google/wiki40b huggingface dataset:
יוסטוס ואן אחמונט

יוסטוס ואן אֶחמונטׁ (בהולנדית: Justus van Egmont, בצרפתית: Juste d'Egmont ‏ 22 בספטמבר 1601 ליידן - 8 בינואר 1674 אנטוורפן) היה צייר פלמי. הוא הצטיין במיוחד בדיוקנאות, ציורים של סצנות היסטוריות ובסדרות דגמים לגובלנים.

באנטוורפן

יוסטוס ואן אחמונט נולד בליידן בהולנד בשנת 1601. אחרי שהתייתם מאביו, בשנת 1615 עבר הנער יחד עם אמו לאנטוורפן, בשטח בשליטה הבסבורגית, בימינו בבלגיה. הוא למד ציור אצל קספאר "השני" ואן דן הוּקה ובשנת 1618 יצא למסע לימודים באיטליה. בשובו למולדת ב-1620 התקבל לסטודיו של פטר פאול רובנס. הוא צייר עבור רובנס תמונה על הסעודה האחרונה שהוזמנה על ידי הקתדרלה במכלן והשתתף ביצירת מחזור התמונות על חיי מרי דה מדיסיס בארמון לוקסמבורג. בשנת 1628 הוסמך ואן אחמונט כאמן חבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן.

בצרפת 1648-1628

אחרי נסיעתו של רובנס לספרד, בחר ואן אחמונט להמשיך בקריירה שלו בצרפת. הוא היה שותף ביצירת ציורים דקורטיביים בסטודיו של סימון בוואֶה (1649-1590) בפריז ויצר כמה דגמי גובלנים עבור הסדנאות שפתחו בפובור סן מרסל הפלמים מארק קומאנס ופראנס ואן דר פּלאנקן. הוא נכנס בהמשך לשרותם של הנסיכים מבית קונדה, אחר כך אצל הנסיכים מבית אורליאן וקישט בשביל האחרונים את טירת באלרואה. לאחר מכן הפך ואן אחמונט לצייר החצר של לואי השלושה עשר, ואחר כך של בנו, לואי הארבעה עשר. הוא התמחה בעיקר בדיוקנאות של ראשי הממלכה ושל האצולה הבכירה.
בשנת 1648 הוא השתתף בהקמת האקדמיה המלכותית לציור ופיסול של פריז, לפי הדגם של האקדמיה סן לוקה ברומא. באן אחמונט נמנה עם תריסר האמנים המייסדים, לצידם של אמנים מקומיים כמו פיליפ דה שמפאן, סבסטיאן בורדון ושארל לה ברון, ושל בני מולדתו כמו פטר ואן מול ניקולא דה פלאטמונטאן (דה פלאטנברג) מאנטוורפן וגרהרד ואן אופסטאל מבריסל.
הוא העניק לאקדמיה הזאת כמתנה את יצירתו - הדיוקן של הדוכס גסטון מאורליאן

שנותיו האחרונות

בשנת 1649 חזר ככל הנראה לארצות השפלה תחת שלטון ספרד וחי זמן מה בבריסל,בה יצר מספר רב מאוד של תבניות לבתי המלאכה לגובלנים בעיר. ב-1653 פעל כבר שוב באנטוורפן
ואן אחמונט היה לאדם אמיד ואסף בביתו המפואר באנטוורפן אוסף גדול של ציורים, ביניהם מאת רובנס, ואן דייק, הולביין, יאן בוקהורסט, פיטר ואן מול ופראנס פורבוס השני, 2000.

לקריאה נוספת

Balis, A. 1993: ‘Fatto da un mio discepolo. Rubens’s studio practices reviewed’, in: Vol. tent. cat. Tokio (National Museum of Western Art, Tokio, pp. 100, 113.
Balis, A. 2007-2008: ‘Rubens en zijn atelier: een probleemstelling’, in: Rubens. Een genie aan het werk (tentoonstellingscatalogus), Brussel, pp. 32-33, 37, 46.
Hairs, M.-L. 1977: Dans le sillage de Rubens: les peintres d’histoire anversois au XVIIe siècle, Liège, pp. 44-45.

Vlieghe, H. 1993-1994: ‘Rubens’s atelier and history painting in Flanders. A review of the evidence’, in: The age of Rubens (tentoonstellingscatalogus), Boston/Toledo, p. 7.
מייקל סי הול

ביוגרפיה

הול נולד בראלי שבקרוליינה הצפונית כבן יחיד. כשהיה בן 11 אביו מת ממחלת הסרטן. הול למד בתחילה באינדיאנה אך לאחר שהשלים את התואר הראשון עבר לאוניברסיטת ניו יורק כדי ללמוד משחק. הול החל להופיע בהצגות באוף ברודוויי, בהן "מקבת'" ו"הנרי החמישי".

קריירת משחק

ב-1999 קיבל לראשונה תפקיד בברודוויי, כאחת מדמויות המשנה בהפקתו המחודשת של סם מנדז למחזמר "קברט".
בשנת 2001, החל לגלם את דמותו של דייוויד פישר ב"עמוק באדמה", מנהל בית לוויות הומוסקסואל. דמותו של פישר הייתה אחת הדמויות הראשיות בסדרה, והול המשיך לגלמה עד שהסדרה ירדה מהמסך בשנת 2005. הצלחתה הגדולה של הסדרה זיכתה את הול בתהילה והערכה כשחקן, אשר באו לידי ביטוי בין השאר במועמדות לפרס אמי. כמו כן, בין צילומי עונות הסדרה, כיכב הול בסרט המתח העתידני "צ'ק פתוח" ובמחזמר הבימתי "שיקגו".
לאחר סיום עונתה החמישית והאחרונה של "עמוק באדמה" קיבל הול תפקיד ראשי בסדרה "דקסטר" של הרשת המתחרה Showtime. בסדרה גילם הול את דקסטר מורגן, מומחה לזיהוי פלילי, שעובד בשירות משטרת מיאמי ורוצח פושעים שהתחמקו לדעתו מידי החוק. הסדרה קצרה הצלחה גדולה ושודרה במשך שמונה עונות. ב-2010, בעודו נאבק במחלת סרטן הלימפומה, זכה הול בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסדרה. כמו כן, זכה על תפקיד זה בפרס סאטורן והיה מועמד לפרס אמי.
בשנת 2012 שיחק בדרמה העצמאית "הבעיה עם בליס" בדמותו של מוריס בליס. בשנת 2013, שיחק בסרט "הרוג את יקיריך" לצידו של דניאל רדקליף. ב-2015, דיבב את דמותו של טופי בסדרת האנימציה "סטאר נגד כוחות הרשע".
בשנת 2017 שיחק בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן. ב-2018 שיחק בסרט "לילה בטירוף".

חיים אישיים

בדצמבר 2008 נישא הול לשחקנית ג'ניפר קרפנטר, ששיחקה את אחותו המאמצת בסדרה "דקסטר". השניים התגרשו בדצמבר 2010.
בספטמבר 2012, הוא החל לצאת עם מורגן מקגרגור והשניים נישאו ב-29 בפברואר 2016.
ב-25 באפריל 2010 הודיע הול כי נרפא מסרטן הלימפומה, וחזר לעבוד על העונה השישית של דקסטר.
דקדוק קלינגוני

דקדוק השפה הקלינגונית נוצר על ידי מארק אוקרנד עבור הסדרה מסע בין כוכבים, והוא תואר לראשונה בספר המילון הקלינגוני . קלינגונית היא לשון מדבק, בעלת יחסות רבות, וסידור ייחודי של חלקי הדיבר שהוא מושא-נושא-נשוא (OVS). הדקדוק הקלינגוני הוא בעל מאפיינים דקדוקיים שאינם רגילים בשפות אנושיות רבות, במטרה ליצור את ההרגשה של שפה שאינה אנושית.

שמות עצם

בקלינגונית קיימות שלוש קבוצות של שמות עצם, אשר מאפיינות רק את צורת הריבוי של שם העצם (אך אינן משפיעות על שאר היחסות): שמות עצם בעלי יכולת דיבור, חלקי גוף, וכל השאר. בקלינגונית שמות עצם נוצרים או על ידי הוספת יחסות (סופיות ותחיליות) והרכב שמות עצם. ניתן גם להפוך פועל לשם עצם על ידי הוספת סיומת 'wI, אשר הופכת את הפועל X ל"אחד שעושה X" (לדוגמה, "לירות" הופך לאדם שיורה, ו"לבנות" הופך לבנאי). בקלינגונית אין צורת יידוע לשמות עצם. יש בה חמישה סוגים של סיומות, אשר תמיד יבואו אחרי שם העצם בסדר הבא וממלאים תפקידי יחסות שונים:

סוג רביעי: סיבה

קיימת רק סיומת יחידה מסוג זה, והיא moH אשר מציינת סיבה. סיומת זו מציינת כי הנושא גורם למושא לעשות משהו. אם הפועל אליו המוספית מצורפת הוא פועל יוצא, אז המושא הישיר הופך למושא עקיף. מילים רבות בקלינגונית נוצרת על ידי הוספה לפועל סיומת זו, לדוגמה הפועל לנקות (Say’moH) נוצר על ידי הוספת המוספית לפועל להיות נקי ('Say).

סוג שמיני: כבוד

קיים רק סיומת אחת מסוג זה, והיא neS אשר מצורפת בפנייה למפקד או משהו ממעד פוליטי, חברתי או צבאי מעל הדובר, או ברצון להיות מנומס.

פעלים כמילות תואר

בקלינגונית אין מילות תואר ותפקידם מתמלא על ידי פעלים. ישנן שתי אופציות לסידור הפועל ושם העצם. כאשר הפועל לפני, אז זה שקול לכך שמתממשים בפועל להיות, לדוגמה yIQ wep זה המעיל או רטוב, וכאשר שם העצם לפני, אז זה שקול לכך שלא צריך להשתמש בפועל להיות, לדוגמה wep yIQ זה המעיל הרטוב. (wep זה מעיל, yIQ זה רטוב). ניתן להוסיף לפועל תיאורים זזים, כמו 'qu ו- 'Ha, או סיומות של פעלים מסוג חמישי, כמו 'pa.

מילות קישור

בקלינגונית ישנן 7 מילות קישור והן מתחלקות לשתי קבוצות: קישור בין משפטים (4) וקישור בין מילים (3). יש שלוש מילות קישור שקול אחת מהן יש גרסה עבור קישור משפטים ועבור קישור מילים והם (קישור מילים וקישור משפטים בהתאמה) וגם (je,ej) או (joq,qoj) ואו בררני (ghap,pagh). בנוסף לכך, מילת הקישור בין מפשטים ach’ משמשת לניגוד (כמו בעברית אבל).

תואר הפועל

תואר הפועל בדרך כלל יבוא בתחילת המשפט, אך תיאורי זמן תמיד יבואו ראשונים בסדר תיאורי הפועל. ניתן להוסיף לתיאורי הפועל את הסיומת ’Ha בשביל ליצור שלילה של תואר הפועל.

מבנה תחבירי

משפט פשוט בנוי מפועל אחד עם נושא (לא חובה במושא), כך שחובה תחילית לפועל, מכאן משפט פשוט יכול לכלול מילה אחת בלבד, אשר בנויה מפועל עם תחיליות ומוספיות. משפט מרוכב בנוי מכמה משפטים פשוטים אשר קשורים על ידי מילות הקישור הנ"ל (או, וגם, אבל, או בררני), אך גם בדרכים הבאים:

משפטים כמושא

ניתן להסתכל על משפט שלם כמושא לפועל על ידי הוספת המילה 'e' בתחילת המשפט.

שאלות

בשביל הפוך משפט לשאלה מוסיפים את הסיומת 'a' בהתאם למטרת השאלה. המילה ל"כן" היא HISlaH או HIja’ והמילה ל"לא" היא ghobe’. בשביל ליצור שאלות שאינן כן ולא, מוסיפים את מילות השאלה הבאות: chay-איך, ghorgh-מתי, nuq-מה, nuqDaq-איפה, qatlh-למה, ar'-כמה, ו-Iv'-מי. את מילות השאלה nuq ו-Iv' יופיעו במשפט במקומם הדקדוקי בהתאם לשאלה, זאת אומרת במקום הנושא או המושא. מילת השאלה ar' תופיעה לאחר שם העצם עליו השאלה מכוונת.
Sirens

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי אליזבת וולרידג' גרנט (לנה דל ריי), ונרשם כאלבום הדמו הראשון שלה בשנת 2006. ב-31 במאי 2012, הודלף האלבום לאינטרנט ביחד עם העטיפה שלו. כמו כן, לאלבום שתי עטיפות.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
שרון אקסלרוד

ביוגרפיה

אקסלרוד התאמנה בקבוצת הפועל עמק חפר/נתניה בהדרכתו של שמריהו נאבל.

1983

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה אקסלרוד במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:36.85 דקות, אחרי עירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 2:29.01 דקות, ולפני תמר הראל בת אגודתה (2:44.01 דקות) שתיהן מהפועל עמק חפר/נתניה.

1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה אקסלרוד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.90 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:11.73 דקות) וורד ליברמן ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:11.86 דקות)

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה אקסלרוד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:31.54 דקות, לפני עינת גבאי ממכבי חיפה (2:36.51 דקות) ורוית שילה מהפועל ערד (2:38.31 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.65 דקות, 4 מאיות השנייה איטי מדורית משלר ממכבי ירושלים שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 1:11.61 דקות, ולפני ורד ליברמן ממכבי תל אביב (1:13.87 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי.

1987

בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 סיימה אקסלרוד פעמיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.88 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:34.18 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.27 דקות, לפני דורית משלר (1:12.38 דקות) והדס פדה מהפועל נהריה ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.76 דקות, לפני הדס פדה  (2:37.67 דקות) ודורית משלר (2:39.63 דקות).
פייטיזם

פִּייֶטיזם (Pietism, בגרמנית: Pietismus) הוא תנועה דתית שקמה בקרב מאמיני הלותרניזם בגרמניה בשלהי המאה ה-17 ואמצע המאה ה-18, מתוך התקוממות נגד הממסד של הכנסייה הלותרנית. שם התנועה בא מהמילה הלטינית "pietas".
הפייטיזם מתנגד למעמד המועדף של הדוגמות התאולוגיות ומטיף לדתיות המבוססת על האמונה הפנימית הפרטית, תוך דגש על חזרה בתשובה, אדיקות (praxis pietatis - פרקטיקה של האדיקות), טוהר מידות, פעולות צדקה. החסיד שלו רואה עצמו מועצם על ידי חוויה מיסטית של מעין לידה מחדש. לפי הפייטיסטים רק המיסטיציזם עשוי לתת משמעות נוצרית לניהול חיים סגפניים וממושמעים.
המייסד שלה היה פיליפ יאקוב שפנר (Philipp Jacob Spener) ‏ (1705-1635), כומר ממוצא אלזסי שפעל בפרנקפורט על נהר מיין. הוא הקים בשנת 1670 קבוצות של מאמינים קרויות "קולגיה פייטאטיס" (collegia pietatis). בספרו "Pia desideria" הציע שפנר "דת של הלב" במקום "דת של הראש". אחריו, אוגוסט הרמן פרנקה (Francke) הפך את אוניברסיטת האלה למרכז פייטיסטי.
מאוחר יותר הרוזן ניקולאוס לודוויג פון צינצנדורף (1760-1700), תלמיד של פרנקה ו"בן סנדקות" של שפנר, הקים ברוח הפייטיזם קהילה דתית ביישוב הרנהוט בשלזיה, שנקראה "הכנסייה המורבית". כנסייה זו הפיצה את רעיונות ההתעוררות האוונגלית ברחבי אירופה וצפון אמריקה במאה ה-17 וה-18. 
הפייטיזם השפיע במידה רבה על הכומר האנגליקני ג'ון ווסלי ועל המתודיזם מיסודו. כמו כן נתנה השראה לאלכסנדר מאק, מייסד תנועת ה"אחים" (Brethren) משוורצנאו והכנסייה הנוצרית לפי האוונגליון.
באופן טיפוסי לנצרות הפרוטסטנטית, הפייטיזם מבוסס על האמונה כי המאמין יכול לקבל מחילה על חטאיו רק בהתערבות החסד האלהי. מחילת החטא צריכה להתלוות בשינוי טוטלי, ולא רק בשיפור או תיקון. ההארה של פאולוס הקדוש בדרך לדמשק היא האב טיפוס המובהק לשינוי מסוג זה. 
תוך שימוש במושגים של האלכימיה, הפייטיסטים טענו כי מרגע הלידה מחדש, הנוצרי שואף בלי הרף להמיר את העופרת של נשמתו למתכת האצילה המסוגלת לשקף את הנשגבות האינסופית של אלהים, זאת בדרך כואבת של כפרה, והתעמתות מתמדת עם פיתוי השטן.
מחוץ לדת הנוצרית הפרוטסטנטית, יסודות מקבילים במידה מסוימת לפייטיזם ניתן לראות בתנועה היאנסניסטית בקרב הקתולים בצרפת במאה ה-17, הקתולים באנגליה ובצפון אמריקה (דרך פייטיסטים שהמירו את דתם לדת הרומית-קתולית, כדוגמת פרדריק ויליאם פייברו) ואף ביהדות - התנועה החסידית מיסודו של הבעל שם טוב (1760-1700) בתוך היהדות.
בלה סנש

קורות חיים

בלה סנש נולד בשם שמואל שלזינגר ב-1894 בבודפשט. הוא החל ביצירתו הספרותית בגיל צעיר, ובשנות ה-20 נחשב לאחד המחזאים הבולטים בהונגריה. בלה סנש נפטר בגיל 33 מהתקף לב.
בשנת 1950 יצא לאור התרגום לעברית לספרו "צ'יבי" (בהונגרית: Csibi), פרי עטו של אביגדור המאירי. ספר ילדים זה, המספר את סיפורו של בן עניים הלומד בבית ספר לילדי עשירים ועומד בכבוד בתחרות שבינו לבינם, היה אחד הספרים האהובים ביותר על בני הנוער בישראל בשנות ה-50.
בתו חנה סנש הייתה מצנחני היישוב ומשוררת, והוצאה להורג בהונגריה בשנת 1944. היא הייתה בת שש במותו, ולדבריה, דמותו השפיעה עליה כל חייה.
ג'ובני ג'וליטי

קריירה

בשנת 1882 נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית. כיהן לראשונה כראש ממשלה בשנים 1892–1893, אך נאלץ לפרוש מכהונתו בשל מעורבותו העקיפה בשערורייה כספית. כהונתו השנייה ארכה למעלה משנתיים (1903–1905) והשלישית ארכה כשלוש שנים ומחצה (מאי 1906 - דצמבר 1909). ג'וליטי ניסה להילחם בשביתות ובמהומות שאירגן השמאל באיטליה על ידי צמצום הוצאות הממשלה ועל ידי פיוס הכנסייה הקתולית.

בענייני חוץ חיזק ג'וליטי את קשריה של איטליה עם אוסטרו-הונגריה.
בכהונתו הרביעית (1911–1914) היה ג'וליטי אחראי ליציאה למלחמה נגד האימפריה העות'מאנית, מלחמת איטליה-טורקיה שהסתיימה בניצחון איטלקי ובסיפוח לוב ושטחים נוספים לאיטליה. מחיר המלחמה העיק על המשק ותרם לא מעט לירידה בפופולריות של ג'וליטי, אשר נאלץ להתפטר במרץ 1914 בעקבות שביתה כללית ששיתקה את המדינה כולה.
שש שנים כמעט ישב באופוזיציה וניסה, לשווא, להביא לכך שאיטליה תשמור על נייטרליות במלחמת העולם הראשונה. 
כהונתו החמישית והאחרונה כראש ממשלה החלה ביוני 1920, כאשר אי הסדר הציבורי באיטליה הגיע לשיאו לאחר שהתבררו תוצאות המלחמה וחוזה ורסאי לגבי איטליה. ביוני 1921 התפטר סופית, שכן לא הסכים לקבל את דרישות הלאומנים בנושא פיומה.
שמו של ג'וליטי הפך מושג: "ג'וליטיזם" שפירושו שחיתות פוליטית ואופורטוניזם מדיני, והוא משקף את דעת הציבור על הדרך שבה מילא האיש את תפקידיו, ועל פניה של המערכת הפוליטית שבראשה עמד.
ריהוט אנושי

ריהוט אנושי או פורניפיליה הוא מונח מתחום ה-BDSM, המתאר בני אדם המשמשים בתפקידי רהיטים עבור אדם אחר, כגון מגש, הדום, כיסא, שולחן, ארון או פריט אחר. דוגמאות לרהיטים אנושיים מופיעות באמנות המודרנית ובתעשיית הפורנוגרפיה.

באמנות

האנשים המשמשים כדוגמנים בתחום הריהוט האנושי עשויים להיות עירומים או עירומים למחצה, על מנת להוסיף משיכה ארוטית ואסתטית ליצירה. הפסלונים של האמן אלן ג'ונס  שנעשו ב-1969, המציגים נשים עירומות למחצה בתפקידי הרהיטים, הן דוגמה קלאסית לתיאורה של פורניפיליה כאמנות.

קשירת הרהיט האנושי

המונח פורניפיליה נטבע על ידי אמן הקשירות ג'ף גורד אשר התמחה בג'אנר זה וכן ניהל את האתר "House of Gord" העוסק בנושא. פורניפיליה ברבות מהמקרים כרוכה בכך שהרהיט האנושי יהיה קשור בחוזקה ללא יכולת לזוז, כאשר הוא צפוי להישאר במצב נייח זה לתקופה ממושכת. לעיתים קרובות יחובר לרהיט האנושי גם מחסום פה, כך שהוא לא יוכל לדבר או להשמיע קולות וכן לעיתים הוא יהיה מוצב בעמדה לא נוחה ואף מסוכנת. בהרבה מיצירות הרהיטים האנושיים של ג'ף גורד היה שימוש גם בויברטורים. על מנת לשמור על בטיחות נאותה בזמן הסשנים המערבים פורניפיליה מסוג זה, נדרש מהשולט לבצע בדיקות תכופות לרווחתו של הכנוע.
האצטדיון האולימפי (מינכן)

תיאור המבנה

האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל הגרמני גונתר בניש והמהנדס פריי אוטו. המבנה, שתכנונו נחשב מהפכני וייחודי בעת הקמתו, כלל תקרות העשויות זכוכית אקריליק הנתמכת בכבלי פלדה. מבנה זה נועד להוות ניגוד לאצטדיון האולימפי של ברלין בו נערכה אולימפיאדת ברלין בשנת 1936 על ידי השלטונות הנאציים, ולצורך זה נבחר תכנון המעורר הרגשה של חופשיות וזרימה - במטרה לסמל את גרמניה החדשה והדמוקרטית. 
לאחר סיום האולימפיאדה, הפך האצטדיון לאצטדיון הבית של הקבוצות באיירן מינכן והחל משנות ה-90 של המאה ה-20 גם של קבוצת מינכן 1860 היריבה. קבוצות אלה השתמשו באצטדיון עד שנת 2005 עת עברו לאליאנץ ארנה.
ב-31 בדצמבר 2006 התקיימה באצטדיון תחרות הטור דה סקי הראשונה.

כמו כן שימש האצטדיון אתר לקונצרטים והופעות, בהן הופעות של מייקל ג'קסון, AC/DC, בון ג'ובי, רובי ויליאמס, מטאליקה והרולינג סטונז. 
בשנת 1975 שימש האצטדיון כאתר הצילום של הסרט רולרבול, במטרה לדמות מבנה עתידני.
הספה הגדולה

העלילה

הסדרה עוסקת בלונט הליצנית והבובה שלה מולי. בכל פרק מבצעת לונט את "ריקוד השעון" ומקריאה למולי סיפור וכן ישנם אלמנטים בסדרה החוזרים על עצמם שוב ושוב כמו שירים המדגישים את הנושאים הנלמדים בכל פרק.
המודל הטופוגרפי

המודל הטופוגרפי הוא מודל פסיכואנליטי שהוצג על ידי זיגמונד פרויד ב-1899 בספרו הנודע "פשר החלומות".
חוניו השני

חוניו השני היה כהן גדול מבית חוניו בבית המקדש, בנו של הכוהן הגדול שמעון הראשון. חוניו היה צעיר לימים כשנפטר אביו ולכן לא התמנה לתפקיד הכוהן הגדול, את שמעון אביו ירש אלעזר אחיו של שמעון, ולאחר שהוא נפטר, נמסר התפקיד למנשה שהיה גם הוא אחיו של שמעון. רק לאחר פטירתו התמנה חוניו לתפקיד.
חוניו השני פעל במחצית השנייה של המאה ה-3 לפנה"ס, בהתקופה ההלניסטית, בתקופתו של מלך מצרים תלמי השלישי. זו הייתה תקופת המאבק שבין בית תלמי לבית סלאוקוס על השליטה באזור שהביאה למלחמה הסורית השלישית. חוניו השני שהאמין בניצחון בית סלאוקוס סירב לשלם לתלמי השלישי את המס של עשרים כיכר כסף. בעקבות סירובו איים שליח המלך אתניון בהחרמת הקרקעות של יהודה וחלוקתן בין אנשי הצבא. איום זה לא הביא לשינוי דעתו של חוניו.
אחינו של חוניו יוסף בן טוביה ניצל את ההזדמנות והציע לתלמי השלישי סכום כסף גדול כדי לקבל את זכות גביית המיסים שהועברה אליו. בעקבות כך ירד מעמדו של תפקיד הכהן הגדול.
יוסף בן מתתיהו מתאר את חוניו השני כקמצן ושוטה שבהתנהגותו גרם לעליית מעמדו של יוסף בן טוביה.
בנו שמעון היה גם כהן גדול ונקרא שמעון השני. נכדו של חוניו השני היה הכהן הגדול חוניו השלישי שכיהן בתקופתם של סלאוקוס הרביעי ואנטיוכוס הרביעי.
דב יפה

ביוגרפיה

נולד בווילנה לטובה גיטל ולצבי יחזקאל יפה. בשנת ה'תרצ"ה (1935) עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. למד בישיבת היישוב החדש, שם התקרב לרב יואל קלופט, ובהמשך למד בישיבה שהקים רבו בפרדס חנה. אחר כך למד בישיבת חברון שבירושלים, חלק מהתקופה בחברותא עם הרב חיים ישעיהו הדרי. באותה תקופה התקרב לרב יחזקאל סרנא, והושפע רבות מהרב יעקב משה חרל"פ. בעקבות מלחמת ה'תש"ח עבר לישיבת פוניבז' שבבני ברק, שם הכיר את המשגיח הרב אליהו אליעזר דסלר. באותה תקופה הוא עמד בקשר אישי עם החזון איש, ובעקבות הדרכה ממנו עבר ללמוד בישיבת סלובודקה שבעיר עם חבר. לימים הרבה לצטט בשמו אמרות והדרכות.
בשנת ה'תשי"א התחתן עם רבקה כהן, שגדלה כיתומה בבית דודה הרב אהרן כהן, ראש ישיבת חברון. לאחר נישואיו גר בשכונת גאולה, בסמוך לישיבה, ולמד כשלוש שנים בכולל שבישיבת מיר. שם שמע שיחות מהמשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
בתמיכת הרב אליהו לופיאן, המנהל הרוחני של ישיבת כנסת חזקיהו, החל הרב יפה למסור בה ועדים, עוד כששכנה בזכרון יעקב. בשנת ה'תשט"ו, כאשר היה הרב יפה בן 27, הזמינו הרב לופיאן לכהן לצדו כמשגיח קבוע. הרב יפה עבר להתגורר ברכסים, בסמוך לישיבה. הוא מסר "ועדים", ופעם בשלושה שבועות מסר שיחה במקום הרב לופיאן. באלול ה'תש"ל, לאחר פטירת הרב לופיאן, התמנה תחתיו למנהל הרוחני של הישיבה. כאשר נפתחה ישיבת "כנסת חזקיהו לצעירים", על ידי הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, מסר הרב יפה את שיעור הפתיחה.
בשנת ה'תש"ל נקרא הרב יפה על ידי הרב הלל כגן, משגיח ישיבת גרודנא, לכהן בה כמנהל רוחני ומסר שם שיחות מספר שנים. בשנת ה'תשמ"ז החל למסור שיחות בישיבת קול יעקב בירושלים. בשנותיו האחרונות מסר גם שיחה שבועית בישיבת "קרן אורה" שבכרמיאל. כן מסר שיחות מוסר בבית המוסר בירושלים. בביתו שברכסים מסר בכל שבוע מספר "ועדים" מוסריים, למחנכים, לאברכים ולבחורים.
בכ"ו באב ה'תשע"ב צורף הרב יפה למועצת גדולי התורה של דגל התורה. היה מנשיאי קופת העיר בני ברק והצטרף למסעות גדולי התורה שארגנה הקופה החל משנת ה'תשס"ט, כן יסד את מעמדי התפילה בי"א בסיוון, יום פטירת השל"ה, על קברו. היה מורה הדרך של מוסדות חרדיים, בהם רשת הכוללים "רינה של תורה".
נפטר לאחר תקופת מחלה, בי"ט בחשוון ה'תשע"ח. הלוויתו יצאה מקריית צאנז בנתניה שם שהה בתקופת חייו האחרונה בבית החולים לניאדו. האדמו"ר מצאנז הספידו. לאחר מכן המשיכה ההלוויה לישיבת קול יעקב בירושלים, שם ספדוהו הרב שמואל אוירבך, הרב יהודה עדס והרב דוד כהן. משם המשיכה ההלוויה לישיבתו ברכסים, שם ספדו לו ראשי הישיבה, וכן הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב ברוך דב פוברסקי והרב דב לנדו. נטמן בבית הקברות ברכסים.

שיחותיו והנהגותיו

בשיחותיו דיבר בעברית רגילה, ולא ב"לשון הקודש" הנהוגה בישיבות הליטאיות. נהג לומר שהוא עצמו לא בא אלא להגיש בפני השומעים את דברי חז"ל והעבודה המוסרית מוטלת על כל אחד ואחד, כמאמר חז"ל: "אם אין אני לי מי לי". עוד הדגיש שעל כל אחד ואחד ללמוד מדי יום ספר מוסר קבוע, עד לסיומו, ואת הבאים אליו נהג לשאול איזה ספר מוסר הם לומדים בקביעות.
הוא מחה נגד עשיית מצוות כ"עול", ללא רגשי הנאה ואושר, והתנהלות דתית מתוך עצבים ("נרווים") וקפדנות, ואמר בשם החזון איש שהדבר גורם לחילול השם, כי נראה שכדי להיות צדיק צריך להיות קפדן. התנהל באופן רך ומקרב כלפי התלמידים.
בזקנותו אמר: "כשהתחלתי לכהן כמשגיח הייתי צעיר המשגיחים שבדור, ועתה קוראים לי זקן המשגיחים שבדור, וזה עבר כל כך מהר - ללמדכם שהחיים עוברים ביעף ועל האדם לנצלם אך למוטב, כי לא יהא סיפק בידו להתעלות כמשאלתו כל ימיו".
עדי אלון

ביוגרפיה

אלון נולד וגדל בירושלים. לאחר סיומו בבית הספר היסודי גרשון אגרון עבר אלון לבית הספר זיו ומרקס ולמד במגמת תיאטרון בה שיחק בתפקיד המרכזי "צ'ארלי" בהצגה "דודתו של צ'ארלי". לאחר מכן עשה את שירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל. בשנת 2008 השתתף בפסטיבל שירי ילדים.
בין השנים 2010–2013 גילם את איליי, בנם של גדי (צביקה הדר) וקרן (דפנה דקל) בשתי העונות של הסדרה "בלו נטלי".
החל משנת 2013 הוא מגלם את דמותו של מני אסייג בסדרה הקומית "שנות ה-80", בזכיינית ערוץ 13, "רשת".
בשנת 2016 גילם את דמותו של דייוויד בסדרת הנעורים "כוכב הצפון". באותה שנה החל לגלם את דמותו עידו בסדרת הנעורים "נעלמים" בערוץ ניקלודיאון ללקוחות "הוט", וכן החל לגלם את דמותו של זוהר בקומדיית הפשע של "מטומטמת" המשודרת בהוט 3. 
בשנת 2017 הופיע בעונה הראשונה של הסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד שימי. בקיץ אותה שנההוציא אלון סינגל בשם "מתחיל הקיץ", בשיתוף עם דניאל אסייג.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט. באותה שנה שיחק במיני סדרה מעורבבים.
בשנת 2019 שיחק ושר במחזמר "זה אני".
צפיפות נושאי מטען

צפיפות נושאי המטען הוא פרמטר פיזיקלי המאפיין את מספר החלקיקים הטעונים החופשיים ליחידת נפח. שמגיבים למתח חשמלי ויוצרים הולכה בחומר. בדרך כלל חלקיקים אלו הם אלקטרונים ובחצי מוליך גם חורים.

הגדרה מתמטית

בשונה מצפיפות מטען - שהיא מספר החלקיקים הטעונים ליחידת נפח עבור אנרגיה מסוימת - צפיפות נושאי המטען מתקבלת על ידי אינטגרציה על צפיפות המצבים באנרגיה כפול האיכלוס שלהן, על פני כל האנרגיות, מחולק ביחידת נפח:
.
כאשר  היא צפיפות המצבים,  היא התפלגות פרמי-דיראק ו- הוא הסימון המקובל לצפיפות נושאי המטען.
במוליך למחצה, כאשר ישנה גם צפיפות של חורים, צפיפות נושאי המטען מוגדרת בצורה הבאה:

מדידה אמפירית

צפיפות נושאי המטען נמדדת בדרך כלל על ידי אפקט הול, שבו נוצר מתח בכיוון ניצב לזרימת הזרם בהשפעת שדה מגנטי על ידי כח לורנץ. מתח זה תלוי בצפיפות נושאי המטען:
צפיפות נושאי מטען משתנה בדרך כלל בין  בחומר מבודד ובין   במוליך טוב.
גוארצ'ינו

ביוגרפיה

גוארצ'ינו נולד בצ'נטו, כפר בין בולוניה לפרארה.
בגיל 17 הוא למד אצל בנדטו ג'נארי (Benedetto Gennari), צייר מהאסכולה הבולונזית. ב-1615 הוא עבר להתגורר בבולוניה, שם זכו עבודותיו לשבחים מפי הצייר לודוויקו קאראצ'י (Ludovico Carracci) הזקן. ב-1618 התגורר בוונציה, למד אצל פאלמה ג'ובנה (Palma Giovane) ולמד להוקיר את ציוריו של טיציאן. הוא חזר לבולוניה וצייר שני ציורי קנבס גדולים: "עורבים מזינים את אליהו" ו"שמשון נלכד בידי פלשתים", במה שנראה כחיקוי של סגנונו של קאראווג'ו (אם כי בלתי סביר כי היה מסוגל לראות במו עיניו את הציורים המקוריים של קאראווג'ו שהתגורר ברומא). ציורים אלו נעשו עבור החשמן יאקופו סרה (Jacopo Serra), שליח האפיפיור בפרארה. 
את הציור "Et in Arcadia ego" (בלטינית "גם אני הייתי בארקדיה") או "הרועים מארקדיה" צייר גוארצ'ינו ב-1618 במקביל לציור "אפולו פושט את עורו של מארסיאס" בפאלאצו פיטי. סגנונו הראשון, כך טען פעמים רבות, הושפע מהציור של אניבאלה קאראצ'י (Annibale Carracci) בצ'נטו. כמה מיצירותיו המאוחרות יותר מתקרבות לסגנון של גווידו רני, והן מצוירות בקלילות ובצלילות רבה יותר. 
המרקיז אנצו בנטיוויו (Enzo Bentivoglio), ממשפחת האצילים ששלטה בבולוניה, המליץ על גוארצ'ינו בפני החשמן אלסנדרו לודוויזי (Alessandro Ludovisi), לעתיד האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר, שהיה במקור מבולוניה. השנתיים בהם שהה גוארצ'ינו ברומא היו פוריות ביותר. יצירותיו מתקופה זו כוללות את הפרסקאות של "אורורה" (איילת השחר) על תקרת החווילה של משפחת לודוויזי (Casino di Villa Boncompagni Ludovisi), את הציור "קריסוגונוס הקדוש בתהילתו" (1622) על תקרת כנסיית "סן קריסוגונו" (San Crisogono), את הפורטרט של האפיפיור גרגוריוס (כיום במוזיאון גטי), ואת הציור שנחשב יצירת המופת שלו "קבורתה והאלהתה של פטרונילה הקדושה" (Seppellimento e gloria di Santa Petronilla) עבור הוותיקן (כיום במוזיאונים הקפיטוליניים).
ב-1623 חזר גוארצ'ינו לבולוניה ונשאר בה עד מותו. ב-1655 שילם המסדר הפרנציסקני של רג'ו לגוארצ'ינו 300 דוקאטים עבור עיטור המזבח של "לוקאס הקדוש מראה ציור של המדונה עם ילד" (כיום במוזיאון לאומנות על שם נלסון-אטקינס בקנזס סיטי). גם משפחת קורסיני (Corsini) שילמה לו 300 דוקאטים עבור "ההלקאה של ישו" שצויר ב-1657.
גוארצ'ינו הצטיין במהירות הגדולה שבה הכין יצירות – הוא השלים לא פחות מ-106 עיטורי מזבח גדולים עבור כנסיות, ובנוסף הוא צייר 144 ציורים נוספים. ב-1626 הוא החל להכין את הפרסקו לקתדרלת פיאצ'נזה (Duomo di Piacenza). גוארצ'ינו המשיך לצייר וללמד ציור עד מותו ה-1666, תוך צבירת הון נכבד.