google/wiki40b huggingface dataset:
תל בית מירסים

תל בית מירְסִים הוא תל הממוקם במזרח חבל לכיש כ-20 קילומטרים דרום מערבית לחברון וכ-13 קילומטר דרום מזרחית ללכיש, בגבול בין השפלה להר חברון.

ארכאולוגיה

התל נחפר בין השנים 1933 ל-1936 בידי ויליאם אולברייט, ונחשפו בו שכבות יישוב מהתקופות הכנענית הקדומה, התיכונה והמאוחרת ומהתקופה הישראלית. אולברייט הציע לזהותו עם דביר המקראית, אך יש החולקים על זיהוי זה.
הממצאים של אולברייט כללו מספר שכבות יישוב ממספר תקופות:
במאה ה-19 לפנה"ס הוקפה העיר בחומה וסוללה, שחרבו והוקמו מחדש בתקופה החיקסוסית (1550-1750) לפנה"ס. חומה זו חרבה באמצע המאה ה-16 לפנה"ס, ועל גבה נבנה קו ביצורים לאורך פסגת התל, בתקופת הברונזה המאוחרת (1200-1500 לפנה"ס) . קו זה החזיק מעמד עד לסוף המאה ה-13 לפנה"ס, ושוב חרב וננטש עד למחצית הראשונה של המאה ה-10 לפנה"ס. אז הוקפה העיר בחומה בנויה בדגם של חומת סוגרים: מטר וחצי עובי ממוצע לקיר החיצוני, פנים חדר ברוחב של כ-2 מטר, וקיר פנימי בעובי של 1 מטר. בחומה היו שני שערים - אחד במזרח העיר ואחד במערבה, ולידו מגדל. השערים והמגדל החזיקו מעמד עד לחורבנו של המקום, עם הפלישה הבבלית של שנת 587 לפנה"ס.
בשטח הממוקם צפונית לכפר בית מירסים נחשפה כנסייה המתוארכת לסוף התקופה הביזנטית ובה שרידי קירות מתקופות מאוחרות, וכן נמצאו גם שברי כלי החרס מהתקופות הביזנטית, האסלאמית הקדומה, הצלבנית והממלוכית. דרומית-מזרחית לתל בית מירסים נמצאו ממצאים נוספים הכוללים בור ניקוז לבור מים, גת מורכבת ומערת קבורה רומית.

תקרית בית מירסים

התל שוכן בסמוך לקו שביתת הנשק בין ישראל לירדן.
באזור ארעה "תקרית בית מירסים" בעשרה במאי 1966, בו הופתעה יחידת הנדסה שנשלחה על ידי צה"ל לסמן את הגבול.

גדר ההפרדה

התל נפגע מבניית גדר ההפרדה ונערכו בו מספר חפירות הצלה לאחר הבנייה, הגדר מפרידה בינו לבין הכפר בית מירסים שתושביו התפרנסו גם משוד עתיקות בתל.
קלאומברוטוס השני

קלאומברוטוס השני (ביוונית: Κλεόμβροτος Β; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מלך ספרטה נצר לשושלת האגידית גורש מהעיר כיוון שתמך ברפורמות של אגיס הרביעי.

ביוגרפיה

הוא היה נצר לענף לא חשוב של השושלת האגידית. הוא נישא לחילוניס בתו של לאונידס השני, אולם אף על פי כן נראה היה שאין לו שום סיכוי לרשת אי פעם את הכתר האגידי. אולם בשל סכסוך עם המלך האוריפונטידי אגיס הרביעי, ידידו של אגיס האפור ליסנדרוס ארגן את גירושו של לאונידס מהעיר. כדי לצאת ידי חובת המלוכה הכפולה מינה אגיס את קלאומברוטוס כמלך לצידו.
אולם כאשר אגיס יצא למסע מלחמה, חזר לאונידס והשתלט על העיר. הוא רצה להוציא את קלאומברוטוס להורג, אולם חילוניס התחננה לפניו שלא יעשה זאת. במקום זה הוא יצא לגלות יחד עם חילוניס ושני ילדיהם.
Bush

רקע

ב-28 באוגוסט 2014 פורסמה הצצה לשיר עליו עבדו סנופ דוג ופארל ויליאמס יחד. חודש לאחר מכן, הודיע סנופ דוג בחשבון האינסטגרם כי הוא עובד על אלבום חדש עם ויליאמס. אלבום זה הוא אלבום ההיפ הופ הראשון של סנופ דוג מאז "Doggumentary", שיצא לאור ב-29 במרץ 2011. 
בינואר 2015, במהלך תערוכת ה-CES בלאס וגאס, הכריז סנופ דוג על שם האלבום, "Bush", ועל הסינגל הראשון ממנו, "Peaches N Cream".
חוסר חומצה פולית

אנמיה מגלובלסטית חריפה

אנמיה מגלובלסטית חריפה, היא מצב של התפתחות אנמיה מגלובלסטית בטווח זמן של ימים, עקב חשיפה לתרופות המעכבות מטבוליזם של פולאטים, או אצל חולים הנמצאים בטיפול נמרץ, דיאליזה ועוד.
בספירת דם, עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם. במח העצם מופיעים שינויים אופייניים לאנמיה מגלובלסטית.

טיפול

ככלל - מתן חומצה פולית במינון גבוה של 3 - 5 מ"ג ביום.
במצבים רפואיים שונים, מתן חומצה פולית לא יועיל, עקב מחלות מטבוליות מסוימות, או עקב תרופות כגון מטוטרקסט. במקרים כאלה הפתרון הוא מתן של חומצה פולינית.

חומצה פולית וסרטן

קיימת עדות לקישור בין רמות נמוכות של פולאט ובין סיכון יתר ללקות בסרטן. פולאט מעורב בייצור DNA, בתיקונו ובתפקודו. חוסר בפולאט עלול לגרום נזק ל-DNA ולסרטן. במחקרים שונים נמצא, שמתן חומצה פולית לתקופה ארוכה מוריד את הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס ובסרטן השד.

חומצה פולית ודיכאון

קיימות עדויות לקשר בין רמות נמוכות של חומצה פולית ודיכאון, אך אין עדות ברורה שחומצה פולית יכולה לשמש כטיפול שגרתי נגד דיכאון.

עודף בחומצה פולית

הסיכון בהרעלה עקב עודף חומצה פולית נמוך מאוד (כיוון שהיא מסיסה במים). מאידך, נטען כי נטילתה באופן מופרז עלולה להעלות הסיכון למחלת הסרטן.
יראון

רקע היסטורי

הקיבוץ הוקם לאחר מלחמת העצמאות ב-20 במאי 1949 בידי יוצאי חטיבת יפתח של הפלמ"ח (מהכשרת דפנה של תנועת הצופים העבריים), מספר לוחמים יוצאי גדוד מוריה (לוחמי חי"ש) ובוגרי תנועת הנוער "דרור - החלוץ" שעלו ממצרים. הקבוץ הוקם על חורבות הכפר הערבי צאלחה, כאחד משורת היישובים שחיזקו את קו הגבול עם לבנון. מקימי היישוב, יוצאי הפלמ"ח, היו חבריהם של הנופלים בכיבוש מצודת כ"ח ובקיבוץ מתקיימות אזכרות שנתיות לזכרם. 
במאי 1950 אושר צירופו למסגרת הקיבוץ המאוחד. בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד ב-1953 פרשו מהקיבוץ כשליש מחבריו ועברו לקיבוץ יד חנה. בעקבות זאת סבל הקיבוץ ממיעוט חברים ונזקק לסיוע בכח אדם. במשך השנים הצטרפו לקיבוץ גרעינים מתנועת הנוער העובד והלומד, מתנועת הצופים, בני קיבוצים ומשפחות מהארץ ומחו"ל.

מקורות הכנסה

לאחר השנים הראשונות הקשות, משק יראון פיתח במרוצת השנים מקורות הכנסה מגוונים שהובילו אותו להצלחה כלכלית. מקור ההכנסה העיקרי הוא מפעל "פסקל טכנולוגיות", הפועל באזור התעשייה במעלות. בנוסף, מפעל הרוכסנים הוותיק "פסקל רוכסנים", ענפי גידולי השדה, מטעי נשירים (תפוחים, אגסים, דובדבנים וקיווי) משתלה המתמחה בעצים נדירים, ומפעל "רהיטי יראון" המתמחה במוצרים להרכבה עצמית לרשתות שיווק.
ענף התיירות מכיל את "אגם חי", פינת חי פינת חי ליטופית מסביב לאגם טבעי קטן. בעלי חיים המסתובבים חופשי הם איילים אדומים, איילים נקודים, ארנבונים, עופות סוסי פוני ועוד.
ביראון 38 חדרי אירוח "שלווה על ההר".
בשנת 2000 הוקם "יקב הרי גליל" בשיתוף עם יקבי רמת הגולן, מבנה היקב המצופה בעץ אלון ונירוסטה, משלב בין התפיסה  המסורתית של תעשיית היין לחדשנות "היי טקית". היין המשובח מיוצר מכרמים שנטועים בהרי הגליל העליון וזוכה בתחרויות יין בארץ ובעולם.

טיילת הפסלים

בצידו המזרחי של הקיבוץ ממוקמת אנדרטת "הכשרת דפנה" לזכר 16 חברים שנהרגו בקרבות מלחמת השחרור. מהאנדרטה  מובילה טיילת פסלים אל אנדרטה לזכר "איילת לנגר אלקובי" שנהרגה בפגוע רצחני של מחבל מתאבד ב 19/10/94 בעת נסיעה בקו 5, בסמוך לדיזנגוף סנטר שבתל אביב.
עמוד טראיאנוס

תיאור העמוד

גובהו של עמוד טראיאנוס הוא 30 מטרים, והוא ניצב על כן שגובהו 8 מטרים (גובה האנדרטה הכולל הוא 38 מטרים).
העמוד מורכב מ-18 גלילי שיש, שכל אחד מהם שוקל כ-40 טון וקוטרו של כל אחד כ-4 מטרים. את העמוד מכסה תבליט שאורכו 200 מטרים, והוא מקיף את העמוד 23 פעמים במעלה העמוד.
העמוד חלול, וגרם של 185 מדרגות מאפשר גישה למרפסת התצפית בראש העמוד.
לפי מטבעות בני התקופה היה בראש העמוד בעת הקמתו פסל של ציפור, ככל הנראה נשר. 
מאוחר יותר הוצב בראש העמוד פסל של הקיסר טראיאנוס. פסל זה הוחלף בשנת 1588 על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי בפסלו של פטרוס הקדוש הניצב בראש העמוד עד ימינו.

התבליטים

סביב העמוד חקוק תבליט המתאר את שני ניצחונותיו הצבאיים של טראיאנוס.
חלקו התחתון של העמוד מתאר את המסע הצבאי הראשון שהתרחש בשנים 101–102, וחלקו העליון של העמוד מתאר את המסע הצבאי השני שהתרחש בשנים 105–106.
בין שני המקטעים של התבליטים חקוקה דמותה של ניקה, אלת הניצחון, הכותבת על מגן ומשני צדדיה גביעי ניצחון.
הפרספקטיבה של התבליטים מוטה ולא ריאליסטית. לעיתים השתמש האומן בפרספקטיבות שונות באותו מקטע על מנת להדגיש אלמנטים שונים (כגון להראות מצד אחד את פני הקיר ומהצד השני את מי שנמצא מאחוריו).
הסצנות בתבליט מתארות את הצבא הרומי מתארגן לקראת הקרב ונלחם בצבא הדאקי. כמו כן מתוארות סצנות של בניית ביצורים, וסצנה בה החיילים מקשיבים לנאום הקיסר.
בתבליט מתוארות כ-2,500 דמויות, הכוללות חיילים, מלחים, מדינאים, כוהני דת, ובכך התבליט משמש מקור מידע חשוב על הלבוש של הרומאים והברברים, ועל כלי המלחמה, כלי הביצורים ושיטות בניית הביצורים בתקופה הרומית.
הקיסר טראיאנוס מופיע 59 פעמים בתבליט. כמו כן ניתן לראות בתבליט דמות של אל נהר.
משרידי צבע שנמצאו על התבליט ניתן ללמוד שבעבר היה התבליט צבוע.

מטרת העמוד

בעבר סברו שהעמוד הוקם למטרות תעמולה, במטרה להאדיר את שמו של הקיסר, אולם בשל המבנים שסביב העמוד המסתירים אותו מסביבתו, ובשל הקושי לקרוא את התבליט מקצה אל קצה, כיום סבורים שהעמוד שימש בעצם כ"סרגל" לבוני פורום טראיאנוס.
לאחר מותו של טראיאנוס בשנת 117 הצביע הסנאט והחליט על קבורת אפרו של הקיסר בכד מוזהב בבסיס העמוד (כד שאינו נמצא כיום במקום).

העתקי גבס

בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 ניצוקו מספר העתקי גבס של העמוד, בשל הקורוזיה שנגרמה עקב זיהום האוויר הרב ברומא החל מסוף המאה ה-19. העתקי הגבס משמרים את מראה התבליט כפי שהיה לפני שהחל להיהרס על ידי הזיהום. ההעתקים שמורים במוזיאון לתרבות הרומית (שם מוצגים התבליטים סצנה אחר סצנה) ובחצר היציקות של מוזיאון ויקטוריה ואלברט שבלונדון (שם מוצג העמוד כעמוד, אולם בשל גובהו הוא מחולק לשני חלקים).

השראה

העמוד שימש השראה למספר עמודי ניצחון שנבנה לאחריו ובהם:
בית הספר לכלכלה, אוניברסיטת תל אביב

לימודי תואר ראשון בבית-הספר לכלכלה

מטרת תוכנית הלימודים לתואר ראשון בבית הספר לכלכלה היא להכשיר את הסטודנט לזהות, לנתח ולפתור בעיות בתחום הכלכלה, הן בעבודתו והן בהמשך לימודיו לקראת תארים גבוהים יותר. במסגרת התוכנית נדונות בעיות כלכליות במישורים של משק הבית, הפירמה, הממשלה והמשק בכללותו. התוכנית מדגישה היבטים תאורטיים הנלמדים באמצעות מודלים מתמטיים והיבטים אמפיריים הנלמדים באמצעות מודלים כמותיים וכלים סטטיסטיים.

לימודי תואר שני בבית-הספר לכלכלה

לבית הספר לכלכלה תוכנית משותפת לתואר שני מחקרי עם המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. 
מטרת התוכנית להקנות לתלמידים ידע מעמיק בתחומי הכלכלה ולהכשירם לעבודת מחקר כלכלי במסגרות האקדמיה, בשירות הציבורי ובסקטור הפרטי. 
כמו כן, מתקיימים בבית הספר לימודים לקראת התואר השלישי.
יניב נחמיאס

ביוגרפיה

נחמיאס נולד וגדל בירושלים. למד במחזור ל"ט של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.

בטלוויזיה ובקולנוע

ב-2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שכתב וביים אייל חלפון על פי ספרו של הרב חיים סבתו. ב-2005 גילם את קלינר בסרט הסטודנטים "מתמטיקה פשוטה" שכתב וביים דניאל בורובין, וגילם את בוזי בסרט הסטודנטים "החצי השני" שכתבה וביימה טליה סלמה. ב-2006 גילם שליח בסרט "הדברים שמאחורי השמש" שכתב וביים יובל שפרמן. ב-2007 גילם שליח פיצה בסדרה "מסכים" שביים דני סירקין, ושיחק בסדרה "המקום" שכתבו שלמה משיח ושני מלמד וביימו יצחק שאולי ואבי כהן. ב-2008 גילם את דדי בסרט "איים אבודים" שכתב וביים רשף לוי, והשתתף בתוכנית "לצחוק או למות" שביים גורי אלפי. ב-2009 גילם את כיפה בסרט "הבודדים" שביים רנן שור, וגילם אברך בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שכתב נח סטולמן וביים עודד דוידוף.
שיחק בפרסומות למפעל הפיס, וינר, הוט, "קליל תעשיות","מתאים לי", "קראנץ" ועוד.

בתיאטרון

השתתף בצוות בידור במלון קלאב הוטל אילת, והשתתף במופע ילדים של יובל המבולבל.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2004 גילם אוהד בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2007 שיחק בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, בהצגה "עוץ לי גוץ לי" שביים רוני פינקוביץ'.
בתיאטרון באר שבע: ב-2004 שיחק בהצגה "המדריך לחיים הטובים" שכתבה וביימה יעל רונן.
בתיאטרון אורנה פורת: ב-2005 שיחק בהצגה "טירונות" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 הופיע בהרכב הקומי "מושב לצים" לצד קובי מרציאנו, חי דוידוב ורונן דוידוב.
בתיאטרון הבוכרי חנדה חנדה: ב-2005 שיחק לצד קובי מרציאנו במופע "חנדה חנדה" שיר חי דוידוב.
בתיאטרון המדיטק: ב-2006 גילם את אביר שמשון בר לשון - התפקיד הראשי בהצגה "עלילות האביר שמשון בר לשון" שכתב וביים שמואל הספרי.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2007 שיחק בהצגה "פוקר" מאת פטריק מרבר  שעיבד אילן חצור וביים יואב מיכאלי.
בתיאטרון הבימה: ב-2007 גילם פרמדיק רוסי לצד קובי מרציאנו בהצגה "סופה של בדיחה" מאת נועם גיל שביימה נועה רבן.
בתיאטרון נדנדה: שיחק בהצגה "כספיון" שכתבה איילה קורקוס (על פי ספרו של פאול קור) וביים אבי מלכה.
הקים את "תיאטרון שמחה" בו ביים, כתב ושיחק בהצגה "האוצר הוא אצלי", והעלה את המופע "הצדיק המצחיק".
ב-2012 גילם את הבעל בהצגה "ככה זה לא תשובה" שכתב איז'ו ליבוביץ' שגם ביים אותה לצד גולן אזולאי. ההצגה מספרת על בני זוג הנמצאים במשבר נישואין עקב חזרתו בתשובה של הבעל. בהצגה שיחקו גם גולן אזולאי, גלעד פרלמן, חיים זנאתי.
ב-2013 הקים את תיאטרון רון. ב-2016 כתב, ביים ושיחק בהצגה "על ראש התורן" על הרב שלמה גורן. ב-2018 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "לב הכותל" על הרב מאיר יהודה גץ. ב-2019 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "להאיר את המנורה" על הרב משה צבי נריה.

חיים אישיים

נשוי ואב לילדים, והם מתגוררים בחריש. הוא מקורב לחסידות ברסלב.
קנדלריה מולפסה

ביוגרפיה

מולפסה נולדה בבואנוס איירס, כקטנה מבין חמש אחיות. שיחקה בסדרה ויולטה ששודרה בערוץ דיסני משנת 2012 עד 2015, משם דמותה הידועה ביותר, קמילה טורס.
ב-2013 השתתפה בסיבוב הופעות של "ויולטה" באירופה ובאמריקה הלטינית. במקביל, שימשה מנחה בתוכנית "חברים למען העולם" - "Amigos Por El Mundo" שהיא גרסה ארגנטינאית לסדרה בערוץ דיסני שנועדה לקשר וליצור שלום בין אנשים בעולם ולשמור על איכות הסביבה.
מולפסה כתבה ספר הנקרא "העולם של קנדה" שם היא כותבת על חייה, חבריה וסודותיה, ובנוסף, עצות באיפור, ציפורניים ואופנה, תסרוקות ואביזרים שיעזרו להראות טוב ומתכונים.
מולפסה משתתפת בתוכנית "fans en vivo" שהיא סדרת רשת (תוכנית טלוויזיה באינטרנט) שבה מדברים על נושאים המעניינים בני נוער ועורכים ראיונות. היא מנחה בתוכנית יחד עם אגוסטין סיירה ומיכאלה וזקס.
בחודש אוגוסט לשנת 2016 מולפסה הצטרפה לפרויקט "Upload" שמטרתו להביא יוטיוברים מדרום אמריקה שיתעדו את השהות שלהם בישראל וכך יזמינו עוד תיירים לבוא ולא לפחד משהות בישראל.
מאז דצמבר 2014 היא בת זוגו של השחקן האיטלקי, רוג'רו פסקווארלי, אותו הכירה על סט הסדרה "ויולטה". יחד הם מנהלים ערוץ יוטיוב מצליח בשם "Ruggelaria" (שילוב השמות של שניהם), ובו הם מעלים סרטונים זוגיים הזוכים לצפיות ולייקים רבים. נכון ליולי 2017, לערוץ "רוג'לריה" יש כ-1,340,000 רשומים. השניים גרים יחד בארגנטינה.
אסלאם באתיופיה

היסטוריה

המוסלמים הראשונים באתיופיה היו פליטים ערבים מהעיר מכה, שנרדפו על ידי שבט קורייש. הם התקבלו על ידי שליט ממלכת אקסום בזמנו, שבמסורת הערבית נקרא אסחאמה אבן אבג'אר, והוא יישב אותם בעיר נאגאש. שבט קורייש דרשו מהמלך להחזיר אותם לערב אך המלך דחה את דרישתם. תלמידיו של מוחמד שבאו מאתיופיה למדו ממנו והוא לימד אותם לכבד ולחיות בשלום עם הנוצרים האתיופים. אף על פי כן, הפליטים חזרו לאחר שהרוחות נרגעו ויישבו לבסוף בעיר אל-מדינה הנמצאת צפונית למכה, לביתם החדש של הפליטים. גם בילאל אבן רבאח, אחד מבני לווייתו החשובים של הנביא מוחמד והמואזין הראשון, היה מאתיופיה.
תחת הקיסר הקודם היילה סלאסי, קהילות מוסלמיות יכלו לשפוט על פי חוקי האסלאם השריעה עניינים של אישיות, חוק, משפחה וירושה לפני בתי משפט איסלמיים, קרוב לוודאי המשיכו לעשות כך תחת השלטון המהפכני. אף על פי כן, רבים מהמוסלמים נשפטו תחת המשפט המקובל.

אסלאם באתיופיה המודרנית

כמו יתר העולם המוסלמי, האסלאם באתיופיה מובל ומונחה על ידי הקוראן והסונה. הטקסיים הדתיים החשובים ביותר, כמו תפילות הטקס היומיות (הצלאה) והצום (בערבית: סאוום, באמהרית כמו גם בעברית צום) במשך חודש הרמדאן, שנחגג באזוריים עירוניים וגם כפריים. מוסלמים אתיופיים רבים מופיעים בעלייה לרגל למכה מדי שנה.
ז'ול דאסן

קורות חיים

נולד במידלטון שבקונטיקט, אחד משמונת ילדיהם של ברתה פוגל ושמואל דאסין, יהודים ממוצא אוקראיני ופולני. ב-1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האמריקאית, וממנה פרש ב-1939 עם כריתת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. הוא שיחק בתחילה בתיאטרון יהודי ביידיש במחזות של שלום עליכם.
דאסן החל לביים סרטי פשע אפלים בהוליווד והתפרסם בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה, אולם בגלל עברו הקומוניסטי הוא הוכנס לרשימה השחורה ונאלץ להפסיק לביים. סרטו האחרון בתקופה זו היה "לילה והעיר" (1950). לאחר שהיה מספר שנים ללא עבודה עבר לצרפת.
סרטו הראשון בצרפת היה "ריפיפי" (1955) כבמאי, שחקן ותסריטאי. עבור הבימוי בסרט זה זכה בפרס בפסטיבל קאן.
ב-1960 ביים ושיחק בסרט "רק בימי חול" (Never on Sunday) עם מלינה מרקורי. הסרט הצליח מאד ובעקבותיו נישאו שניהם. היא שיחקה בעוד סרטים שלו שהמוצלח מהם היה "טופקאפי" (1964).
ב-1968 ביים את הסרט "המלחמה על השלום".
ב-1970 מרקורי שיחקה בסרט שלו "הבטחה עם שחר" ביחד עם אסי דיין.
דאסן התאהב ביוון ובתרבותה ופעל להחזרת ממצאים ארכאולוגים כמו שיש אלגין מבריטניה ליוון.

משפחה

היה נשוי לכנרת היהודיה ביאטריס לאונר  בשנים 1937–1962 ונולדו להם בן ושתי בנות. בנו הבכור היה השחקן והזמר ג'ו דאסן (1938–1980).
אשתו השנייה הייתה מלינה מרקורי, שלה היה נשוי מ-1966 ועד מותה ב-1994. היא כיכבה בחלק מסרטיו. בתחילה גרו במנהטן אבל לאחר ההפיכה שסילקה את שלטון הקולונלים הם חזרו ליוון שם מונתה מרקורי לשרת התרבות.
לווארקייס

לווארקייס (אות קטנה), הוא תת-ז'אנר של אמביינט בו נשמעים צלילים שקטים במיוחד (אשר לעיתים קרובות נמצאים מתחת לסף השמיעה של המאזין הממוצע) כאשר הם מוגברים בצורה דרסטית. שמו של הז'אנר נקבע על ידי סטיב רודן, אשר אלבומו "צורות של נייר" (שרוב הצלילים בו הופקו מנייר) הביא להכרה מסוימת בז'אנר. לדבריו של רודן, הז'אנר מכיל מידה מסוימת של שקט ושל ענווה - הוא אינו דורש תשומת לב, אלא מסע של גילוי מצד המאזין. שמו של הז'אנר נובע לפיכך מהיותו ההפך מאותיות גדולות, אשר נועדו למשוך תשומת לב.
מלניק

היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים, ישבו במקום בני שבט Maedi התרקיים. על פי האמונה העממית הרווחת במקום, היה ספרטקוס מבני המקום.
בימי הקיסרות הרומית הייתה במקום עיר, מתקופה זו שרד "הגשר הרומי" הנמצא עדיין בשימוש. הסלאבים הם אלו שנתנו למקום את שמו (מל = טיט לבן). 
ב-1209 קבע בה הדספוט אלקסי סלאב את בירתו, והביא לפריחה כלכלית ותרבותית של העיר. שגשוג העיר נמשך גם כאשר שולבה העיר באימפריה הבולגרית הראשונה,  תחת שלטונו של הצאר איוואן אסן, זאת הודות להסכמי סחר עם רפובליקת ונציה ודוברובניק. 
העיר, כמו שאר חלקי בולגריה, הוכפפה לשלטון האימפריה העות'מאנית עד לשחרורה במלחמת רוסיה-טורקיה, 1878-1877 אולם הוחזרה לשלטון עות'מאני עד למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912. במהלך כל אותן שנים התבססה כלכלת העיר בעיקר על ייצור יין וטבק שיוצאו לארצות שונות ומאמני גילוף וחיתוך עץ שקישטו כנסיות ובתי ספר בכל רחבי בולגריה.
עם שחרורה מעול האימפריה העות'מאנית העיר מנתה כ-1,300 משקי בית ואוכלוסייה של כ-20,000 נפש. מאז ירדה חשיבות העיר וירד מספר תושביה עד למצבה היום.
קירובו

קירובו (באנגלית: KIROBO) הוא האסטרונאוט הרובוטי הראשון בחלל, שנשלח לתחנת החלל הבינלאומית כדי ללוות את האסטרונאוטים שם כדי להפיג את בדידותם. עם זאת, נכון למועד שיגורו, הוא יודע רק לדבר יפנית. 
השם קירובו הוא שילוב בין המילה "קיבו" ((希望) תקווה ביפנית) ו"רובו" ((ロボ) קיצור גנרי לרובוט).

חזון

החזון של מפתחי הרובוט היה לקדם את הרובוטיקה העולמית בכך שישלחו רובוט לחלל, המסוגל לקיים שיחות ולזהות פנים. באתר הפרויקט נכתב כי "קירובו הוא התקווה של הטכנולוגיה היפנית".

פיתוח

קירובו פותח על ידי טומוטאקה טקאהאשי (Tomotaka Takahashi) בשיתוף פעולה בין Dentsu, מרכז המחקר לטכנולוגיה באוניברסיטת טוקיו, Robo Garage מאוניברסיטת קיוטו, חברת טויוטה (Toyota) וJAXA סוכנות החלל היפנית. האוניברסיטה של טוקיו וRobo Garage עבדו על החומרה של הרובוט ויצירת התנועה, חברת טויוטה עבדה על הזיהוי הקולי, וDentsu יצרו את יכולת השיחה וניהלו את הפרויקט

מאפיינים טכניים

קירובו הוא בערך 34 ס"מ גובה, 18 ס"מ רוחב ו-15 ס"מ עומק. הוא שוקל כמעט 1 ק"ג ומדבר רק יפנית.
יכולותיו כוללות גם זיהוי קול ודיבור, עיבוד שיחה, גם זיהוי פנים והקלטה. קירובו תוכנן במיוחד להתמודד בסביבת כבידה נמוכה ולנווט ולסייע לאסטרונאוט Wakata בניהול ניסויים בתחנת החלל. משימתו העיקרית היא לבדוק איך רובוטים ובני אדם יכולים לעבוד יחדיו. הוא מתמחה בתקשורת ובפעילות בתוך התחנה. הוא מקבל הוראות בעל פה ומסוגל לנהל שיחות, לזהות מילים ולשעשע גם את הרציניים שבאסטרונאוטים.

שיגור ושהות בחלל

קירובו הגיע לתחנת החלל הבינלאומית ב-10 באוגוסט 2013, ברכב חלל בלתי מאויש שהכיל גם 3.5 טונות של ציוד ואספקה לששת אנשי צוות החלל בתחנה. במרץ 2014 הוא חבר לקואיצ'י ואקאטה (Koichi Wakata), מפקד משלחת מספר 39 לתחנת החלל הבינלאומית והיפני הראשון הממלא תפקיד מפקד משלחת. רובוט תאום לקירובו הוא מיראטה (Mirata), בעל מאפיינים דומים שנשאר על כדור הארץ בתור גיבוי.
קירובו שהה בתחנת החלל 18 חודש ונחת בחזרה במרץ 2015. עם חזרתו אמר: "מלמעלה, כדור הארץ זוהר כמו מנורת LED כחולה".
קרסו מוטורס

היסטוריה

בשנת 1933 משה (מואיז) קרסו, עולה חדש מיוון, רכש מיצחק ארדיטי את הזיכיון לייבוא ושיווק מכוניות מתוצרת גנרל מוטורס האמריקאית, וכך נוסדה חברת "מואיז קרסו, מחלקת מכוניות".
בשנת 1947 החברה החלה לייבא מכוניות תוצרת "הילמן" הבריטית ו"נאש" האמריקאית.
בשנת 1948 הזכיין הערבי-פלסטיני של חברת רנו הצרפתית בארץ ישראל ברח או גורש ממולדתו עקב מלחמת העצמאות, והפך לפליט.
רנו שנשארה ללא משווק מקומי במדינת ישראל פנתה אל משה קרסו במטרה שייבא ארצה את רכבי החברה, והוא בתגובה קפץ על המציאה.
ב-1992 קיבלה החברה את הזיכיון לייבוא רכבי ניסאן היפנית. בשנת 2011 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 2015, קיבלה החברה את הזיכיון לייבוא רכבי נוסעים מתוצרת דאצ'יה הרומנית.
בסיכום שנת 2018, החזיקה קרסו מוטורס כ־12% משוק המכוניות החדשות בישראל ודורגה במקום הרביעי בין היבואנים.

בעלי עניין

בשנת 1962 משה נפטר והוריש לארבעת ילדיו את מניות החברה בחלקים שווים. נכון לשנת 2019 כ-65% ממניות החברה מוחזקות על ידי בני משפחת קרסו המורחבת.
קדונה

היסטוריה

קדונה נוסדה על ידי האימפריה הבריטית בשנת 1913, והפכה לבירת המחוז הצפוני לשעבר של ניגריה בשנת 1917. סר פרדריק לוגרד, המושל הבריטי הראשון של צפון ניגריה, בחר את האתר הנוכחי לאורך רכבת לאגוס-קאנו לעיר, והבנייה החלה בשנת 1913. בשנת 1917 החליפה קדונה  את זונגרו  כבירת המחוזות הצפוניים.

מאבקים דתיים

קדונה, בעקבות התפרצות המתיחות בין המוסלמים לנוצרים אשר חיו באזור, הפכה לזירת התכתשות. מתיחויות אלו נבעו בפרט כתוצאה מהטמעת חוק השריעה על ידי המוסלמים, באזור מדינת קדונה בשנת 2001. תקרית עיקרית, אשר התרחשה בפברואר 2000, גרמה למותם של 1000 אנשים בעקבות פרעות. העיר נותרה מפוצלת עד היום, כשהמוסלמים חיים בעיקר בחלקה הצפוני של העיר, לעומת נוצרים אשר חיים בדרום העיר.

כלכלה ותחבורה

קדונה משמשת כאזור התעשייתי של צפון ניגריה, אשר עוסקת בין היתר בטקסטיל, ייצור מכונות, פלדה, אלומיניום ונפט.
קדרות הוא גם תחום התמחות גדול בעיר.
הכביש המרכזי העובר בעיר נקרא Ahmadu Bello Way. רבים מהאזורים נקראים של שמות סולטאנים שונים מהעבר, אמירים וגיבורי מלחמות אזרחים. בקדונה קיים שוק גדול, אשר לאחרונה נבנה מחדש, לאחר שנשרף באמצע שנות ה-90.
בקדונה קיים מסלול מירוצים, באורך של כמעט קילומטר וחצי, אשר ממוקמים בו המועדונים the Ahmadu Yakubu Polo Club וה- Kaduna Crocodile Club. 
כמו כן, קיימים שני נמלי תעופה, אשר אחד מהם הוא "נמל התעופה קדונה".
בני מיכלסון

ביוגרפיה

ד"ר בני מיכלסון נולד ברומניה, התחנך בכפר הנוער בן-שמן ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. למד תואר ראשון בהיסטוריה כללית, אותו סיים בהצטיינות ותואר שני בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בהצטיינות יתרה. עם השלמת עבודת הדוקטור בהיסטוריה צבאית, "רעיון האוגדה בצה"ל ומבחנו בקרב הראשון: אוגדות 38 ו 77 במלחמת סיני 1956", ביולי 2019 באוניברסיטת חיפה הוענק לו התואר – דוקטור. נשוי + 4.

שירותו הצבאי

ד"ר מיכלסון התגייס לצה"ל ב-1969.
שימש כמ"פ טנקים במלחמת יום כיפור ברמת הגולן, קצין שטח במודיעין פיקוד מרכז, מדריך בקורס קציני מודיעין, מפקד קורס קציני שטח, קצין מודיעין בחטיבה 14 בסיני, קצין מודיעין באוגדה 194 ובאוגדה 90, מדריך בקורס קציני מודיעין מתקדם, עוזר קצין מודיעין פיקוד צפון למיון ותפוצה במלחמת שלום הגליל, ראש פרויקט ייעוץ והדרכה בנושאי מודיעין שדה בצבא דרום אפריקה, מפקד קורס קציני מודיעין מתקדם, קצין מודיעין אוגדה 162 בלבנון, מפקד ענף מתקדם בבית הספר למודיעין ובתפקידו האחרון ראש מחלקת היסטוריה.
במסגרת תפקידו כרמ"ח היסטוריה שימש גם כמדריך מודיעין בפו"מ, חבר הנהלת החברה הישראלית להיסטוריה צבאית, מפקח מטעם משרד החינוך על עבודות גמר בתחומי צבא וביטחון, עורך צבאי של האנציקלופדיה העברית ופרופסור אורח באקדמיה של משרד ההגנה היפני.
במסגרת שירותו הצבאי עבר קורס קציני פענוח תצלומי אויר, קורס מפקדי פלוגות שריון, קורס קציני מודיעין מתקדם, היה חניך המכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ועבר השתלמות מפקדים בכירים. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה בהצטיינות.
קובי מימון (איש עסקים)

קורות חיים

הוריו של קובי מימון עלו מלוב מעט אחרי קום המדינה והתגוררו במעברת מחנה ישראל (ששכנה בסמוך לשטח שעליו נמצא כיום מתחם איירפורט סיטי שבבעלותו של מימון); משם עברו לפתח תקווה בה גדל. אביו של מימון היה פועל במפעל "קרגל" לקרטון ופעיל בתנועת החרות ואמו הייתה עקרת בית. מימון התגייס לשייטת 13, אך לא סיים את המסלול ועבר לשרת בחיל המודיעין.

העסק הראשון - מכירת תמונות שמן

מימון נמשך לעסקים כבר מגיל צעיר, בשנת 1973 כשהיה בן 16 הפסיק את לימודיו התיכוניים בתיכון "עמל" ויחד עם חברו חיים צוף החל למכור תמונות שמן מבית לבית. התמונות צוירו בידי ציירים סיניים בהונג קונג אך נמכרו בישראל ברמאות בטענה שאלו יצירות ישראליות יקרות שנמכרות בזול כיוון שמקורן בצייר שנקלע למצב כלכלי קשה או מגלריה שפשטה רגל. במשך הזמן החל להעסיק נערים אחרים תחתיו במכירת התמונות גם במהלך שירותו הצבאי המשיך בשיווק התמונות. לאחר השחרור החליט לנסוע להונג קונג כדי לייבא את התמונות בעצמו והחל בהקמת עסק (יחד עם חיים צוף) שיצר את התמונות, ושיווק אותן באמצעות אלפי סוכנים (רובם ישראלים צעירים יוצאי צבא) ברחבי העולם, בעיקר באירופה, בארצות הברית וביפן. המטה של העסק הוקם בהולנד, שם התגורר במשך השנים וקיבל אזרחות הולנדית.

פעילות בשוק האפור

בשנות ה-80 התפתחו עסקי התמונות והכניסו כסף מזומן רב, דבר שאיפשר את כניסתו של מימון לענף ההלוואות בשוק האפור. כך גם התאפשר לו להשתלט על נכסים של חייבים. באותה עת גם הסתבך עם רשויות המס שעצרו אותו ואת צוף בקשר להעלמות מס.

רכישת השליטה בחברת נצבא

בפברואר 2002 רכש מימון באמצעות חברת נפטא מקבוצת יואל את מניות השליטה בחברת נצבא מידי אגד. העסקה נחתמה על פי שווי של כ-170 מיליון דולר לנצבא החזקות, כ-150% מעל מחיר השוק באותה עת.
בספטמבר 2006 השלים מימון את רכישת מלוא השליטה בחברה. כאשר כל המניות הנותרות ב"נצבא התנחלות", שהיו בבעלות חברי אגד, נמכרו לאיירפורט סיטי, חברת בת של נפטא מקבוצת יואל, בתמורה ששיקפה שווי של כ-1.1 מיליארד ש"ח לחברה.
מימון טוען מזה שנים רבות שאינו קשור לשליטה בחברת נצבא. עם זאת, באוגוסט 2017 קבע שופט בית המשפט המחוזי בנימין ארנון כי מימון הוא אכן בעל השליטה בחברה.
מאז שנת 2010, מתנהלת חקירת רשות המיסים נגד מימון בחשד להעלמת מס.

קשרים פוליטיים

ב-19 בנובמבר 2010 נפגש מימון עם שר האוצר יובל שטייניץ כדי לדון בהשלכות מסקנות ועדת ששינסקי על המשך פיתוח מאגרי הגז הטבעי שממוקמים מול חופי ישראל.
מימון מקורב לשר האוצר משה כחלון ולשר הרווחה חיים כץ, וכן ליו"ר מפלגת ש"ס לשעבר אלי ישי{הערה|שם=שדה}}
במאי 2015, עם מינויו של כחלון לשר האוצר, הודיע האחרון שלא יעסוק בענייני משק הגז, עקב קשריו עם מימון.

משפחתו

מימון היה נשוי לכרמלה וילנסקי מימון במשך כ-25 שנים ולהם שלושה ילדים. במשפט הגירושים שלו העיד לטובתו משה כחלון. מתגורר בתל אביב.