google/wiki40b huggingface dataset:
בארי (קיבוץ)

השנים הראשונות

הקיבוץ עלה על הקרקע באזור ואדי נחאביר, על השפך של קניון באר שבע-עזה הקדום שהיה בתקופת המיוקן, מספר קילומטרים דרומית לקיבוץ בארות יצחק, משם יצאו המקימים. מקימי הקיבוץ היו משני גרעינים - הכשרת הנוער העובד והלומד במעוז חיים וגרעין של הצופים ב'. אליהם הצטרפה קבוצה של עולים מעיראק שעברו הכשרה ברמת הכובש. בשנים הראשונות ישב רק חלק מהגרעין בקיבוץ עצמו ושאר הקבוצה ישבה בגדרה, מטעמים ביטחוניים וכלכליים.
במהלך מלחמת השחרור הופצץ הקיבוץ על ידי הצבא המצרי. ליד הקיבוץ הוקם משלט והתושבים היו חמושים במספר מצומצם של רובים ומרגמה.
לאחר קום המדינה, הועתק הקיבוץ 3 קילומטר דרום מזרחה, לאזור עם שטחים נוחים יותר לעיבוד, ושם הוא נמצא עד היום.

הקיבוץ כיום

מקור הפרנסה העיקרי של הקיבוץ הוא מפעל דפוס מודרני "דפוס בארי", המתבסס על דפוס שהוקם בשנים הראשונות של הקיבוץ. קיימת גם חקלאות - גידולי שדה פרדס ומרכז אופניים לה-מדווש. הקיבוץ מחזיק בבעלות חלקית של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
בשנת 2006 נחנך בקיבוץ בית כנסת, ביוזמת חלק מהתושבים.

ביטחון

בזמן מבצע צוק איתן, בקיץ 2014, חוליית מחבלים שמנתה 9 לוחמים חדרה באמצעות מנהרה לישראל, כ-9 ק"מ מהקיבוץ. החולייה הציבה מארב לג'יפ צה"לי, רצחה את רס"ן אמוץ גרינברג ואת נהגו אדר ברסנו, וחזרה לעזה. בקיץ 2015, בפסטיבל תעמולה של מחלקת המדיה של חמאס לציון שנה למבצע, הופצו מספר סרטונים של הארגון. אחד מהסרטונים תיעד, לדברי החמאס, את החדירה לבארי. חבר הכנסת חיים ילין, שהיה ראש המועצה האזורית אשכול בזמן המבצע אמר שהסרטון מזויף ולא ייתכן שהשטח הנראה ברקע הוא גבעות בארי, אלא דיונות בחוף עזה.
מאז אפריל 2018 משוגרים לאזור עפיפוני תבערה מרצועת עזה בקצב ממוצע של 5 עפיפונים, דבר שגרם ללא מעט שריפות באזור. בעקבות השריפות הוקמה בקיבוץ "סיירת אש" שנועדה לטפל בשריפות הרבות.
כמו כן, סובל הקיבוץ מהפגזות שונות במהלך סבבי הלחימה בין רצועת עזה לישראל.

אתרים בסביבת הקיבוץ

בסמוך לקיבוץ קיימים מספר אתרי תיירות. מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בתרונות בארי, המהווה מוקד משיכה בחורף, בעונת פריחת הכלניות. בשמורה קיים אתר ההתיישבות הראשון של בארי ("נחאביר"), מכרות גופרית בארי מפעל גופרית נטוש מימי המנדט הבריטי, יד אנזא"ק אנדרטה לחללי אנזא"ק ממלחמת העולם הראשונה, ומבנים בריטיים לאחסון תחמושת ממלחמת העולם השנייה. כמו כן, קיימים מסלולי אופניים למשפחות ולרוכבים מנוסים.
במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים הוקם בית קברות צבאי לשעת חירום באתר מצפון-מזרח לקיבוץ, ובו נקברו חלק מחללי הקרבות בסיני. לאחר שלוש המלחמות הועברו החללים משם לקבורת קבע ובית הקברות פורק.
דומניקו מודוניו

תולדות חייו

מודוניו נולד בעיירה פוליניאנו א מארה (Polignano a Mare) בנפת בארי. מגיל צעיר רצה להיות שחקן קולנוע ולאחר שסיים שירות צבאי, ב-1951 נרשם ללימודי משחק. במקביל כתב שירים ושירו Lazzarella זכה ב-1957 במקום שני בפסטיבל שירים נפוליטניים, דבר שהביאו לפסטיבל סן רמו ב-1958 עם השיר "וולארה".
השיר זכה בפסטיבל והפך ללהיט בקנה מידה עולמי. הוא הגיע לראש מצעד הפזמונים בארצות הברית ושהה במקום הראשון חמישה שבועות, תוך שהוא גובר על שירים מאת ריקי נלסון ואלביס פרסלי, עובדה חסרת תקדים ששיר באיטלקית גובר על שירים באנגלית. באותה שנה קיבל את שני פרסי הגראמי לשיר השנה ולאלבום השנה. השיר תורגם לאנגלית, צרפתית, רוסית וספרדית וייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של אותה שנה, אך הגיע רק למקום השלישי. את השיר שרו גם פרנק סינטרה, דין מרטין, לואי ארמסטרונג, קליף ריצ'רד, דלידה, לוצ'אנו פאבארוטי, הפלטרס ואחרים.
שנה לאחר מכן חזר מודוניו לסן רמו עם עוד להיט - "Piove" (הידוע יותר כ-Ciao, ciao bambina, "צ'או צ'או במבינה"). הוא זכה במקום הראשון ושב וייצג את איטליה באירוויזיון. ב-1960 הגיע למקום השני בסן רמו עם "Libero" ("חופשי"). ב-1962 שב וזכה בפסטיבל סן רמו עם "Addio...addio...." ("להתראות... להתראות") יחד עם קלאודיו וילה, שגם ייצג את איטליה לבדו באירוויזיון של אותה שנה עם אותו שיר. ב-1966 זכה בפסטיבל סן רמו עם השיר "Dio, come ti amo" ("אלוהים, אני אוהב/ת אותך כל-כך"), אותו שר בדואט עם ג'יליולה צ'ינקווטי. הוא שב וייצג את איטליה באירוויזיון של אותה שנה עם שיר זה לבדו, זכה באפס נקודות והיה האחרון בתחרות.
בשנות השבעים התרכז במוזיקה קלאסית וקיבל תפקידים באופרה.
ב-1986 חבר למפלגה הרדיקלית האיטלקית וביוני 1987 נבחר לחבר פרלמנט מטעם טורינו. הוא היה פעיל בסוגיות חברתיות שונות, בפרט פעל לשיפור תנאיהם של חולי בית החולים הפסיכיאטרי באגריג'נטו.
ב-6 באוגוסט 1994 נפטר מהתקף לב בבית הקיץ שלו באי למפדוזה.
הודיות

היסטוריה

הודיות הוקם במאי 1950. ביוני 1959 נחנך בכפר חדר אוכל חדש. בשנת 1961 נחנך במקום בית ספר שהוקם בכספי תרומות של לא יהודים משוודיה. בשנת 1962 התחנכו במקום כ-100 חניכים של עליית הנוער. 
במקום בו נמצא כיום כפר הנוער ישב בעבר הקיבוץ לביא לפני שעבר למיקומו הנוכחי כיום.
שם הכפר נגזר מהודו שהייתה מדינת המוצא של התלמידים הראשונים בכפר הנוער. סיבה נוספת למתן השם נגזרת מהמילה 'הודיה', אמירת תודה. התלמידים העולים הודו לריבונו של עולם על כך שזכו להגיע לארץ.
הודיות קלט, ועדיין קולט, נוער עולה במסגרת עליית הנוער. עם הגעת העולים החדשים מאתיופיה, הודיות היה כפר הנוער הראשון שקלט עולים אלו. בשנות השמונים פעל בהודיות אולפן לעולים מארצות שונות, בין היתר מאיראן, ברזיל, צרפת, קולומביה אורוגוואי ועוד. עם הגעת גל העלייה מברית המועצות החל הודיות לקלוט גם בני נוער ממדינות אלו בעיקר במסגרת מיזם "נעל"ה". בהודיות לומדים עולים חדשים לצד תלמידים ותיקים מכל רחבי הארץ.
כיום לומדים בהודיות כ-230 תלמידים ותלמידות.
בבית הספר 4 מגמות:
א. מגמת משטרה לתלמידים ולתלמידות, המגמה נפתחה בספטמבר 2007 לבנים ובספטמבר 2010 גם לבנות.
ב. מגמת מדעי החיים והחקלאות, במגמה יש את "חממת הרמב"ם" שהיא חממה לגידול צמחי מרפא ע"פ שיטת הרמב"ם.
ג. מגמת חינוך, מגמה זאת מיועדת לבנות המעוניינות לעסוק בתחום החינוך לטיפול בתינוקות ובפעוטות.
ד. מגמת מכונות, מגמה זו מקנה ידע בסיסי בנושא מכונות תוך מתן דגש על מכונאות רכב.
"פרויקט יגאל אלון" - מורכב משיעורי כושר קרבי וקרב מגע ומלימודי זהות יהודית וישראלית.
השיעורים ניתנים לתלמידים על ידי לוחמי סיירות כמו סיירת מטכ"ל והשייטת וכן על ידי שוטרי יס"מ ואנשי השב"כ.
בכפר בריכת שחייה גדולה, חדר כושר, אולם ספורט, מגרש מיניפיץ', מגרש כדורגל, מגרש כדורסל, ספרייה וחדרי מחשבים.
בהודיות פעל תלמוד תורה לציבור הדתי לאומי בשיטת זילברמן שהיה מיועד לכל יישובי הגליל התחתון, מורשת והושעיה. (נפתח במקור במצפה הושעיה).
מאפיית ודש

היסטוריה

המאפייה הוקמה ב-1940 על ידי לוי ודש, שעלה לארץ ישראל שנה קודם לכן מבודפשט. הוא הקים בתחילה מאפייה קטנה בשכונת התקווה בתל אביב, ומכר את הלחם שאפה בעגלה רתומה לסוס, עמה הסתובב ברחבי העיר. ב-1949 העתיק ודש את המאפייה לרמת השרון, והיא סיפקה את כל תצרוכת הלחם של המושבה באותם ימים - כמאתיים כיכרות לחם ביום. קצב הייצור של המאפייה עלה בהדרגה ולכן ב-1977 העתיק ודש את המפעל פעם נוספת לשטח גדול יותר באזור התעשייה ברמת השרון, שם המאפייה נמצאת כיום. היא החלה לספק לחם גם לערים נוספות כמו הרצליה ופתח תקווה, ובסופו של דבר התפשטה לכל רחבי הארץ, והייתה לאחת המאפיות הגדולות בישראל, למעשה השלישית בגודלה אחרי מאפיות אנג'ל ומאפיית ברמן. בשנת 1991 הלך לעולמו לוי ודש והשאיר את המאפייה בידיו של בנו קובי (יעקב) ולאחר מכן האב העביר לנכדו אמיר ודש.
בשנת 2001 נרכשה המאפייה בידי קבוצת ברמן, בעליה של מאפיית ברמן, שהפכה בשל כך למאפייה השנייה בגודלה בישראל. על אף רכישתה, המשיכה מאפיית ודש לשמור על מותג נפרד, המשמש את מכירת מוצריה השונים. לאחר המכירה פנה אמיר למגזר הפרטי ופתח מאפייה קטנה משלו בשם "ג'ייקובס" על שם אביו.

כיום

בקבוצת מאפיות ברמן/ודש מועסקים כ-300 עובדים. במאפייה מספר קווי ייצור אוטומטיים שבכל אחד מהם מיוצרים כ-3,000 לחמים בשעה. לצד ההפצה הסיטונאית, מפעילה המאפייה גם חנות מפעל בה נמכרים מוצריה. 
מאפיית ודש עוסקת גם בייצור מערכות ציפוי, בלילות ופירורים לתעשיית הבשר והדגים, תוצרת אשר נמכרת בארץ ובחו"ל.
משרד ההגנה (אזרבייג'ן)

משרד ההגנה של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Müdafiə Naziri) הוא המשרד הממשלתי האחראי על הכוחות המזוינים של רפובליקת אזרבייג'ן.

היסטוריה

המשרד הוקם לראשונה ב-27 במאי 1918 בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, לפני השתלטות הצבא האדום על אזרבייג'ן ב-1920.
בתקופה הסובייטית המשרד היה לשלוחה האזרית של משרד ההגנה הסובייטי ורק עם הכרזת העצמאות בספטמבר 1991 הפך למשרד ממשלתי עצמאי של אזרבייג'ן.
יחסי גאורגיה–רוסיה

המאבק הגאורגי לעצמאות (1991 - 1992)

ב-9 באפריל 1989, בשיא המאבק האזרחי לעצמאות, ביצע הצבא האדום טבח בעצרת שקטה במרכז הבירה - 20 בני-אדם נרצחו (מרביתם נשים צעירות) ועשרות נפצעו. האירוע כונה "הטרגדיה של 9 באפריל", והיה אבן דרך במאבק הגאורגי לעצמאות. בדיוק כעבור שנתיים, ב-9 באפריל 1991, הכריזה גאורגיה על עצמאותה והקימה את הרפובליקה של גאורגיה, לא לפני הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במרחב הסובייטי ב-28 באוקטובר 1990.
ב-26 במאי 1991 נבחר זוויאד גמסחורדיה לנשיאה הראשון של גאורגיה העצמאית. עם זאת, גמסחורדיה הוכיח עצמו כנשיא כושל, שלא הצליח להתמודד עם הבעיות הכלכליות והאתניות של גאורגיה, והודח בהפיכה צבאית ב-22 בדצמבר 1991. הפיכה זו היוותה חלק ממלחמת האזרחים הגאורגית, שכללה מאבק פוליטי בין תומכי גמסחורדיה, שכונו "זוויאדיסטים" ובין תומכי הנשיא שתפס את מקומו של גמסחורדיה, אדוארד שוורדנדזה, וכן מאבק בין הממשל המרכזי ובין שלושה חבלים בדלנים, שביקשו לפרוש מגאורגיה - אבחזיה, דרום אוסטיה ואג'ריה. המלחמה נמשכה עד שנת 1995 והסתיימה בתבוסת הזוויאדיסטים, בפרישתם של החבלים המורדים והכרזתם על עצמאות דה פקטו. עצמאותם של החבלים המורדים, שנתמכה על ידי הפדרציה הרוסית אך לא הוכרה על ידי הקהיליה הבינלאומית, הביאה לטיהור אתני בו גורשו כרבע מיליון גאורגים מאבחזיה ומדרום אוסטיה, וכן היגרו אוסטים מתחומי גאורגיה.
ב-2003 הודח שוורדנדזה (שנבחר בבחירות דמוקרטיות ב-1995 וב-2000) באירוע שכונה "מהפכת הוורדים", והיה בעיקרו מחאה עממית שהיוותה דוגמה ל"מהפכה הכתומה" באוקראינה, ואירועים דומים במרחב הפוסט סובייטי. המפגינים, שמחו על זיופים בבחירות לפרלמנט, העלו לשלטון באופן זמני את הנשיאה נינו בורג'נדזה, אך לאחר קיום בחירות דמוקרטיות נבחר לנשיא מיכאיל סאקשווילי.
הנשיא החדש פתח בשורת רפורמות שמטרתן לחזק את צבאה וכלכלתה של גאורגיה, ולהשליט את מרותה של גאורגיה בחבלים הבדלניים. הצלחה ראשונה נחל סאקשווילי כאשר הצליח לאחד עם גאורגיה את מחוז אג'ריה. אך הצלחה זו לוותה בהחרפת העימות בדרום אוסטיה, שהדרדר לחילופי אש בשנת 2004 שאיימו על יציבות הסדר הפסקת האש שהושג בחבל בשנת 1992. אירועים אלו הביאו להחרפת היחסים עם רוסיה, שסייעה לבדלנים באוסטיה ובאבחזיה באופן גלוי כמעט.

היחסים לאחר המלחמה

בפברואר 2012 גאורגיה הכריזה כי היא שוקלת לאפשר מעבר חופשי מויזה בין המדינות, לצורך ביקורים קצרים. בדצמבר 2012, נפגשו נציגים רוסיים וגאורגים לפגישה ראשונה בין נציגי שתי המדינות, מאז פרוץ הלחימה. בנובמבר 2013 נבחר גיורגי מרגוולשווילי לנשיא גאורגיה. מרגוולשווילי הצהיר כי הוא תומך בנורמליזציה של היחסים בין רוסיה לגאורגיה, ברם בסתיו 2015 תכנן להיפגש עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין אך הפגישה לא נערכה לבסוף ובנאומו בפרלמנט הגאורגי הוא אמר כי רוסיה היא האיום העיקרי על ביטחון דרום הקווקז ומדינות הים השחור. בנאומו לעם הגאורגי במלאת 70 שנה לניצחון על הנאצים ב-9 במאי 2015 פוטין לא הזכיר את מרגוולשווילי. ב-2016 פוטין בירך את נשיא גאורגיה מרגוולשווילי לקראת יום הניצחון, מה שהיה אירוע מיוחד עקב אי קיום יחסים דיפלומטים בין המדינות.
דאנו הלסל

ביוגרפיה

הלסל נולד בז'נבה לאם ילידת שווייץ ולאב יליד ג'מייקה.
הלסל השתתף לראשונה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וסיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.50 שניות. המנצח היה ראודי גיינס מארצות הברית (49.80 שניות). כמו כן, הוא סיים במקום ה-11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.51 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:47.93 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:26.61 דקות.

שיאן עולם

ב-21 ביולי 1985 בתחרות שחייה שנערכה בבלינזונה, שווייץ שבר הלסל במשחה ל-50 מטר חופשי את השיא העולמי והעמיד אותו על 22.52 שניות. הוא קיזז שתי מאיות השנייה מהשיא הקודם של רובין לימי מארצות הברית. השיא העולמי החזיק מספר חודשים וב-6 בדצמבר אותה שנה טום ג'אגר מארצות הברית שיפר את השיא וקבע זמן של 22.40 שניות. 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.03 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.96 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:47.34 דקות) ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:26.45 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד 1986 זכה הלסל במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.80 שניות אחרי המנצח והשיאן העולמי הקודם טום ג'אגר שקבע זמן של 22.49 שניות ולפני מאט ביונדי (22.85 שניות) שהיה השיאן העולמי במשחה זה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 סיים הלסל במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.09 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.65 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:48.15 דקות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים הלסל במקום רביעי בתוצאה של 22.83 מאית לפני בן ארצו השחיין סטפן וולרי ואחרי ביונדי שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 22.14 שניות, ג'אגר (22.36 שניות) וגנדי פריגודה מברית המועצות (22.71 שניות) ובמקום 23 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.21 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.09 דקות. 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, לשעבר מערב גרמניה באוגוסט 1989 סיים הלסל במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.89 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 סיים הלסל במקום השישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.83 שניות. המנצחים היו טום ג'אגר (22.16 שניות) מאט ביונדי (22.26 שניות) וגנדי פריגודה (22.62 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט אותה שנה סיים הלסל במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.97 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הלסל לא שחה היטב. בשלב המוקדמות הוא סיים במקום ה-17 בתוצאה חלשה יחסית של 23.15 שניות. למזלו אחד השחיינים נמחק ממשחה גמר ב' ולכן הוא יכל להשתתף. בגמר ב' הוא שחה וגם הפעם לא שחה היטב וסיים אחרון  ומקום 16 כללי בתוצאה של 23.18 שניות.
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 1992 הלסל הוותיק החליט על פרישה משחייה תחרותית.
איפור מינרלי

איפור מינרלי הוא איפור מינרלים המצויים באדמה. בסיס האיפור המינרלי הוא אבנים המכילות פיגמנטים חזקים שרוסקו לאבקה. האיפור המינרלי נחשב טרנד חדש אך מקורותיו מצויים בהיסטוריה עוד מימי מצרים העתיקה. האיפור המינרלי זכה לעדנה, בין השאר, בעקבות התפתחות אלרגיות לאיפור רגיל אצל חלק מהאנשים.

מרכיבים

האיפור המינרלי אינו מכיל אלכוהול, פראבן, טלק, בשמים, שמנים וחומרים סינתטים. רבים ממרכיביו ניתן למצוא גם באיפור רגיל. כיום אין עדיין הגדרה חד משמעית לאיפור המינרלי או תקן קבוע הקובע מה הוא אמור להכיל; לכן חברות רבות יכולות להדביק תווית של איפור מינרלי על מוצריהם אשר מופקים מתרכובות שונות. מכאן יש הטוענים שהאיפור המינרלי הוא רק גימיק שיווקי ושם שונה למוצר שכבר קיים על המדפים. אך במספר מחקרים של דרמטולוגים ניתן למצוא הוכחות לכך שהאיפור המינרלי הטהור לא גורם לתופעות אלרגיות, ואף משפר את עור הפנים ומפחית נזקים.
האיפור המינרלי נמצא בכמה צורות: נוזלי, אבקתי, ובאבקה דחוסה. המייק-אפ המינרלי האבקתי הוא המוצר המוביל ביותר, זאת בשל יתרונות האבקה - אבקה לא יכולה להתפרק ולכן אורך חיי המדף שלה ארוך יותר ממוצר נוזלי; היא גם לא יכולה לפתח פטרת כתוצאה ממגע עם אצבעות או חמצן; והאבקה קלה יותר על עור הפנים ולא חוסמת נקבוביות באותה רמה כמו נוזלים. להבדיל מפודרה, שגם היא אבקתית, המייק-אפ המינרלי האבקתי לא אמור להכיל בתוכו טלק (שסופח נוזלים ויכול לייבש את העור) וחומרים סינתטים אחרים אשר מגרים את העור.
כיום נושא האיפור המינרלי עדיין בפיתוח, למרות שתולדותיו עוד נמצאו מימי מצרים העתיקה. קיימים חילוקי דעות לגבי יעילות האיפור המינרלי לעור, ויכולתו להזין אותו. עם זאת, יש הסכמה על כך שאיפור מינרלי אינו מזיק לעור ואינו מכיל חומרים סינתטים ומשמרים.
אבקה טהורה של איפור מינרלי עשויה מארבעה מרכיבים בסיסיים: מיקה (Mica), טיטניום דו-חמצני (Titanium oxide), אבץ (Zinc oxide), ותחמוצות ברזל (Iron oxides). כל מרכיב הוא מינרל אשר נמצא בטבע.
ישנן חברות שמוסיפות מינרלים שונים לתרכובת, כגון ביסמוט (Bismuth oxychloride), מינרל שיכול לגרום לגירוד בעור וחלק מהנשים מפתחות אלרגיה כלפיו; לכן לבעלי עור רגיש עדיף להימנע ממוצרי איפור מינרלי המכילים מינרל זה.
אבקת איפור מינרלי יכולה להתערבב עם שמנים טבעיים של העור או עם קרם הלחות שמונח על העור (במקרה של עור יבש), דבר שיוצר שכבה דקיקה של כיסוי על עור הפנים.
סלאבישה ויינר

קורות חייו

סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.
הוא פיקד על יח' הפרטיזנים בקרבות באזור בוסניה ובהמשך שרת במטה הכללי של כוחות הפרטיזנים באזור בוסניה. תעוזתו בקרבות הוציאה את שמעו למרחוק והוא נודע בכינויו "הזקן מרומאנייה". ב-21 בינואר 1942, בסמוך לכפר פיינובאץ הותקפו כוחות הפרטיזנים ובכללם חברי המטה הכללי בבוסניה על ידי כוחות גרמניים עדיפים. 59 פרטיזנים נהרגו, סלאבישה ויינר נפצע קשה ושם קץ חייו כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. בהמשך, אותרו שרידי גופתו והוא נקבר בסרייבו. סלאבישה ויינר הפך לגיבור עממי והונצח בשירים ובקטעי עיתונות שונים.
ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
נוויל שוט

קורות חייו

שוט נולד באילינג שבלונדון ולמד בבתי הספר דראגון ושרוסברי ובבליול קולג' שבאוקספורד. במלחמת העולם הראשונה התקבל שוט לאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ', אבל משום שסבל מגמגום לא הצליח שוט לעבור הסמכה כקצין לחיל האוויר, ולכן הוא שירת כחייל בצוות קרקע. בהיותו הן מהנדס מטוסים והן טייס, החל את הקריירה שלו כמהנדס בחברת התעופה דה הבילנד, אבל כיון שלא היה מרוצה מן ההזדמנויות שהוצעו לו, עבר לעבוד בשנת 1924 בחברת ויקרס, שם היה לו חלק בפיתוח ספינות אוויר. 
שוט פרש מחברת ויקרס זמן קצר לאחר קרקוע ספינת האוויר שבפיתוחה עסק עקב התרסקותו הקטלנית של הדגם המקביל. הוא מתאר תקרית זו בהרחבה בספרו האוטוביוגרפי משנת 1954 Slide Rule. בשנת 1931 הקים חברה לבניית מטוסים בשם Airspeed Ltd. 
אותה שנה גם נשא לאישה את פרנסיס מרי הטון. נולדו להם שתי בנות. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, כבר היה שוט סופר מצליח. הוא התגייס לצי כמתנדב מילואים בדרגת סג"ם, במחלקת כלי נשק שונים, שם ערך ניסויים בכלי נשק סודיים, עבודה שקסמה למכונאי והמהנדס שבו. פרסומו כסופר נודע הניע את משרד המודיעין לשלוח אותו לנחיתות בנורמנדי ב-6 ביוני 1944 ומאוחר יותר לבורמה, בתור כתב.
אחרי מלחמת העולם השנייה, עבר לחיות באוסטרליה, מתוך ביקורת קשה על מה שראה כהתנוונות של ארץ הולדתו. אוסטרליה מופיעה ברבים מן הרומנים המאוחרים שלו, ביניהם משנת 1950 A Town Like Alice הנודע שתורגם לעברית בשם העזבון. הייתה לו קריירה קצרת-ימים כנהג מירוצים באוסטרליה בין השנים 1956 ו-1968, שם נהג ביגואר לבנה מדגם XK140. משהו מן ההתנסות הזאת מצא את דרכו אל דפי ספרו על החוף. 
רבים מספריו הוסרטו, ביניהם המחלל בחליל הקסם, על החוף (ב-1959), No Highway (ב-1951) ו-A Town Like Alice בשנת 1956 זה האחרון עובד גם לטלוויזיה האוסטרלית בשנת 1981.
נויל שוט מת במלבורן בשנת 1960. הוא היה דודן של השחקנית האירית-אמריקאית ג'רלדין פיצג'רלד.

על החוף

הרומן המפורסם ביותר של שוט, על החוף, הוא מן הפחות אופייניים שלו, כתוב בנימה קודרת ומשולל אופטימיות, שלא כדרכו. הרקע לספר הוא אוסטרליה מיד לאחר מלחמה גרעינית, שהחריבה את חצי הכדור הצפוני. הנשורת נישאת עתה עם הרוחות אל חצי הכדור הדרומי. הספר, העוסק לכאורה במלחמה גרעינית, הוא למעשה עיון באופן שבו אנשים חיים ומה שהם עושים בחייהם כשיש להם ידיעה מוקדמת ברורה למדי על מותם הממשמש ובא. (נושא דומה מופיע ברפרוף, אך ללא חקירה מעמיקה, בסיפור המסגרת של לוח השחמט.)
האופטימיות של שוט נוכחת עדיין במצועף: הוא איננו חוזה קריסה אלימה של החברה, הדמויות שלו אינן מתפרעות, אלא מנסות כמיטב יכולתן להתמודד עם הבלתי נמנע ולדשדש בתוכו - לא "לפלס דרך ולחצות אותו," הואיל ודבר זה הוא מן הנמנע, במקרה זה. נימת הספר מלנכולית, לא זועמת. לרומן, שהתפרסם בשנת 1957, היה חלק בהשפעה על דעת הקהל בארצות הברית בכיוון תמיכה באמנה למניעת ניסויים באטמוספירה.
חיים ויטאל

ביוגרפיה

נולד בראש חודש חשוון ה'ש"ג (1542) בצפת, לרב יוסף קאלאבריס (או קלברזה) שעלה לישראל מדרום איטליה. השם 'ויטאל' ניתן לו כתרגום לטיני של שמו 'חיים'. הוא גדל בתקופה בה שימשה צפת יעד מועדף לעולים יהודים מארצות שונות, והייתה בשיאה.
כשהגיע לגיל 14 החל ללמוד בבית מדרשו של הרב משה אלשיך ובהמשך החל ללמוד בבית מדרשו של הרב משה קורדובירו את תורת הקבלה. בתקופה זו החל ללמוד גם אלכימיה, ובגיל 24 השקיע שנתיים וחצי בלימודו, ואף כתב בספריו על כך.

פגישתו עם האר"י

עלייתו של האר"י ממצרים בשנת 1569 (ה'ש"ל) הייתה נקודת מפנה קריטית עבורו. האר"י הצטרף לבית מדרשו של הרב משה קורדובירו, כשזה האחרון נפטר זמן קצר לאחר מכן. כששה חודשים לאחר פטירתו, קיבל עליו הרב חיים את האר"י כרב.
היה בין חשובי תלמידי האר"י, ואף ביאר לחלק מהתלמידים האחרים את דברי רבם. כמו כן רשם בכתב את שיעורי רבו. לדבריו, אמר לו האר"י שהוא תלמידו העיקרי, ושהסיבה היחידה שירד לעולם היא ללמדו קבלה.

לאחר מות האר"י

תקופה זו לא נמשכה זמן רב, והאר"י נפטר גם הוא זמן קצר לאחר מכן, רבי חיים ראה עצמו יורשו וממשיך דרכו. שבעה מתלמידי האר"י קבלו אותו כרבם, ולבקשתו מסרו לו את כל מה שכתבו בשם האר"י מבלי להשאיר לעצמם עותק, וכן נשבעו לו שלא יפרסמו שום דבר בקבלה. לפי מאיר בניהו התלמידים שהתלכדו סביבו התאספו מרצונם החופשי. אך לאחר שנים מועטות כשיצא מצפת בטל הישיבה, ומאז  סירב רבי חיים ללמד אף אחד קבלה ולא הסכים שיקראו בכתבי הקבלה שהיו ברשותו. במקום זה השקיע שאר ימיו בסידור דברי האר"י על פי הכתבים שהיו בידו משיעורי האר"י שכתבו הוא ושאר תלמידי האר"י, וכן מכתבי האר"י עצמו שהיו לו. לאחר מותו נעשו כתבים אלו למקור החשוב והעיקרי של דברי האר"י.
תלמידים אחרים של האר"י כגון הרב יוסף אבן טבול והרב ישראל סרוג לא קיבלו את מרות המהרח"ו ולימדו תלמידים והפיצו בכתב את תורת האר"י.
בשנת 1577 שהה זמן קצר במצרים. בחודש כסלו (ה'של"ח) ציין בספר החזיונות כי ראה את מעברו של כוכב השביט הגדול של 1577 בעודו בצפת.
בירושלים התגורר כ-8 שנים, ומשם עבר לדמשק. יש המייחסים מעבר זה לאימה שהטיל אבו סיפין.
על פי המסופר בספר החזיונות, בשנת 1586 (ה'שמ"ו) חזר לצפת בפעם השנייה, שם הוסמך להוראה על ידי הרב משה אלשיך, ונשאר בה עד שנת 1594 (ה'שנ"ד).
משנת ה'שנ"ה (1595) התגורר בדמשק, בה כיהן כרבה של קהילת סיציליה. שהותו בדמשק לוותה בסכסוכים רבים ובמריבות בלתי פוסקות שתועדו בספר החזיונות. דוגמה לסכסוך אחד, הוא הוויכוח עם הרב יעקב אבולעפיא, אשר נבע מסיבות אידאולוגיות או פוליטיות. עם זאת, יש שפקפקו במקוריות ספר זה או חלקים ממנו.

מותו וקבורתו

הלך לעולמו בל' ניסן ה'ש"ף (1620), ונקבר בבית הקברות היהודי בדמשק. ישנם הטוענים כי הרב חיים פינטו העלה בחשאי את קברו לישראל בקריית מלאכי אולם טענה זו לא הוכחה וישנה אף עדות מקברו בדמשק שצולמה ותועדה על ידי החוקר ישראל מאיר גבאי בשנת 2008.
רחובות נקראו על שמו בשכונת גבעת שאול בירושלים ובשכונת פלורנטין בתל אביב.
מחלת בירגר

מאפייני המחלה

התסמין העיקרי במחלה הוא כאב באזורים הנגועים. עורקי הגפיים מודלקים וחסומים ותיתכן צליעה סירוגית. לעיתים נגרמים נמק או כיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף).

טיפול

עם התקדמות המחלה יש מקרים שבהם יש צורך בכריתת היד או הרגל, או חלקים ממנה, על מנת למנוע התפשטות הנמק. בחלק מן המקרים מבוצעים ניתוחים בכלי הדם לשיפור זרימת הדם בגפיים.
המחלה היא חשוכת מרפא, ואין בה טיפול. מצד שני, הפסקת העישון עשויה למנוע, באופן דראסטי, את התקדמות המחלה. באופן פרדוקסלי הלוקים במחלה מתקשים מאוד לחדול מן העישון חרף הסימנים הקליניים הקשים.
טיפול באילופרוסט יכול להקל על החולים באופן משמעותי ולהביא לריפוי הפצעים.

אפידמיולוגיה

המחלה נפוצה יותר בישראל (אצל בני העם היהודי, ועל כן בטעות יוחסה כמחלה המיוחדת לעם זה), ביפן ובהודו מאשר בארצות הברית ובאירופה. המחלה נפוצה ביותר אצל תושבי בנגלדש המעשנים סיגריות מיוחדות העשויות מטבק חי.
אורנבורג (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1976 כקבוצת "גזוביק אורנבורג", על בסיס קבוצת לוקומוטיב אורנבורג שפורקה. לאורך מרבית שנות קיומה הקבוצה התמודדה בליגות הנמוכות.
בעונת 2010 אף העפילה לליגת המשנה הרוסית אך בעונת 2011/12 הודחה לליגה הרוסית השנייה.
ב-2015 הקבוצה העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי אך הודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה. בסיום עונת 2015/16 הקבוצה זכתה באליפות ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה והבטיחה העפלתה לליגה הרוסית הבכירה, לראשונה בתולדותיה. בשנת 2016 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל אורנבורג". ברם הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה במקום ה-13 והודחה מליגת העל בטורניר ההישרדות וחזרה לליגת המשנה.
עונה לאחר מכן, הקבוצה הבטיחה את המקום הראשון בליגת המשנה והעפילה חזרה לליגת העל והעפילה לרבע גמר הגביע.
הקרב על נאנסי

הקרב על נאנסי היה קרב שהתרחש ב-5 בינואר 1477 והיה לקרב המסיים של המלחמות הבורגונדיות. הוא התרחש ליד בירת לורן העיר נאנסי. בין הצבאות השווייצרים לורנים בתמיכת צרפת וצבאות הבורגונדים בפיקוד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה שניסה לכבוש את לורן במטרה לאחד אותם עם שטחיו בארצות השפלה ובלוקסמבורג וליצור ממלכה עצמאית בשטחים אלו. בסוף הקרב ניצחו השווייצרים ושארל הראשון נהרג.

מהלך הקרב

ב-22 באוקטובר 1476 שארל הראשון שם מצור על בירת לורן, שהייתה מהששה באוקטובר תחת שלטונו של רנה השני דוכס לורן. העיר הייתה כבר מוכנה להיכנע כשהגיעו הצבאות השווייצרים לורנים תחת פיקודו של הדוכס רנה, הכוחות השווייצרים היו כפולים במספרם מהבורגונדים אף על פי שלבורגונדים היו ארטילריה וצבא משוכללים יותר.
שארל הראשון לקח עמדה הנוחה להגנה שהייתה מוגנת על ידי נחל ושיחים. וחשב שיש בכוחה של הארטילריה שלו לעצור את המתקפה ולהבריח את אויביו על ידי חיל הפרשים שלו. אך השווייצרים שנעזרו בסופת השלג שהחלה והסתירה את תנועתם מהבורגונדים הטעו את הבורגונדים ושלחו את רוב כוחותיהם להקפת הכוח הבורגונדי.
קו התקיפה של הבורגונדים נהרס. באמצע האבירים הבורגונדים בלמו את הכוחות הלורנים אך הכוחות השווייצרים עצרו את תנועתם והחצים שהומטרו על הבורגונדים הרסו כמעט לגמרי את צבאם. כמעט כל הצבא הבורגונדי נשבה או נהרג. שארל הראשון מת ובקושי זיהו את גופתו.

השפעות הקרב

לקרב על נאנסי הייתה השפעה פוליטית רחבה, היא סיימה את הסכסוך בין המלכים הצרפתים לדוכסים הבורגונדים והעניקה להם שליטה בכל צרפת. שטחי בורגונדי חולקו בין צרפת לבית הבסבורג כשהשטחים בצפון צרפת צורפו לצרפת וארצות השפלה והשטחים במערב גרמניה צורפו לבית הבסבורג.