google/wiki40b huggingface dataset:
The Good, the Bad and the Ugly (נעימת נושא)

"The Good, the Bad and the Ugly" הוא קטע אינסטרומנטלי אשר היה שיר הנושא של סרט הקולנוע "הטוב, הרע והמכוער" משנת 1966 בבימויו של סרג'יו לאונה. השיר נכלל בפסקול הסרט תחת השם "The Good, the Bad and the Ugly (main title)". הקטע האינסטרומנטלי הולחן על ידי המלחין האיטלקי אניו מוריקונה.
גרסת כיסוי של הוגו מונטנגרו משנת 1968 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית ובבריטניה כאשר השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך נובמבר 1968.

גרסת אניו מוריקונה

במהלך שנת 1960 במאי הקולנוע סרג'יו לאונה, חבר ילדות של מוריקונה, שכר את מוריקונה שילחין עבורו את המוזיקה לסרטו הבא "בעבור חופן דולרים". שיתוף פעולה זה הוביל בהמשך למספר שיתופי פעולה בין השניים במספר סרטים אותם יצר לאונה בהמשך (בהם שיתוף פעולה שהוביל ליצירת שיר זה), אשר חלקם נחשבים למערבוני ספגטי.
מארק צייטלין

ביוגרפיה

מארק צייטלין למד לשחק שחמט במועדון של פיונירים בעירו.
במשך שנים השתתף בתחרויות בתוך ברית המועצות, לרבות אליפות ברית המועצות בשחמט. 
עלה לישראל מברית המועצות לשעבר בשנת 1990  והתיישב בבאר שבע. צייטלין מאמן במועדון השחמט המקומי. 
בשנת 2004 צייטלין היה שותף בנבחרת ישראל לסניורים (יחד עם יעקב מוריי, ידעאל סטפק ויאיר קריידמן), שזכתה באליפות העולם.
צייטלין אינו פעיל במשחק תחרותי מיוני 2016.
אולבורג

היסטוריה

במקום נמצאו שרידי התיישבות משנת 700 לספירה. בימי הביניים שימשה העיר נמל מרכזי של הויקינגים.
האזכור הראשון של העיר תחת השם אלבו היה על מטבע בשנת 1040. תרגום חופשי לאלבו הוא "מקום ליד הנחל".
חשיבותה של העיר התחילה כבר בימי הביניים כאשר הפכה לאחת הערים הגדולות בדנמרק. 
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר נכבשה על ידי הצנחנים הנאצים בשלב מאוד מוקדם של המערכה בנורווגיה. הגרמנים השתמשו בנמל התעופה של העיר על מנת לפלוש לנורווגיה.

גאוגרפיה ותחבורה

אולבורג ממוקמת על גדותיו של מצר לימפיורד  המפריד בין החלק הצפוני של דנמרק לשאר המדינה. רוב רובה של העיר שוכן על הגדה הדרומית של המיצר ורובע אחד שלה, הנקרא נורסנדבי שוכן לגדה הצפונית של ליפיורד. הרובע מחובר לעיר דרך שני גשרים: גשר סלול לרכבים וגשר עם מסילת ברזל. ברובע נורסנדבי שוכן גם נמל התעופה של העיר.
אולבורג שוכנת 120 ק"מ צפונית לאורהוס ו-414 ק"מ צפון מערבית מקופנהגן.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 16 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 0 מעלות צלזיוס. בקיץ הטמפרטורה יכולה להגיע גם ל-25 מעלות ויותר ובחורף הטמפרטורה יכולה להגיע למינוס 10 מעלות.

ספורט

מועדון הכדורגל אולבורג בולדספילקלאב משחק בליגת העל הדנית ואף השתתף בליגת האלופות בעונת 2008/9. העיר היא גם ביתה של קבוצת כדורעף הנשים אולבורג דמהאנדבולד המשחקת בליגה הבכירה במדינה ומועדון הקריקט אולבורג.

חינוך

בשנת 1974 נבנתה בעיר אוניברסיטת אולבורג. הקמת האוניברסיטה תרמה רבות לעיר והפכה אותה מעיר תעשייתית של מעמד הפועלים לעיר שהיא מרכז אקדמי עם אוכלוסייה משכילה. בעקבות הקמת האוניברסיטה הוקמו עוד מספר רב של מכללות. כיום לומדים באוניברסיטת אולבורג כ-14,000 סטודנטים והיא מעסיקה כ-2,000 עובדים.
בנוסף לאוניברסיטת אולבורג קיימות בעיר עוד 6 מכללות.

תעשייה

אולבורג נשארה עדיין עיר תעשייה חשובה. היצור העיקרי שלה הוא דגנים, מלט ודגים. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להיפתח ברחבי העיר הרבה מפעלי היי-טק.

יחסי חוץ

אולבורג מקיימת ברית ערים תאומות עם 29 ערים ברחבי העולם. היחסים כוללים החלפת משלחות של ילדים ומבוגרים בין הערים ושיתוף בנושאי תרבות, כלכלה וחינוך. אולבורג היא העיר עם הכי הרבה ערים תאומות בדנמרק. כל ארבע שנים אולבורג מזמינה משלחות של ילדים ונוער מכל הערים התאומות שלה לשבוע של ספורט בעיר.
מלחמת שלושים השנים השנייה

השימוש במונח

את המונח טבע לראשונה נשיא צרפת לימים, שארל דה גול, בעת נאום שנשא בבר-לה-דוק שבצפון צרפת ב-28 ביולי 1946. דה גול התייחס בנאומו ל"דרמה של מלחמת שלושים השנים בה ניצחנו זה עתה". לדבריו, שתי מלחמות העולם היו סכסוך אחד גדול, כשהתקופה בין המלחמות הייתה לא יותר מאשר הפסקת אש ארוכה. ראש ממשלת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, וינסטון צ'רצ'יל, התייחס אף הוא למונח במבוא לסדרת ספרים שכתב, בשם "מלחמת העולם השנייה". במבוא, ציין צ'רצ'יל כי אם יסיים לכתוב את סדרת הספרים, היא וסדרת ספרים נוספת שכתב על מלחמת העולם הראשונה יצטרפו "לתיאור של מלחמת שלושים שנים שנייה".
סכסוכי מלחמת שלושים השנים השנייה כוללים, בין השאר, את מלחמת העולם הראשונה (1914–1918), את מלחמת האזרחים ברוסיה (1917–1923) המלחמה הפולנית-סובייטית (1919–1921), את מלחמת האזרחים הספרדית (1936–1939) ואת מלחמת העולם השנייה (1939–1945). יש הכוללים את מלחמת הבלקן הראשונה ואת מלחמת הבלקן השנייה (1912–1913) בתוך מלחמת שלושים השנים השנייה, אף שהסתיימו טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
שיבי קלר

קורות חייו

אלישיב קלר נולד בחיפה. אביו, הרב מיכאל קלר, הוא בנו של הרב אהרן קלר שהיה הרב של נהריה; ואמו היא מוזיקאית חוזרת בתשובה שעלתה לישראל מארצות הברית. בצעירותו פגש את הרב שלמה קרליבך ואף שימש כאחד מעוזריו בעת ביקוריו בארץ.
קלר כותב ומלחין את שיריו בעצמו. בראיון עמו אמר כי אינו מגדיר את עצמו כמוזיקאי, אלא כמלחין ומתפלל, "השירים בדיסק הם תפילה שמוצאת ביטוי במוזיקה". מילות שיריו בחלקן מבוססות על פסוקים ובחלקן פרי עטו בהשראת המקורות היהודיים. את לחניו הוא נוהג לחבר כשהוא נמצא בהתבודדות. לדבריו, "כל הניגונים באים מהתבודדות, מלימוד התורה, מהצדיקים ומלהיות הרבה על קברות הצדיקים".
קלר מתגורר בקריית ארבע ומקורב לחסידות ברסלב.
יחסי בלארוס–הממלכה המאוחדת

היסטוריה

לאחר קריסת ברית המועצות ועצמאות בלארוס בשנת 1991, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. בשנת 1994 פתחה בלארוס את שגרירותה בלונדון, ובשנת 1995 פתחה בריטניה את שגרירותה במינסק. במשך השנים התנכרה בריטניה לבלארוס, בשל משטרו הקשוח של אלכסנדר לוקשנקו, אולם בשנת 2017 ביקר אלן דאנקן, שר זוטר בממשלת בריטניה, בבלארוס, וחתם שם על כמה הסכמים לשיתוף פעולה.

יחסים כלכליים

למרות הירידה הדרמטית בשנת 2016 (כ-63%) ביצוא הבלארוסי לבריטניה, האחרונה נותרה עדיין היעד השלישי בגודלו למוצרים הבלארוסים (השנייה בגודלה בשנת 2015), ושוק הייצוא הגדול ביותר מחוץ לחבר המדינות, והיא מהווה שותפת הסחר השישית בגודלה של בלרוס. בשנת 2017 חלה היפוך מגמה, ובחודשים ינואר עד יולי, היצוא הבלארוסי לבריטניה יותר מאשר הוכפל לעומת התקופה המקבילה לו שנה קודם לכן, והגיע ל-1.38 מיליארד דולר, ובנוסף, היבוא גדל גם הוא ב-66%.
עם זאת, היצוא הבלארוסי לבריטניה מהסתמך בעיקר על מוצר אחד - שמן ומוצרי זפת מינרלים, ובמהלך השנים האחרונות, חלקם ביצוא הבלארוסנע בין 95 ל-98 אחוזים. שאר הסחורות המיוצאות כללו דשנים, מוטות פלדה, עופרת, מעילי נשים ולייזרים. היבוא הבלארוסי מבריטניה כולל בעיקר מנועים, מכונות ומשקאות חריפים.
בריטניה היא גם אחת מ-6 המשקיעות המובילות לכלכלת בלארוסיה. נכון ל-1 בינואר 2015, ההשקעות הישירות של בריטניה הסתכמו ב-279.2 מיליון דולר, 144.9 מיליון דולר מהן היו השקעות ישירות, ו-134.3 מיליון דולר היו השקעות עקיפות. עם זאת, חלק ניכר מההשקעות הללו קשור לחברת בלואיל- החברה הבלארוסית של מוצרי נפט - וחברת הבת הבריטית שלה, BNK (בריטניה) בע"מ.

יחסים דיפלומטיים

בלארוס מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, וקונסוליה כללית בקרדיף. מאידך, בריטניה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק בלבד.
בשר בקר קובה

בשר בקר קובה (ביפנית: 神戸ビーフ) הוא כינוי לבשר בקר מזן טג'ימה-אושי של בקר ואגיו, המגודל בהתאם למסורת קפדנית במחוז היוגו, יפן ליד העיר קובה (מכאן שמו). הבשר נחשב למעדן יוקרתי ונודע בשל רמת השיוש החריגה שלו.  
אף על פי שקיימתם מספר מחוזות ביפן המגדלים בשר ואגיו איכותי ביותר (מיאזאקי, הידה, הואמי, ועוד), קובה נחשב ליוקרתי והמוכר מכולם.  
בהתאם למעמד היוקרתי שלו זכה הקובה בעולם, מקומות רבים בישראל ובעולם טוענים כי הם מוכרים בשר קובה, למרות שכמות בשר הקובה המיוצא מיפן הוא מועט ביותר ואפילו במדינות כמו ארצות הברית קיימות מס' מצומצם מאוד של מסעדות (9) המוכרות בשר קובה אמיתי. פעמים רבות בשר הנמכר כקובה הוא ואגיו ממחוז אחר ביפן, או מגידול אוסטרלי, אמריקאי, ואחרים.

היסטוריה

בקר ואגיו הובא ליפן במאה השנייה כבהמות ששימשו לגידול אורז. כשצריכת בשר הבקר בחברה עלתה, איכרים החלו לשכור פועלים שיעסו את גבו של הבקר על-מנת לשפר את איכות הבשר. בידוד העדרים וטכניקות ההאכלה הייחודיות, שנגרמו משטח קרקע מוגבל, הובילו למאפיינים מיוחדים וליחס שונה בין שומן רווי ללא רווי ביחס לבשר בקר אחר.
ויקיפדיה האינדונזית

רקע

אף על פי שהשפה האינדונזית דומה לשפה המלאית ויקיפדיה האינדונזית נותרה נפרדת מוויקיפדיה המלאית. (שהוקמה באוקטובר 2002). ב-2009 כתב יאן צ'י כי "מאחר שקבוצות אתניות אלו משתייכות לגבולות לאומיים, לא צפוי מיזוג".
אינדונזית היא צורה סטנדרטית חצי-מלאכותית של השפה המלאית, שפה ממשפחת השפות האוסטרונזיות. האינדונזית הפכה לשפה רשמית עם עצמאות אינדונזיה בשנת 1945. על אף שהיא השפה הרשמית במדינה, היא מדוברת על ידי 7% (30 מיליון איש) בלבד מאוכלוסיית אינדונזיה כשפת אם אם כי כ-240 מיליון בני אדם דוברים אותה שלא ברמת שפת אם.

תורמים

ב-2004 פרסם מגזין "טמפו" כי ויקיפדיה האינדונזית מורחבת על ידי אינדונזים החיים מחוץ לאינדונזיה. המאמר תרם לפופולריזציה של ויקיפדיה, ומאז מספר התורמים בוויקיפדיה האינדונזית צומח בצורה יוצאת דופן.
בפברואר 2009, ויקיפדיה האינדונזית הגיעה ל-100,000 ערכים. באותה שנה היו בוויקיפדיה האינדונזית 50 תורמים פעילים בלבד.

סדנאות וסמינרים

במרץ 2007 אוניברסיטת בינה נוסנטרה הזמינה את ויקיפדיה האינדונזית לקיום הסמינר הראשון של ויקיפדיה בקמפוס בג'קרטה.
בחודש נובמבר 2007 החליטה ממשלת אינדונזיה, באמצעות מחלקת התקשורת והמידע שלה, על הקמת סדנה שנתית לוויקיפדיה האינדונזית בנושא כתיבת מאמרים בוויקיפדיה. איוון לנין, אחד מהדוברים שרואיינו, ציין כי מספר התורמים לוויקיפדיה האינדונזית עלה, והמאמרים החלו להיות מגוונים יותר.
מורסיה (עיר)

היסטוריה

מורסיה הוקמה בידי עבד אל-רחמן השני, אמיר קורדובה, במאה ה-9. השם מורסיה (مرسية) נגזר משורש שמשמעותו "קבוע" או "יציב". הייתה בירת חליפות קורדובה, ומאוחר יותר בירת הטאיפה של מורסיה. מלך אראגון חיימה הראשון כבש אותה ב-1266 ומסר אותה לידי אלפונסו העשירי מלך קסטיליה. הייתה בירת אזור מורסיה, שכללה בנוסף לפרובינציית מורסיה גם את פרובינציית אלבסטה של היום. ב-1982 נקבעה כבירת הקהילה האוטונומית, שכוללת את פרובינציית מורסיה בלבד.
מווסת רבד

מווסת רבד הוא ציוד מסילה נייד המיועד ליישור הרבד עליו מונחת מסילת רכבת ולקביעת גובהו ופיזורו מסביב למסילה. הרבד הוא מצע החצץ עליו מונחת המסילה והוא מכסה את האדנים ונמצא מסביבם על מנת לתת להם תמיכה ולמנוע מהם תזוזה אופקית בזמן שרכבת עוברת על המסילה. בעת הנחת מסילה חדשה מפוזר עליה רבד ועל מנת ליצור כיסוי אחיד בגובה ובעובי המתאימים משתמשים במווסת רבד.

אופן העבודה

מווסת רבד מצויד בזרועות הידראוליות מלפניו ומצדדיו הניתנות להרמה והורדה. על הזרועות מורכבות כנפי פלדה המיישרות את הרבד לגובה אחיד מסביב למסילה ולאדנים. בצידו האחורי מורכב מטאטא מסתובב המנקה את פסי המסילה מרבד שהועף עליהם. ניתן לשלוט על ההגבהה של הזרועות ועל מרחקן של זרועות הצד מן המסילה ובכך לקבוע את גובה שכבת הרבד ואת עוביה מסביב לאדנים. הרבד צריך לכסות את האדנים, אך לא את הפסים, ולהגיע ולהמשיך אל מעבר לאדנים למרחק של 150–450 מ"מ.
ויסות הרבד מתבצע לאחר הנחת מסילה חדשה ופיזור הרבד מסביבה וכאשר יש צורך בתוספת של רבד עקב שחיקה לאחר תקופה של שימוש במסילה.
דיחוי

בהלכה, דיחוי פירושו שלאחר שנדחתה ופקעה מדבר כל שהוא חלות, נדחתה החלות ויותר לא תשוב. בלשון הגמרא "הואיל ונדחה ידחה".

דיחוי בקדושה

מדבר שחלה עליו קדושה, נדחה ואינו ראוי עוד מלשמש לאותו דבר לו הוקדש, הוא נדחה מקדושתו, והקדושה אינה חוזרת גם כאשר הבעיה איננה קיימת עוד.
בגדר הלכה זו קיימות מחלוקות רבות ומהן: האם בעלי חיים נדחים, או שמא דחוי הוא רק על בשר או דבר אחר ולא על דבר חי, האם "דיחוי מעיקרא" נחשב לדיחוי, כלומר דבר שמעולם לא היה ראוי לקדושה שתחול עליו, כמו למשל המקדיש בעל חיים להקרבה בזמן שאין המזבח קיים - האם דיחוי כזה, נחשב לדיחוי.

דיחוי למצוות

למרות המחלוקות הרבות בנושא, קיימת הסכמה כללית, כי אין דיחוי למצוות; כלומר, כאשר לא מדובר במצווה הבאה מכוח קדושה שחלה על חפץ, אלא מצווה המונחת על הגברא - האדם עצמו, לא שייך שהמצווה תפקע, שכן אין היא חלות ממשית, ואין היא נפקעת.
מסיבה זו, נפסקה ההלכה, כי אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים.

דיחוי לאיסורים

שאלה אחרת, הדומה  לשאלת הדיחוי במצוות, היא בעניין איסורי שבת. בהלכות מלאכת הוצאה, קיים כלל המגביל את האיסור רק אם נעשתה הוצאה בשיעור מסוים, שבו המלאכה נחשבת למלאכה חשובה, ולא לפעולה חסרת ערך. השאלה שנשאלה היא האם יש "דיחוי" לחצי שבת, במקרה שהגרגיר שהוצאה לרשות אחת לא היה בו שיעור מספק כנדרש לפי כללי הלכות מלאכת הוצאה, לאחר מכן צמק וחזר ותפח, האם בכך שהגרגיר צמק נדחתה ופקעה דין המלאכה ושוב אינו חוזר למרות שחזר ותפח, או שמא אנו אומרים ש"אין דיחוי לחצי שבת".
אנטוניו קרלוס ז'ובים

מוזיקה והשפעות

ז'ובים נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, וגדל באיפנמה, שם ספג את השפעת המוזיקה המקומית המגוונת – סמבה אפרו-ברזילאית קצבית מחד ובלדות פורטוגזיות נוגות מאידך. את חינוכו המוזיקלי כילד קיבל מקולרויטר (Koellreuter), מלחין גרמני שברח לברזיל מאירופה, ובמחיצתו נחשף ליצירות מלחינים כדביסי, שופן, ראוול, סטרווינסקי ורחמנינוב, אך גם למוזיקה אטונאלית.
לבד מהמוזיקה המקומית העממית, הושפע גם מהמלחין הברזילאי ה"קלאסי" וילה לובוס שאותו העריץ. שילוב כל אלה עם השפעות ג'אז ומשיכתו למוזיקה אימפרסיוניסטית צרפתית (בעיקר לזו של דביסי) הביאו לסגנון ברזילאי חדש – הבוסה נובה – סגנון שכבש את העולם בשנות ה-60 ומשפיע עד היום על יוצרים רבים במיוחד בתחום הג'אז.
תחכומו ההרמוני של ז'ובים בא לידי ביטוי במיוחד באותן נעימות שבהן המלודיה היא פשוטה עד כדי חדגוניות, כמו ב"סמבה לצליל אחד" (Samba de uma nota só) ו"מי מרץ" (Águas de Março), נשענת כל כולה על התפתחות הרמונית בצעדים קטנים ומדורגים.
רבים מלחניו של ז'ובים הפכו לנכסי צאן ברזל של מוזיקת הג'אז והם כלולים בספר הסטנדרטים הגדול (ה-Real Book).

תחילת דרכו

בשנות ה-50, כסטודנט לאדריכלות, התפרנס ז'ובים כנגן מועדונים בקופקבנה. כאשר נשכר לבסוף על ידי חברת הקלטות עסק בעיקר בעיבוד ובשיפוץ מוזיקה של אחרים. בתקופה זו החל גם לכתוב מוזיקה מקורית.
ב-1954 הקליט לראשונה שיר שהלחין בעצמו, אולם ראשית פרסומו בברזיל הייתה ב-1956 כאשר כתב את המוזיקה למחזהו של המשורר-פזמונאי (והדיפלומט) ויניסיוס דה מוראיס, "אורפאו דה קונסיסאו"
(Orfeu da Conceição). מאוחר יותר, כאשר עובד המחזה לסרט הקולנוע "אורפאו נגרו", נדרשו ז'ובים ודה מוראס לחדש את כל שירי המחזה על פי בקשת הבמאי. בשל מרחק גאוגרפי נאלצו השניים לשתף פעולה באמצעות הטלפון, אך הדבר לא הפריע להם ליצור יחד את שלושת שיריו המפורסמים של הסרט: Felicidade ,Frevo, ו-O Nosso Amor. הייתה זו תחילתה של ידידות מופלאה: רוב להיטיו העתידיים של ז'ובים היו לחנים למילים של דה מוראס.
בשנת 1958 הקליט ז'ובים שני אלבומים משותפים לו (כמלחין) ולז'ואאו ז'ילברטו כגיטריסט, שהיוו ציון דרך בהתפתחות הבוסה-נובה וביססו אותה כסגנון מוזיקלי מובחן ומוכר.
פסגת קולמן (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 2000.
הפסגה נקראת על שם הכומר ג'ון קולמן (John Coleman), אשר חקר את אנטארקטיקה במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית. קולמן הוא אחד משני כמרים שזכו לכבוד שעל שמם נקרא אתר באנטארקטיקה.
אפולוניוס מרודוס

תולדות חייו

הידיעות המועטות על חיי אפולוניוס שאובות מארבעה מקורות עיקריים: שני טקסטים שכותרתם "חיי אפולוניוס" ומצויים בסְכוֹליָה (ביאורים) על אפולוניוס; הערך "אפולוניוס מרודוס" בלקסיקון האנציקלופדי סוּדָה מן המאה ה-10, ופפירוס מן המאה ה-2 לפנה"ס שנתגלה באוֹקְסִירִינְכוֹס שבמצרים ומזכיר שמות כמה מראשי הספרייה האלכסנדרית. פפירוס אוקסירינכוס (P.Oxy. 1241) הוא המקור החשוב ביותר, מפני שזמן כתיבתו הוא הקרוב ביותר לימיו של אפולוניוס. טקסטים שונים אחרים מספקים מידע נוסף אודותיו.    
על פי לקסיקון סוּדָה ושני הטקסטים על "חיי אפולוניוס" היה שם אביו סִילֵאוּס או אִילֵאוּס. "חיי אפולוניוס" השני מציין כי אמו נקראה "רוֹדֵה" (Rhodē), אך הדבר אינו סביר;  פירוש השם רוֹדֵה ביוונית הוא "רוֹדִית" או "בת רודוס", וזהו ללא ספק ניסיון להסביר את הכינוי "הרודי" שנלווה לשמו. סוּדָה, שני "חיי אפולוניוס" והגאוגרף היווני סטראבון מציינים כי מוצאו מאלכסנדריה. אַתֶנאיוֹס וקלאודיוס אַילִיאָנוּס כותבים כי הגיע מנאוקרטיס שעל גדת הנילוס, כ-70 ק"מ דרומית לאלכסנדריה. שנת הולדתו אינה ידועה.
על פי לקסיקון סודה ושני "חיי אפולוניוס" היה אפולוניוס תלמידו של המשורר קאלימאכוס. "חיי אפולוניוס" השני מוסיף כי "לדעת אחדים" נקבר אפולוניוס יחד עם קאלימאכוס.
אפולוניוס עמד בראש הספרייה הגדולה באלכסנדריה, כפי שמציינים שלושת המקורות האחרונים. פפירוס אוקסירינכוס 1241 מוסיף ומספר כי אחריו מילא את התפקיד ארטוסתנס; חילופי הגברי אירעו קרוב לוודאי אחרי שנת 247/246 לפנה"ס, השנה בה עלה לכס המלוכה במצרים תלמי השלישי אאורגטס, מי שמינה קרוב לוודאי את ארטוסתנס לתפקיד. לקסיקון סודה מציין כי אפולוניוס הוא שהחליף את ארטוסתנס, אך הדבר אינו אפשרי: אפולוניוס למד אצל קאלימאכוס, אשר מת בסביבות 240 לפנה"ס; "חיי אפולוניוס" הראשון מציין כי אפולוניוס חי בימיו של תלמי השלישי; וארטוסתנס עמד בראש הספרייה עד שנת 204 לפנה"ס לכל הפחות.
על המעבר מאלכסנדריה לרודוס מעידים הן שני "חיי אפולוניוס" הן לקסיקון סודה, וחיזוק לכך הוא הכינוי "רוֹדְיוֹס" שנלווה לשמו. ברם, איננו יודעים אם אפולוניוס מת ברודוס או שב לאלכסנדריה כדי למלא את תפקיד ראש הספרייה.
על מותו מספרים רק שני "חיי אפולוניוס", אך דעותיהם חלוקות. הראשון כותב כי אפולוניוס מת ברודוס; השני סבור כי מת לאחר שובו אל אלכסנדריה.

הארגונאוטיקה

הארגונאוטיקה שונה במעט משירה אפית מסורתית או מזו של הומרוס, למרות שזה שימש כדוגמה עבור אפולוניוס. הארגונאוטיקה קצרה משירתו של הומרוס, עם ארבעה ספרים המונים יחדיו 5835 טורי הקסמטר (בעוד האיליאדה מונה 15,693 טורים). הארגונאוטיקה גם תמציתית בהשראתו של קאלימאכוס. 
שירתו האפית של אפולוניוס שונה גם בתיאורו החלש והאנושי של גיבורה, יאסון, ובמעברים מהירים למנהגים המקומיים, לאטיולוגיה ונושאים אחרים שבשירה ההלניסטית. אפולוניוס גם בוחר בגרסאות מדודות יותר של מיתוסים מסוימים. כך למשל, מדיאה מתבוננת בלבד ברצח אסביריטוס ואינה רוצחת אותו. האלים מרוחקים ואינם פעילים במשך כל היצירה.
קלמן הברקשטן

ביוגרפיה

מעטות הידיעות על קורותיו של רבי קלמן, אך שמו מופיע בכתבי בני דורו ובכתובי-יד שהניח אחריו: גיטין, שטרי חוב ומעשי בית דין אחרים. מקור נוסף לידיעות אודותיו הם כתבי חתנו המהרש"ל.
נולד לרב יעקב הברקשטן בלבוב ולמד מפי "החסיד הגדול מהר"ר [=מורינו הרב רבי] דניאל" תלמידו המובהק של רבי ישראל איסרלן בעל "תרומת הדשן".
בשנים ה'רס"ג-ה'רס"ח (1503–1508) כיהן כרב וראש ישיבה בלבוב, ב-1508 התמנה כרב וראש ישיבה באוסטרוה, וכשעבר לכהן כאב"ד ור"מ בריסק דליטא התמנה חתנו המהרש"ל, בעלה של בתו ליפקא, כרב וראש ישיבה באוסטרוה במקומו.
לאחר שנים ספורות בבריסק, עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. האריז"ל שהיה אז בשנות העשרה שלו, שמע מפיו דברי תורה ופגישתם מתועדת בכתבי תלמידו של האר"י, רבי חיים ויטאל.
הוא הגיע לזקנה מופלגת, נפטר בירושלים אחרי שנת ה'ש"ח (1548) ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

זיהויו עם אישים שונים

אליעזר ריבלין בהערותיו לספר "תולדות חכמי ירושלים" של אריה לייב פרומקין שיער שאגדת רבי קלונימוס בעל הנס עוסקת למעשה ברבי קלונימוס קלמן הברקשטן. השערה זו נתמכת בזיהוי שעשו פרומקין וא"מ לונץ בין רבי קלונימוס בעל הנס ור' קלונימוס ב"ר יעקב, רבה הראשון של עדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל.
הרב ראובן מרגליות סבור כי זיהויו של ר' קלמן הברקשטן בידי שלמה בובר ואחרים, כחותן המהרש"ל, מבוסס על הנחות מפוקפקות ואין לו על מה לסמוך.
ארמון המלך חוסיין

ארמון המלך חוסיין הוא שלד של ארמון שהיה אמור לשמש כבית הקיץ של חוסיין, מלך ירדן.
בנייתו החלה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר אזור יהודה ושומרון היה תחת שילטון ירדני. בנייתו הופסקה בעקבות מלחמת ששת הימים, בסיס המבנה לא נהרס והוא נמצא על גבעת תל אל פול, סמוך לשכונת בית חנינא של היום.
שלד הארמון נמצא מערבית לשכונת פסגת זאב ומשקיף על שכונת שועפאט, הוא נמצא 2,754 רגל מעל פני הים, חוסיין בחר ככל הנראה להקים את ארמונו, דווקא במיקום זה בגלל החשיבות ההיסטורית של האתר.
הארמון תוכנן להיבנות כמבנה מפואר בעל 3 קומות המתייצבות על קשתות עשויות מאבן ירושלמית. שלד המבנה מצופה הבטון שנותר היום משמש כמקלט לעבריינים.
באוגוסט 2011 עצרה עיריית ירושלים עובדים לא חוקיים שבנו גדר מסביב לארמון.
אליס לי

ביוגרפיה

לי למדה בקולג' בדפורד של אוניברסיטת לונדון בין 1876 ל-1884, והייתה אחת הנשים הראשונות להן הוענק תואר אקדמי באוניברסיטה זו. לאחר סיום לימודיה נשארה בקולג' עד 1916, כמרצה למתמטיקה ולפיזיקה.
ב-1895 למדה קורס בסטטיסטיקה אצל קרל פירסון, ושם החלה התעניינותה בביולוגיה אבולוציונית. היא הייתה לתלמידת מחקר של פירסון. מחקרה עסק במתאם בין גודל הגולגולת והיכולות האינטלקטואליות. מחקרה בדק שלוש קבוצות: סטודנטיות בקולג' בדפורד, מרצים גברים באוניברסיטת לונדון, וקבוצה של חוקרים ידועים (גברים) בתחום האנטומיה. המחקר העלה כי אין כל קשר בין גודל הגולגולת ורמת האינטליגנציה של בעל, או בעלת הגולגולת. המחקר פורסם ב-1899 ועורר מחלוקת רבה, כיוון שהפריך את הדעה שהייתה מקובלת אז כי גברים הם אינטליגנטיים יותר מנשים. פירסון התייצב לצידה ותמך בתוצאות המחקר. הוא פרסם שני מאמרים בהם הדף את הביקורת שהוטחה במחקר של לי. עבור מחקר זה הוענק לה תואר דוקטור בשנת 1901. ב-1909 ערך פרנקלין מאל מחקר נוסף בנושא, אשר אישש לחלוטין את תוצאות מחקרה של לי, לפיו אין הבדל בין המוח הגברי והמוח הנשי.
לי עבדה עם פירסון עוד משנת 1892, תחילה כעוזרת מחקר, ובהמשך כחוקרת מן המניין. בתקופת עבודתה במעבדה, מ-1892 עד 1907, פירסמה ארבעה מחקרים כחוקרת עצמאית, והייתה שותפה לעוד 26 פרסומים מדעיים. עם זאת, סירבה פעמיים לציון שמה כחוקרת במאמרים מדעיים, בטענה כי תרומתה למחקרים האלה הייתה מועטה, ולכן אין הצדקה לכך. מחקריה התמקדו בתחום השונות הביולוגית, ענף של הביולוגיה האבולוציונית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נרתמה למאמץ המלחמתי. תפקידה היה לחשב מסלולי פגזים נגד מטוסים, במסגרת הפיתוח שלי כלי נשק אלה.
כאשר פרשה לגמלאות בשנת 1923, התברר כי קיצבת הזיקנה לה הייתה זכאית בזכות עבודתה בבדפורד קולג' נמוכה מכדי לאפשר קיום בכבוד. פירסון התערב שוב לטובתה, ופנה למשרד הפנים. בזכות פנייתו הוענקה ללי גימלה מיוחדת עבור תרומתה לקידום המדע.
לי נפטרה ב-1939, בגיל 81.
שיילין וודלי

ביוגרפיה

שיילין וודלי נולדה במחוז סן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי (אביה) וממוצא אנגלי, שווייצרי ואפרו-אמריקאי (אימה). הוריה הם לורי, יועצת בית ספר, וללוני וודלי, מנהל בית ספר. לשיילין אח אחד צעיר יותר. היא החלה לשחק בגיל 5 והופיעה במספר פרסומות. הוריה התגרשו כאשר הייתה בת 15. היא אובחנה כבעלת עקמת.
היא החלה את דרכה בסדרות הטלוויזיה "המחוז" והעונה הראשונה של סדרת הנעורים "The O.C.", בתור הנערה קייתלין קופר, אחותה של מריסה קופר (מישה ברטון).
וודלי זכתה לראשונה לתשומת לב בזכות הופעותיה בסרטי הטלוויזיה "מקום שנקרא בית" ו"פליסיטי: הרפתקאותיה של ילדה אמריקאית", שעליהן הייתה מועמדת לשני פרסי האומנים הצעירים.
מ-2008 ועד כה ידועה וודלי בעיקר בתפקיד הנערה המתבגרת איימי יורגנס בסדרת הדרמה "סודות ההתבגרות", הנכנסת להריון בגיל 15 ונאלצת להתמודד עם ההשלכות. היא זכתה להערכה רבה בקרב המבקרים וקהל המעריצים על תפקידה הראשי בסדרה.
ב-2011 זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הקולנועית הראשונה בדרמה "היורשים", בתפקיד הנערה אלכסנדרה קינג לצידו של ג'ורג' קלוני. ב-2013 נטלה חלק בצילומי "ספיידרמן המופלא 2" ונטען כי גילמה את מרי ג'יין, אך הסצנות בהשתתפותה נחתכו ודמותה הושמטה מהסרט לבסוף.
וודלי שיחקה בתפקיד ראשי (ביאטריס) בסרט מפוצלים, אשר יצא לאקרנים במרץ 2014 וזכה לאהדה רבה. בנוסף, שיחקה בסרט אשמת הכוכבים בתפקיד הייזל, הדמות הראשית בסיפור.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילמה את לינדזי מיילס, לצד ג'וזף גורדון-לוויט.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הדרמה "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO.

חיים אישיים

בשנת 2016 נאסרה למשך זמן מה על מחאה שלקחה בה חלק למען מים נקיים. היא שוחררה ב-12 באוקטובר 2016.
אראמיס נייט

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מלחמת האזרחים של סילנד

רקע

סילנד טוענת לריבונות על מגדל ראף, בסיס צבאי ימי של בריטניה שנבנה בשנת 1943, עת התחוללה מלחמת העולם השנייה. הבסיס ננטש בשנת 1956, אחרי המלחמה. אחרי שג'ק מור השתלט על הבסיס ונטש אותו לאחר-מכן, השתלט על הבסיס פאדי רוי בייטס והקים בה תחנת רדיו פיראטית.
בשנת 1975, שבע שנים לאחר השתלטותו של בייטס על הבסיס, הכריז בייטס על הקמתה של נסיכות סילנד, ומינה את עצמו לנסיך המדינה. בייטס המציא דגל, סמל והמנון. בייטס אף הדפיס דרכונים של הנסיכות. על אף מאמציו של בייטס, סילנד לא זכתה להכרה בינלאומית.

המלחמה

ב-1 באוגוסט 1978, בעת שבייטס לא שהה על הבסיס, מספר אזרחים גרמנים והולנדים מלווים בראש ממשלת האי, אלכסנדר אכנבך, השתלטו על הבסיס. המורדים לקחו את בנו של בייטס, מייקל, כבן ערובה. ב-4 באוגוסט, המורדים העבירו את מייקל להולנד, ללא כסף וללא דרכון. רוי בייטס, הנסיך של האי, שכר שכירי חרב והשתלט יחד איתם ב-7 באוגוסט באמצעות מסוק על הבסיס.

סוף דבר

יורש העצר מייקל הוחזר לבסיס. רוב האזרחים המורדים הסכימו לקבל את שליטתו של בייטס מחדש באי, למעט אחד, גרנוט פיץ, עורך דין גרמני, שסירב, ונכלא. ממשלות גרמניה והולנד פנו לממשלת בריטניה ודרשו את שיחרורו, אולם ממשלת בריטניה טענה כי היא אינה אחראית לשליטה באי. גרמניה שלחה נציג דיפלומטי משגרירות גרמניה בלונדון אל סילנד על מנת לדון עם בייטס בשחרורו של פיץ. מעשה זה מהווה, בהתאם לכללי המשפט הבינלאומי, הכרה דה פקטו בקיומה של מדינה ריבונית בשם סילנד.
ואדי א-ניס

מיקום

ואדי א-ניס ממוקם על גבעה בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים, כ-500 מטר מזרחית לשכונת הרימון בהתנחלות אפרת. רבים מתושבי הכפר עבדו כפועלי בניין באפרת. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 חסר היישוב מים זורמים וחשמל.
בנובמבר 2006 החלה בניית גדר ההפרדה על אדמות הכפר והכפרים הסמוכים אל-מעסרה, אום סלמונה, וג'ורת א-שמעה. לצורך בניית גדר ההפרדה הופקעו 3,500 דונם מאדמות הכפרים.
תושבי ואדי א-ניס מקיימים קשרים עם תושבי ההתנחלות הסמוכה אפרת. רב היישוב, הרב שלמה ריסקין, נהג לבקר בכפר בחתונות, והמוכתר של ואדי א-ניס ביקר אצל ריסקין כאשר ישב שבעה. לדברי ראש מועצת אפרת, תושבי ואדי א-ניס ואפרת הפגינו יחד כנגד הקמת גדר בין היישובים ובשני מקרים הזהירו תושבי ואדי א-ניס את תושבי אפרת מפני חוליות מחבלים. תושבי אפרת מסייעים לתושבי ואדי א-ניס בשירותי רפואה, תרופות, מים ועזרה בשיפוץ קווי מים, וחלק מתושבי ואדי א-ניס עובדים באפרת. בשנת 1999 הוקם בשיתוף פעולה של אפרת וואדי א-ניס, גן ילדים ומרכז רפואי לילדים, עבור התושבים של שני היישובים. גמ"ח בגדים של אפרת מספק בגדים גם לתושבי ואדי א-ניס.