google/wiki40b huggingface dataset:
וירג'יל תומסון

ביוגרפיה

תומסון למד בפריז אצל נדיה בולאנז'ה ואחר התיישב בניו יורק לצד ארון קופלנד. בין השנים 1940 ל-1954 שימש כמבקר המוזיקה של ההראלד טריביון. כתיבתו בנושאי מוזיקה מצטיינת בשנינות ובשיפוט עצמאי.
בשנות ה-30 של המאה העשרים עבד תומסון כמלחין תיאטרון וקולנוע. ההזמנה הראשונה שלו לקולנוע הייתה לסרט "המחרשה שהבקיעה את המרחבים", בתמיכת מנהל ההתיישבות של ארצות הברית. תומסון כתב את המוזיקה גם לסרט "הנהר", עוד הפקה במימון מינהל ההתיישבות. בשנת 1949 קיבל את פרס פוליצר למוזיקה על המוזיקה שלו לסרט "סיפור לואיזיאנה".
תומסון עבד עם גרטרוד שטיין על האופרות "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ו"האם של כולנו".
ז'יל בן-דוד

ביוגרפיה

בן דוד היה שותף במשך השנים בדיבוב סדרות שונות של הטלוויזיה החינוכית, בין השאר, בדיבוב התוכניות "טוב-טוב הגמד", "דן דין השופט", "שוטרים וגנבים" ו"סיפורים קלאסיים מצוירים".
בן דוד עוסק רבות בהפעלת בובות. לאורך השנים הפעיל בובות בתוכניות ילדים רבות בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובערוץ "הופ!". הפעיל, בין היתר, בובות בתוכניות "החרצופים", "הקונצונים", "אליק ובליק" ו"רחוב סומסום". הוא מוכר בעיקר כמדבב והמפעיל של הבובה מוישה אופניק מ"רחוב סומסום", אותה החל להפעיל בסדרה המקורית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנות השמונים. בן דוד ממשיך להפעיל את "אופניק" בהפקה המחודשת של סדרה, המשודרת בעשור השני של המאה ה-21 בערוץ "הופ!".כמו כן, הפעיל את הבובה "אבנר" בתוכניות "הקרנבל של מיכל" ו-"קצפת", בשנת 2019 בן דוד הצטרף להפקת הסדרה בחצר של פופיק.
בן דוד שיחק תפקיד בולט בסדרה הנפילים
בשנים 2014-2017 דיבב והפעיל בן דוד את "מוזלי" מתוך הסדרה "דן ומוזלי" בטלוויזיה החינוכית.
בן דוד גם שיחק בתפקידי משנה ובתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה וסרטים ישראליים. בין השאר, שיחק בסדרות "החיים זה לא הכל", "זינזאנה", "מעורב ירושלמי", "טלנובלה בע"מ", "מה בכריש?", "חשופים", "הנפילים", "סרוגים", "זגורי אימפריה", "לא הכל ורוד" ובסרטים "צלילה חוזרת", "הקרב על הוועד", "רגליים קרות", "ריקוד מסוכן", "סינדרום ירושלים" ו"הטוב, הרע והלא נורא".
אירובוטיקס

היסטוריה

אירובוטיקס נוסדה בשנת 2014 על ידי רן קראוס ומאיר קליינר. קראוס משמש מנכ"ל החברה וקליינר סמנכ"ל מחקר ופיתוח.
עד ספטמבר 2017 גייסה החברה כ-61 מיליון דולר.
נחל כופר

נחל כופר (בניקוד: כֹּפֶר) הוא נחל אכזב קטן, מיובלי נחל איילון, שאורכו חמישה קילומטר בערך. הוא נמצא ברובו בתחומי רמת-גן, ובסופו הוא עובר בשדות חיריה, בשטח ללא שיפוט.
עד לבינוי המשמעותי באזור במהלך המאה ה-20, היה הנחל ארוך הרבה יותר, וניקז את שטחי דרום רמת גן, וכן את שטחי גבעתיים, גבעת שמואל, מועצה אזורית אפעל ותל השומר. רוב אפיקו שולב במערכות ניקוז מי הגשמים של יישובים אלה, והוא מהווה דוגמה לנחל שהוסדר וכמעט נעלם תחת הבינוי.

תוואי הנחל

הנחל זורם מצפון לדרום, ומדרך אלוף-שדה הוא מתחיל להתחתר ממזרח לדרום-מערב. כיום הוא מתחיל לצד (בגדה המערבית) כביש גהה, מדרום לצומת גהה. הגישה לנחל באזור זה קשה בגלל הקרבה לכביש, והוא אף מוקף בגדר בחלקים מסוימים. הנחל עובר בגינת "שיכון הבולגרים" שליד מחלף בר-אילן, והוא מוקף בעצים משני הצדדים לאורך כל הגינה. משם הוא ממשיך צמוד אל החומה שמפרידה בין שכונת נווה יהושע לכביש גהה. בקטע קטן מקצה גן שיכון הבולגרים עד מקום לא ידוע לצד כביש גהה, הוא מתחיל לזרום בתוך תעלה בנויה ולא בערוץ טבעי במקום זה הוקם בשנת 2018 "פארק נחל כופר". סמוך למחלף אלוף שדה הוא פונה מערבה ומתחתר לצד אלוף-שדה לאורך כמה עשרות מטרים מוקף בעצי אקליפטוס גבוהים עד הגשר שמעל דרך אלוף-שדה. שם הוא עובר במנהרה תת-קרקעית מתחת לכביש.
אחרי שהוא חוצה את הכביש הוא מגיע לגינה קטנה בשדרות בן-צבי בשיכון הצנחנים. באזור הזה גם יש צמחיית מים לצידו.
הנחל מתחתר דרומה בשטחים פתוחים ממזרח לכפר המכביה, עד שמגיע לתחום הפארק הלאומי.
בפארק הוא נכנס למנהרה תת-קרקעית, ממנה הוא נשפך לאגם הפארק, כשבחורף הוא מזין אותו במי גשמים . מוצאו מן האגם בחורשת האקליפטוסים שבצדו הדרומי של הפארק. משם הוא מתחיל להתחתר לכיוון דרום-מערב, עוקף את אצטדיון וינטר, חוצה את דרך לוד, נכנס לשולי פארק אריאל שרון ומתחתר בין השדות שליד חיריה. בקטעים אלה האפיק מוקף בצמחיית מים. הוא עובר ליד רחוב נ"ד שבתל אביב-יפו, ואחר-כך הוא ממשיך בסמוך לחווה חקלאית באזור. הוא נשפך לנחל איילון מדרום לפארק מנחם בגין שבתל אביב. בקטע שבין רחוב נ"ד עד לשפך יש שביל עפר שמיועד להולכי רגל ולרכבי שטח, הקטע מתוכנן להיות חלק מפארק אריאל שרון.
כיום, שיטחו חלק מהנחל במטרה לבנות על הנחל עצמו מסלול לרכיבה על אופניים (תאריך סיום בנייה אמור להתקיים בשנת 2020).
שימוש בטלפון נייד במהלך נהיגה

שימש בטלפון הנייד במהלך נהיגה בכלי רכב, ובמיוחד כתיבה, שליחה וקריאה של הודעות טקסט, גורמים לתגובות איטיות ופחות שקולות של הנהג, ועל כן עלול לסכן את הנוהג ומשתמשי דרך אחרים. לכן פעילות זו נקבעה כעבירת תנועה חמורה ברוב מדינות העולם.
מחקר של הארגון האמריקני American Automobile Association  הראה כי 34% מבני הנוער (בגילאים 16–17) הודו שהם הוסחו בעת הנהיגה בשל כתיבה/שליחה/קריאה של הודעות טקסט ו-40% מבני הנוער האמריקאים אומרים שהם היו במכונית בה הנהג השתמש בטלפון סלולרי באופן שבו סיכן אנשים אחרים. ממחקר שנערך בספטמבר 2009 בקרב נהגי כלי רכב מסחריים עלה שאף על פי שישנו מיעוט מקרים בהם נהגי כלי רכב מסחריים שולחים הודעות טקסט, כאשר נהגי כלי רכב מסחריים שולחים הודעות טקסט במהלך הנהיגה הם הגדילו באופן משמעותי את הסיכון להיות מעורבים בתאונה.
שליחת הודעות טקסט הפכו פופולריים במיוחד ברחבי העולם בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בעיקר בעקבות העלייה בפופולריות של הטלפונים החכמים. לאורך העשורים האחרונים היו מחקרים רבים שמצאו ששליחת הודעות טקסט במהלך הנהיגה הם הגורם העיקרי שמעלה את הסיכון למות בתאונות דרכים בשל הסחת דעת הנהג. איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי קבע ש"שליחת הודעות טקסט, ביצוע שיחות ואינטראקציה אחרת עם מידע בכלי רכב ומערכות תקשורת במהלך נהיגה מהווה מקור רציני להסחת הנהיגה ומגביר את הסיכון לתאונות דרכים". בשנת 2013 הארגון האמריקני National Safety Council העריך שבסך הכל היו באותה העת כ-1.4 מיליון תאונות דרכים בארצות הברית שנגרמו כתוצאה משימוש בטלפון הסלולרי במהלך הנהיגה. להערכת ה-National Safety Council כ-6-16% מכלל תאונות הדרכים בארצות הברית קרו כתוצאה משליחת הודעות טקסט במהלך הנהיגה.

שימוש בטכנולוגיה כפתרון לבעיה

ב-2009 דווח כי החברות שונות, בהם החברות iZUP, ZoomSafer, Aegis Mobility ו-cellcontrol by obdEdge משתמשות במערכות שמטילות מגבלות על השימוש בטלפון הסלולרי על סמך אות ה-GPS של הטלפון, נתונים מהמכונית עצמה, או ממגדלי סלולר סמוכים.
עד כה אין פתרון טכנולוגי למניעת שימוש בטלפון נייד במהלך נהיגה עבור מכשירי iPhone וזאת משום שליישומי iPhone אין גישה לממשקי התקן ברמה נמוכה, וכתוצאה מכך יישומי iPhone אינם מסוגלים לחסום או להגיב אוטומטית למשלוח של הודעת טקסט בעת שאדם נוהג בכלי רכב. אולם קמפיין SafeTexting פיתח יישום ל-iPhone שמזהה אם האדם נוהג ומזהיר את הנהג שלא לשלוח/לקרוא/לכתוב הודעת טקסט במהלך הנהיגה.
ב-2014 החלו כוחות משטרה באוסטרליה להציב מצלמות בכבישים שמסוגלות לאתר ממרחק של מעל ל-500 מטרים נהגים שעושים שימוש בטלפון הנייד במהלך הנהיגה.

בארצות הברית

שליחת/קריאת הודעות טקסט בזמן הנהיגה נחשבת לעבירת תנועה חמורה ברוב המדינות בארצות הברית למעט באריזונה, מונטנה, ומיזורי.
ב-1 באוקטובר 2009 הודיעה מחלקת התחבורה האמריקנית שהנשיא האמריקני ברק אובמה חתם על צו שמורה לעובדים פדרליים שלא לשלוח/לקרוא הודעות טקסט תוך כדי נהיגה ברכב אשר נמצא בבעלות ממשלתית. לדברי מזכיר התחבורה ריי לאהוד "צו זה שלח איתות ברור מאוד לציבור האמריקאי שנהיגה מוסחת מסוכנת ובלתי מתקבלת על הדעת." כחלק ממהלך גדול שנועד להילחם בנהיגה מוסחת, מחלקת התחבורה האמריקנית וארגון NHTSA  השיקו את אתר המידע distraction.gov.
ב-26 בינואר 2010 מחלקת התחבורה של ארצות הברית הודיעה שישנו איסור פדרלי האוסר על נהגי משאיות ונהגי אוטובוסים לקרוא/לשלוח הודעות טקסט תוך כדי נהיגה.
סאג'יד ג'אוויד

ביוגרפיה

ג'אוויד נולד ברוצ'דייל שבלנקשייר וגדל בבריסטול. הוא אחד מחמישה ילדים של מהגרים מוסלמים מפקיסטן. ב-1991 סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת אקסטר. לאחר הלימודים עבד בניו יורק בבנק צ'ייס, מנהטן. בשנים 2000–2009 עבד בדויטשה בנק בלונדון ובסינגפור.
בבחירות 2010 התמודד ונבחר מטעם המפלגה השמרנית למושב מחוז ברומסגרוב בבית הנבחרים הבריטי. הוא נבחר לתפקיד גם ב-2015 וב-2017, כשכל פעם גדל יתרונו.
מספטמבר 2012 עד אפריל 2014 כיהן כשר זוטר במשרד האוצר תחת ג'ורג' אוסבורן. באפריל 2014 מונה על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון לשר לענייני תרבות, ספורט ומדיה. בספטמבר 2015 מונה על ידי קמרון לשר העסקים והחדשנות. ביולי 2016 מונה על ידי ראש הממשלה תרזה מיי לשר השיכון, קהילה וממשל מקומי. באפריל 2018 מונה על מיי למזכיר הפנים במקומה של אמבר ראד שהתפטרה. לאחר התפטרותה של מיי התמודד לראשות המפלגה השמרנית, אך לא נבחר. ביולי 2019 מונה לשר האוצר בקבינט של בוריס ג'ונסון.
בתקופת כהונתו בקבינט של קמרון, תמך ג'אוויד בהישארות בריטניה איחוד האירופי, אך ציין שעשה זאת בלב כבד וללא התלהבות. לאחר ההחלטה על הברקזיט היה לתומך בולט ביציאה. הוא חבר בידידי ישראל במפלגה השמרנית, ובפברואר 2019 הוביל מהלך שהכיר בזרוע המדינית של חזבאללה כארגון טרור, ביולי 2019 ביקר בכותל המערבי לאחר 16 שנים שנציגי ממשל בריטיים לא הגיעו למקום. 
ג'אוויד נשוי ללורה והם הורים לבן ושלוש בנות.
ננסי קרול

ביוגרפיה

ננסי קרול נולדה בעיר קיימברידג' שבקיימברידג'שייר. היא גדלה בהרן היל שבדרום לונדון ולמדה בבית הספר אליין שם הייתה תלמידה נלהבת של תיאטרון. את הכשרתה המקצועית רכשה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, וסיימה את התואר ביוני 1998.

קריירה

עם סיום הלימודים הופיעה קרול בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "בעל אידיאלי". אחר כך הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה ב-1999 בתפקיד אופליה במחזה "המלט" בתיאטרון בריסטול אולד ויק. על הבמה שיחקה קרול ב-2007 במחזה "The Man of Mode" מאת ג'ורג' את'רג', ב-2006 במחזה "The Voysey Inheritance" מאת הרלי גרנוויל-ברקר, ובתפקיד אמה יונג במחזה "The Talking Cure". מיוני עד ספטמבר 2004 הופיעה במחזה "המשרתת המתחזה" מאת פייר דה מאריבו בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד השתתפה במחזה "המלך ליר" בבימויו של ג'ונתן קנט בתיאטרון אלמיידה ובתיאטרון אולד ויק. ב-2008 שיחקה במחזה נוסף של גרנוויל-ברקר "Waste".
ב-2009 שיחקה בתפקיד ליידי קרום בהפקה מחודשת של המחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד, עליו זכתה לביקורות חיוביות, כמו גם על הופעתה בדמות הפסיכולוגית ד"ר פורד במחזה "שם המשחק" מאת דייוויד מאמט שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
קרול שיחקה בתיאטרון פעמים אחדות עם בעלה ג'ו סטון-פיואינגס. ב-2006 הם הופיעו במחזה "See How They Run", ובמרץ 2004 שיחקו במחזות "The Astonished Heart" ו-"Still Life" מאת נואל קאוורד בתיאטרון ליברפול פלייהאוס. ב-2009 גילמה את תפקיד ויולה לצדו של בעלה שגילם את אורסינו בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "הלילה השנים עשר" בבימויו של גרגורי דורן.
ב-2010 הופיעה קרול לצדם של בנדיקט קמברבאץ' ואדריאן סקרבורו בהפקה מחודשת של המחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן בבימויה של ת'אה שארוק בתיאטרון המלכותי הלאומי. על תפקיד זה זכתה קרול בפרס השחקנית הטובה ביותר של האיבנינג סטנדרד ובפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2010.
ב-2012 שיחקה קרול יחד עם ג'ון לית'גו, ג'ושואה מקגווייר וניקולס ברנס בפארסה הוויקטוריאנית "The Magistrate" מאת ארתור וינג פינרו בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2013 גילמה את דמותה של פליסיטי יוסטון במחזה "The Duck House" מאת דן פטרסון וקולין סוואש, לצדם של בן מילר ודיאנה ויקרס. המחזה הוא סאטירה פוליטית על שערוריית הוצאות הפרלמנט בבריטניה משנת 2009. המחזה הוצג בסיבוב הופעות במשך חמישה שבועות ואחר כך בתיאטרון וודוויל בלונדון.
בטלוויזיה שיחקה קרול בתפקיד פרנסס דובל במיני-סדרה "מרגלי קיימברידג'" של BBC2 משנת 2003. היא השתתפה בפרקים בסדרות הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר", "עדות אילמת" ו"רציחות במידסומר". ב-2013 החלה להופיע בתפקיד קבוע בסדרה הבלשית של ה-BBC "האב בראון", בה היא מגלמת את דמותה של אשת החברה העשירה ליידי פלישה מונטגיו. ב-2017 שיחקה בתפקיד מרי קולינס בסדרת הדרמה "החשוד העיקרי 1973" שהוא פריקוול לסדרה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן.

חיים אישיים

ננסי קרול נשואה לשחקן ג'ו סטון-פיואינגס. לבני הזוג יש שני ילדים, נלי וארתור. השניים נפגשו כשהשתתפו בסיבוב הופעות של הלהקה השייקספירית המלכותית.
אלי שוקרון

אלי שׁוּקְרוֹן הוא ארכאולוג ישראלי המתמחה בארכאולוגיה של ירושלים, ומנהל פרויקטים מטעם רשות העתיקות. הוא גילה מספר ממצאים חשובים מהתקופה של בית המקדש השני בירושלים.

ביוגרפיה

אלי שוקרון הוסמך על ידי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנות ה-90 הוא החל את עבודתו בעיר דוד, וכיום הוא מנהל את החפירות במקום ונחשב לאחד המומחים בתחום.

עבודתו המדעית

משנת 1995 ועד שנת 2010 חפר שוקרון ביחד עם הארכאולוג רוני רייך, חפירה מתמשכת בעיר דוד. חשובה במיוחד החפירה סמוך למעיין הגיחון, שחשפה חלקים בנויים וחצובים חדשים של מערכת המים הכנענית, זו המכונה מערכת פיר וורן. כך יכלו רייך ושוקרון להציע הבנה מחודשת, שונה בתכלית למה שהיה מקובל במחקר ביחס לאתר שהוא הנחפר ביותר בישראל. המסקנות החשובות שעלו בחפירה כוללות את העובדה שנמצא שהמעיין היה מבוצר במגדל גדל-מידות כבר בתקופת הברונזה התיכונה II. כן הבחינו שפיר וורן למעשה איננו חלק ממערכת המים, שכן בתקופת הברונזה התיכונה הפיר לא נראה לעין ולא היה כלל נגיש. תחת זאת חשפו בצד המעיין חציבה גדולה (המכונה הברכה החצובה), שבה נשאבו מי המעיין על ידי תושבי העיר.
בשנת 2004 שוקרון חשף יחד עם רייך את בריכת השילוח שמתקופת בית שני. התגלית פורסמה רשמית ב-9 באוגוסט 2005. הבריכה שימשה עבור יהודי העיר לצורכי ריפוי ולטקסים. בברית החדשה מצוינת הבריכה כמקום בו התרפא ישוע על פי נס.
בשנת 2007 חשפו רייך ושוקרון את תעלת המים של ירושלים העתיקה  שניקזה את הביוב אל מחוץ לעיר. הפריטים שהתגלו במנהרה מאששים את סיפורו של יוסף בן מתתיהו על שימושם של יהודי במערכות הביוב לשם הימלטותם מהעיר הבוערת בשלביו המאוחרים של המצור על ירושלים. בין הממצאים היה מטבע נדיר של מחצית השקל, אותו נהגו לשקול לקופת בית המקדש. נכון להיום, רק שבעה מטבעות מסוג זה נמצאו בחפירות. חפץ נוסף שנמצא על ידו במקום הוא פעמון מזהב ששימש כתכשיט לבגד. ככל הנראה מדובר בפעמון שתלה על מעילו של הכוהן הגדול. ממצא נוסף שהתגלה בחפירות הוא חרב מברזל באורך 60 ס"מ הנתונה בתוך נדן מעור. החרב כנראה הייתה שייכת ללגיונר רומי. החפירות בתעלה טרם הסתיימו.
בספטמבר 2009 חשפו רייך ושוקרון את הגן הארכאולוגי ירושלים. כיום חלקים ממנו פתוחים לציבור.
במאי 2012 דיווח שוקרון על איתור שבר של בולה שנמצאה במהלך סינון פסולת מאתר החפירות בעיר דוד, דרומית לחומות של העיר העתיקה של ירושלים, על הבולה הופיע שם העיר בית לחם. בולה זו היא למעשה המקור העתיק יותר לאזכור העיר מחוץ לתנ"ך.
במאי 2014, טען שוקרון כי גילה את מצודת דוד המוזכרת בתנ"ך, במהלך חפירת עתיקות עיר דוד במזרח ירושלים. עמיתו, רייך, חולק על המסקנה.
ריקארדיניו

חייו

ריקארדיניו, יליד סאו פאולו, שיחק במועדון הברזילאי פרנה לפני שעבר לשחק בצרפת במדי בורדו בשנת 1997. שנה אחת לאחר מכן, הוא חזר לשחק במולדתו, במדי קורינתיאנס בין השנים 1998–2002. בשנת 2002 הוא עבר לשחק במדי סאו פאולו עד שנת 2004. אחרי תקופה קצרה של חודשיים בין החודשים פברואר לאפריל 2004, במועדון האנגלי מידלסברו, ריקארדיניו חזר לברזיל, הפעם לסנטוס, שם שיחק עד דצמבר 2005. אחרי תקופה בסנטוס, הוא חזר לשחק במדי קורינתיאנס ב-18 בינואר 2006.
ריקארדיניו נכלל גם בסגל נבחרת ברזיל, בה צבר עד כה 21 הופעות וכבש שער אחד. משחק הבכורה שלו במדי הנבחרת היה בחודש מרץ 2000. הוא שותף בארבעה משחקים של הנבחרת במהלך מונדיאל 2002.
בשנת 2005, הוא נבחר בידי מגזין הכדורגל הברזילאי פלאקאר ככדורגלן השנוא ביותר בברזיל, אחרי שנערך סקר אצל שחקני הליגה הבכירה במדינה. מספר תקריות שהתרחשו במהלך הקריירה שלו במועדוניו השונים, הקנו לו מוניטין של "מלשן" שמעביר מידע על מעללי עמיתיו לקבוצה לסגל המקצועי של המועדון.
הוא נבחר בידי המאמן הברזילאי קרלוס אלברטו פריירה כאחד מתוך 23 השחקנים שייצגו את נבחרת ברזיל במונדיאל 2006 בגרמניה. במהלך המונדיאל הוא שותף בשני משחקים כמחליף, נגד נבחרת גאנה ונבחרת יפן. במשחק מול גאנה הוא כבש שער מבעיטה חופשית. בהמשך המשחק הוא בישל שער מאוחר לקשר זה רוברטו.
ב-18 באוגוסט 2006, ריקארדיניו חתם במועדון הטורקי, בשיקטאש. לאחר שתי עונות עזב לא-ריאן הקטרית. ביולי 2011 פרש ממשחק פעיל.
בשנת 2012 אימן את קבוצת פרנה. בשנת 2013 אימן את קבוצות סארה ואבאי.
ניצן חנוכי

קריירה

חנוכי הוא בוגר מחלקת הנוער של מכבי רעננה ואף זכה באליפות התיכונים עם תיכון מטרו ווסט. בשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת בני השרון והושאל מיידית לשנתיים למכבי גבעת שמואל, אך מכיוון שקיבל רק כ-4 דקות בממוצע למשחק, שב לבני השרון לאחר עונה אחת בלבד. בשלוש העונות הבאות שיחק בבני השרון אך אף פעם לא עלה על ממוצעי קליעה של 7 למשחק. בעונת 2008/2009 עבר לעירוני נהריה, אך למרות שיכולתו השתפרה, עדיין הציג יכולת בינונית. בעונה שלאחר מכן עבר לעולה החדשה לליגת העל, הפועל עפולה. בעונת 2010/2011 עבר למכבי ראשון לציון, בעונת 2011/2012 התמנה לקפטן הקבוצה. בתום עונת 2012/2013 חתם חנוכי בהפועל אילת. חנוכי חזר למכבי ראשון בעונת 2015/2014.
ב-14 במרץ 2016, האריך את חוזהו במכבי ראשון לציון לשנתיים נוספות. בעונת 2015/2016 זכה עם הקבוצה באליפות ישראל. במהלך העונה, שיחק חנוכי 25.2 דקות וקלע 4.6 בממוצע למשחק.

נבחרת לאומית

חנוכי היה חלק מסגל נבחרת הנוער באליפות אירופה 2004, והעמיד בקמפיין זה ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-1.6 חטיפות בממוצע למשחק. בנוסף על כך היה שותף לנבחרת העתודה באליפויות אירופה ב-2005 וב-2006 ולנבחרת האולימפית באוניברסיאדה ב-2007 וב-2009. לקראת אליפות אירופה 2009 הוזמן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל.
דוביינקה

תולדות היישוב

הכפר נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1588 הוענקו לו זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
באמצע המאה ה-16 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, אך במאה ה-18 חזר להתפתח. בשנת 1792 נערך בסמוך ליישוב קרב בין צבאות רוסיה ופולין.

יהודי דוביינקה

יהודים התיישבו בדוביינקה מסוף המאה ה-16, והשתלבו בתעשיית המסחר המקומית על נהר בוג. בסוף המאה ה-18 ישב בכפר הרב אורי שרגא פייבל, תלמידו של החוזה מלובלין.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הקימו יהודים בכפר טחנות מונעות בקיטור. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו תושבי הכפר מהקרבות שהתנהלו בסביבתו, ורבים מיהודי המקום עזבו אותו.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד אורח חיים דתי ומסורתי. בשנים אלה נמנו בכפר 2,160 יהודים, רוב תושביו.

בשואה

עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים, החלו אלו לבצע ביהודיו מעשי ביזה והתעללות, תוך גזיזת זקנים ופיאות. עד מהרה הוקם בכפר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, ולמסור לגרמנים דברי ערך.
בדצמבר 1939 צוו כל יהודי הכפר להתרכז בכיכר השוק, ושם נערכה בהם סלקציה. את הצעירים והבריאים הריצו הגרמנים להרוביישוב, תוך רצח יהודים בדרך, ושם נכלאו עם מאות מיהודי המקום בגדרות תיל. בהמשך הוצעדו אלו בצעדת מוות לעבר גבול השטח הסובייטי, תוך רצח כמחציתם בדרך, ואילוץ היתר לחצות בשחייה את נהר בוג, בו רבים טבעו.
בתחילת 1940 הובאו לדוביינקה פליטים יהודים מווייליצ'קה, ויהודי המקום הועסקו בעבודות כפייה, בין היתר בביאלא פודולסק. בד בבד, צוו יהודי המקום לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד, בית הכנסת ובית המדרש המקומיים נהרסו, וספרי התורה שבהם הועלו באש. בהמשך, שולחו מאות יהודים מהכפר לעבודות כפייה במחנה בלז'ץ.
בסוף 1941 הובאו לעיירה עוד קרוב ל-1,000 פליטים יהודים, רובם ממיילץ, ובמאי 1942 הגיע מספר היהודים בדוביינקה ל-2,907.
ב-2 ביוני 1942 גירשו אנשי ס"ס ואנשי המשטרה הפולנית את יהודי הכפר, והובילו אותם להרוביישוב. שם הועלו על קרונות משא, והועברו למחנה ההשמדה סוביבור. רבים מהנמלטים ליערות הוסגרו לגרמנים בידי איכרים פולנים. כ-200 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בכפר מתו ברובם מרעב, ובאוקטובר 1942 נרצחו 54 היהודים האחרונים בכפר בבית העלמין היהודי בו.
הפסגה (כתב עת)

הפסגה היה שמו המקורי של מאסף תורני בעריכת הרב הלל דוד הכהן טריווש שראה אור בסוף המאה ה-19 בווילנה, בוורשה ובפיוטרקוב. כתב העת נדפס מתוך מטרה מוצהרת לשמש במה למענה נגדי למאמרי ביקורת המקרא, ביקורת התלמוד וביקורת נגד גדולי הפוסקים, שפורסמו בעיתונות העברית הכללית ובספרות המחקר העברית המתחדשת.
מטרת כתב העת הוצגה בידי העורך בפתח הגיליון הראשון: "להגן ולענות צדקת האמונה נגד משפט כוזב ומעוקל".
במאסף "הפסגה" פורסם לראשונה "ספר השטרות" של רב האי גאון מכתב יד.
על גבי גיליונות "הפסגה" הותקפו בין היתר האישים הבאים: רב צעיר (חיים טשרנוביץ), בשל ספריו ומאמריו על תולדות ההלכה; חיים זליג סלונימסקי ושמואל אלכסנדרוב בשל עמדתם בנושא נס פך השמן.

קובצי המאסף

הקובץ הראשון יצא לאור באביב תרנ"ה (1895) ובסך הכל נדפסו עשרה קבצים. שבעת הכרכים הראשונים נערכו בידי הרב טריווש והודפסו בדפוס האלמנה והאחים ראם בווילנה, הקובץ השמיני נערך בידי בנו הרב קלמן טריווש וחתנו הרב אברהם זקהיים שערך גם את שני הקבצים האחרונים.
בשל בעיות רישוי שהערים הממשל הרוסי שונה שמו של המאסף חליפות, השם המקורי "הפסגה" הוצג תמיד בצורה בולטת ונוספה לו מילת קידומת כדי לשנות את שמו: הר הפסגה, ראש הפסגה (מתרנ"ז), אשדות הפסגה (מתרנ"ח), אשדות הפסגה (מתר"ס) ועין הפסגה (מתרס"ב). הקבצים השמיני והתשיעי יצאו לאור בוורשה והעשירי בפיוטרקוב.

כותבים בולטים

בין הכותבים הבולטים במאסף: הרב יהודה לייב פישמן מימון שפרסם בו את פרסומיו הראשונים, שאול חנא קוק, אברהם אליהו הרכבי, רבי משה רוזין (אף הוא חתנו של העורך), רבי יצחק שלמה יואל שרמן מראוונה.
כיריים

כירה או כיריים זהו מכשיר לבישול, הפועל על גז בישול, עץ או חשמל, וממכשירי הבישול הבסיסיים ביותר במטבח המודרני. המילה מופיעה כבר בתורה: "תַּנּוּר וְכִירַיִם" (ויקרא יא לה).
הכיריים עשויות ממשטח לוהט או כוללות מבערי אש גלויה, שעל גבם מונחים כלי הבישול.
בעבר היה מקובל לבשל באמצעות שריפת עץ, אך כיום השימוש בשריפת עץ פחת, וגז הבישול וכיריים חשמליות תפסו את מקום כירת העץ.
במהלך השנים האחרונות התווספו סוגי כיריים שונים כמו כיריים אינדוקציה או בשמם המקורי כיריים חשמליות.
M77

היסטוריה

M77 התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של האסטרונום שארל מסיה ב-29 באוקטובר 1780. מסיה עצמו צפה בה ב-17 בדצמבר של אותה שנה והכניס אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כצביר כוכבים שמכיל ערפיליות סמוך לכוכב δ (דלתא) בלווייתן. גם ויליאם הרשל שצפה בה ב-1783 תיאר את הגלקסיה ככוכב מוקף בערפילית ויותר מאוחר, ב-1801 כצביר בתוך ערפילית. ב-1850 זיהה האסטרונום ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי שמדובר בערפילית בעלת מבנה ספירלי. ב-1908 חוקרים במצפה הכוכבים ליק שהקרינה הנפלטת ממרכז הגלקסיה מכילה קווי פליטה רחבים במיוחד. תופעה זו מצביעה על קיומם של ענני גז הנפלטים ממרכז הגלקסיה במהירות גבוהה שמגיעה ל-100 ק"מ בשנייה. בשל תכונה זו, מסווגת M77 כגלקסיית סייפרט מסוג II והיא למעשה גלקסיית סייפרט הראשונה שהתגלתה. בשנת 1952 התגלה שמרכז הגלקסיה מהווה מקור חזק של גלי רדיו והוא קיבל את הסיממונים Cetus A ו-3C 71 ברשימות של מקורות רדיו ובשל כך הגלקסיה מסווגת גם כגלקסיית רדיו. בעזרת מדידות בגלי רדיו ובתחום התת-אדום ניתן היה להבחין בתנועה של החומר סביב מרכז הגלקסיה ומכאן להסיק את קיומו של החור השחור המסיבי שבמרכזה, אף על פי שענני הגז והאבק הנפלטים מליבת הגלקסיה לא מאפשרים תצפיות באור נראה.

תצפית

M77 נמצאת במרחק זוויתי של כ-0.85 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב δ (דלתא) בלווייתן כך שקל מאוד לאתר אותה. עם בהירות נראית מדרגה 8.9 ניתן לראותה באמצעות משקפת בתנאי תצפית טובים או עם טלסקופ חובבים, אך למעשה ניתן לראות כך רק את מרכזה הבהיר במיוחד. באמצעות טלסקופ מקצועי ניתן להבחין שזו גלקסיה ספירלית ובשתי הזרועות שלה ללא צורך בצילום ארוך חשיפה. גודלה הזוויתי הנראה הוא כ-7 דקות קשת שממרחק של כ-47 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-95,000 שנות אור, אך בצילומים ארוכי חשיפה ניתן להבחין שקוטרה הוא כמעט כפול כפול מכך ומגיע ל-170,000 שנות אור. ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M77 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה.
M77 נמצאת בתוך קבוצת גלקסיות קטנה שנקראת על שמה "קבוצת M77". אחת מגלקסיות הקבוצה, NGC 1055 נמצאת כחצי מעלה מצפון-צפון-מערב ל-M77 ועם בהירות נראית מדרגה 11.4 ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים. חברה נוספת בקבוצה, NGC 1073 נמצאת כ-1.4 מעלות מצפון-צפון-מזרח ל-M77 (כ-1.5 מעלות מצפון מערב ל-δ בלווייתן) וגם לה בהירות נראית מדרגה 11. שאר חברות הקבוצה עמומות יותר ולא ניתנות לצפייה באמצעות ציוד חובבים.
אוסקר סטרוק

קורות חיים

סטרוק נולד בעיר דינבורג באימפריה הרוסית דאז, כיום מקום זה הוא דאוגבפילס אשר בלטביה. אביו, דוד סטרוק (1840-1920), היה מוזיקאי בצבא וניגן בפסנתר, חליל צד וקלרינט. אמו, חווה סטרוק, נולדה ביקבפילס והתיישבה עם בעלה בדינבורג בשנת 1860 לערך. לדוד וחווה סטרוק היו שמונה ילדים כאשר לייב-אוסקר היה הצעיר מבניהם. 
בגיל 10 הלחין סטרוק את הרומאנס הראשון שלו. בגיל 11 התקבל לקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג, למד נגינה בפסנתר וסיים בהצטיינות בגיל 16. בזמן הלימודים ואחריהם, עבד כפסנתרן במסעדות וליווה בפסנתר סרטים אשר צולמו אז ללא קול. בשנת 1914 התחתן עם לואיזה פאדאנלי–שוסטר (הוריה מאוסטריה ואיטליה)ף ב-1919 נולדה להם ביתם ורה (נפטרה ב-2012). סטרוק פתח בעיר ריגה שבלטביה בית דפוס לייצור תווים. הוא היגר לפריז, וגם שם הקים בית דפוס, אך העסק בפריז לא הצליח, בית הדפוס פשט רגל וסטרוק עזב את פריז. 
את כינויו "מלך הטנגו" קיבל סטרוק בשנת 1930 לערך והחל להיות מפורסם מאוד ברחבי אירופה. השירים הפופולריים הראשונים שלו בסגנון טנגו הם "עיניים שחורות" ו"תגידו למה". ב-1935 נסע למסע הופעות בסין וביפן, זאת בזכות אחיו אשר סידר לו מקומות להופיע שם. ב-1941, עת לפני שהנאצים פלשו לריגה, סטרוק ומשפחתו הספיקו לעזוב ברכבת האחרונה אשר יצאה לקזחסטן. בזמן מלחמת העולם השנייה הופיע סטרוק לפני החיילים של הצבא האדום, והתקבל לארגון המלחינים של ברית המועצות. בסיומה של המלחמה, שרר בלטביה שלטון סובייטי. אוסקר סטרוק התיישב ועבד במוסקבה. בשנת 1948, בריגה, סטרוק גורש מן הארגון מכיוון שהשלטון החליט ששיריו לא התאימו לאידאולוגיה הסובייטית. שיריו נהיו לאסורים והוא כתב מוזיקה בלבד. כמו בצעירותו, הוא עבד בשנית כפסנתרן במסעדות.
סטרוק נפטר בגיל 82, ב-22 ביוני 1975 בריגה, עוד בזמן השליטה הסובייטית בלטביה, העיתונות והשלטון אפילו לא הזכירו את שמו על מותו. לאחר פירוק ברית המועצות, שמו של אוסקר סטרוק, הוחזר לרשימת המלחינים של לטביה. 
סטרוק כתב יותר מ-300 מנגינות. נוסף על כך, הוא כתב רומאנסים, שירים, וואלסים, פוקסטרוטים, ומנגינות לסרטים. ישנו גם שיר בעברית - "על שפת הכנרת" - בשיר זה השתמשו במוזיקה של סטרוק מהטנגו המפורסם שלו "עיניים שחורות".
Conga

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנריקה גרסיה והופק על ידי אמיליו אסטפן. סולנית הלהקה גלוריה אסטפן, הייתה זו שביצעה את השיר. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ. בנוסף לכך, ניתן לשמוע בו תופי קונגה.
בארצות הברית זכה השיר למעמד פלטינה כפולה, על סך מכירות של כ-2 מיליון עותקים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של גלוריה אסטפן ב-14 ביולי 2014. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את אסטפן יושבת על כיסא באירוע מסוים. לאחר מכן, היא מתלוננת על כך שמשעמם לה והיא רוצה לחזור הביתה. בהמשך, מאלצים אותה לעלות לבמה תוך שהיא מתחילה לשיר את השיר.
נכון לינואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7.4 מיליון צפיות.