוא מעוטר בעלים ופרחים. המצרים הקדמונים השתמשו  בגומא כדי להתקין נעליים, מחצלות ואף סירות. לעשיית תיבת משה הספיק קנה אחד של גומא. את התיבה הניחה אם משה בין קני הסוף על שפת היאור כדי שלא תיסחף.
המילה 'תיבה' מופיעה בעוד סיפור תנ"כי, תיבת נח. התיבה מסמלת הצלה. בשני הסיפורים, תיבת משה ותיבת נח, ניצלים השוכנים בה בחסדו של האל. 
סיפור ידוע נוסף מהמזרח הקדום, בו היה שימוש לסל נצרים הוא סיפורו של סרגון מאכד, אשר אמו הכוהנת הפקירה אותו לחסדי הנהר.
פיגר אינטרנשיונל

פיגר אינטרנשיונל (באנגלית: Figure International, בתרגום חופשי: "גזרה בינלאומית") היא תחרות כושר חד שנתית לנשים שנערכת כל שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף כחלק מהתחרות היוקרתית ארנולד קלאסיק ונערכה לראשונה בשנת 2003 (זאת הייתה תחרות הגזרה המקצועית הראשונה בIFBB). ג'ני ליין היא המתחרה שמחזיקה במרבית התארים (3 במספר).
יוליאן גרובלני

יוליאן גרובלני (בפולנית: Julian Grobelny;‏ 16 בפברואר 1893 - 4 בדצמבר 1946) היה חסיד אומות העולם, פעיל במסגרת המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS) החל מ-1915, ונשיא ארגון הסיוע הפולני ז'גוטה החל מהקמתו בשנת 1942.
גרובלני נולד בעיירה בז'זין שליד לודז'. הוא השתתף במרידות שנערכו בשלזיה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, והיה לאקטיביסט בקרב פועלי לודז' בתקופת טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם כניסת הכוחות הנאצים לעיר במסגרת הפלישה לפולין, ירדו בני משפחת גרובלני למחתרת עקב הכרזתם כאויבי הרייך השלישי. למרות מחלת השחפת ממנה סבל, היו מעורבים גרובלני ואשתו, הלינה (נולדה ב-1900), בהצלת מספר רב של יהודים-פולנים בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין. הזוג היה ידוע בפעולתו להצלת ילדים יהודים מהשואה, בין השאר על ידי הברחתם מתוך גטו ורשה. בנוסף, החביאו גרובלני ואשתו למעלה מתריסר פעילי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית בביתם, ופעלו בשיתוף פעולה צמוד עם אירנה סנדלר, ראש מחלקת הילדים של ז'גוטה. יוליאן והלינה הפכו את ביתם הצנוע בפלך צגלוב שליד נובומינסק (מינסק מזובייצקי) למקלט זמני עבור יהודים, עד שימצא עבורם מקום שהייה קבוע. הם סיפקו הגנה לנזקקים ביותר, במיוחד לאלו שברחו מהגטו. בני הזוג השקיעו את רוב זמנם ומרצם לפעולות הצלה, אך סייעו גם ליהודים מבוגרים וסיפקו להם תעודות ומסמכים "אריים", כסף ותרופות.
כוחות הגסטפו עצרו את גרובלני בחודש מרץ 1944, אך לא היו מודעים לפעולת ההצלה החשאית שלו. הוא נשלח לכלא, אך שרד הודות לעזרה מצד חבריו, קבוצת רופאים שסייעו לו בעת שהותו שם. לאחר תום המלחמה הפך גרובלני לראש עיריית נובומינסק. הוא נפטר בעיירה שנה לאחר מכן, ב-4 בדצמבר 1946, כתוצאה ממחלת השחפת ממנה סבל, ונקבר בבית הקברות המקומי. יוליאן והלינה גרובלני מופיעים ברבים מהספרים העוסקים בסיוע הומניטרי ליהודים בתקופת השואה, בפרט בעיר ורשה. ב-8 במרץ 1987, העניק 'יד ושם' לבני הזוג את התואר "חסידי אומות העולם".
שקלוב (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שקלוב 30,802 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2019 נמנו במחוז המשנה 26,848 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.97% בלארוסים, 4.44% רוסים ו-1.59% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (75.31%) ורוסית (23.22%).
קעילה

קעילה הייתה עיר ממלכה כנענית, הנזכרת בתעודות מצריות קדומות, ולאחר מכן עיר בנחלת שבט יהודה, הנזכרת רבות בתנ"ך ובספרות חז"ל.
כיום העיר מזוהה עם תל קילא, השוכן כ-12 קילומטרים מצפון מזרח לבית גוברין בשפלת יהודה. קעילה המקראית זוהתה במקום זה כבר על ידי אוסביוס בראשית המאה ה-4.
העיר נזכרת כבר במכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפני הספירה, בצורה "קילתא". לאחר מכן, נזכרת בספר יהושע כאחת מערי השפלה בנחלת שבט יהודה, לצד העיר נציב (כיום - "ח'רבת בית נציב", הסמוכה לתל קילא).
לפי ספר שמואל א', דוד המלך הושיע את העיר מהפלשתים, אך יושבי העיר היו כפויי טובה, והתכוונו להסגירו ביד שאול המלך:
וַיַּגִּדוּ לְדָוִד לֵאמֹר הִנֵּה פְלִשְׁתִּים נִלְחָמִים בִּקְעִילָה, וְהֵמָּה שֹׁסִים אֶת-הַגֳּרָנוֹת. וַיִּשְׁאַל דָּוִד בַּה' לֵאמֹר הַאֵלֵךְ וְהִכֵּיתִי בַּפְּלִשְׁתִּים הָאֵלֶּה, וַיֹּאמֶר ה' אֶל-דָּוִד לֵךְ וְהִכִּיתָ בַפְּלִשְׁתִּים וְהוֹשַׁעְתָּ אֶת-קְעִילָה. וַיֹּאמְרוּ אַנְשֵׁי דָוִד אֵלָיו הִנֵּה אֲנַחְנוּ פֹה בִּיהוּדָה יְרֵאִים וְאַף כִּי-נֵלֵךְ קְעִלָה אֶל-מַעַרְכוֹת פְּלִשְׁתִּים. וַיּוֹסֶף עוֹד דָּוִד לִשְׁאוֹל בַּה' וַיַּעֲנֵהוּ ה' וַיֹּאמֶר, קוּם רֵד קְעִילָה כִּי-אֲנִי נֹתֵן אֶת-פְּלִשְׁתִּים בְּיָדֶךָ. וַיֵּלֶךְ דָּוִד וַאֲנָשָׁו קְעִילָה וַיִּלָּחֶם בַּפְּלִשְׁתִּים, וַיִּנְהַג אֶת-מִקְנֵיהֶם, וַיַּךְ בָּהֶם מַכָּה גְדוֹלָה, וַיֹּשַׁע דָּוִד אֵת יֹשְׁבֵי קְעִילָה. וַיְהִי בִּבְרֹחַ אֶבְיָתָר בֶּן-אֲחִימֶלֶךְ אֶל-דָּוִד קְעִילָה אֵפוֹד יָרַד בְּיָדוֹ. וַיֻּגַּד לְשָׁאוּל כִּי-בָא דָוִד קְעִילָה, וַיֹּאמֶר שָׁאוּל נִכַּר אֹתוֹ אֱלֹהִים בְּיָדִי כִּי נִסְגַּר לָבוֹא בְּעִיר דְּלָתַיִם וּבְרִיחַ. וַיְשַׁמַּע שָׁאוּל אֶת-כָּל-הָעָם לַמִּלְחָמָה לָרֶדֶת קְעִילָה לָצוּר אֶל-דָּוִד וְאֶל-אֲנָשָׁיו. וַיֵּדַע דָּוִד כִּי עָלָיו שָׁאוּל מַחֲרִישׁ הָרָעָה, וַיֹּאמֶר אֶל-אֶבְיָתָר הַכֹּהֵן הַגִּישָׁה הָאֵפוֹד. וַיֹּאמֶר דָּוִד ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל שָׁמֹעַ שָׁמַע עַבְדְּךָ כִּי-מְבַקֵּשׁ שָׁאוּל לָבוֹא אֶל-קְעִילָה לְשַׁחֵת לָעִיר בַּעֲבוּרִי. הֲיַסְגִּרֻנִי בַעֲלֵי קְעִילָה בְיָדוֹ הֲיֵרֵד שָׁאוּל כַּאֲשֶׁר שָׁמַע עַבְדֶּךָ ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, הַגֶּד-נָא לְעַבְדֶּךָ. וַיֹּאמֶר ה' יֵרֵד. וַיֹּאמֶר דָּוִד הֲיַסְגִּרוּ בַּעֲלֵי קְעִילָה אֹתִי וְאֶת-אֲנָשַׁי בְּיַד-שָׁאוּל וַיֹּאמֶר ה' יַסְגִּירוּ. וַיָּקָם דָּוִד וַאֲנָשָׁיו כְּשֵׁשׁ-מֵאוֹת אִישׁ וַיֵּצְאוּ מִקְּעִלָה, וַיִּתְהַלְּכוּ בַּאֲשֶׁר יִתְהַלָּכוּ, וּלְשָׁאוּל הֻגַּד כִּי-נִמְלַט דָּוִד מִקְּעִילָה, וַיֶּחְדַּל לָצֵאת
— ספר שמואל א', פרק כ"ג, פסוקים א'-י"ג.
.
בזמן שיבת ציון, הייתה קעילה בירת פלך.
בתקופת המשנה והתלמוד הייתה העיר ידועה בדבלים הייחודיות שלה, אשר כונו "דבלה קעילית".
ברגמוט

שימושים

הברגמוט מכיל חומר הנקרא BERGAPTEN. על פי יסודות הארומתרפיה השמן האתרי המופק מברגמוט ומכיל חומר זה, אמור לסייע בטיפול בבעיות היפר-אקטיביות, ולהקל במצבי פסוריאזיס.
ברפואה אלטרנטיבית הוא מומלץ כחליטה לטיפול בתולעי מעיים, הורדת חום, שיכוך כאבי גרון, שיתון, כיוח, והורדת גזים.
טליה שייר

חייה

שייר נולדה בלייק סקסס שבניו יורק. סבה מצד האב, אוגוסט קופולה, היה פסנתרן שליווה את אנריקו קארוזו, והגיע לאמריקה במהלך מסע הופעות של קארוזו. סבה מצד האם היה אף הוא מוזיקאי, בשם פרנצ'סקו פנינו. אביה, קרמיין קופולה היה נגן חליל בתזמורות רדיו, ואמה, איטליה קופולה, הייתה שחקנית. כמי שנולדה למשפחה ממוצא איטלקי, סבה וסבתה מצד האב הגיעו מהעיר ברנלדה שבבזיליקטה. שמה הוא קיצור של המילה "איטליה" לציון מוצאה. אחיה הוא הבמאי פרנסיס פורד קופולה, ואח נוסף, אוגוסט, היה לחוקר ספרות. שייר החלה להופיע בקולנוע ובטלוויזיה בשנת 1968. ב-1989 שיחקה בסרט סיפורי ניו יורק בבימויו של אחיה.
שייר ידועה בשל גילום דמותה של "קוני קורליאון" בסדרת סרטי "הסנדק" שביים אחיה, וכן בשל גילום דמותה של "אדריאן פנינו" אשתו של רוקי בסדרת הסרטים בה כיכב סילבסטר סטאלון, על שני התפקידים הייתה מועמדת לפרס האוסקר. 
שייר הייתה נשואה פעמיים, בפעם הראשונה למלחין דייוויד שייר ממנו יש לה בן אחד, ובפעם השנייה למפיק ג'ק שוורצמן, ממנו יש לה שני בנים, השחקן ג'ייסון שוורצמן והצלם ג'ון שוורצמן.
המלוריאן

המלוריאן היא סדרת ספרי פנטזיה אפית בת חמישה ספרים, אשר נכתבה על ידי סופר הפנטזיה האמריקאי דייוויד אדינגס. הסדרה מהווה המשך ישיר לסדרת הבלגריאד.
עלילת הסדרה מתמקדת בגאריון הבוגר, גיבור הבלגריאד, שהפך למלך האי ריבא, ובארנד, נער עם עבר מסתורי, כאשר צילו של ילד אופל חדש מאיים על חייהם ועל גורל עולמם.
הסדרה זכתה להצלחה, אם כי לא כמו קודמתה. ביקורת הופנתה על סגנון וקווי העלילה, שלמעשה חזרו על עלילת הבלגריאד, עם שינויים קלים.]
מרדכי משעני

ביוגרפיה

משעני נולד ב-10 באפריל 1945 למשפחה מיוצאי חלב וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב . בשירותו הצבאי הגיע לדרגת רב-סרן, ואחר כך למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך לעורך דין.
השתתף בוועידת הליכוד בשנת 1986 ויצר שם קשר עם דוד לוי. מאוחר יותר מינה לוי את משעני לתפקיד יועצו הפוליטי.
בתקופת כהונתו של לוי כשר השיכון, הוא מינה את משעני לתפקיד יו"ר חברת עמידר.
נכנס לכנסת ב-15 בפברואר 2001 מטעם ישראל אחת (במקום ח"כ אלי גולדשמידט, לאור העובדה ששניהם היו באותה רשימה במקור), ופרש מיד לסיעת גשר. תפקידו כחבר כנסת תם עם השבעת הכנסת השש עשרה.
בשנת 2003, עם סיום כהונתו כחבר כנסת, שב עו"ד משעני למשרד עוה"ד שייסד.
נפטר ב-9 באפריל 2013, יום לפני יום הולדתו ה-68. הותיר אישה, שלושה ילדים ונכדים. בנו דרור משעני הוא סופר ועורך. אחיו אייל משעני הוא פרופסור לרדיוכימיה והדמיה מולקולרית במרכז הרפואי הדסה.
ולטר אננברג

ביוגרפיה

נולד במילווקי, להורים ממוצא יהודי-גרמני, מוזס לואיס "מו" אננברג, שהיה מוציא לאור ורכש את העיתון "The Philadelphia Inquirer", וסיידי ססיליה לבית פרידמן. היה הבן היחיד של הוריו. מלבדו היו להוריו שבע בנות. היה מגמגם מאז לידתו.
בשנת 1920 עברה המשפחה ללונג איילנד. לאחר סיום לימודיו ב-1927 למד בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא הועף משם, ולעולם לא קיבל תואר מסיים קולג'. כשלמד בקולג' היה חבר באחוות הסטודנטית היהודית "זטא בטא טאו", הוותיקה ביותר בארצות הברית.
לאחר מותו של אביו בשנת 1942, קיבל לניהולו את עסקי המשפחה, והביאם להצלחה יתרה, תוך השקת המגזין "TV Guide" לתוכניות טלוויזיה בשנת 1952 והמגזין "Seventeen" לבני נוער.
בעיתונים שהוציא, ובפרט ב-The Philadelphia Inquirer, לא היסס לתקוף את הממשל והרשויות בארצות הברית, ובשנות החמישים פרסם מאמרים התוקפים את המקארתיזם ואת תוכנית מרשל.
בשנת 1969 מינה אותו נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לשגריר ארצות הברית בבריטניה, תפקיד שמילא עד שנת 1974, כאשר בשנת 1976 הוענק לו תואר אבירות של מסדר האימפריה הבריטית.
היה אספן אמנות, ונהג לארח באחוזתו שברנצ'ו מיראג' בקליפורניה ידוענים רבים, ובהם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומלכת בריטניה אליזבת השנייה.
ייסד את "בית הספר אננברג לתקשורת" באוניברסיטת פנסילבניה ואת "בית הספר אננברג לתקשורת ועיתונות" באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1986 העניק לו הנשיא רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 1989 ייסד את "קרן אננברג", המעניקה תמיכה כלכלית למלכ"רים בתחום שיתוף הידע, וכן תרם למוסדות שונים בתחום החינוך, בסך כולל המוערך בכ-2 מיליארד דולר.
עם מותו בשנת 2002 נתרם אוסף האמנות האימפרסיוניסטית שלו, בשווי מוערך של כמיליארד דולר, למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
היה נשוי בראשונה לברניס דונקלמן, ובשנת 1951 נישא בשנית, לליונור כהן, אחייניתו של מייסד אולפני קולומביה הארי כהן.
סמירה עזאם

ביוגרפיה

נולדה בעכו למשפחה נוצרית אורתודוקסית. אביה היה צורף. בגיל 16 החלה לעבוד בתור מורה בבית ספר בעיר, ובהמשך הייתה למנהלת בית ספר לבנות. החלה לכתוב סיפורים קצרים וביקורות ספרים תחת שם העט "פאטת אל-סחיל" (בת החוף) לעיתון "פיליסטין" ביפו. 
בעקבות מלחמת העצמאות ב-1948 הגיעה ללבנון ולעיראק, שם כתבה בעבור מספר עיתונים ומגזינים. הייתה שדרנית וכותבת תוכנית בעבור רדיו "המזרח הקרוב", תחילה בקפריסין ב-1952 ואחר כך בביירות בין השנים 1954 ל-1956. בשנת 1954 יצא אוסף הסיפורים הקצרים הראשון שלה. היא עברה לעיראק ועבדה שם ברדיו וכמורה עד לשנת 1959, אז גורשה ללבנון. הייתה חברה במועצה הלאומית הפלסטינית הראשונה בשנת 1964. תרגמה יצירות של אדית וורטון ושל ברנרד שו לערבית. 
נהרגה בתאונת דרכים בירדן ב-8 באוגוסט 1967.
בעברית יצא ספרה "השעון והאדם" בהוצאת עקד בשנת 1970.
בעיית הטאוטוכרון

בעיית הטאוטוכרון (או איזוכרון) היא בעיה בפיזיקה ומתמטיקה. מקור המילה מיוונית, ומשמעותה "אותו הזמן".

תיאור הבעיה

בעיית הטאוטוכרון היא הניסיון לזהות את העקומה כך שהזמן שלוקח לכל חפץ המחליק עליה (ממנוחה, ללא חיכוך, תחת שדה כבידה אחיד) להגיע לנקודה התחתונה שלה יהיה בלתי תלוי בנקודת ההתחלה שלו.

פתרון הבעיה

העקומה הפותרת את הבעיה היא ציקלואידה. 
הזמן הלוקח לכל גוף המחליק עליה להגיע לתחתית הוא , כאשר  הוא רדיוס המעגל היוצר את הציקלואידה,  היא תאוצת הכובד, ו- הוא הקבוע המתמטי פאי.
לינדזי מרשל

ביוגרפיה

מרשל נולדה במנצ'סטר שבאנגליה. היא למדה לימודים קלאסיים בקולג', ואחרי כן נרשמה לקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה .
התפקיד החשוב הראשון שלה היה במחזה "Fireface" בתיאטרון רויאל קורט, שאותו קבלה עוד לפני סיום הלימודים. ב-2001 זכתה בפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית החדשה הטובה ביותר על הופעתה במחזה "Redundant" בתיאטרון רויאל קורט, ובמחזה "Boston Marriage" בדונמאר ורהאוס. ב-2003 זכתה בפרס התיאטרון TMA לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזה "חלום ליל קיץ". מאז הופיעה בתפקידים ראשיים בהפקות תיאטרון שונות. ב-2009 שיחקה בהפקה בווסט אנד של המחזה "Three Days of Rain" לצדו של ג'יימס מק'אבוי. ב-2011 הופיעה במחזה "גרינלד" בתיאטרון הלאומי.
מרשל שיחקה בסרט "השעות" לצדה של ניקול קידמן ובסרט "מכאן והלאה" בבימויו של קלינט איסטווד.
מרשל גילמה את דמותה של קלאופטרה בסדרה ההיסטורית של HBO "רומא". מאז 2009 שיחקה בתפקיד ליידי שרה היל בשלוש עונות של סדרת הדרמה "Garrow's Law" של BBC One. יחד עם ג'ולי וולטרס השתתפה בדרמה "שהייה קצרה בשווייץ". היא כיכבה גם בסדרה החדשה של ITV על פי ספרי "גברת מרפל" מאת אגאתה כריסטי.
בינואר 2013 שיחקה מרשל בתפקיד איילין בלייר אשתו של אריק בלייר בדרמה הרדיופונית "The Real George Orwell - Homage to Catalonia" ברדיו 4 של ה-BBC.

חיים אישיים

מרשל חיה בקינגס קרוס שבלונדון עם בן זוגה, איש קולנוע העוסק בסרטים דוקומנטריים.
סרז'י פמיאס

סרז'י פמיאס (קטלאנית: Sergi Pàmies‏; נולד ב-1960 בפריז) הוא סופר, עיתונאי, מתרגם ושדרן טלוויזיה ורדיו קטלאני שזכה במספר פרסים.
סגנונו משלב בין הומור ופרודיה לבין נושאים של ייאוש, כישלון ומוות. בעבודתו בתקשורת הוא משתף פעולה עם קים מונזו. פמיאס תרגם יצירות של גיום אפולינר, ז'אן-פיליפ טוסן, אגוטה קריסטוף ודניאל פנאק.
אקטרינה סאבו

ביוגרפיה

סאבו נולדה בזאגון, במחוז קובסנה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סאבו ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף. והייתה לאתלטית המעוטרת ביותר באולימפיאדה. אך היא זכורה, במיוחד בשל מדליית הכסף שבה זכתה בקרב רב אחרי התנגשות אפית עם מרי לו רטון מארצות הברית. היא זכתה בשלושה מהתרגילים האישיים (קורה, סוס קפיצות וקרקע) ובמדליית הזהב הקבוצתית.

אלופת עולם

סאבו הובילה את נבחרת רומניה לזכייה בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברוטרדם שבהולנד בשנת 1987, תוך שהיא מנצחת את ברית המועצות בתחרות הקבוצתית בפעם השלישית בלבד בהיסטוריה של האליפות.
יהודה ראב

השומר הראשון

יהודה ראב נולד בהונגריה. היה השומר העברי הראשון של המושבה פתח תקווה. משה סמילנסקי מתאר: "מיד עם הופעת הירק הראשון בשדות המושבה הוא יצא לשמור על השדות". הקירבה בין היישוב לבין המדבר הביאה לכך שהבדואים השכנים ניסו לשלוח את בקרם וצאנם לשדות המושבה. הבדואים שחיו באזור שמצפון לפתח תקווה שהיה מלא ביצות חיפשו מרעה ומים, ולכן כאשר גילו את השדות הירוקים של איכרי פתח תקווה היו "שולפים את חרבותיהם להכותם נפש. על חלקת מרעה יהרגו איש".
הנשק של השומר העברי היה מראהו החיצוני ונחת זרועו, ובזה התבלט ראב. כאשר השומר היה מופיע על סוסתו, היה מטיל פחד על המתקרבים לשדות, ולעיתים היה צורך בנקיטת פעולות פיזיות.
אחד הסיפורים הקשורים בו הוא על נסיעתו ללוד בחברת חברו, אשר נשא צרור כסף גדול. כאשר פגשו בהם שישה ערבים מזוינים, הוא הורה לו לברוח למושבה. הוא העסיק את השודדים עד שכדור עבר ליד כנף בגדו ולאחר שפגע באחד השודדים הוא מצא מחסה אצל ידידים בדואים.

הבאר הראשונה

מייסדי פתח תקווה יהושע שטמפפר (שהיה בן דודו של יהודה), יואל משה סלומון ודוד גוטמן החליטו כי פעולת הבנייה הראשונה במושבה תהיה חפירת באר מים. המלאכה הוטלה על ראב. בעומק של 24 מטר נמצאו מים. בית באר המים נמצא עד היום ב"כיכר המייסדים" במרכז העיר.
התושבים הערבים של הכפרים השכנים הגיעו לפתח תקווה על מנת לשאוב מים נקיים לשימושם. עד אז הם שתו את המים של מעיינות ראש העין. מים אלו היו מזוהמים, שכן רועי הצאן ורועי הבקר נהגו להשליך את פגרי הבהמות למי הירקון.

החריש הראשון

ראב היה זה שביצע את החריש הראשון באדמת פתח תקווה. תחילה ניסו לחרוש במחרשה מקומית עם בהמות מהסביבה. אולם האגרונום דוד רגנר, שבא מהונגריה לנהל את עבודת האדמה, החליט להזמין מחרשות מארץ מוצאו, מהסוג המקובל באירופה. כמו כן הביא שוורים מסוריה "גדולים וכבירי כח". ואכן, לאחר הגשם הראשון, אלעזר ראב ובנו יהודה יצאו לעבודה בשדות וחרשו את "התלם הראשון". תבואת השדות הצליחה והערבים שיבחו את העבודה באמרם: "אל יהוד אשטר מן אלמן" - כלומר, היהודים עולים בחריצותם על הגרמנים, תושבי מושבות הטמפלרים.

אחרית ימיו וצאצאיו

ראב נפטר בפתח תקווה בי"ח באייר ה'תש"ח (27 במאי 1948), ונקבר בבית הקברות סגולה.
בנו הבכור (שנולד לאחר גירושיו מאשתו הראשונה) הוא הרב מנחם שלמה ראב, שהיה ראש ישיבת מאה שערים.
בתו של ראב היא המשוררת אסתר ראב, נכדו הוא הסופר אהוד בן עזר וניניו הם הזמרת והתקליטנית אליוט והמוזיקאי והמלחין רזי בן-עזר.
בל תשקצו

ביהדות, בל תשקצו הוא איסור הלכתי לעשות מעשים דוחים המעוררים גועל. על פי התלמוד, איסור זה נלמד מן הפסוק בספר ויקרא: "אַל תְּשַׁקְּצוּ אֶת נַפְשֹׁתֵיכֶם בְּכָל הַשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ וְלֹא תִטַּמְּאוּ בָּהֶם וְנִטְמֵתֶם בָּם." (ספר ויקרא, פרק י"א, מ"ג) הפסוק עוסק באופן ישיר באיסור אכילת שרצים, ומהמילים "אל תשקצו את נפשותיכם" נלמד עיקרון רחב יותר: איסור על מעשים נתעבים ומעוררים סלידה.

דאורייתא או דרבנן

יש ראשונים שהבינו על פי פשטות דברי התלמוד שזהו איסור דאורייתא. ראשונים אחרים כתבו שזוהי רק גזירה דרבנן, והדרשה שבתלמוד היא אסמכתא בעלמא. הרמב"ם כתב שהאיסור אמנם מדאורייתא, אך אינו נכלל עם שאר האיסורים בתורה שנקבע עליהם עונש מלקות, משום שאינו מתאים לפשט הכתוב.
יוסי לוי-ספרי

ביוגרפיה

לוי-ספרי נולד וגדל ברחובות. למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק בעריכת דין בין השנים 1997–2006. בשנת 2000 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית, ובשנת 2006 השלים תואר שני בחקר סכסוכים באותה אוניברסיטה. 
בשנת 2006 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ. בין השנים 2007–2010 שירת כקונסול, קצין מנהלה וממלא מקום השגריר בשגרירות ישראל במונטבידאו, אורוגוואי. בין השנים 2011–2014 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה, לאחר הורדת דרג היחסים בין המדינות בעקבות פרשת המרמרה. 
בין השנים 2015–2017 כיהן כמנהל מחלקת תנאי שירות של הדיפלומטים הישראלים בחו"ל במטה משרד החוץ. ב-1 בינואר 2017 מונה לקונסול כללי של ישראל באיסטנבול, טורקיה. הוא החל למלא את תפקידו באוקטובר 2017, אך במאי 2018 גורש על ידי הנשיא ארדואן במחאה על הרג פלסטינים במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה
וידאו קליפ

וידאו קליפ (מכונה גם בקצרה קליפ; בעברית: קְלִיט חֹזִי) הוא סרטון המהווה ייצוג חזותי של שיר. וידאו קליפים משמשים בעיקר כמנגנון קידום מכירות של תעשיית המוזיקה, אך לעיתים מהווים יצירות אמנות בפני עצמם.

היסטוריה מוקדמת

וידאו קליפים הוצגו בקולנוע (בדרך-כלל בצמוד לסרטים) החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-20. מרביתם של וידאו קליפים אלה היו פשוט הסרטה של הזמרים המבצעים את השיר.
הסרט אלכסנדר נייבסקי (1938), בבימויו של סרגיי אייזנשטיין, מכיל סצנות קרב רבות שהן כוריאוגרפיה למוזיקה מאת סרגיי פרוקופייב. סצנות אלה קבעו סטנדרט חדש לשילוב בין מוזיקה לסרטים ולהצגת מוזיקה בסרטים, ויש המחשיבים אותן לווידאו קליפים האמנותיים הראשונים.
גם סרטוני ההנפשה הראשונים של וולט דיסני היו מעין וידאו קליפים ליצירות מוזיקה, ובהמשך הציגו אולפני דיסני את הסרטים פנטסיה (1940) ופנטסיה 2000 (2000), שניתן לראותם כרצף של וידאו קליפים למוזיקה קלאסית. גם הסרטים המצוירים הראשונים של האחים וורנר היו במקור מעין וידאו קליפים לשירים מתוך סרטי מחזמר.
בשנת 1941 הופיעו במועדונים ובבארים ברחבי ארצות הברית תיבות נגינה (ג'וקבוקס - jukebox) חדשים, שהציגו וידאו קליפ במהלך השמעת השיר שנבחר על ידי הלקוחות. אלפי וידאו קליפים הופקו עבור מכשיר זה, שכונה "Soundie".

ימי הטלוויזיה

וידאו קליפים שנוצרו במיוחד עבור שידור בטלוויזיה החלו להופיע בשנות החמישים של המאה ה-20. טכניקות אחרות להצגת השיר, כגון שימוש באנימציה, הצגת סרט "עלילתי" קצר לצלילי השיר, ושיטות צילום ועריכה שונות החלו להופיע לאחר מכן.
לכמה וידאו קליפים הייתה השפעה רבה על התחום, כגון אלו של הביטלס לשיריהם "שדות תות לנצח" ו"פני ליין". וידאו קליפ נוסף הנחשב לאבן-דרך בתחום הוא "רפסודיה בוהמית" של להקת קווין. צורת העריכה של וידאו קליפים השתנתה עם השנים, והיא חולקת רבות עם צורת העריכה של פרסומות בהיותה במקרים רבים תזזיתית ומהירה, להבדיל מצורת העריכה המקובלת בסרטים.
השקתה של תחנת הטלוויזיה MTV בשנת 1981 הפיחה רוח חיים חדשה בתחום. תחנה זו שידרה במקור וידאו קליפים ללא הפסקה, 24 שעות ביממה, ללא כל תוכניות טלוויזיה "רגילות" במהלך השידורים. אמנים רבים שהחלו את דרכם באותה תקופה, כגון הזמרת מדונה, חבים הרבה מהצלחתם ל-MTV. כיום קיימים ערוצים רבים המתמחים במוזיקה, וחלק גדול מלוח השידורים שלהם מורכב מוידאו קליפים. בין ערוצים אלה ניתן למנות את VH-1, ערוצים מקומיים שונים של MTV (כגון "MTV אירופה", "MTV יפן", וכו'), ערוץ 24 הישראלי, ועוד.
עם התפתחות רשת האינטרנט, והופעת יוטיוב קיימת כיום יכולת להעלות וידאו קליפים לרשת, בהשקעה מינימלית, על ידי אנשים פרטיים וגופים שונים. אחד מסוגי הווידאו קליפים הפרטיים הנפוצים כיום הוא הליפ דאב.