google/wiki40b huggingface dataset:
גלישת מחסנית

גלישת מחסנית (באנגלית: stack overflow) היא שגיאת תוכנה המתרחשת כאשר מנצלים יותר מדי זיכרון על מחסנית הקריאות. מחסנית הקריאות מכילה כמות מוגבלת של זיכרון, הנקבעת בדרך כלל בתחילת הריצה של התוכנית. גודל מחסנית הקריאות תלוי בגורמים רבים, ביניהם שפת התכנות, ארכיטקטורת המכונה, ריבוי תהליכונים (multithreading), וכמות הזיכרון הפנוי. כאשר תוכנה מנסה להשתמש ביותר מקום מאשר זמין על גבי מחסנית הקריאות (כלומר כאשר היא מנסה לגשת לזיכרון אשר מעבר לגבולות מחסנית הקריאות, מה שבעצם גורם לגלישת חוצץ (buffer overflow)), נאמר על המחסנית שהיא "עולה על גדותיה" (overflow), מה שבדרך כלל גורם להתרסקות התוכנה.
StackOverflow הוא גם שמו של אתר אינטרנט פופולרי לשאלות ותשובות בנושא תכנות. שם האתר נבחר בהצבעת גולשים.

רקורסיה אינסופית

הגורם הנפוץ ביותר לגלישת מחסנית היא רקורסיה אינסופית או עמוקה מדי. דוגמה לרקורסיה אינסופית בשפת C:
int foo(){
 return foo();}
כאשר קוראים לפונקציה foo, היא ממשיכה לקרוא לעצמה תוך ניצול מקום על מחסנית הקריאות עם כל קריאה, עד שהמחסנית "גולשת", מה שמביא לשגיאת segmentation fault.
שפות תכנות כמו שפת Scheme, אשר מממשות אופטימיזציות לקריאות זנב (tail-call) מאפשרות סוג ספציפי של רקורסיה אינסופית הנקראת רקורסיית זנב, מבלי שתתרחש גלישת מחסנית. זה מתאפשר כיוון שקריאות של רקורסיית זנב אינן תופסות מקום נוסף על המחסנית.

משתני מחסנית גדולים מאוד

גורם משמעותי נוסף לגלישת מחסנית הוא ניסיון להקצות יותר זיכרון על מחסנית הקריאות מאשר היא יכולה להכיל. לדוגמה, זה יכול לקרות כאשר יוצרים מערכים מקומיים גדולים מדי. מסיבה זו, יש הממליצים שמערכים שגודלם הוא יותר מכמה קילו-בייט יוקצו דינמית ולא כמשתנים מקומיים.
דוגמה בשפת C למשתנה מחסנית גדול מאוד (מערך מטיפוס double בגודל מיליון):
int foo(){
 double x[1000000];}
הצהרה על מערך כזה צורכת 8 מגה-בייט של נתונים (בהנחה שהגודל של כל double הוא 8 בייט); אם מחסנית הקריאות לא מכילה כמות כזאת של זיכרון פנוי (בהתאם לקבוע בפרמטרים ליצירת תהליכונים או המגבלות של מערכת ההפעלה), תתרחש גלישה מחסנית.
הסיכוי לגלישת מחסנית גובר עם כל דבר שמקטין את הגודל האפקטיבי של מחסנית הקריאות של תוכנית מסוימת. לדוגמה, יכולה להיות תוכנית שכאשר היא מורצת על תהליכון אחד היא תעבוד באופן תקין, אבל ברגע שיאופשר ריבוי תהליכונים התוכנית תתרסק. הסיבה לכך היא שבמרבית התוכנות מרובות התהליכונים יש פחות שטח על המחסנית עבור כל תהליכון מאשר בתוכנית שאינה תומכת בריבוי תהליכונים. באופן דומה, ההמלצה לאנשים שאינם מנוסים בפיתוח תוכנה לליבה היא להימנע משימוש באלגוריתמים רקורסיביים או חוצצים גדולים על המחסנית.
שיר הפאנצר

שיר הפאנצר (בגרמנית: Panzerlied; "פאנצר" פירושו "שריון") הוא אחד משירי המלחמה הגרמניים המפורסמים ביותר מתקופת מלחמת העולם השנייה. השיר נכתב ביוני 1933 בידי קורט וייהל, קצין זוטר ברייכסווהר. בתקופה זו החלה גרמניה לבנות את כוח השריון שלה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה "שיר הפאנצר" ההמנון הלא-רשמי של חיל השריון הגרמני. בשיר מתארים חיילי טנקים את שמחתם להילחם ולמות למען מולדתם. השיר זכה לפרסום עולמי בשל הסרט "הקרב על הבליטה" בו הוא מופיע. בעוד שלאורך כל הסרט, הדמויות הגרמניות מדברות באנגלית, שיר הפאנצר מושר בו בגרמנית. כיום משמש השיר כהמנון הרשמי של הכוחות המשוריינים של צבא צ'ילה. המילים תורגמו לספרדית, אולם השיר עדיין נקרא "שיר הפאנצר". בברזיל משתמשים בבתים השני והחמישי של השיר, מתורגמים לפורטוגזית, תחת השם "Canção Da Tropa Blindada". גם צבא דרום קוריאה משתמש בשיר במצעדים של כלי רכב ממונעים, והקהילה הגרמנית בנמיביה משתמשת בו בתור המנון לא-רשמי. 
ב-2017, בהוראת שרת ההגנה של גרמניה, אורסולה פון דר ליין, הוצא השיר מהשירונים הרשמיים של הבונדסוור, יחד עם שירים נוספים ממקורות נאציים. עם זאת, הוא עדיין מושר בצבא אוסטריה.
רמי דנון

ביוגרפיה

דנון נולד במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. במהלך שנות ה-60 למד דרמה ותיאטרון בסטודיו של נולה צ'לטון. בשנת 1968 היה ממייסדי תיאטרון החאן בירושלים. בתחילת שנות ה-70 למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון חיפה.
הוא היה נשוי לשחקנית תחיה דנון. בנותיהם הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.
נפטר ב-3 באוקטובר 2019 בגיל 76,ממחלת הסרטן.

קריירת המשחק

דנון שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, הקאמרי והבימה. כמו כן הוא הופיע בדרמות רבות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, בהם סרט הטלוויזיה לחם, שזכה לשבחים רבים. בשנת 1984 שיחק את פיטוסי בסרט מאחורי הסורגים, שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 1986 זכה בתפקיד השחקן המצטיין על תפקידו בסרט חיוך הגדי, שאף ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין. ב-1990 שיחק את רס"ר "בן שבת" בסרט "נשיקה במצ"ח", תפקיד שהפך לקאלט. בשנת 2004 שיחק בסרט משהו מתוק.
בשנת 2013 החל להשתתף בסדרה "פצועים בראש" וגילם את דמותו של אהוד תמיר.

מחזאות ובימוי

מאז 1986 פנה דנון לתחום המחזאות והבימוי, כתב וביים עשרות מחזות, הן של מחזאים ישראלים והן מחזות מתורגמים. בין עבודותיו הרבות, בולטות ההצגה רעולים מאת אילן חצור, שדנון היה שותף לכתיבתה וזכתה לשבחים רבים; המחזה שיינדלה בבימויו של דנון (בשיתוף אמנון לוי), שזכה בפרסים והצליח בישראל ומחוצה לה; כתב (עם יוסי מלמן) וביים את "הבן הטוב", הצמה של אבא, בכתיבתו של דנון (בשיתוף עם אמנון לוי) ובבימויו, שזכתה לבקורות נלהבות והוצגה מאות פעמים וולנטינו (בשיתוף עם אמנון לוי).
בין 1992 ל-1995 כיהן דנון בצוות הניהול האומנותי של פסטיבל עכו. בשנת 2003 ייסד את התיאטרון הקהילתי בעיר שדרות.
דגי-מקור

דיג ספורטיבי

דגי-החרב והמפרשניים הם הדגים הפופולריים והנחשקים ביותר בדיג ספורטיבי ודיג חובבים.
השיטה הנפוצה לדיג חובבים של דגי-מקור היא דיג מסירה במים עמוקים. ניצול יתר של דגי חרב בעזרת מערכי חכות במים רדודים, הביא לצמצום במספרם במקומות אלו. הדגים עדיין נפוצים במרחק העולה על 60 קילומטרים מהחופים ונגישים רק באמצעות כלי שיט. באתרים אלו הטלת עוגן אינה מעשית ולכן הדייגים מניחים לסירה להיסחף ומשליכים למים חכות מחוזקות המתאימות לכוח שיכולים להפעיל דגי-המקור. לפתיון משתמשים בחתיכות גדולות של דגים או בפתיונות מלאכותים המדמים את מזונם של דגי-מקור או מקלורים.
הדיג עצמו נעשה בדרך כלל בטרולינג, הדייגים משליכים חכה מסירה נעה ומחכים שדג יבלע את הפתיון. עיקר העניין בדיג של דגי-מקור אינו בשרם אלא המאבק להעלותם לסירה. הדגים החזקים נאבקים ומנסים להימלט והניסיון להתישם יכול להימשך מספר שעות ולעיתים אף להסתיים בניצחונו של הדג.
עד לתחילת המאה ה-21 פוחלצים של דגי-מקור שנידוגו בדיג חובבים היוו גביעי דיג (trophy) נחשקים ודייגים נהגו להצטלם לצד הדג התלוי אותו דגו. עם התגברות המודעות האקולוגית בקרב הציבור הרחב והדייגים, יותר ויותר נהוגה שיטת "תפוס ושחרר" כדי לא לפגוע באוכלוסיית דגי-המקור.
דגי-חרב ומפרשניים גדולים מאוד, שעשויים להגיע למשקלי שיא, נלקחים לחוף ונשקלים. שיאים נכתבים לרוב ב"ספר השיאים העולמי של דגי ענף הספורט" IGFA של האגודה הבינלאומית לדיג ספורטיבי. השיא הנוכחי נותר על כנו מזה 20 שנה.
כותבים כגון זיין גריי וארנסט המינגוויי, שהיו גם דייגים חובבים, תיארו באופן מליצי ומהלל את החוויה והאתגר שבדיג דגי חרב, ואף דגו מספר דגי חרב גדולים מאוד בעצמם. דג-החרב הוא סמלה של האגודה הבינלאומית לדיג ספורטיבי (International Game Fishing Association) - ארגון המקדם דיג ספורטיבי ומפקח עליו, ובין השאר מחזיק ספר שיאים של דגי ענק שנידוגו לפי כללי הארגון.
נוסח פרובאנס

נוסח פרובאנס הוא נוסח תפילה בו התפללו בתקופת ימי הביניים יהודי פרובאנס ודרום צרפת. לאחר גירוש היהודים מהאזור ב-1501 על ידי מלך צרפת, הוא השתמר רק בקהילות קרפנטרה, אביניון, ל'איל-סור-לה-סורג וקוואיון, שהיו תחת שלטון האפיפיור והצו לא נאכף בהן.

ההבדל בין צרפת לפרובאנס

השם 'צרפת' יוחד בימי הביניים רק לחלקה הצפוני של הרפובליקה הצרפתית דהיום, בעוד חלקה הדרומי כונה בפי היהודים "פרובינצא" (פרובאנס).
צרפת והחבלים דוברי-האוקסיטנית בדרום היו שונים לחלוטין מבחינה פוליטית, תרבותית ולשונית. הבדל זה כמובן השפיע גם על מנהגי היהודים ועל נוסח התפילה. יהודי צרפת התפללו בנוסח צרפת הקרוב יותר לנוסח אשכנז, ומנהגיהם (שהמקורות העיקריים לתיעודם הם מחזור ויטרי, סידור רש"י ומקורות נוספים) היו דומים בעיקר למנהגי אשכנז, אם כי היו הבדלים לא מבוטלים.
הדרום האוקסיטני היה קרוב לספרד. בשל כך הושפעו מנהגי היהודים, ובעיקר נוסח התפילה, הושפעו הן מהרווח שם והן מצרפת בצפון. קיימת גם השפעה לועזית מסוימת.

גירוש יהודי פרובאנס

בניגוד ליהודי צרפת שגורשו ממנה באופן סופי בשנת 1394, יהודי פרובאנס נשארו עד לשנת 1501 בה גורשו כמעט כל יהודי פרובאנס. בארבע ערים בלבד נשארו יהודים, כיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור, שלא גירש את היהודים מנחלותיו. המנהגים ונוסח התפילה של יהודי פרובאנס השתמרו בארבע ערים אלו עד לדור האחרון. רבים ממגורשי ספרד היגרו לדרום (כמו למשל משפחתו של ההיסטוריון היהודי ר' יוסף הכהן הרופא) דבר שהפר את האיזון בין ההשפעה הספרדית והצרפתית על המנהגים של היהודים שנשארו וקירב אותם יותר למנהגים הספרדיים. אף על פי כן, מנהגים עתיקים רבים נשתמרו בקרב יהודים אלו.
אורן בליצבלאו

קורות חיים

בליצבלאו נולד וגדל בנהריה. בהיותו בן 6 החל להתאמן בשחייה בקבוצת הפועל נהריה בהדרכתם של אהרון אברהם, איגור סמילנסקי ועדי ולפמן. הוא התאמן עד גיל 17 והשתתף בתחרויות רבות. הוא הצטיין בסגנון חופשי בשחייה למרחקים ארוכים.  
בצבא שרת בליצבלאו כלוחם בפלוגת חיל ההנדסה של חטיבת הצנחנים. מאוחר יותר, כקצין מודיעין של גדוד חרב (הגדוד הדרוזי). ב-1997 הוא ביצע את עבודת המטה להקמת תשתית איסוף מודיעיני באוגדת עזה באמצעות טכנולוגיות מתקדמות, ומאוחר יותר מונה לקצין המודיעין של החטיבה הדרומית ולקח חלק משמעותי באירועי האינתיפאדה השנייה בתחילת שנת 2000. הוא בעל תואר ראשון בממשל, פוליטיקה ואסטרטגיה ובעל תואר שני בביטחון לאומי ובלוחמה בטרור. 
ב-18 בינואר 2005 נפצע בליצבלאו על ידי מחבל מתאבד, במוצב אורחן שברצועת עזה, פגיעת הדף קשה באיברים הפנימיים, מלווה בשרפה בכל הגוף, פגיעה בשמיעה ואבדן ראייה. באירוע נהרג עודד שרון, איש שב"כ. כשמונה חודשים לאחר שנפצע קשה החל ללמוד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במאי 2009 אירגן בליצבלאו ביחד עם קרנית גולדווסר (בעלה אהוד גולדווסר, נחטף ונהרג), בת כתתו בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון, מסע אופניים שכל הכנסותיו הוקדשו לעמותת אתגרים, להקמת מרכז ספורט לילדים בעלי מוגבלויות בצפון.
באליפות אירופה בפאראטריאתלון שנערכה באילת באפריל 2012 זכה בליצבלאו ביחד עם המלווה שלו והמאמן שלו, יריב כרמלי, במדליית ארד בפאראטריאתלון בקטגוריית העיוורים באוקטובר אותה שנה, הוא סיים במקום שביעי באליפות העולם בקטגוריית העיוורים ביחד עם המלווה רז קרמן.

סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה בפאראטריאתלון שנערכה באלניה שבטורקיה ביוני 2013 זכה בליצבלאו ביחד עם המלווה שלו אור ברגר במדליית כסף בקטגוריית העיוורים, לאחר שעבר בשחייה - 750 מטר (12:13 דקות), רכיבת אופניים - 20 ק"מ (29:49 דקות), וריצה - 5 ק"מ (21:43 דקות) ובסך הכל סיים בתוצאה של 1.05.08 שעות. 
באליפות העולם בפאראטריאתלון שנערכה בלונדון שבבריטניה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום חמישי ביחד עם אור ברגר בתוצאה של 1:16:58 שעות.
מיוני 2014 הוא מתאמן בהדרכתו של אור ברגר.
בספטמבר 2014 זכה במדליית ארד במסגרת סבב הגביע העולמי במדריד.
בתחרות שנערכה במנאוס ברזיל ב-11 באוקטובר 2014 סיים בליצבלאו במקום הראשון בתחרות פאראטריאתלון למרחק ספרינט במסגרת הסבב העולמי. בתחרות זו הוא נעזר באיש הברזל גלעד רותם.
בינואר 2018 סיים בליצבלאו תחרות חצי איש ברזל שנערכה באילת בליווי של רותם גלעד.
בתחרות איש ברזל שנערכה בקלמר, שוודיה ב-18 באוגוסט 2018 קבע בליצבלאו שיא עולם חדש לעיוורים של 10:51.11 שעות, שיפור ב-12 דקות לשיא הקודם. הוא השתתף בלווי ארז פאלק.
סיפור חייו והישגיו הספורטאים מעוררי ההשראה הפכו אותו למרצה מבוקש וייחודי.

תארים והישגים

ב-13 בפברואר 2014 זכה בליצבלאו בתואר ספורטאי השנה של הוועד הפאראלימפי.
במאי 2014 זכה באות מופת לשיקום מטעם שר הביטחון. 
ביום העצמאות 2015 נבחר בליצבלאו לגיבור ישראלי וקיבל עיטור על ידי הרמטכ״ל גדי איזנקוט.

חייו האישיים

בליצבלאו מתגורר עם רעייתו ושתי בנותיו בהרצליה. הוא ייצג את בית הלוחם תל אביב ומתאמן בפאראטריאתלון בהדרכת יריב כרמלי ובשחייה בהדרכת מיקי חליקה.
כיום, עובד בליצבלאו בחברת sygnia שבמסגרתה הוא מרצה בהתנדבות כחלק מתרומה לקהילה שמעניקה החברה. הוא העניק הרצאות בכ-250 בתי ספר ברחבי הארץ. ההרצאה עוסקת בנושא הסייבר, תוך שילוב סיפורו האישי והתמודדות עם משברים פיזיים ונפשיים. התלמידים נחשפים לנושא הסייבר מעמדה של יכולת עזרה לאנשים עם מוגבלויות.
קנדריק ריי

ביוגרפיה

ריי למד בתיכון במידלטאון, ניו יורק. הוא שיחק כדורסל בקולג'ים באוניברסיטת קוויניפק בובקאטס ואחר כך באוניברסיטת קנסאו סטייט אוולס.
ב- 26 בפברואר 2017 נבחר לחמישיית העונה של אזור האטלנטיק סאן.
בשנתו האחרונה בקולג' היו לו בממוצע 21.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.

נימבורק (2017-2018)

ב-24 ביולי 2017 החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצה הצ'כית נימבורק, כאשר חתם על חוזה לשנה אחת. ריי סייע לנימבורק לזכות בליגה הצ'כית ובגביע הצ'כי, הוא הצליח גם להוביל את הצ'כים לשמינית גמר ליגת האלופות של פיב"א, שם הם הפסידו, לאלופה העתידית, א.א.ק. אתונה.
ב-56 משחקים ששיחק בעונת 2017-18 (הן בליגה הצ'כית והן בליגת האלופות), העמיד ריי ממוצעים של 14.1 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים ב-19.2 דקות למשחק. ריי זכה בתואר השחקן המצטיין בליגה הצ'כית ונכנס לחמישיית העונה השנייה בליגת האלופות.

מכבי תל אביב (2018-)

ב-18 ביוני 2018 ריי חתם לשלוש שנים באלופת המדינה, מכבי תל אביב.
ב-26 בפברואר 2019 הושאל ללה מאן סארת הצרפתית עד לסוף העונה.
בתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם באא"ק אתונה.

חיים אישיים

אחיו הבוגר של ריי הוא אלן, גם הוא כדורסלן במקצועו.
אייזנשטאדט

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על יישוב באזור כבר בתקופת תרבות הלשטט. קלטים ורומים התיישבו במידה מועטת באזור זמן מה מאוחר יותר. במשך נדידת העמים הגדולה התיישבו באזור שבטים גרמאניים והונים. בסביבות שנת 800, בזמן שלטונו של קרל הגדול, החלה ההתיישבות הבווארית באזור.
העיר, שהייתה אז מצודה, נהרסה בידי חייליו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה, וב-1241 נהרסה שוב בידי המונגולים הפולשים. ב-1373 עברה העיר לשלטון משפחת קניז'אי, שבנו מחדש את חומות העיר ואת המצודה. ב-1388 העיר קיבלה זכויות להחזיק שוק על ידי הקיסר זיגמונד.
ב-1445 נכבשה העיר על ידי הארכידוכס אלברט השישי מאוסטריה. ב-1451 הועברה העיר לידי פרידריך השלישי בידי מתיאס קורבינוס בתמורה לכתר ההונגרי. מתיאס כבש מחדש את העיר ב-1482, אך ב-1490 היא נכבשה בידי מקסימיליאן הראשון מבית הבסבורג, ונשארה תחת שליטת השושלת עד 1622. ב-1529 ו-1532 העיר נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית, עם התקדמותה לכיוון העיר וינה. העיר הפכה לעיר מלכותית מאז 1648. היא נהרסה בשרפות פעמיים, ב-1589 וב-1776.
ב-1648 עברה העיר לשליטת המשפחה ההונגרית אסטרהאזי. נסיכי המשפחה שינו באופן מסיבי את מראה פני העיר בבניות נרחבות שערכו בעיר, שהבולטת מביניהן היא טירת אסטרהאזי.
בשנת 1809 נכבשה העיר בידי הצרפתים, במשך המלחמות הנפוליוניות, וב-1897 היא חוברה לקווי הרכבת.
עד סוף מלחמת העולם הראשונה העיר הייתה העיר המרכזית בחבל קישמארטון שבממלכת הונגריה. בשנת 1921 בעקבות חוזה טריאנון וחוזה סן-ז'רמן צורפה העיר לאוסטריה יחד עם שאר בורגנלנד. מאז ה-30 באפריל 1925 העיר היא בירת בורגנלנד ומושב ממשלתה. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הופגזה קשות. ב-1945 היא נכבשה בידי הצבא האדום, ונשארה תחת כיבוש סובייטי עד 1955.

הקהילה היהודית

הקהילה זכתה בתקופה מסוימת למעין אוטונומיה יהודית והייתה אחת מאיחוד שבע קהילות, רבי מאיר אייזנשטט התמנה בשנת תע"ז לכהן כרב בקהילה ושל "שבע הקהילות", ועל שמה נקרא. גם באייזנשטאדט ייסד ישיבה.
סער 4

הוצאה מהשירות

הספינה הראשונה שהוצאה מהשירות הייתה אח"י רומח, שנמכרה לצ'ילה בשנת 1979. "אח"י כידון" הוטבעה בשנת 1997 ליד חוף שבי ציון כדי שתשמש אתר צלילה וזיכרון ללוחמי שייטת 13 שנפלו בלבנון. ספינות נוספות נמכרו לציי צ'ילה וסרי לנקה], האחרונות "מולדת" וקוממיות" בשנת 2000. 
בשנת 2011 רק שתי ספינות מדגם סער 4 נותרו בשירות מבצעי, "אח"י ניצחון" ו"אח"י עצמאות", שתי הספינות מדגם נדרן אשר עברו הסבה בשנות ה-90 לתצורה המיועדת נגד צוללות. ובמהלך השנים האחרונות עברו הסבה בשנית ללחימת שטח בלבד. 
בדצמבר 1976 ייצאה ישראל שני סטי"לים סער 4 לדרום אפריקה שזכו לשמות SAS SHAKA ו-SAS SCORPION. הצוותים הדרום-אפריקניים התאמנו בחיפה והפליגו אחר כך לדרום אפריקה דרך גיברלטר.
ב-15 בינואר 2014 הוצאה אח"י ניצחון משירות, וב-6 במרץ באותה שנה הוצאה אח"י עצמאות משירות. ב-7 ביולי 2016 הוטבעה אח"י עצמאות באימון ירי של טילי הרפון.
כווית סיטי

שכונות בעיר

רשימת שכונות בעיר: ביאן (بيان), באניד אל-קאר (بنيد القار), חולה (حولي), אל-ג'אבריה (الجابرية), מישרף (مشرف), א-סאלמיה (السالمية), סבאח אל-סאלם (صباح السالم), סלוא (سلوى), שארק (شرق), א-שויח' (الشويخ), א-רמית'יה (الرميثية), עבדאללה סאלם (عبدالله السالم), א-נוזהה (النزهه), כיפאן (كيفان), א-שאמיה (الشامية), א-דיעיה (الدعية), אל-פיחא (الفيحا), אל-קאדסיה (القادسية), א-דאסמה (الدسمه), קורדובה (قرطبة), א-סוראא (السره), אל-יארמוכ (اليرموك), אל-מנסוריה (المنصورية), אל-אנדאלוס (الاندل).

היסטוריה

העיר נכבשה בשנת 1991 במלחמת המפרץ על ידי צבא עיראק. שם העיר שונה לאל-קדימה (בערבית: القديمه). כנראה, שם זה היה השם הראשון של העיר לפני ששינו אותו לכווית. השם הוחלף על מנת למחוק או להעלים את ההיסטוריה של כווית. בזמן המלחמה העיר הופצצה ונגרם לה נזק גדול: בניינים נשרפו ונהרסו, כבישים ומנהרות שימשו מטרות לתקיפות; המוזיאון של כווית, שכלל עבודות אמנות וסמלים וערכים יקרים מאוד, נשדד ונשרף; מגדליה של כווית, שהיו סמל לאומי, שימשו מטרה לסדאם חוסיין, מנהיג עיראק דאז, אך לא נגרם נזק משמעותי למגדלים.
אחרי הפלישה ולאחר גירוש הצבא העיראקי, משקיעים זרים וממשלת כווית עשו מאמצים רבים לשקם את העיר ולתקן את הנזק. כיום כל סימני המלחמה נמחקו. מאז נבנו בתי מלון חדשים, נבנו שכונות חדשות, והעיר מושכת יותר ויותר תיירים.
פאזור (אלקטרוניקה)

פאזור הוא קבוע מרוכב המייצג פונקציה סינוסואידלית של הזמן בעלת משרעת ותדירות קבועה בעזרת האקספוננט המרוכב. פאזורים משמשים בהנדסת חשמל ובפיזיקה על מנת לפשט בעיות הכוללות משוואה דיפרנציאלית לפתרון משוואה אלגברית, או על מנת לפשט בעיות הכוללות חיבור פונקציות סינוסואידליות באותה התדירות לחיבור אלגברי של מספרים מרוכבים.
בחיבור פאזורי באלקטרוניקה התדר של כל הרכיבים במעגל  זהה, וההבדל בין הרכיבים הוא במשרעת ובהפרש המופע מהמקור.
גוסטבו קברל

קריירה

קברל החל לשחק בקבוצת ראסינג קלוב, במהרה הפך לשחקן הרכב ולאחד משחקניה החשובים של הקבוצה ולאחד מהבלמים הצעירים המבטיחים של ארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב- 2003 ושיחק בשורותיה עד ינואר 2008. למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות מאירופה, בחר קברל לעבור לריבר פלייט. מחצית מכרטיסו נרכש על ידי סוכן שחקנים. ביוני 2010 עבר לאסטודיאנטס טקוס המקסיקנית. לאחר שנה חזר לארגנטינה וחתם בארסנאל סארנדי. ב-10 באוגוסט 2011 הושאל לקבוצה הספרדית לבנטה, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-3 בדצמבר נגד ברצלונה. ב-12 ביוני 2012 הושאל שוב והפעם לקבוצה סלטה ויגו. בקיץ 2013 הפך לשחקן קבוע. ב-14 ביוני 2019 לאחר שבע שנים בויגו חתם בפצ'וקה המקסיקנית לשנתיים.

בנבחרת

קברל נחשב לאחד השחקנים הצעירים המבטיחים של ארגנטינה. הוא היה מהשחקנים המובילים של ארגנטינה הצעירה אשר זכתה במונדיאל הנוער ב-2005.
אנטי-סובייטיזם

אנטי-סובייטיזם (באנגלית: Anti-Sovietism) מתייחס לאנשים ופעילויות המכוונים לכאורה נגד סובייטים, ברית המועצות, מדינות ברית המועצות לשעבר, יוצאי החזית המערבית, או שלטון ברית-המועצות.
רוסופוביה או סנטימנט אנטי-רוסי (באנגלית: Anti-Russian sentiment ,Russophobia ,Anti-Russian) הוא מגוון רחב של רגשות שליליים, חוסר אהדה, פחד, סלידה, לעג או דעות קדומות כלפי רוסיה, רוסים, תרבות רוסית או מורשת רוסית. הכוללים קלישאות תרבות המונים כלפי רוסיה והשטחים המסופחים אליה, לרבות חצי האי קרים. רבים מן הסטריאוטיפים הללו פותחו במהלך המלחמה הקרה, ונעשים בהם שימוש כאלמנטים למלחמה פוליטית נגד ברית המועצות. ייצוג שלילי של רוסיה ושל הרוסים בתרבות הפופולרית המודרנית מתוארים לעיתים קרובות גם כאמצעים פונקציונליים. שכן סטריאוטיפים על רוסיה עשויים לשמש אמצעי למסגור המציאות, כמו יצירת דמות של אויב, תירוץ, או הסבר מסיבות שונות ולמטרות תועלת שונות. עשרות שנים לאחר תום המלחמה הקרה, הרוסים עדיין מתוארים כ"נבלים של הוליווד". מצד שני קיימים לאומנים רוסיים והמנצלים את הפוליטיקה של רוסיה ומשתמשים ב"רוסופוביה" כאמצעי תעמולה לשלילת כל ביקורת כלפי רוסיה ופעילותה. הרוסופוביה נובעת גם מהטרור האדום, זיכרון הקולוניאליזם הרוסי והצבא האדום.

מתנגדי הסובייטיות

התנגדות לסובייטיות מתייחס לקבוצת אנשים שלא הסכימו עם תכונות מסוימות בהתגלמות האידאולוגיה הסובייטית וביקרו את המפלגה הקומוניסטית לאור מוכנותם לדבר ולצאת נגדם. המונח "דיסידנט" שימש בברית המועצות בתקופה שלאחר מותו של יוסיף סטלין עד נפילת הקומוניזם. המונח שימש כדי להתייחס לקבוצות קטנות של אינטלקטואלים שוליים, כשהאתגרים הצנועים שלהם כלפי המשטר הסובייטי נתקלו בהגנה ועידוד במכתבים. בעקבות האטימולוגיה של המונח, מתנגדים אלו נקבעו להרחקה ו"לשבת בנפרד" מהמשטר. כשהמתנגדים החלו לזהות את עצמם כמתנגדים, המונח בא להתייחס לאדם שאי-הקונפורמיזם שלו נתפש לטובת החברה.
התנגדות פוליטית בברית המועצות לא נראתה לעין, ולמעט חריגות נדירות, לא הייתה להתנגדות מטעם שום קבוצה השפעה. במקום זאת, אלמנט חשוב לפעילות התנגדות בברית המועצות היה להודיע ​​לחברה (הן בתוך ברית המועצות והן במדינות זרות) על הפרת חוקים וזכויות אדם. עם הזמן, התנועה הרגועה והמתונה יחסית יצרה מודעות חיה ועולמית להתעללות הקומוניסטית - סובייטית.
המתנגדים הסובייטיים שביקרו את המדינה עמדו בפני סנקציות משפטיות אפשריות תחת החוק הפלילי הסובייטי, ועמדו בפני בחירת הגולה, בית החולים לחולי נפש או מחנה העבודה (גולאג). ההתנהגות הפוליטית האנטי-סובייטית, בפרט, בהתבטאויות כלפי השלטונות, ביקור רפורמות, וכתיבת ספרים הוגדרו אצל אנשים מסוימים כפעולה פלילית בעת ובעונה אחת (לרבות, הפרת הסעיפים 70 או 1–190), וכסימפטומים פסיכיאטרי (למשל, "אשליה של רפורמיזם"), ואבחון (למשל, "סכיזופרניה איטית"). ראו: קבוצת הלסינקי.
איידהו שלי

עלילה

הסרט מספר את סיפורו של מייק (ריבר פניקס), נער ליווי מפורטלנד החי ברחובות ומחפש את אמו. מייק סובל מנרדמות (נרקולפסיה) בכל פעם שהוא נמצא במצבי לחץ. הוא שורד בזכות היותו נער ליווי, אשר שוכב עם גברים ונשים כאחד. את סקוט (קיאנו ריבס) הוא הכיר ברחוב. סקוט עובד גם הוא כנער ליווי, אף על פי שבא מבית עשיר, וחי ברחוב כיוון שמרד במשפחתו וברח מהבית.
מייק וסקוט הצטרפו לחבורת רחוב העוסקת בגניבות לשם מימון סמים. מייק ושאר חבורת הרחוב יודעים כי סקוט אמור לרשת כסף רב כשיגיע לגיל 21, וזו תקוותם לצאת מהעוני ומחיי הרחוב. בהמשך מייק וסקוט נהיים חברים טובים ומתרחקים מהחבורה. שניהם נוסעים באופנוע לאיידהו, כדי לבקר את אחיו של מייק במטרה לגלות למייק היכן נמצאת אמו, אשר נטשה אותו בהיותו תינוק, ומאז חי במוסדות כל ילדותו. בדרך לאיידהו התוודה מייק באוזני סקוט, כי הוא אוהב אותו והיה רוצה להרגיש קרוב אליו יותר. סקוט אמר כי הם יוכלו להיות רק ידידים, כי הוא שוכב עם גברים רק תמורת כסף. 
מייק הגיע לאיידהו, שם גילה כי אמו עובדת במלון בסנייק ריבר ואחיו, אשר סיפר לו על כך, הוא למעשה אביו. עם זאת, מה שעניין את מייק הוא למצוא את אמו והוא נסע למלון, אך שם נאמר לו שאמו, שרון, חסכה כסף ועברה לגור באיטליה. מייק וסקוט מכרו את האופנוע שלהם לבחור עשיר בשם הנס, כדי לממן את הנסיעה לאיטליה. באיטליה הגיעו השניים לחווה מחוץ לעיר רומא, שם נאמר למייק שאימו חזרה לארצות הברית, אולם סקוט התאהב בכרמלה, בחורה שגרה בבית ההוא. הוא חוזר איתה לפורטלנד, שם קיבל את הירושה מאביו, שהלך לעולמו. סקוט שינה את דרכיו הנלוזות, וכאדם עשיר התכחש לעברו ולחבריו הקודמים. גם מייק חזר לפורטלנד, אל חיי הרחוב ולעולם הזנות, אך בסוף הסרט מתגלה לצופה שחבורת הרחוב לה השתייך הביאה לו את החום והאהבה, שכל חייו השתוקק לה, לאחר שלא קיבל אותה לא מאמו ולא מסקוט.

אפיון הדמויות

מייק הוא נער ליווי שמבלה את חייו ברחוב. הוא תוצאה של הזנחה מצד הוריו שלא נתנו לו אהבה, חום ורגישות. אמו כלל לא גידלה אותו ועם אביו מעולם לא הסתדר (לדבריו "לו גדלתי במשפחה נורמלית הייתי מוצא את מקומי בחברה"). מייק הוא בחור מסוגר, החי מהרגע להרגע, מאופק, מסתורי אך גם רגיש. חייו הם למעשה זיוף, חיים ריקניים חסרי ערך ומעש, כשכל חייו הוא נודד בדרכים, ללא הורים וללא בית.
סקוט הוא בן להורים עשירים. אביו הוא ראש עיריית פורטלנד, אותו מתעב סקוט בשל הניכור שקיבל ממנו במהלך השנים. סקוט טוען שאביו רווי בשנאה כלפי כולם, והוא נגעל מהזיוף והצביעות שמביא איתו העושר הכלכלי. דמותו מזכירה בהרבה מובנים את בריק במחזהו של טנסי ויליאמס "חתולה על גג פח לוהט". סקוט עזב את הבית בגיל מוקדם ועבד כנער ליווי, שם פיתח ידידות קרובה עם מייק, ועזר לו להתמודד עם הנרקולפסיה של מייק, ובמשך קרוב לארבע שנים חיו ברחובותיה של פורטלנד.
ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל

ביוגרפיה

ז'ואאו הראשון נולד כילד בלתי חוקי בליסבון לפדרו הראשון, מלך פורטוגל ומאהבתו תרזה לורנסו. בשנת 1364 מונה לדוכס הגדול של אביש, ובשנת 1385 בתום מלחמת האזרחים וניצחונו הגדול על חואן הראשון, מלך קסטיליה בקרב אלז'וברוטה, הפך למלך פורטוגל ושלט בה עד שנת 1433.
בשנת 1387 התחתן ז'ואאו עם פיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, ובכך חיזק והבטיח את הברית שכרת עם ממלכת אנגליה.
תקופת שלטונו של ז'ואאו הראשון מתאפיינת כתקופה של שלום ופיתוח כלכלי של ממלכת פורטוגל. הפעילות הצבאית היחידה שיזם היה המצור והכיבוש של סאוטה בשנת 1415 אשר הבטיח את שליטתה של פורטוגל בחופה של אפריקה, והיווה את הצעד הראשון בפתיחתה של אירופה כלפי העולם הערבי. בתקופת שלטונו החל עידן התגליות הגדולות של יורדי הים הפורטוגזים אשר הפליגו ברחבי העולם, והרחיבו את שליטת פורטוגל בנתיבי השיט ומקורות האספקה של חומרי גלם.
ז'ואאו הראשון מתואר על ידי חוקרים כאדם שנון וחריף, שתלטן, אך יחד עם זאת נדיב. הכשרתו בנעוריו במסדר דתי, הקנתה לו ידע רב והשכלה נרחבת, יחסית למקובל בתקופת ימי הביניים.
גם צאצאיו המשיכו בדרכו כמלומדים ומשכילים. בנו ויורשו בשלטון, המלך דוארטה אף כונה "הפילוסוף הרהוט".
בן נוסף שלו, האינפנטה אנריקה הספן, נחשב בהיסטוריוגרפיה לאבי עידן התגליות האירופי, אותו חנכה פורטוגל.
ב-14 באוגוסט 1433 מת ז'ואאו הראשון, ובנו דוארטה, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
רביעיית תלמוס

רביעיית תלמוס היא רביעייה קולית ירושלמית אשר מורכבת מהזמרים: שלי ברלינסקי, נעמה נצרתי, יגאל קמינקא ועודד שומרוני. 
הרביעייה הוקמה בשנת 2002, עם זמר הקונטרה טנור דורון שלייפר. בשנת 2010 החליף את דורון שלייפר הזמר יעקב הלפרין והחל משנת 2016 יגאל קמינקא משמש בתפקיד זמר הטנור של הרביעייה. 
ההרכב הופיע לראשונה בחורף 2002. מאז הוא מרבה להופיע בקונצרטים שונים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, במרכז למוזיקה במשכנות שאננים, בפסטיבל יחיעם, בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, בפסטיבל אבו גוש, באוניברסיטה העברית, בטלוויזיה הישראלית, ב"קול המוסיקה", ובמקומות רבים נוספים.

רפרטואר

הרביעייה שרה בעיקר מוזיקת א-קפלה, ומתמחה בביצוע מדריגלים מתקופת הרנסאנס, ובמוזיקה ישראלית חדישה, תוך שימת דגש על ביצוע יצירות ועיבודים מקוריים של מלחינים ישראלים צעירים.