google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס סניידר

ג'יימס סניידר (James S. Snyder; נולד ב-1952, ארצות הברית) היה מנכ"ל מוזיאון ישראל בירושלים בשנים 1996-2016.

ביוגרפיה

ג'יימס ס' סניידר נולד למשפחה יהודית בעיירה בל ורנון בדרום מערב פנסילבניה. בשנת 1969 החל ללמוד לתואר הראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1972, עם תום לימודיו, התקבל לשנת התמחות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. סניידר עבד במוזיאון כ-22 שנה, שם מילא תפקידים שונים, שהאחרון בהם היה סגן המנהל ובין היתר אירגן במוזיאון תערוכות ענק ביניהן הרטרוספקטיבה של פאבלו פיקאסו (1980) ושל אנרי מאטיס (1992).
בשנת 1996, עם סיום תפקידו של מרטין וייל כמנהל מוזיאון ישראל, מונה סניידר למחליפו. במהלך כהונתו של סניידר עמד בראש המאמצים לגיוס ולשיפוץ רחב היקף במוזיאון בתקציב של 100 מיליון דולר.
בשנת 1996 זכה ב"אות מסדר הכוכב" (Snyder was awarded the Commendatore dell’Ordine della Stella della Solidarietà Italiana) מטעם ממשלת איטליה ובשנת 2010 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם הרפובליקה הצרפתית.
ב-2017 פורסם כי במקביל להעסקתו כמנכ"ל המוזיאון, קיבל סניידר 8 מיליון דולר עבור פעילותו כמגייס כספים עבור עמותת ידידי המוזיאון בארצות הברית.
סניידר  נשוי לטינה דייוויס סניידר, מעצבת גרפית והוא אב לבן ובת.
ספה

ספה היא פריט ריהוט שנועד לישיבה של יותר מאדם אחד, תוך מתן תמיכה בגב ובזרועות. בדרך כלל כוללת הספה משענת מכל צד. 
בבתי מגורים ספות נמצאות בדרך כלל בחדר המשפחה, בסלון, בחדר העבודה או בטרקלין.
המסגרת של ספות סטנדרטיות מורכבת מעץ או מתכת שעליה מונח ריפוד מכוסה במגוון רחב של בדים או עור (טבעי או סינתטי) ולפעמים שילוב של שניהם. ניתן למצוא ספות גם בבתי מלון ובחלק מהמשרדים, חדרי המתנה ועוד.

סוגים

הסוגים הנפוצים ביותר של ספות הן ספה דו-מושבית או ספת שני מושבים בריטית, וספות עם יותר משני מושבים. ספה מודולרית נוצרת ממקטעים מרובים (בדרך כלל בין שניים לארבעה חלקים) ולעיתים כוללת לפחות שני חלקים שמתחברים בזווית של 90 מעלות או מעט יותר. נוהגים להשתמש בספות אלו כדי למלא פינות בחדרים. ספה זו מכונה גם ספה פינתית בבריטניה. ספה המיועדת לאדם אחד נקראת כורסה.
גרסאות אחרות לספה כוללות את ה"דיוואן" (ספה נמוכה חסרת רגליים), ספת ה"התעלפות" (חסרת משענת גב או משענת נמוכה יותר), "שז לונג" (ארוכה עם משענת יד אחת), "קנפה" (ספה מקושטת עם שלושה מושבים), ו"הספה העות'מאנית" (שנחשבת בדרך כלל לסוג של הדום). כדי לחסוך מקום, מספר ספות כפולות הן מיטות, דייבדס, או פוטונים. 
ישנן גם ספות ששמן, הרשום כסימן המסחרי, ידוע כשם גנרי, כמו "דבנפורט"  או "צ'סטרפילד". בבריטניה צ'סטרפילד היא ספה עמוקה עם כפתורים ומשענות לזרועות ולגב באותו גובה, העשויה לרוב מעור מצ'סטרפילד. המונח באנגלית בריטית מוחל רק על סוג זה של ספת צ'סטרפילד. בקנדה, המונח "צ'סטרפילד" הוא מילה נרדפת לספה, והוא נפוץ בקרב קנדים מבוגרים; על פי סקר שנעשה באזור "Golden Horseshoe" באונטריו ב-1992, מונח זה הולך ונעלם במהירות מהאנגלית הקנדית. צפון קליפורניה הוא המקום היחיד, מלבד קנדה, שבו המונח "צ'סטרפילד" הוא שם נרדף לספה; גם שם הדבר נפוץ בעיקר בקרב התושבים המבוגרים יותר.
המונח "ספת שלושה חלקים" משמש לתיאור סט רהיטים המורכב מספה עם שניים או שלושה מושבים ועוד שתי כורסאות.
ספרות ערביות

שמות בשפות שונות

מסיבות היסטוריות, לספרות יש שמות שונים בשפות שונות. באנגלית נקראות לעיתים הספרות הערביות בשם "ספרות ערביות מזרחיות" מכיוון שהשם "ספרות ערביות" שמור לספרות ההודיות-ערביות שנכנסו לשימוש באירופה בעקבות הערבים. מקור השם "ספרות ערביות", הנמצא בשימוש בשפה העברית, הוא בכך שספרות נמצאות כיום בשימוש בעיקר אצל הערבים. בערבית נקראות ספרות אלו דווקא בשם "ספרות הודיות" (الأرقام الهندية) בשל העובדה שהן הגיעו אל הערבים מהודו.
אש תמיד

אש תמיד (באנגלית: Eternal flame) היא להבה, מנורה או לפיד שבוער לתקופה בלתי מוגבלת.

בתרבויות נוספות

אש התמיד היא מסורת ארוכה שנים בתרבויות ודתות רבות. באיראן העתיקה העטר (אש קדושה), שטופח על ידי כהן מסור, ייצג את הרעיון של "ניצוצות אלוהיים" או את אמשה ספנטס (האלים) כפי שהבינו אותם בדת הזורואסטריות. מקורות מצביעים על כך ששלוש "שריפות גדולות" התקיימו בתקופת הממלכה האחמנית הפרסית, שנחשבים להתייחסות המוקדמת ביותר לפרקטיקה של יצירת שריפות קהילתיות שבערו תמיד.
בסין, השתמשו לעיתים במנורה נצחית בוערת כאמצעי גלוי של הערצת אב קדמון ונהגו להניח אותה על פני לוח רוחני על מזבח האבות של המשפחה.

בטבע

המונח אש תמיד מתייחס בעיקרו ללהבה המובערת במכוון, אולם יש שהוא מוחל על בעירה טבעיות הנוצרות באמצעות תופעות טבע כגון דליפות גז טבעי, "שריפות כבולות" ושריפות פחם, שכולן יכולות להיות מוצתות תחילה על ידי ברק, פיאזואלקטריות, או פעילות אנושית, ויכולות לבעור במשך עשרות או מאות שנים. בכפר ג'אווה באינדונזיה, קיימת אש תמיד המבוססת על גז טבעי והוצתה לפני המאה ה-15, ועל אף גשם טרופי ורוחות עזות אינה ניכבת גם היום. דוגמה נוספת היא "שער הגיהנום" של דרווזה, הבוער ברצף משנת 1971 ונוצר בטעות בקידוח לחלל תת-קרקעי על ידי גאולוגים סובייטים, והדלקת הבור, תוך מחשבה שהוא יבער מספר ימים בלבד. אש התמיד הטבעית העתיקה ביותר היא זו הבוערת בשדה הנפט באבא גורגור שבכורדיסטן העיראקית.
בימי קדם בני האדם הזינו את אש התמיד בעץ או שמן זית; דוגמאות מודרניות יותר משתמשות באספקה מוזרמת של בנזין או גז טבעי. לרוב הן משמשות להנצחת אדם או אירוע בעל חשיבות לאומית, או כדי לשמש תזכורת למחויבות למטרה משותפת, כגון שלום בינלאומי.

אש תמיד למטרת זיכרון

אש התמיד לזכר הנשיא האמריקאי ג'ון קנדי, ​​לאחר ההתנקשות בחייו בשנת 1963, היא ככל הנראה הזיכרון הראשון מהסוג שנבנה לכבודו של אדם אחד ידוע (בניגוד ללהבות לזכר אחד או יותר חיילים אלמונים). לאחר הדלקת האש לזכרו, החלו להשתמש באש תמיד לעיתים קרובות יותר ברחבי העולם, כדי לכבד אנשים בעלי חשיבות לאומית או בינלאומית.
אנדריי ווזנסנסקי

חייו

ווזנסנסקי, יליד מוסקבה, היה בן למהנדס שהתמחה בתחום בניית תחנות כוח הידרואלקטריות. למד בבית הספר במוסקבה וכבר בגיל 14 שלח את שיריו לבוריס פסטרנק. לצד ולדימיר מאיאקובסקי ווזנסנסקי ראה בו את מורו בשירה. הקשר ביניהם נמשך לאורך שנים. בשנת 1957 אנדריי ווזנסנסקי סיים את לימודיו במכון לאדריכלות במוסקבה והוסמך לאדריכל. 
בשנת 1958 פורסם ספר שיריו הראשון שזכה לתגובה צוננת מהשלטונות. עורך הספר פוטר מעבודתו ואף נשקל לגנוז את כל הספרים שהודפסו. ווזנסנסקי כמו בלה אחמדולינה ויבגני יבטושנקו קיבל יחס צונן מהשלטונות גם בהמשך. בשנת 1963, במהלך פגישת ניקיטה כרושצ'וב עם נציגי אנשי התרבות הסובייטי, ווזנסנסקי הוצג כאויב וכרושצ'וב אף איים שיגרש את ווזנסנסקי מהמדינה. למרות יחס זה, ווזנסנסקי קיבל אישורים לצאת מגבולות המדינה באופן תדיר, אך הוא לא היה רשאי להופיע עם שיריו בארצות הברית. במהלך נסיעות אלו הוא התיידד עם ארתור מילר ואלן גינסברג.
בשנת 1963 ווזנסנסקי כתב שיר שהוקדש לחייו של ולדימיר לנין בזמן גלותו בצרפת. בשנת 1964 הוא התחתן עם זויה בוגוסלבסקי והם היו נשואים עד יום מותו. קובץ שירים שהוא כתב בשנת 1965 היה בסיס להצגה מוצלחת בתיאטרון טגנקה בשנת 1965. במהלך שנות ה-60 הוא הרבה להופיע עם שיריו במוזיאון הפוליטכני במוסקבה.
בשנות ה-70, ווזנסנסקי פרסם מספר ספרים עם שיריו החדשים, הופיע הרבה בטלוויזיה ובשנת 1978 הוענק לו פרס ברית המועצות. אומנם כבר באותה שנה ווזנסנסקי השתתף באלמנך "מטרופול" שיצאה לאור בצרפת ללא ידיעת השלטונות.
במשך שנים ווזנסנסקי כתב מילים לשירים פופולריים של מלחינים שונים. הוא שיתף פעולה עם ריימונד פאולס וזמרת ידוע אלה פוגצ'ובה.
על בסיס שיריו נכתבה אופרת רוק הראשונה בברית המועצות שהועלתה על הבמה על ידי מארק זכרוב בשנת 1981 ומוצגת עד היום.
בשנות ה-80 המשורר החל לכתוב פרוזה והוצאו לאור מספר ספריו. בשנת 1983 ווזנסנסקי כאדריכל היה שותף לתכנון אנדרטה לכבוד 200 שנים לידידות בין רוסיה ובין גאורגיה.
בשנים אחרונות המשורר היה חולה מאוד אך המשיך לכתוב שירה. ווזנסנסקי נפטר בשנת 2010 בפרדלקינו (שלאחר מכן אוחדה עם מוסקבה) משבץ מוחי ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
במשך מספר שנים ווזנסנסקי היה מארגן מפגשים חצי שנתיים לזכר מורו בוריס פסטרנק.
אומרטה

אומרטה (באיטלקית: Omertà) הוא ביטוי לקוד השתיקה בעולם הפשע המאורגן. ביטוי זה היה נפוץ באזורים מסוימים באיטליה (דרום איטליה וסיציליה), ומשמעותו היא "לעולם לא לערב את המשטרה או את השלטונות". העונש על הפרת קוד האמרטה יכול, במקרים מסוימים, להיות מוות.
לשון הקוד המקורי (מתורגם לאנגלית) מובא בשיר Omerta של להקת Lamb of God :
"Whoever appeals to the law against his fellow man is either a fool or a coward. Whoever cannot take care of themselves without that law is both.For a wounded man shall say to his assailant,'If I live, I will kill you. If I die, You are forgiven.'
Such is the rule of honor."

ומשמעותו - 
כל הפונה לשלטונות (החוק) כנגד אחיו העמיתים הוא טיפש או פחדן. מי שאינם יכולים לדאוג לעצמם מבלעדי אותם חוקים - שניהם. על אדם פצוע לומר לתוקפו - 'אם אחיה, אהרוג אותך. אם אמות, אתה מחול'. זהו חוק הכבוד".
מקור הביטוי הוא במאפיה הסיציליאנית. כאשר מצטרפים חברים חדשים למאפיה הם נשבעים לשמור על קוד השתיקה, לא לגלות (לשלטונות ולאחרים) את סודות הארגון ולא להלשין על חבריו. אולם קוד השתיקה אינו מכוון רק לחברים פעילים במאפיה, אלא גם לאחרים בסביבתם.
כך, למשל, במקרים של רצח המתבצע על ידי אחד מארגוני המאפיה. במקרים כאלה מצופה מתושבי המקום שלא לזכור כל פרט אודות האירוע ולא למסור דבר למשטרה.
ג'ו ואלאצ'י היה חבר המאפיה הראשון בארצות הברית שהפר את קוד האומרטה ואישר את קיומה של המאפיה. ואלאצ'י היה רוצח מורשע בשירות המאפיה. הוא הסכים להעיד בפני הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1963, בתמורה להפחתה בעונשו. בזכות עדותו נחשפה לראשונה המאפיה האיטלקית האמריקאית. בשנת 1966 ניסה ואלאצ'י להתאבד בתאו בכלא, אך הסוהרים הצילו את חייו. בשנת 1971 מת מהתקף לב.
האומרטה, קוד השתיקה, הוא מרכיב משמעותי גם בספרות ובקולנוע, העוסקים בפשע המאורגן.
ארגו (מכונית)

"Cyclecar"

"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
גדעון רובין

ביוגרפיה

רובין גדל בסביבה רווית תרבות ואמנות: הוא נכדו של הצייר הישראלי, ראובן רובין, ואביו שימש כדיפלומט ואוצר. בשנת 1999 סיים רובין לימודי BFA בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק. בשנת 2002 סיים לימודי MFA בבית הספר סלייד לאמנות של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון.

עבודותיו

רובין עוסק בנושאים כגון ילדות ומשפחה, ומצייר ציור מופשט ודיוקנאות. מחיקת הפנים של הדמויות היא סימן היכר בולט של ציוריו. לאחר שהיה עד לפיגועי 11 בספטמבר 2011, רובין בחר לשלב בעבודתו צעצועים שראה ברחובות.
תרפיית חשיפה ממושכת

אודות הטיפול

חשיפה ממושכת היא שיטה שהוכחה כיעילה לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) ובדיכאון, חרדה וכעס המלווים אותה. השיטה, המתבססת על עקרונות של טיפול קוגניטיבי התנהגותי, נבדקה במחקרים אמפיריים ב-20 השנים האחרונות ונמצאה באופן מובהק כיעילה ומביאה להורדה משמעותית של הסימפטומים אצל יותר מ-80% מהמטופלים. בין תוצאות הטיפול, הגברת תחושת השליטה העצמית והפחתת חוסר האונים בקרב המטופלים.
השיטה מבוססת על חשיפה חוזרת של האירוע הטראומטי בדמיון של הנפגע באופן מבוקר ומתמשך, במטרה להביא להתמודדות עם המחשבות האובססיביות ועם ניסיונות ההימנעות של הנפגעים מזכרונות הקשורים בטראומה. החשיפה מאפשרת למטופל להפריד בין אירוע הטראומה ובין אירועים אחרים בעולם וכך להפסיק לחוות את המציאות בעולם כמסוכנת.
את השיטה והתאוריה שבבסיסה, פיתחה פרופ' עדנה פואה החל משנת 1982. התאוריה גורסת שתבניות פחד פתולוגיות נוצרות במידה רבה כתוצאה מהימנעות של הנפגע מעיבוד החוויות השליליות: כשהמחשבות על הטראומה עולות, נפגעים מנסים להדחיק ולא לנסות לעבד אותן.

מהלך הטיפול

הטיפול מורכב מ-8 עד 14 פגישות בנות שעה וחצי בתדירות של פגישה לשבוע. במהלכו מנסה המטפל לאפשר למטופל להעניק פרשנות חדשה לזיכרונות הטראומטיים ובכך להגדיר מחדש את הרגשות הקשורים בהם. באופן זה המטופל יכול להשתלט על הזיכרון ולהבין שהחרדה ממנה הוא סובל לא משקפת נכונה את המציאות ולא עוזרת בהתמודדות איתה.
המחשבה השגויה של הנפגעים היא שהחרדה תימשך לנצח, אלא אם כן תתבצע הימנעות. הימנעות זו מתחלקת לשני חלקים: הימנעות מלחשוב על הטראומה מתוך פחד להרגיש מצוקה, להישבר או להשתגע, והימנעות מהליכה אל מקומות המעלים את המחשבות אודות האירוע הטראומטי, מתוך פחד להחשף שוב לסכנה. הטיפול מעלה את הזיכרון הטראומטי ולהביא את המטופל לא לראות בו אויב אלא להבין שזהו זיכרון, גם אם קשה מאוד, אשר חי בתוכו ואשר אותו צריך לעבד וללמוד לחיות איתו.
במסגרת הטיפול, הנפגע מתבקש לספר על הטראומה תוך שימוש בזמן הווה. זאת על מנת ליצור אצל הנפגע חיבור רגשי לסיפור אשר יאפשר עיבוד רגשי של החוויה. הסיפור הזה מוקלט והמטופל מתבקש להאזין לו בבית פעם אחר פעם. בהתחלה ההקשבה הזו קשה מאוד למטופל, אך עם הזמן היא הולכת ונהיית קשה פחות והמטופל מתרגל לסיפור. החרדה יורדת והוא מגלה ששום דבר נורא לא קורה לו והוא לא מתפרק. המטופל מרגיש שהזיכרון הטראומטי ששלט בו בתחילה, נתון עתה לשליטתו.
בסוף הטיפול הזיכרון מקבל משמעות אחרת ופעמים רבות מטופלים אף מגלים פרטים חדשים שמשנים את משמעותו של הסיפור, פרטים שלא יכלו לעלות בשלב ההדחקה.
אמן (שיר של שרית חדד)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דורון מדלי שגם הלחין אותו, והוא הופק על ידי הנרי ורמי עזרא. השיר יצא לאור כאשר חזרה שרית חדד אל עולם המוזיקה לאחר לידת בתה הבכורה. לפני כן, הקדישה עבורה את השיר "חלק ממני".
כשנשאל דורון מדלי מה הוא חושב על השיר, הוא אמר כי: "אני כל כך אוהב את המוזיקה של שרית, היא הזמרת הכי שמחה בישראל. רציתי ליצור שיר שיחבר בין שרית של היום ובין שרית עם התלתלים מהעשור הראשון של הקריירה המפוארת שלה, היו שם שירים פשוטים שאי אפשר לעמוד בפני השמחה שלהם".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מכיל בתוכו גם את מילותיו, והוא מציג את חדד כשהיא לבושה בחולצה בצבע שחור. הקליפ הוכן ונערך על ידי סיני גרפיקס.
נכון ל-29 באפריל 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2 מיליון צפיות.
אריק שינסקי

ביוגרפיה

שינסקי נולד בליהואה שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. ביוני 1965 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית וקיבל דרגות סגן-משנה. הוא הוצב בדרום וייטנאם ושירת כקצין טיווח ארטילריה בדיוויזיית החי"ר ה-25. בספטמבר 1966 נפצע כשעלה על מוקש ואיבד חלק מכף רגלו. לאחר תקופת החלמה בהונולולו מונה לתפקידי מטה במפקדת הצבא האמריקאי בהוואי. ב-1968 עבר לזרוע השריון, השתלם בקורס קציני שריון מתקדם בפורט נוקס, ב-1969 הוצב בוייטנאם, ופיקד על גדוד שריון ברגימנט הפרשים ה-5, במהלך שירותו נפצע פעם נוספת ב-1970. בהמשך הקריירה הצבאית שלו הוצב באירופה, שימש כמפקד בריגדה בדיוויזיית החי"ר ה-3, קצין אג"ם בדיוויזיית החי"ר ה-3, מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, קצין אג"ם בקורפוס ה-7, עוזר ראש המטה הכללי לענייני תכנון ומבצעים בשנים 1996–1997. 
ב-1997 מונה למפקד הארמייה השביעית של צבא ארצות הברית ובמקביל פיקד על כוחות השכנת השלום של נאט"ו בבוסניה והרצגובינה. בשנים 1998–1999 שירת כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוני 1999 מונה לראש מטה צבא ארצות הברית, בתפקידו זה יישם תוכנית לקידום הניידות והגמישות של הצבא, על ידי שימוש מורחב בנגמ"שי סטרייקר. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוביל את הצבא למבצע חירות מתמשכת באפגניסטן. לקראת מלחמת עיראק התעמת עם שר ההגנה דונלד רמספלד כשבעדותו בפני הקונגרס הצהיר כי ידרשו כוחות גדולים על מנת לשלוט בעיראק אחרי הפלישה. ביוני 2003 השתחרר בדרגת גנרל ארבעה כוכבים. במהלך שירותו עוטר פעמיים במדליית לב הארגמן, שלוש פעמים בכוכב הארד (כולל סימון V לעיטור שהוענק על אומץ בשדה הקרב), במדליית האוויר, פעמיים בלגיון ההצטיינות ובמדליית השירות המצוין, במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות המצוין של חיל האוויר, במדליית השירות המצוין של משמר החופים, ופעמיים במדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה.
לאחר שחרורו כיהן כדירקטור במספר חברות בהן קונצרן האניוול וחברת הביטוח גארדיאן. 
בדצמבר 2008 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה למזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים, מינויו אושר פה אחד בסנאט בינואר 2009. שינסקי התפטר מתפקידו במאי 2014 על רקע ביקורת שנמתחה עליו ועל משרדו, בדו"ח שפורסם וממנו עלו אי סדרים בנושא הטיפול הרפואי בחיילים משוחררים.
שינסקי נשוי ואב לשני ילדים. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת דיוק.
יחסי איראן–תימן

היסטוריה

בשנות השישים של המאה העשרים, השאה האיראני מוחמד רזא פהלווי תמך בממלכה התימנית (המלוכנים) במלחמת האזרחים של צפון תימן נגד הרפובליקנים הקומוניסטים. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים, לאחר תום מלחמת איראן-עיראק החלה איראן להיות מעורבת יותר בענייני הפנים הצפון-תימניים. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, פלג סטודנטים קיצוניים בתימן (בעיקר מתימן ומאיראן) הקימו את תנועת החות'ים. בין הסטודנטים הללו היה חוסיין בדרדין אלחות'י, שהוביל את ההתקוממות החות'ית בתימן כנגד השלטון המקומי. תחילה איראן התנערה מקשריה עם החות'ים, אך בשנת 2012 לאחר שעלי עבדאללה סאלח הצהיר על תמיכתו בהם האיראנים הביעו תמיכתם בפומבי.
ב-2 באוקטובר 2015, בעיצומה של מלחמת האזרחים בתימן, דיווחה התקשורת על כך שממשלת תימן ניתקה באופן רשמי את יחסיה עם איראן עקב תמיכתה של טהראן בחות'ים המנסים להפיל את השליט החוקי עבד רבו מנסור האדי. דובר ממשלת תימן הכחיש מאוחר יותר את דיווח הטלוויזיה ואמר כי "הממשלה לא דנה עד כה בנושא ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם איראן ולא התקבלה החלטה". בשנת 2017 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין איראן לתימן.
מלאני (זמרת)

ביוגרפיה

מלאני נולדה וגדלה בשכונת אסטוריה שבקווינס, ניו יורק. אביה, פרידריך מ. סאפקה (1924–2009), היה ממוצא אוקראיני, ואמה זמרת הג'אז, פאולי "פולי" אלטומאר ברטולו (1926–2003), הייתה ממוצא איטלקי. הופעת הבכורה של מלאני בפומבי הייתה בגיל ארבע בתוכנית הרדיו "Live Like A Millionaire" בביצוע השיר "Gimme a Little Kiss". היא למדה בבית הספר התיכון לונג ברנץ' ואחר כך בבית הספר רד באנק בניו ג'רזי, וסיימה את הלימודים ב-1966.
בשנות ה-60 של המאה העשרים, בתחילת הקריירה שלה, הופיעה מלאני ב"אינקוול", בית קפה בלונג ברנץ'. אחרי סיום הלימודים, הוריה התעקשו שהיא תלמד בקולג', והיא למדה משחק אקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק, שם היא החלה לשיר במועדוני פולק בגריניץ' וילג', כגון The Bitter End וחתמה על חוזה ההקלטות הראשון שלה.
חברת התקליטים הראשונה שהחתימה אותה הייתה קולומביה רקורדס בארצות הברית. בהמשך חתמה בחברת התקליטים בודהה רקרודס, וזכתה להצלחה במצעדים באירופה. השיר "Bobo's Party" הגיע ב-1969 למקום הראשון במצעד בצרפת. כתוצאה מהפופולריות שלה באירופה הופיעה מלאני בתוכניות טלוויזיה כגון "Beat-Club" במערב גרמניה. אלבום הבכורה שלה קיבל ביקורות חיוביות במגזין הבילבורד.
בהמשך 1969 היה שירה "Beautiful People" ללהיט בהולנד. מלאני הייתה אחת משלוש נשים סולניות שהופיעו בפסטיבל וודסטוק ב-1969. בפסטיבל היא קיבלה השראה לשירה "הניחו (נרות בגשם)", מהקהל שהדליק נרות בהופעה שלה.
השיר הפך ללהיט באירופה, אוסטרליה, קנדה ובארצות הברית. בצד ב' של התקליטון הקריאה מלאנה את מילות השיר "Candles in the Rain". הסינגל היה הראשון שהגיע לעשרת המקומות הראשונים בארצות הברית, והגיע למקום שישי בבילבורד הוט 100, וזכה להצלחה בינלאומית. הלהיטים הבאים שלה היו "Peace Will Come (According To Plan)" וגרסת הכיסוי של השיר "רובי טיוזדיי" של האבנים המתגלגלות.
ב-1970 הייתה מלאני האמן היחיד שהתעלם מצו בית משפט שאסר את קיומו של פסטיבל הרוק פאוור רידג', שנערך בין 31 ביולי ל-2 באוגוסט אותה שנה. היא ניגנה על במה מאולתרת הבנויה ממשאיות של "מיסטר סופטי". ב-7 עד 9 באוגוסט 1970 הופיעה מלאני בפסטיבל שדות התות במוספורט פארק שבאונטריו. עוד השתתפה בפסטיבל האי וייט שנערך בין 26 ל-30 באוגוסט 1970 באפטון דאון, שם הוצגה על ידי קית' מון וזכתה לתשואות. ב-2010 הופיעה שוב בפסטיבל האי וייט. ביוני 1971 הופיעה מלאני בגלסטונברי פייר (שבהמשך נקרא פסטיבל גלסטונברי) באנגליה. ב-2011 הופיעה שוב בגלסטונברי במופע לציון 40 שנה לפסטיבל המקורי.
מלאני עזבה את חברת התקליטים בודהה רקורדס כשהתעקשו שהיא תוציא אלבומים לפי דרישה. ב-1971 הקימה לייבל משלה בשם "Neighborhood Records" יחד עם בעלה והמפיק שלה פיטר שקריק. הלהיט הגדול שלה בארצות הברית בלייבל זה היה "Brand New Key" (הידוע גם בשם "The Roller Skate Song") משנת 1972. הסינגל מכר יותר משלושה מיליון עותקים ברחבי העולם. ב-1997 היה השיר בפסקול הסרט "לילות בוגי".
גואו גואנגצ'אנג

ביוגרפיה

גואו גואנגצ'אנג נולד בדונגיאנג שבג'ג'יאנג, סין. בשנת 1989 סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת פודאן, בה השלים לאחר מכן גם תואר שני במנהל עסקים.
הוא ייסד, יחד עם שלושה חברים את קבוצת פוסון עם הון התחלתי של 6,000 דולר. בשנת 1994 התמנה ליושב הראש של הקבוצה, שהפכה להיות אחד העסקים הלא-ממשלתיים הגדולים בסין.
בנובמבר 2015 התפרסם כי אחד משותפיו להקמת פוסון, פאן ווי, עזב את הקבוצה מסיבות בריאותיות ומכר את חלקו, בכך גדלה אחזקתו של גואנגצ'אנג בקבוצה ל-64.5%. 
בדצמבר 2015 פורסם כי הוא נעצר. מנכ"ל קבוצת פוסון הודיע כי החברה מתמודדת עם המצב, וכי גואו מסייע לחקירה של הרשויות. המסחר במניות החברה הופסק זמנית בעקבות זאת. לאחר מספר ימים שוחרר גואו ממעצר, ובינואר 2016 נפגש עם המפקחת על הביטוח דורית סלינגר לצורך השלמת רכישת "הפניקס חברה לביטוח" בידי קבוצת פוסון.
גואו נשוי ולו שלושה ילדים.
כובע באולר

כובע באולר (באנגלית: bowler hat; בארצות הברית: derby; בספרדית: bombín; מתורגם לעברית פעמים רבות כמגבעת) הוא כובע גברים שחור, עשוי לבד, בתבנית מגבעת קשיחה, כיפת הכובע בצורת חצי-כדור ושוליו צרים יחסית. הכובע נקרא על שם חברת הכובענים Thomas and William Bowler, שיצרו אותו בשנת 1849 לפי הזמנתו של אדוארד קוק, שביקש כובע יציב ועמיד שלא יעוף מראש רוכב בעת רכיבה על סוס ויגן על ראש הרוכב משריטות ענפים נמוכים. הבאולר היה כובע פופולרי בקרב שכבות רחבות ושימש כובע יומיומי כמאה שנה.

בבריטניה

מבנהו היציב והנוח ועמידותו הפכו אותו חביב על בני מעמד הפועלים של התקופה הוויקטוריאנית, ככובע לעבודות בחוץ. עם זאת הפך פופולרי גם בקרב בני המעמד הבינוני בבריטניה של ראשית המאה ה-20 ודמותו של פקיד חבוש באולר עם מטריה הפך לאחד מהסמלים של הסיטי של לונדון. 
כובע באולר שחור מעוטר בסרט משובץ שחור-לבן משמש שוטרות בבריטניה. 
כובע באולר הוא אחד מסמליהם של היוניוניסטים בצפון אירלנד.

בארצות הברית

כובע הבאולר היה נפוץ במערב הישן של אמריקה אף יותר מכובע בוקרים. התאמתו לרכיבה ולנסיעה ברכבת מבלי שיעוף הפכה אותו לפופולרי. בין היתר מצולמים חבושים בכובע באולר "גיבורי המערב" בהם פורעי חוק בוץ' קסידי, בילי הנער לצד שופטים, רופאים ועורכי דין. בסרטי מערבונים נראים בדרך כלל העירונים חובשים כובעי באולר.

בדרום אמריקה

פועלי רכבת הביאו את הכובע לבוליביה ואקוודור בשנות העשרים. הכובע אומץ על ידי נשים משבטי קוצ'ואה (Quechua) ואיימרה (Aymara) ומהווה מאז פריט מסורתי במלתחתן.
The Time of Our Lives

סינגלים

"Party in the U.S.A." - יצא כסינגל הראשון ממיני האלבום ב-11 באוגוסט 2009. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, מכר כ-7 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום הראשון במצעד שירי הפופ של ארצות הברית ולמקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
"When I Look at You" - יצא כסינגל השני ממיני האלבום ב-26 במרץ 2010. גם הוא זכה להצלחה והגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100 ומכר כ-2 מיליון עותקים בארצות הברית והוכרז כמעמד פלטינה כפולה בארצות הברית. השיר יצא כדי לקדם את הסרט "השיר האחרון", בו סיירוס מככבת. סיירוס אמרה ששיר זה מתאים מאוד לרעיון של הסרט ולכן הוא נבחר לקדם אותו. לדברי סיירוס, כשהיא שרה את השיר, היא חושבת על משפחה ואהבה, ואמרה: "זה בדיוק הרעיון של הסרט כולו".
ג'יימס ג'ונס (גנרל)

קריירה

בשנת 1967 התגייס ג'ונס לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן לחם ג'ונס כמפקד מחלקה ופלוגה במלחמת וייטנאם. בשנת 1985 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים ה-9 ולאחר מכן פיקד על יחידת הסיור ה-24 של הנחתים. לאחר מספר תפקיד פיקוד נוספים בחיל כיהן מיולי 1999 ועד ינואר 2003, כמפקדו ה-32 של חיל הנחתים האמריקני. בשנים 2003 - 2006 שימש כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית (COMUSEUCOM) וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה (SACEUR). ב-1 בפברואר 2007, פרש מחיל הנחתים ומשירות לצמיתות, לאחר 40 שנות שירות.
ב-2007, ג'ונס עמד בראש הוועדה העצמאית של הקונגרס לכוחות הביטחון העיראקים, אשר בחנה את יכולותיהם של המשטרה וכוחות הביטחון העיראקיים. בנובמבר 2007, הוא מונה לשליח מיוחד למזרח התיכון של מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. לצד זאת הוא כיהן כיושב ראש "המועצה האטלנטית של ארצות הברית", צוות חשיבה המתרכז במדיניות החוץ האמריקאית והיה נשיא ארגון אנרגיה הקשור ללשכת המסחר האמריקאית, ארגון השתדלנות הגדול בעולם.
לפי פרשנים שונים יחסו לישראל צונן.
פעמון צלילה

פעמון צלילה הוא מתקן קדום המאפשר הורדת בני אדם אל עומק המים, בדרך כלל לצורך ביצוע עבודות שונות בקרקעית הים.
פעמון הצלילה בנוי בצורת כלי קיבול לוכד אוויר אטום מכל צדדיו פרט לצידו התחתון שבו קבוע פתח. פעמון הצלילה מועלה או מורד באמצעות מנוף והחלל שבו מספיק להכיל אדם אחד לפחות ואוויר הדרוש לנשימתו בזמן העבודה המתוכננת.
צלילתו של הפעמון מתאפשרת נוכח משקלו הסגולי הגבוה מזה של המים. בשל הצורך הזה נבנו פעמוני צלילה עם דופן עבה העשויה מתכת.
אריסטו מייחס לאלכסנדר הגדול פיתוח של פעמון צלילה פשוט. פיתוח דומה נעשה בסין סביב 200 לפני הספירה.
פעמון הצלילה המודרני הראשון נבנה על ידי פרנץ קסלר בשנת 1616. בשנת 1690 פותח על ידי אדמונד היילי פעמון הצלילה הראשון שכלל גם אספקת אוויר במהלך שהותו מתחת למים וזאת באמצעות צינור המחובר לחביות שבהן אוויר דחוס. זמן הצלילה של פעמון זה היה עד 90 דקות ולעומק של עד 18 מטרים. מאוחר יותר הוחלפו החביות במשאבת אוויר ידנית ושסתום חד כווני שיאפשרו אספקת אוויר למשך כל זמן הצלילה. פעמונים אלה נפוצו בנמלי הים של אירופה. 
במאה ה-20 פותחו אמצעים להחלפת פעמון הצלילה, חליפת צלילה, תא צלילה ובתיסקף.
תכונה כימית

תכונה כימית היא אחת מתכונותיו של חומר המתגלה במהלך או לאחר תגובה כימית ניתן לקבוע תכונות אלו רק על ידי שינוי זהותו הכימית של החומר. אי אפשר לקבוע תכונות כימיות רק על ידי צפייה או נגיעה בחומר יש להשפיע על המבנה הפנימי של החומר על מנת לחקור את תכונותיו הכימיות. כאשר חומר מגיב לתגובה כימית, התכונות ישתנו באופן דרסטי, וכתוצאה מכך יש שינוי כימי. עם זאת, תכונה קטליטית תהיה גם תכונה כימית.
ניתן להבדיל בין תכונות כימיות לתכונות פיזיקליות, שאותן ניתן להבחין מבלי לשנות את מבנה החומר. עם זאת, עבור תכונות רבות בתחום הכימיה הפיזית ותחומים אחרים בגבול בין כימיה לפיזיקה, ההבחנה עשויה להיות עניין של פרספקטיבה של החוקרים. ניתן לראות בתכונות חומריות, גם פיזיות וגם כימיות כלומר משנית למציאות הבסיסית. כמה שכבות פיקוח הם אפשריים.
ניתן להשתמש בתכונות כימיות לבניית סיווגים כימיים. הן יכולות גם להיות שימושיים לזיהוי חומר לא ידוע או להפרדתו או לטיהורו מחומרים אחרים. מדע החומרים ישקול בדרך כלל את התכונות הכימיות של חומר כדי להנחות את יישומיו.
שירה סטופל

שירה סטופל - פנסטרהיים (נולדה בשנת ה'תשמ"ח 1988), היא סופרת, שחקנית, ובמאית ישראלית.

קורות חייה

סטופל נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת לימודי תיאטרון ויהדות במכללת אמונה שבירושלים.
סטופל נשואה לרב יהודה פנסטרהיים. וגרה ברעננה.
לעיתים כותבת ביקורת מופע בעיתון בשבע.
בשנת התשע"ט יצאה שירה לשליחות רבנית יחד עם בעלה וילדיה בשיקגו שבארצות הברית במסגרת הסוכנות היהודית וארגון תורה מציון.