google/wiki40b huggingface dataset:
בית הספר אליאנס (תל אביב)

בית הספר אליאנס תל אביב הוא בית הספר הראשון שפעל בתל אביב, והוא נחשב היום לאחד מבתי הספר המובילים בתל אביב ובישראל על פי המדדים הלימודיים והחינוכיים המקובלים. המקום משמש גם כמרכז לימוד של האוניברסיטה הפתוחה.
בבית הספר לומדים כ-1700 תלמידים, ומלמדים 200 מורים.

היסטוריה

בשנת 1892 נפתחו בשכונת נוה שלום, שהוקמה מצפון ליפו "בית הספר לבנים" ו"בית הספר לבנות" בניהול משותף של "חובבי ציון" וחברת "אליאנס - כל ישראל חברים", בעקבות פנייה של ראשי הציבור ביפו. המטרה הייתה להקים מערכת חינוך עברית וציונית, שתחליף את החדר המסורתי, בעקבות העלייה הראשונה והתפתחות היישוב יהודי ביפו וסביבתה. שפת הלימוד העיקרית הייתה צרפתית. שותפות זו התפרקה בעקבות דרישתם של "חובבי ציון" להפוך את העברית לשפת הלימוד הראשית.
בשנת 1902 (תרס"ב) קיבלה חברת "אליאנס" לניהולה את בית הספר לבנים ומשכנו הועתק לשכונת נוה צדק. בית הספר כלל שמונה שנות לימוד והצרפתית המשיכה להיות שפת ההוראה במקצועות הכלליים. הבוקר הוקדש לתפילה בציבור וללימוד תורה. בוגרי בית הספר המצטיינים נבחנו בצרפתית בקונסוליה הצרפתית שבביירות, לבנון וקיבלו תעודה חתומה מטעם הקונסול הצרפתי. בשנת 1947 נפתחו גם כיתות תיכוניות לארבע שנות לימוד נוספות, ומ-1948 נערכו בבית הספר מבחני הבגרות.
במלחמת העצמאות הוקם בשטח אליאנס המטה הקדמי של כוחות האצ"ל, שהשתתפו בהגנת תל אביב ופעלו לכיבוש יפו הערבית לפני הקמת צה"ל. אחרי קום המדינה הפכה הצרפתית להיות השפה הזרה השנייה, שנלמדה בבית הספר.

בית הספר החדש

בתום שנת הלימודים 1956–1957 החליט נשיא הנהלת "אליאנס", פרופ' רנה קאסן, לסגור את "בית הספר לבנים" של אליאנס בנווה צדק בעקבות התמעטות גוברת של מספר התלמידים ומצבו הרעוע של מבנה בית הספר. הוא פנה לעיריית תל אביב בבקשה להקים בית ספר חדש במקום אחר. העירייה הקצתה לאליאנס שטח גדול מצפון לנחל הירקון, בשכונה החדשה רמת אביב, בקרבת אוניברסיטת תל אביב החדשה. בית הספר החדש נועד לשמש בית ספר תיכון לתלמידי אזור "עבר הירקון", שהחל להתפתח אז. הקמתו הייתה אז בסימן היחסים המדיניים, הביטחוניים והתרבותיים ההדוקים שהתפתחו בין ישראל לבין צרפת.
הברון אדמונד דה-רוטשילד, נכדו של ה"נדיב הידוע", מימן את בניית בית הספר, ליווה את כל שלבי הבנייה, ואחרי הקמתו הגיע לעיתים תכופות לבית הספר וסייע לפעולתו. כעבור שנים אחדות נקרא בית הספר על שמו של הברון רוטשילד הנכד.
שערי אליאנס תל אביב נפתחו בשנת הלימודים תשי"ח, ספטמבר 1958, כתיכון עירוני י של תל אביב. בשנה הראשונה למדו בו כ-220 תלמידים שהגיעו מרמת אביב ומערים סמוכות כמו הרצליה, רמת גן וגבעתיים.
ב-1970 הפך בית הספר מתיכון ארבע שנתי לבי"ס שש-שנתי, והיה הראשון בתל אביב שהשתלב בתוכנית "הרפורמה בחינוך" (שניזומה ויצאה לפועל בימי השרים זלמן ארן ויגאל אלון). כך הוקמה במסגרתו חטיבת ביניים "אורנים". כיום לומדים באליאנס תל אביב כ-1,700 תלמידים. אליאנס מקיים עד היום תוכנית מוגברת ללימודי הצרפתית כשפה זרה שנייה, במסגרת לימודי החובה.           בית הספר נמצא בבעלות משותפת מיוחדת של עיריית תל אביב ושל חברת אליאנס העולמית. רבים מבוגרי אליאנס התבלטו במהלך השנים כמובילים בתחומי האקדמיה, החברה, התרבות והספורט במדינת ישראל.
נערת הכפר

עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של הבמאי ברני דואד (ויליאם הולדן) שרוצה ללהק את פרנק אלג'ין (בינג קרוסבי), כוכב זמר לשעבר, למחזה אותו הוא מביים. ברני מגלה התנגדות מצד המפיק, פיליפ קוק (אנתוני רוס), עקב הדרדרותו של פרנק לשתיית יתר בעקבות המוות של בנו.
ברני פוגש בדירתו של פרנק את אשתו, ג'ורג'י (גרייס קלי), שמתנהגת בתוקפנות וחשדנות כלפי ברני. אך לבסוף היא מצליחה לשכנע את פרנק לחתום על חוזה למחזה.
במהלך הסרט ברני חושד שג'ורג'י מנסה להשתלט על הקריירה של פרנק, אך למעשה היא רק מנסה לעזור לו בעוד הוא משקר לפרנק בכך שהוא אומר שג'ורג'י אחראית להתנהגותו העצבנית.
לבסוף ברני מגלה את האמת על פרנק, שמתוודה בפניו שמות בנו, הוא רק תירוץ להדרדרות שלו, שהחלה עוד לפני כן כתוצאה מחוסר יכולתו לעמוד בלחצי הקריירה והפרסום. ברני מתאהב בג'ורג'י, שבעקבות הגילוי החדש, מצטיירת בעיניו כרעיה נאמנה שבחרה לעמוד לצד בעלה, ברגעים קשים. לאחר הצלחת המחזה ג'ורג'י בוחרת להמשיך את נישואיה עם פרנק ולא להענות לחיזוריו של ברני.
בית המטבחיים הישן של תל אביב

בית המטבחיים הישן של תל אביב - הוא בית המטבחיים הראשון של תל אביב. הוא הוקם בתחילת שנות ה-30 מצפון לגבולות תל אביב של אותן שנים ושימש את תושבי העיר עד ששכונות העיר התקרבו למקום והוחלט להעביר את הפעילות לבית מטבחיים חדש. רוב המבנים במקום נהרסו, לאחר סגירתו, למעט שלושה מבנים. במהלך הקמתו נחפר תחתיו סליק ששימש את ההגנה.

ההיסטוריה של המקום

עד שנת 1929 שירת בית המטבחיים של יפו את תושבי תל אביב. מאורעות תרפ"ט שפרצו ב-23 באוגוסט 1929 התחוללו גם ביפו ובכך נמנע שירות השחיטה מיהודי תל אביב. יומיים לאחר מכן הורה מאיר דיזנגוף להקים משחטה זמנית בשכונת מחלול והחל לפעול אצל הבריטים לקבלת היתר להקמת משחטה קבועה בתל אביב. הבריטים סירבו לבקשה ובנובמבר 1929 אף סגרו את המשחטה הזמנית. לאחר כחצי שנה של דיונים אינטנסיבים בין רשויות המנדט להנהלת העיר (דיזנגוף, ישראל רוקח, הרב עוזיאל ועוד) הסכימו השלטונות להקמת מתקן קבוע ואף תיקצבו אותו ב-10,500 לירות.
מועצת העיר הקצתה שטח של 20 דונם בקרבת הנהר הירקון ורחוק משכונותיה הצפוניות של העיר. משימת ההקמה הוטלה על מהנדס העיר יעקב בן-סירה ולניהול המשחטה מונה הוטרינר העירוני ד"ר אריה לויט. במהלך בניית האתר הנהלת ההגנה בעיר החליטה על הקמת סליק במרתף הבניין ובמשך תקופה ארוכה חפרו אנשי ההגנה, בהובלת משה אגוזי, באדמת הכורכר בעזרת כלים מכניים בלבד (כדי להפחית רעש). האדמה שהוצאה בזמן החפירות שימשה למילוי גדר אבנים שנבנתה מסביב לאתר.
בית המטבחיים נחנך ב-4 בינואר 1931 והוא כלל אזור קבלת הבקר, אולם שחיטה, משרדים, חדרי עובדים, חדרי שירות, מגדל מים ואיסוף אשפה. במקום עבדו כ-140 איש. 
עם השנים התרחבה העיר צפונה והמשחטה החלה להוות מטרד לשכנים ולכן נבנה ב-1981 בית מטבחיים חלופי והפעילות באתר הראשון נפסקה.

שרידי האתר

לאחר הפסקת הפעילות באתר נהרסו בו רוב המבנים למעט מגדל מים ושני מבני משרדים המשמשים כחדרי ניתוח לחתולים חסרי בית. על שאר השטח הוקמו מבני מגורים וגן ציבורי על שם צבי ברנדר. האתר ממוקם ליד רחוב יוחנן הורקנוס ומצפונו ממוקמת כיכר היל.
העולם על פי גארפ

דמויות

הרומן מתאר את קורותיו של ט"ס גארפ, בנה של ג'ני פילדס, אחות בבית-חולים ופמיניסטית, אשר החליטה להביא ילד לעולם אך אינה מעוניינת בבעל. בזמן מלחמת העולם השנייה, הרתה ג'ני לאיש צוות אויר הנמצא בטיפול בבית החולים. האיש, הידוע כסמל הטכני גארפ (בזכות המילה היחידה אותה הוא מצליח להגות), פצוע קשה בראשו, חסר יכולת לתקשר או להניע איבר. ג'ני מקיימת יחסי מין עם הסמל הטכני ומביאה לעולם בן לו היא קוראת ט"ס (ראשי התיבות באנגלית ל"סמל טכני", Technical Sergeant) גארפ.
עלילת הרומן ומבנהו סבוכים ומפותלים. הרומן מרוצף סיפורים פנימיים רבים, שחלקם מובאים כיצירות שכותב ומספר גארפ עצמו. דמויות רבות, אקצנטריות ובלתי נשכחות, מלוות את חייו של גארפ. אימו הופכת למנהיגה פמיניסטית מפורסמת, הוא עצמו למאמן היאבקות, סופר מצליח, בעל קנאי ואב קפדן. בדבקות, להט ומחשבה מקורית מתמודד גארפ עם בעיות המין, ההורות והנישואים. הוא שואף, עד כדי דבקות, לגונן על ילדיו מפני סכנות העולם ועל עצמו מפני פיתוייו.

תמה

מוטיבים רבים המופיעים בכתיבתו של אירווינג מופיעים גם כאן: תחביבים כגון היאבקות ודובים, מקומות כגון וינה וניו אינגלנד ועוד. ניאוף, אונס ותאונות קטלניות – כולם אירועים האופייניים לכתיבתו – מתוארים על רקע חיי העיר והאקדמיה מחד, וחיי הספר האמריקאי הנבער מאידך. כל אלה נשזרים זה בזה ויוצרים מקשה מהודקת אחת, אשר חוטיה כולם עוברים בגארפ.
מבצר סמאיפאטה

המבנים

סמאיפאטה מורכב משני חלקים עיקריים. החלק הראשון כולל סלע חצוב שאורכו 250 מ' ורוחבו 60 מ', שהוא ככל הנראה הפטרוגליף הגדול בעולם. בסלע, שסוגו אבן חול, נחצבו גם ציורים בדוגמאות של יגוארים, נחשים, פומות וכן צורות גאומטריות שונות. בחלק השני, דרומית לסלע, שכנו מבני המגורים והמבנים האדמיניסטרטיביים.
בני האינקה הקימו שלוש במות גדולות מדרום לסלע, העיקרית שבהן, ה-Kallanka, בגודל של 68 * 16 מ', בגובה של 12 מ', ועוביים של בסיסי הקירות התומכים בה 1.4 מ'. מערבית ל-Kallanka במה נוספת, הידועה כ-Akllawasi, ועליה 12 מבנים בצורת האות H. מבנים אלה טרם נחקרו, אך על פי המסורת המקומית נמצאו בהם שרידים של בגדי נשים. ככל הנראה מדובר בשרידי אריגים ששימשו למטרות פולחן. על הבמה השלישית שבעה בתים, שתחתיהם נמצאו שרידים להימצאותם המוקדמת יותר של המוחוקויה.

סמאיפאטה בעידן הספרדי ואילך

לא ברור מתי השתלטו הספרדים על סמאיפאטה. מלכות המשנה של פרו התפשטה לאזור בשנות ה-60 של המאה ה-16, אך ייתכן שבשל חשיבותו האסטרטגית, הוא נכבש עוד קודם לכן, לאחר הקמת העיר פוטוסי בסמוך למרבצי הכסף שבסרו ריקו ב-1546.
עם הקמתה של עיירה חדשה באותו שם 8 ק"מ למרגלות המבצר במאה ה-16, הוא ננטש, וצמחייה החלה לכסותו. חוקרים החלו לגלות בו עניין החל מסוף המאה ה-18. מאז שנות ה-60 נערכו בסמאיפאטה חפירות ארכאולוגיות, ומ-1992 במיוחד בידי חוקרים מאוניברסיטת בון.
הפסבדו-מדען השווייצרי אריך פון דניקן ביקר בסמאיפאטה פעמיים, ותיאר את המקום בספרו "מרכבות האלים". פון דניקן סבור שהסלע הגדול שימש כמנחת.
לאופולד קרפלס

שרותו הצבאי

לאחר שהגיע לספרינגפילד התגייס קרפלס לרגימנט ה 57 של מסצ'וסטס ושירת כדגלן. הוא תיאר במילותיו שלו את מעשיו בקרב על השממה שנערך ב 6 במאי 1864 "צעדתי באופן מעורר השראה כשדגלי מתנופף בגאון... הענקתי עוז רוח לחבריי לנשק. אני מטרה בעלת חשיבות לאויב. מחויבותי לדגלה של ארצי נעוץ באמונתי הנלהבת באצילה שבמטרות, שוויון לכל". בקרב הזה החיילים באגף החלו לסגת וחיילי צבא הקונפדרציה החלו להתקדם, סמל קרפלס עזר לעצור את הנסיגה, לייצב חזרה את השורות באגף ולהדוף לאחור את חיילי הקונפדרציה.
ב 20 במאי בקרב על צפון אנה הוביל סמל קרפלס מתקפה על מוצב של הקונפדרציה במהלך הקרב הוא נפצע מכדור בברכו אך סירב להתפנות והמשיך בקרב עד שהתשישות כתוצאה מאובדן הדם הכריעה אותו.

לאחר השחרור מהצבא

לאחר פציעתו בקרב על צפון אנה נשלח סמל קרפלס להתאוששות בבית חולים בוושינגטון הבירה שם פגש את שרה מונדהיים עימה התחתן שנה לאחר מכן. לזוג קרפלס נולדו שלושה ילדים אך שרה נפטרה במהלך הלידה השלישית.
מ-1875 עד למותו ב-1909 עבד קרפלס במשרד הדואר. הוא נקבר בבית הקברות של הקהילה היהודית בוושינגטון.

מדליית הכבוד

על פעולותיו בקרבות על השממה ועל צפון אנה קיבל סמל קרפלס את מדליית הכבוד. הענקת המדליה נומקה כך:
 "בעודו נושא את צבעי הדגל, הוא קיבץ את החיילים הנסוגים ועודד אותם לפקח על התקדמות האויב."
דו"ח דלעת

העלילה

הסדרה מתקדמת במקס שמגלה שהאחים החדשים שהגיעו הם חייזרים מרושעים שהגיעו מחללית בצורת דלעת. הוא וחבריו מתמודדים מול מזימותיהם כדי להציל את כל אנשי העיר כולל חבריו.
בסוף כל פרק טרסה וגולייט שולחים הודעה אל החייזרים על מה שנכשלו.
שרה שוב

שרה שוב (נולדה ב-1934) היא משוררת וחוקרת חגי ישראל ומועדיו.
ספריה "לטייל עם חגי ישראל" ו"מעל מישור החולין" הוציאו את חקר החגים מההקשר הדתי המקובל, ובחנו אותם בהקשרים תרבותיים והיסטוריים כמייצגי ערכים יהודים ואוניברסליים. בכך הם תרמו רבות לקידום הדיון החילוני בחגים. נוסף לאלה היא הוציאה לאור שני ספרי שירה המשלבים מודרניזם מערבי, אהבת הארץ והיכרות עמוקה עם המקורות.

ביוגרפיה

שרה שוב נולדה וגדלה בתל אביב.
בשרותה הצבאי הייתה סמלת "חינוך שדה" תחת פיקודו של נגה הראובני והדריכה חיילים קרביים בנושאי הישרדות ומקורות ישראל. כחברה בקיבוץ משגב עם שבגבול לבנון עבדה בגננות נוי והייתה פעילה בחיי התרבות.
בסוכות תשט"ז (23 בספטמבר 1956) נפגעה בשתי רגליה מירי של חיל ירדני על משתתפי הכנס הארכאולוגי ברמת רחל. במהלך החלמתה למדה הוראה בסמינר הקיבוצים ולאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית ואנגלית וספרות השוואתית ולימדה ספרות בבתי ספר תיכוניים.
אחרי מלחמת יום הכיפורים עבדה במרכז נעמת שם פיתחה את הנושא "תרבות חיים", שעסק בחינוך לשינוי נורמות והרגלי התנהגות בלתי ערכיים בחברה הישראלית.
ב-1978 הצטרפה לסגל ההוראה במכללת לוינסקי, שם הורתה את נושא חגי ישראל וכתבה תוכניות לימודים בנושא חגי ישראל עבור תל"י והטלוויזיה הלימודית. במכללת סמינר הקיבוצים הייתה ראש המרכז ללימודי יהדות.
כבעלת רישיון מורה דרך וחובבת טיולים מארגנת שרה, מזה 37 שנים, קבוצת מטיילים בארץ.
שרה שוב נשואה לאגרונום ד"ר יוסף שוב, בן מושב גני עם, והיא אמם של מבקרת הקולנוע יעל שוב, השחקן עמוס שוב (1967–2015), אוצרת האמנות מורן שוב, ונגן הגיטרה הקלאסית עודד שוב.

פרסומים

ב-1968 פרסמה בעידודו של נתן זך ספר שירים בשם "יוקרת" (הוצאת אל"ף), עליו זכתה בפרס "אנה פרנק" מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
ב-2002 פרסמה את "הגדת אור לחנוכה" בהוצאת התנועה המסורתית בישראל - הגדה שמציעה לחדש את ההתמקדות בשני ערכים הומאניים מרכזיים של החג: הגבורה והאור. הגבורה במובן היהודי המקורי של התגברות ושליטה עצמית, ושל הכפפת היצרים לערכים, והאור - כסמל לערכים.
ב-2008 יצא לאור ספרה "לטייל עם חגי ישראל" (הוצאת כנרת) המציע שילובים של חגי ישראל עם טיולים בארץ, בגישה המתבססת על המשמעויות הערכיות של החגים.
ב-2011 יצא לאור ספרה "מעל מישור החולין – עיון בחגי ישראל" (מכון מופ"ת) - קובץ מאמרים העוסקים במשמעויות הערכיות והאוניברסליות של חגי ישראל ועוקבים אחר התפתחותם לאור הצרכים הערכיים המשתנים של החברה.
ב-2017, חמישים שנה אחרי צאת ספר השירים הראשון שלה, יצא ספר שיריה השני "אשא רגלי אל ההרים" (הוצאת גוונים)."שירה שורשית ספוגה בידע המקורות, ושירה אוניברסלית על פי תכניה, המאתגרת ברוחב היריעה ובעומק דעתה את הכתיבה המקובלת" כתב על הספר המשורר והעורך עמוס לויתן.
121 מנוע לשינוי חברתי

121 - מנוע לשינוי חברתי היא עמותה רשומה בישראל, המבקשת לייצג, כמעין חבר הכנסת ה-121, את האינטרס הציבורי ולקדם שיפורים ממוקדים בתחומים חברתיים-כלכליים, הנדרשים לרווחת הציבור במאה ה-21.
121 הנו הארגון החברתי הראשון בישראל המתמחה בקידום יעדי מדיניות בתחומים חברתיים-כלכליים כמו תעסוקה, בריאות, רווחה וחינוך.
חזון העמותה: "כאזרחים ואזרחיות יש לנו מטרה משותפת שחוצה מגזרים ומפלגות, והיא: שלמדינת ישראל יהיו תשתיות חברתיות חזקות, שיאפשרו לכל אחת ואחד מאיתנו חיים בכבוד והגשמה אישית."
העמותה עובדת יחד עם התארגנויות אזרחיות מגוונות, ומפתחת יחד עמם הצעות שפותרות מצוקות הנוגעות למספר גדול של אנשים. מטרתה היא למנף את הידע והניסיון הקיים בשטח כדי לנסח ולהגיש לקובעי מדיניות הצעות לשיפורים בעלות ערך מוסף משמעותי.

העמותה

העמותה הוקמה בשנת 2017 בידי עו"ד טלי ניר, העומדת בראש העמותה כיום, ורועי מאור, המכהן כמנהל פיתוח המדיניות של העמותה.
חברי העמותה מתמחים ביצירת שותפויות אזרחיות, שמטרתן חיזוק רשת הביטחון החברתית-כלכלית. יחד עם פעילים חברתיים, מומחים והתארגנויות אזרחיות מכל קבוצות האוכלוסייה ומכל המגזרים מפתחים ב-121 הצעות לשיפורים ממוקדים במדיניות התעסוקה, הבריאות, החינוך, הרווחה והדיור.
121 הוא מיזם חברתי שמייצג קשת רחבה של החברה הישראלית. חברי הצוות כמו גם חברי הוועדה המייעצת, מגיעים מזהויות פוליטיות מגוונות: מהפריפריה ומהמרכז, מהציונות הדתית, מהחברה החילונית, מהקבוצה הערבית ומהמאמינים החרדים.
יחסי גרמניה–נורווגיה

היסטוריה

במהלך ימי הביניים התקיימו יחסים כלכליים, תרבותיים, לשוניים ודתיים בין נורווגיה לגרמניה, ובשנת 1536 הפכה נורווגיה ללותרנית בשל ההשפעות מגרמניה. במהלך תקופת דנמרק-נורווגיה היו דוכסויות שלזוויג-הולשטיין באוניה פרסונלית יחד עם נורווגיה, ובעקבות כך מסוף ימי הביניים עד המאה ה-19 הגיעו גרמנים רבים ודנים ילידי גרמניה לנורווגיה כעובדי מדינה, ככמרים וכסוחרים, ואף תפסו בה עמדות בכירות בשלטון.
בסוף 1936, בעקבות מתן פרס נובל לשלום לאסיר הפוליטי, קרל פון אוסייצקי, הביעה גרמניה מחאה על מתן הפרס בפני ממשלת נורווגיה. אוסייצקי עצמו הביע את צערו שהפרס פגע ביחסים בין המדינות.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה נורווגיה על ידי כוחות גרמניה הנאצית לאחר קרבות קשים, ונותרה תחת שלטון גרמני עד סוף המלחמה ב-8 במאי 1945.
בשנת 1955 הצטרפה גרמניה לנאט"ו, ומאז קיימים קשרי ידידות חזקים בין שתי המדינות. בנוסף שתי המדינות חברות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ומועצת הים הבלטי. כמו כן, בשנת 2001 הצטרפו המדינות לאמנת שנגן, ובעקבות כך ניתן לנסוע מגרמניה לנורווגיה דרך דנמרק ושוודיה ללא ביקורת גבולות.

יחסים כלכליים

גרמניה היא המדינה במקום השלישי המייבאת מנורווגיה, בשווי כ-13.8 מיליארד אירו ו-11.1% מכלל היצוא הנורווגי, כמעט 60% מכך מהווים יצוא הנפט והגז, ונורווגיה היא המקור השני החשוב ביותר של אנרגיה עבור גרמניה לאחר רוסיה. בנוסף נורווגיה מייצאת לגרמניה דגים, מוצרים כימיים, ומוצרי אלומיניום עבור תעשיית הרכב.
מאידך, נורווגיה מייבאת מגרמניה בשווי כ-7.8 מיליארד אירו ב-2013, מה שמציב את גרמניה במקום השני ביצוא לנורווגיה, 27% מהיבוא ביוו כלי רכב, ומוצרי יבוא חשובים אחרים הם מכונות, מוצרים כימיים, הנדסת חשמל, מוצרי מתכת ומצרכי מזון.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו, ו-8 קונסוליות באלסונד, ברגן, בודו, קירקנס, קריסטיאנסנד, סטוונגר, טרומסה וטרונדהיים. מאידך, נורווגיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-10 קונסוליות בברמן, בדיסלדורף, בפרנקפורט, בהמבורג, בהנובר, בקיל, בליבק, במינכן, ברוסטוק ובשטוטגרט.
יואכים היינריך קאמפה

תולדות חייו

נולד בסקסוניה התחתונה, התחנך בבתי ספר דתיים ולמד תאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג. לאחר תום לימודיו עבר לברלין. ב-1773 שהה בפוטסדאם והכין תוכנית לחינוכו הראוי של נסיך הכתר של פרוסיה, פרידריך וילהלם. לאחר מכן עבר לעיירה הסמוכה טֶגֶל והועסק כמורה הפרטי של האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט הצעירים, שעתידים היו להיות שניים מהאינטלקטואלים החשובים של גרמניה.
ב-1775 עבר ללמד בבית הספר הפילנתרופיניסטי של יוהאן ברנהרד באזדוב בדסאו, אך עזב לאחר פחות משנה עקב חילוקי דעות עִמו. הוא עבר להמבורג ושם הקים בית ספר דומה ברוח הפילנתרופיניזם. בין השנים 1785-1791 פרסם 16 כרכים של החיבור הפרוגרמטי Allgemeine Revision des gesammten Schul und Erziehungswesens ("רוויזיה כללית של בית הספר ומערכת החינוך") ותרגם את הספרים "מחשבות אחדות אודות החינוך" מאת ג'ון לוק ו"אמיל, או על החינוך" מאת ז'אן-ז'אק רוסו. ב-1786 קרא לו הנסיך קארל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבראונשווייג על מנת שייטול על עצמו את האחריות על מערכת החינוך בנסיכות. קאמפה העביר את ניהול בית הספר בהמבורג לידיו של  ארנסט כריסטיאן טראפ (Ernst Christian Trapp), והוא גם שירש את מקומו בבראונשווייג.
קאמפה פעל גם כסופר ילדים, ובכך מילא חלל ויצר את הסוגה הספרותית של ספרים לבני הנעורים. הוא עיבד את ספרו של דניאל דפו "רובינזון קרוזו" (Robinson der Jüngere, "רובינזון הצעיר", 1780) והטרילוגיה "גילוי אמריקה" (Die Entdeckung von Amerika, בשלושה חלקים: קולומבוס, קורטס ופיסרו). בנוסף כתב ספרי לימוד לילדים (Kleine Kinderbibliothek, "ספרייה קטנה לילדים"), ספרי לימוד קריאה מותאמים לבנים ולבנות וספרי מסעות (Erste Sammlung interessanter und durchgängig zweckmäßig abgefasster Reisebeschreibungen für die Jugend, "אוסף ראשון של סיפורי מסע מעניינים ומועילים באופן עקבי מנוסחים לנוער" ב-12 כרכים ו-Neue Sammlung merkwürdiger Reisebeschreibungen für die Jugend, "אוסף חדש של מסעות מוזרים לנוער" ב-7 כרכים).
ב-1787 הקים הוצאת ספרים, בעיקר על מנת להדפיס ולפרסם את ספריו. כיוון שהיו אלה ספרים פופולריים לבני הנעורים זכתה ההוצאה בהצלחה כלכלית.
קאמפה הסתקרן מאד מן המהפכה הצרפתית וב-1789 יצא עם תלמידו לשעבר וילהלם פון הומבולדט לפריז ונכח כעד בכינוס האספה הלאומית. ב-1792 זכה לאזרחות כבוד של צרפת יחד עם ג'ורג' וושינגטון, פרידריך שילר ואחרים.
באחרית ימיו עסק בעיקר בשיפור ו"טיהור" השפה הגרמנית על ידי יצירת תחדישים לשוניים במקום מילים זרות ושאולות – הן מתוך מטרה חברתית להפוך את השפה לפשוטה ומובנת יותר לכל שדרות העם והן על-מנת לנקות את הגרמנית הצחה מהשפעות זרות מתוך השקפה רומנטית-פטריוטית. בין 11,500 המילים החדשות שיצר במילונו נותרו בשימוש שוטף כ-300, בהן "Hochschule" ("בית ספר גבוה" – מכללה, אוניברסיטה; במקום המילה הלטינית "אוניברסיטה"), "altertümlich" ("עתיק"; במקום המילה antik, שמקורה לטיני), "Wust" ("תוהו ובוהו"; במקום המילה "כאוס", שמקורה ביוונית עתיקה) ועוד.
טוד הווארד

טוד הווארד (נולד ב-25 באפריל 1971) הוא עורך, יוצר ומפיק של משחקי מחשב מפורסמים. עיקר עבודתו בחברת בטסדה, שם הוא היה אחראי בהפקת שלושה משחקים שזכו לתואר משחק השנה. הפילוסופיה לפיה עיצב ויצר את המשחקים היא "לחיות חיים אחרים, בעולם אחר" ("live another life, in another world")

חיים אישיים

טוד הווארד נולד בעיירה מקונגי שבפנסילבניה, ארצות הברית, ולמד בתיכון אמאוס באמאוס, פנסילבניה.
בשנת 1993 סיים את לימודיו במכללת ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה. הווארד למד במכללה הנדסה ופיננסים, על אף שבפועל היה מעוניין לעסוק ביצירת וידאו. בשנת 1994 הוא התקבל לחברת בטסדה למרות שדחו את מועמדותו לפני תקופת הלימודים.
טוד הווארד נשוי ויש לו שני ילדים.

משחקים

 1995 בתפקיד מפתח: The Terminator: Future Shock 
1996 בתפקיד מפיק ומעצב: The Elder Scrolls II: Daggerfall
1998 בתפקיד מפיק ומעצב: The Elder Scrolls Adventures: Redguard
2003 בתפקיד מעצב ומנהל מוצר:  The Elder Scrolls III: Morrowind
2007 בתפקיד מעצב ומנהל מוצר: The Elder Scrolls IV: Oblivion 
2008 בתפקיד מפיק ומוציא לפועל: Fallout 3
2011 בתפקיד מפיק ומעצב: The Elder Scrolls V: Skyrim
2015 בתפקיד מפיק ומעצב: Fallout 4
2015 בתפקיד מפיק: Fallout Shelter
2018 בתפקיד מנהל מוצר: Fallout 76
לילה כלכלי

היסטוריה

התוכנית שודרה ממרץ 2009 עד 28 בפברואר 2017. בתוכנית שודרו כתבות של צוות התוכנית בנושאי כלכלה, צרכנות, רכב, תרבות, פנאי ועוד, ונערכו דיונים קצרים בהשתתפות פרשנים כלכליים קבועים ומתחלפים. התוכנית כללה לאורך השנים גם פינת ביקורת מסעדות בהגשת ניב גלבוע.
שרון גל הגיש את התוכנית מתחילת שידורה ועד מאי 2013. גל, יוזם התוכנית, שהיה מעורב גם בבחירת התכנים וביצירתם, התפטר ב-15 במאי 2013 מערוץ 10. בעקבות ההתפטרות, מונה העיתונאי דב גיל-הר למגיש באופן זמני. כמו כן הגישו את התוכנית לעיתים מתן חודורוב וניב גלבוע. ב-30 ביוני 2013 החל גדי סוקניק להגיש את התוכנית באופן קבוע.
התוכנית האחרונה שודרה ב-28 בפברואר 2017. לטענת קברניטי ערוץ 10, ביטול התוכנית, שמונה שנים לאחר תחילת שידורה, בה כחלק מהיערכות הערוץ לשינויים בשוק הטלוויזיה ופיצול הערוץ המתחרה, ערוץ 2. במקומה של התוכנית, הוארכה התוכנית "היום שהיה" מחצי שעה לכ-45 דקות, ונוסף לה חלק העוסק בענייני כלכלה, אשר שומר על השם "לילה כלכלי".
משתנה גמא בקסיופאה

כוכב משתנה מסוג γ בקסיופאה או בקיצור משתנה γ בקסיופאה (באנגלית: γ Cassiopeiae variable) הוא כוכב משתנה המתאפיין בכך שבהירותו משתנה באופן לא מחזורי ופתאומי בסדר גודל של בין מספר עשיריות דרגת בהירות ועד לשתי דרגות. הסיבה לשינויים בבהירות הם זריקה של חומר מאזור קו המשווה של הכוכב אל דיסקה המקיפה אותו כתוצאה ממהירות סיבוב גבוהה של הכוכב על צירו.

תכונות

משתני γ בקסיופאה הם כמעט תמיד תת-ענקים כחולים מסוג ספקטרלי B שמציגים ספקטרום פליטה (בדרך כלל של מימן מיונן H II). כוכבים אלה הם בעלי מסה של 20-10 מסות שמש שנמצאים בשלבי סיום היתוך המימן שבליבתם להליום ומתחילים בתהליך של התנפחות והפיכה לענקים. כוכבים אלה מסתובבים על צירם במהירות גבוהה של 400-200 קילומטר בשנייה וכתוצאה מכך ומתהליך ההתנפחות, נזרק חומר מאזור קו המשווה של הכוכב ויוצר דיסקה המקיפה את הכוכב. הטמפרטורה של כוכבים מסוג ספקטרלי B נעה בין 10,000 ל-30,000 קלווין וכתוצאה ממנה חלק ניכר מקרינת הכוכב היא בתחום העל-סגול. קרינה זו מייננת את החומר בדיסקה ויוצרת את קווי הפליטה האופייניים לכוכבים אלה. אירועים אלו של זריקת חומר מפני הכוכב אל הדיסקה גורמים להתנגשויות שמחממות את החומר שבדיסקה וכתוצאה מכך בהירות הכוכב עולה. עם התקררות החומר ושקיעתו בחזרה אל פני הכוכב הבהירות יורדת חזרה ואיתה נחלשים קווי הפליטה. אירועים אלה אינם צפויים ולכן השינויים בבהירות הם חסרי מחזוריות ופתאומיים.
חווי ננג

חייו

המקורות העיקריים על חייו של חווי ננג הם מההקדמה לסוטרת הפלטפורמה ו"העברת המנורה" (ספר ביוגרפיות של בודהיסטים חשובים). אמיתות סיפור חייו של חווי ננג כפי שנכתב בספרים אלה מוטלת בספק על ידי סינולוגים וחוקרים.
חווי ננג נולד למשפחת לו ב-638 לספירה בעיר שינג במחוז גואנגדונג שבסין. אביו מת בצעירותו ומשפחתו הייתה במצב כלכלי רעוע ולכן ננג נותר אנאלפבית. יום אחד בזמן שננג העביר עצים להסקה לתוך פונדק, הוא שמע את אחד האורחים קורא מתוך "סוטרת היהלום", כתוצאה מכך ננג הפך למואר. באותו רגע הוא החליט לחפש את דרך הבודהה ויצא למסע. אחרי שלושים יום של הליכה ברגל חווי ננג הגיע להר הואנג מיי, מקום משכנו של הפטריארך החמישי הונגרן. אחרי שיחה קצרה הצליח דאג'יאן להרשים את הפטריארך למרות מוצאו הפשוט וזה קיבל אותו בתור חוטב עצים ושוקל אורז למשך שמונה חודשים.
יום אחד הונגרן ביקש מתלמידיו לכתוב שיר קצר המביע את תמצית התודעה הטהורה, מי שיצליח יהפוך לפטריארך השישי. התלמידים לא ראו צורך לכתוב שום שיר משום שהם היו בטוחים שראש המנזר שנשיו יהפוך לפטריארך השישי. לכן רק שנשיו כתב שיר. שנשיו היה מכובד במנזר והיה תחת לחץ לכתוב שיר, אך הוא לא היה בטוח בהבנתו את התמצית של התודעה הטהורה. לכן החליט שהוא יכתוב את שירו על קיר המנזר באופן אנונימי ויודה שזה הוא רק אם הונגרן יאשר את השיר. הונגרן אישר את השיר לתלמידים אך לשן שיו אמר בפרטיות שהוא קרוב אך עדיין לא מספיק קרוב. אחרי שיחה קצרה הונגרן אמר לשנשיו שהוא אמור להבין מהשיחה ביניהם את תמצית התודעה הטהורה וביקש ממנו לכתוב עוד שיר שימחיש את הבנתו זו. שנשיו התאמץ אך לא היה יכול לכתוב עוד שיר. חווי ננג שמע את אחד התלמידים במנזר מדקלם את שירו של שנשיו ומיד הבחין ששיר זה לא משקף את ההארה האמיתית. ננג ביקש מתלמיד אחר שיכתוב שיר קצר משלו על הקיר. למרות פליאתו של התלמיד על כך שטירון פשוט ולא משכיל מבקש לכתוב שיר הוא עשה זאת. כשכולם ראו את השיר מיד התפעלו ואמרו שאולי כותב השיר יהפוך לבודההסיטווה בחייו אלה. אך כשהונגרן ראה את השיר הוא אמר ששיר זה לא משקף הארה אמיתית גם כן וניגב אותו עם הנעל.
לילה אחד הונגרן קיבל את חווי ננג במשכנו ולימד אותו את סוטרת היהלום. כשהונגרן הגיע לפסוק "להשתמש בתודעה אך עדיין להיות חופשי מכל הרשמים" חווי ננג קיבל הארה מלאה והדגים זאת להונגרן. כשהונגרן שמע זאת הוא אמר "כשאדם מבין את התודעה המקורית והטבע המקורי הוא נחשב לאדם גדול, למורה של בני אדם ואלים, ונקרא בודהה". בזאת העביר הונגרן לחווי ננג את בגדי הנזיר וקערת התחנונים כסמל של חותם הדהרמה של ההארה הפתאומית.
במקורות אלה עוד מוצהר שלחווי ננג אסור היה לגלות שהוא הפטריארך החדש לזמן מה משום שהתלמידים עלולים לקנא בו משום שהוא נבחר להיות הפטריארך השישי ולא שנשיו.

לאחר המוות

המומיה של דאג'יאן חווי ננג נמצאת כיום במקדש נאנחווה במחוז שאוגואן (גואנדונג הצפונית).
המומיה של חווי ננג נראתה על ידי הישועי מטאו ריצ'י שביקר במקדש ננחואה ב-1589. ריצ'י סיפר לקוראים הארופאים את סיפורו של חווי ננג (בצורה די מסורסת) ותיאר אותו כמין מקביל לנזיר נוצרי. ריצ'י כינה אותו לו-סו (הפטריארך השישי).