google/wiki40b huggingface dataset:
נחום קוק (רופא)

ד"ר נחום הכהן קוק (דצמבר 1902 – 16 באוגוסט 1990) היה רופא ותיק בתקופת היישוב ובמלחמות ישראל, מנתח בבית החולים האוניברסיטאי - הדסה בירושלים. מוזכר לעיתים כחלק מאירועים בסיפורת, על אישים תורניים שפקדו אותו לשם רפואתם.

ביוגרפיה

נחום קוק נולד בלטביה בדצמבר 1902 לרב דב הכהן קוק ולרבקה שאכן. אביו, אח של רבה הראשי לארץ ישראל הרב קוק, כיהן כרב בעפולה וניהל את מכון הארי פישל לדרישת התלמוד. אחיו של נחום הם, הלל קוק, רפאל הכהן קוק, סוניה מאירי, בתיה כלאב, נחמה ליפשיץ, ד"ר הרצל הכהן קוק וצילה הלוי. הוא למד בישיבה, שירת בצבא האדום ולמד רפואה באוניברסיטת חרקוב.
על הבחירה שלו כיהודי בחור ישיבה, בלימודי רפואה סיפר כי כשהיה בגיל 17 הוא הלך ברחוב ולפתע צעיר אנטישמי ירה בו בחזה. הוא הובהל פצוע לטיפול דחוף, ואז שמע את הרופא שמטפל בו אומר לאביו: "הבחור הזה לא יחיה". באותו רגע, סיפר, גמלה בלבו ההחלטה, "לא רק שאני אחיה, אני גם אהיה רופא. רופא מסוג אחר, כזה שנלחם על חיי החולים שלו" ואכן הוא המשיך לחיות והיה לרופא.
אחרי לימודי הרפואה עלה לארץ ישראל, והתקבל למשרה בבית החולים הדסה. בתחילה לא היו עמו התעודות ולשם כך העיד הרב קוק עליו וקיבלהו לעבודה כרופא עוד בטרם הגיעו המסמכים לארץ ישראל.
קוק היה מתלמידיו הבולטים של פרופ' פליקס מנדל.
קוק נישא לקלרה ונולדו להם שלושה ילדים (שני בנים ובת).
מאד מפורסם הסיפור בו פנו אליו הצדיק הירושלמי הרב אריה לוין ואשתו. סיפור המשמש באופן תדיר כדוגמה למימרא אשתו כגופו וכסיפור מופת בחינוך לשלום בית.
ד"ר קוק עבד כמנתח בבית החולים הדסה במשך כחמישים שנה. ובנוסף עסק ברפואה כל הזמן, בכל מקום. בימים שלפני הקמת המדינה ניתח את פצועי האצ"ל בבית חולים מחתרתי, במצור על ירושלים טיפל בפצועים בכל העיר, ובמלחמת ששת הימים ניהל בתוך בית החולים ביקור חולים, בית חולים צבאי מאולתר.
"המנתח הירושלמי הוותיק ד"ר נחום קוק ניצב על משמרתו כל ימי המלחמה, כמעט ללא הפסקה, ביום ובלילה. הוא עמל להציל את פצועי המלחמה. בכל אותם ימים הוא הסביר לעוזריו ללא הרף: אסור לקטוע איברים! עלינו לעשות הכול כדי להציל את החולה, מבלי לקטוע לו יד או רגל. לעתים נראה המצב חמור וכמעט על סף ייאוש, אבל ד"ר נחום קוק לא ויתר. את כל ניסיונו הרפואי העשיר העמיד במבחן ונאבק כדי להציל את גפיו של הפצוע, והוא זכה ממש לסייעתא דשמיא. במרבית המקרים הצליח להציל את אבריהם של הנפגעים ומנע מהם להפוך בעלי מום לכל ימי חייהם. לאחר שנרגע מהמאמץ הפיזי והנפשי הגדול, הסביר כי הגיע לרעיון הזה מדודו, אח אביו, מרן הרב קוק. ממנו שמע לא פעם כי 'אסור להתייאש גם מאיבר המדולדל מן הגוף. איבר שכזה, יש לעשות הכול כדי לאחות אותו אל הגוף ולהחזירו לחיים. כל עוד לא נגדע הטוב כליל, אין להתייאש ממנו'. מרן הרב קוק אמנם דיבר על איברים מסוג אחר, וכוונתו הייתה לרחוקים מתורה, אבל הכלל שניסח תקף גם לגבי איברים כפשוטם. לכן עמל להציל את איבריהם של משחררי ירושלים העתיקה כשסיסמתו היא נגד קטיעת איברים, ברוחניות ובגשמיות"..
— מעשה שהיה, מאת פנחס מילר.
קוק נפטר בכ"ה באב תש"ן, 16 באוגוסט 1990, ונקבר בבית העלמין סנהדריה. על המצבה שלו בבית העלמין בסנהדריה כתבה המשפחה "הקדיש חייו לחוליו".
ג'יימי פוקס

ביוגרפיה

פוקס נולד בעיר טרל שבטקסס. מגיל צעיר חלם להיות זמר. בשנת 1980 טס ללוס אנג'לס על מנת להיות "כוכב מוזיקלי". חלום זה נזנח לטובת קריירת המשחק. בהתחלה החל לשחק בתפקידי אורח, מה שלא רצה שיקרה לכן לקח הפסקה.

קריירה קולנועית

בשנת 1996 שיחק בפעם הראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע, ועד מהרה הצלחתו במשחק הגיעה. התפקיד הדרמטי הראשון שקיבל פוקס היה בסרטו של אוליבר סטון "יום ראשון הגדול" ב-1999. בשנת 2004 לאחר כ-14 תפקידים בסרטים שונים, זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בסרט הביוגרפי "ריי", בו גילם את דמותו של ריי צ'ארלס.
ב-2005, פוקס הוזמן להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע. כמו כן, ניתן לפוקס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, כהוקרה על עבודתו בתחום. בשנת 2006 הוא שיחק בסרט "נערות החלומות" לצד הזמרת ביונסה ואדי מרפי. ב-2007, הוא שיחק בסרט "הממלכה" לצד כריס קופר וג'ניפר גארנר. בשנת 2009 ג'יימי שיחק בסרט "אזרח שומר חוק" לצד השחקן ג'רארד באטלר.
ב-2012 שיחק פוקס את הדמות ראשית בסרטו של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים". בסרט גילם פוקס את ג'אנגו, עבד שחור שיוצא במסע להציל את אשתו.
ב-2013 שיחק פוקס בסרט "וושינגטון על הכוונת" את נשיא ארצות הברית.
ב-2014 שיחק ג'יימי בסרט גיבורי-העל שובר הקופות ספיידרמן המופלא 2 לצד אנדרו גארפילד ואמה סטון בתפקיד אלקטרו, אחד מבין אויביו של ספיידרמן ששימש בתור הנבל העיקרי של הסרט.באפריל של אותה שנה, לוהק פוקס לתפקיד אוליבר וורבאקס לסרט "אנני" בהפקתו של ויל סמית - רימייק לסרט "אנני" משנת 1982.
ב-2017 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הפשע "מצוד לילי". באותה שנה השתתף גם בסרט "בייבי דרייבר" לצד אנסל אלגורט, כ-באטס (שמו האמיתי היה ליאון).

קריירה מוזיקלית

בשנת 2004 החלה פריצתו הגדולה בעולם המוזיקה. פוקס הוציא את אלבומו "Peep This". בשנת 2005 הוציא את אלבומו השני "Unpredictable", שזכה ב-4 פרסי גראמי.
בשנת 2015 התארח פוקס בסינגל פוקוס focus של הזמרת אריאנה גרנדה אריאנה גרנדה.
פוקס התארח בסינגל Gold Digger של קניה ווסט מאלבומו השני, Late Registration. הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למעמד של פלטינה כפולה ולראש מצעד הבילבורד.

חיים אישיים

פוקס הוא אב לשתי בנות. קורין, ילידת 1994, ואנאליס, ילידת 2009. לאורך שנים זהות האימהות נשמרה באופן דיסקרטי. ב-2018  פורסמה תמונתה ונחשף שמה של אמה של קורין, קוני קלין. שם האם של אנאליס, קריסטין גרניס, נחשף אף הוא.
מריו קפקי

חייו

קפקי נולד בעיר ורונה באיטליה ללוצ'יאנו קפקי, קצין בחיל האוויר האיטלקי, וללוסי במברג, משוררת ילידת ארצות הברית שהייתה חברה בארגון אנטי-פשיסטי והתנגדות לנאצים. הוריו לא נישאו זה לזו ולא חיו ביחד. במהלך מלחמת העולם השנייה נעצרה אימו ונשלחה למחנה הריכוז דכאו (או מקום אחר סמוך למינכן). טרם מאסרה מסרה את רכושה ואת בנה מריו למשפחת איכרים ליד בולצנו במטרה שיגדלוהו. כעבור כשנה אזל הכסף והמשפחה שלחה את מריו בן הארבע וחצי להתמודד לבד עם העולם. במהלך ארבע השנים הבאות הצליח לשרוד ברחובות כחלק מכנופיית ילדים שגנבו על מנת לאכול. קפקי כמעט מת מתת-תזונה. אימו, ששוחררה מדכאו, הקדישה למעלה משנה בחיפושים אחריו ולבסוף מצאה אותו קודח (לפי אחת הגרסאות מטיפוס) בבית חולים ברג'ו אמיליה. הם עברו לרומא ואחרי תקופה קצרה דודו אדוארד במברג מימן את נסיעתם לארצות הברית, שם השתקעו בפנסילבניה.
קפקי סיים לימודי תואר ראשון בכימיה ופיזיקה באנטיוך קולג' באוהיו בשנת 1961. הוא המשיך לימודי באוניברסיטת הרווארד וסיים דוקטורט בביופיזיקה בשנת 1967. מנחהו בעבודת התזה לתואר היה ג'יימס ווטסון. בשנת 1969 מונה למרצה במחלקה לביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. הוא קודם לדרגת מרצה בכיר בשנת 1971. בשנת 1973 הוא הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת יוטה. מאז 1988 קפקי הוא גם חוקר במכון הרפואי ע"ש הווארד יוז. הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים. 
קפקי התפרסם בזכות מחקרו הראשוני על התמקדות בגנים מסומנים בתאי גזע שהופקו מעוברי עכברים. מחקריו הקימו את היסודות לפיתוח טכנולוגיות ליצירת אורגניזמים בעלי שינויים גנטיים וכן שיבוט. עבודתו הגיעה לידי בשלות בזכות עבודתם של מרטין אוואנס ואוליבר סמיתיס על "עכבר הנוקאואט" (Knockout Mouse). על מחקרים אלו זכה בפרס קיוטו ב-1994, בפרס וולף ברפואה לשנת 2002/3 יחד עם אוליביר סמיתיס, ולשלושתם הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 2007.
לאחר שפורסם שזכה בפרס נובל, טענה אישה אוסטרית שהוא אחיה-למחצה, אותו לא ראתה מאז מלחמת העולם השנייה . השניים נפגשו והסתבר שהיא נולדה לאימו מאב אחר ונמסרה לאימוץ
מפרץ תאילנד

גאוגרפיה ואקולוגיה

אורך קו החוף המקיף את המפרץ הוא כ-2,600 ק"מ, שטחו 320,000 קמ"ר וגבולו הימי עם ים סין הדרומי מוגדר בקו המקשר את כף ביי בונג בוייטנאם ואת העיר קוטה ברו במלזיה. במפרץ איים רבים שהגדולים שבהם הם סמוי, פהנגן, צ'אנג וקוט בתאילנד, ודאו פהו קואוק בווייטנאם. מפרץ תאילנד רדוד למדי - עומקו הממוצע הוא 45 מטר ועומקו המרבי הוא 80 מטר בלבד. בשל כך, תחלופת המים איטית, וזרימת המים החזקה מהנהרות הנשפכים אליו מקטינה את מליחותו העומדת על 3.05%-3.25%. רק בחלקו הקרוב אל ים סין הדרומי, עולה אחוז מליחות המים עד 3.4% כתוצאה מהשפעת מימי הים, וגם זאת רק בעומק של למעלה מ-50 מטר. הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם הצ'או פהריה והמה קלונג, הנשפכים שניהם אל מפרץ בנגקוק בקצהו הצפוני של מפרץ תאילנד. בשפכי הנהרות שוקעים מטעני הסחף הנישאים על ידיהם, ואלה מביאים להתקדמותו של קו החוף אל תוך תחומי המפרץ. בשל היותו כה רדוד, לא היה המפרץ קיים בשיאו של עידן הקרח, אלא היווה את המשכו של עמק הנהר צ'או פהריה.

כלכלה

במימי המפרץ החמים שוניות אלמוגים וסביבן קמו אתרי צלילה וקייט. ענף התיירות הוא ענף הכלכלה העיקרי במספר אזורים לאורך חופי המפרץ ובאייו (בעיקר בתאילנד), וידועים במיוחד הם חוף פטייה דרומית מזרחית לבנגקוק, והאיים סמוי ופהנגן. חלק מאתרים אלה חוו פיתוח יתר והשלטונות התאילנדים מנסים למתן את התופעה באתרים שטרם נפגעו. מעבר לתיירות נשענת כלכלת האזור גם על דייג, ובמימי המפרץ מצויים מאגרי נפט ובעיקר גז טבעי.
וולפגנג שמידר

חייו

שמידר נולד בברומברג שבגרמניה. בשנת 1950 הוציא לאור את קטלוג יצירות באך, קטלוג של היצירות המוזיקליות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך. שיטת המספור BWV נעשתה אוניברסלית ושימוש הכלל. 
ד"ר שמידר שימש כיועץ מיוחד למוזיקה לספריית העיר והאוניברסיטה בפרנקפורט על שם יוהאן וולפגנג פון גתה (Johann Wolfgang Goethe University Frankfurt am Main) החל מאפריל 1942 עד לפרישתו ב-1963. הוא חי את יתר חייו בפרייבורג עד למותו ב-1990 בגיל 89.
קריאה (ביולוגיה)

בריצוף דנ"א, קריאה היא רצף של זיווג בסיסים (או הסתברות זיווג בסיסים) המוסק בהתאמה למקטע דנ"א חלקי או שלם. ניסוי ריצוף טיפוסי משלב קיטוע של הגנום למיליונים של מולקולות בגודל נבחר המחוברות למתאמים (Adaptors). קבוצת המקטעים, אשר מרוצפת ליצירת קבוצת קריאות, נקראת ספריית ריצוף.

אורך קריאה

טכנולוגיות ריצוף מפיקות אורכי קריאות שונות. אורכי קריאות באורך 20-40 זוגות בסיסים נקראים אולטרה קצרים. (ultra-short). מרצפים טיפוסיים מייצרים אורך קריאות בטווח של 100-500 זוגות בסיסים. למרות זאת, פלטפורמת פסיפיק ביוסיאנס (Pacific Bioscience) מייצרות בקירוב אורך קריאות של 1500 זוגות בסיסים. אורך קריאה הוא גורם המסוגל להשפיע על תוצאות של מחקרים ביולוגים. לדוגמה, אורך קריאה ארוך יותר משפר את הרזולוציה של הרכבה מאפס (de novo) של הגנום וחשיפת שוני מבני (Structural variants). הערכה היא שאורך קריאה של יותר מ-100 אלף בסיסים נדרשת להרכבה שיגרתית מאפס של הגנום. צינורות עיבוד נתונים (Pipeline) ביואינפורמטיים לניתוח מידע מריצוף לוקחים בדרך כלל בחשבון את אורכי הקריאות.
מכון ישראלי לפסיכואנליזה

מכון ישראלי לפסיכואנליזה הוא מבנה  בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא ברחוב ד'יזראלי 13, ומשמש את החברה הפסיכואנליטית בישראל.

היסטוריה

המבנה נבנה על ידי דימיטרי חנא, אשר שימש כפקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי. משפחתו של חנא עזבה את המבנה בשנת 1948 וארגון ההגנה השתמש במבנה על מנת לשכן בו קצינים בריטים ששיתפו עמו פעולה.
באמצע שנות ה-60 עברה למבנה החברה הפסיכואנליטית בישראל, ובחזיתו מתנוסס השלט "מכון ישראלי לפסיכואלניזה ע"ש מ. איטינגון", אף שאין זה שמה הרשמי של העמותה.

תיאור המבנה

המבנה הוא בית ליוואן בן שתי קומות, שבחזיתו מרפסת (שאינה אופיינית לבתי ליוואן), ושני גרמי מדרגות מתעקלים מובילים אל פתח המבנה הראשי, הנמצא בקומה השנייה, ומעוטר בקשת רחבה. משני צדי האולם הראשי (בכל קומה וקומה) נמצאים חדרי המבנה.

המבנה בספרות

המבנה משמש אתר התרחשות בספרה של הסופרת הישראלית בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר".
היו מי שלגלגו על יחסו הרגשני של גולד אל הבניין בו בחרו אנשי המכון למשכנם. עד לאותה שבת נהג גולד להציג את בית האבן לפני כל אורח שבא לירושלים... הוא היה מנופף בזרועותיו כמבקש להקיף בהן את הבית המרובע, על שתי קומותיו, המרפסת העגולה, הגן הגדול ששיחי ורדים פורחים בו בכל עונות השנה, שני טורי המדרגות המתעקלים משני צידי המרפסת העגולה והמובילים אל דלת הבניין. אז היה ממתין ומצפה לביטויי ההתפעלות, להסכמה שאכן המבנה המלכותי הולם את ייעודו.
— בתיה גור, "רצח בשבת בבוקר", עמ' 5
מנהלת ידע

מִנְהֶלֶת ידע היא קבוצה של עובדים בתוך הארגון, אשר אחראים על התכנים המשמשים את גופי שירות הלקוחות, המכירות או התמיכה הטכנית בארגון. אנשי המִנהלה אחראים על איסוף התכנים ועל הצגתם באופן ברור, מזמין ונוח לעובדים בגופי השירות השונים, על מנת שאלו יוכלו לתת מענה לצרכנים.

מבנה ארגוני

בגלל חשיבות עבודתה של המִנהלה כגוף האחראי על ניהול הידע, ניתן למצוא מנהלות בארגון במקום אסטרטגי מבחינת זרימת הידע, לרוב תחת "שיווק", "מטה ואסטרטגיה" או "הדרכה".

טכנולוגיה

המנהלה אחראית על הנגשת המידע באמצעות מערכת טכנולוגית העומדת לרשות הארגון. מערכת ניהול ידע לגופי השירות הִנה מערכת ייחודית שצריכה לאפשר מתן מענה בזמן אמת ללקוחות, מתן מענה לתכנים שמשתנים בצורה מהירה, שליפת מידע בצורה ידידותית ומהירה למתן מידע לצרכן כבר בפנייתו הראשונה. התכנים במערכת יאורגנו לרוב בתבניות קבועות כגון עצי החלטה, תסריטי שיחה, סימולטורים ועוד. לרוב במערכת יהיו כלים משלימים כגון ניהול משובים מהשטח, מבדקים, תדריכים, הודעות, סקרים, הצגת נתונים ודוחות שימוש. ניתן לרכוש מוצר מדף למנהלות וניתן לפתח בתוך הארגון. לכל אפשרות יש את היתרונות והחסרונות שלה. חשוב מבחינה טכנולוגית להתייחס למנוע חיפוש ולתוצאותיו. תוצאות חיפוש שלא ייתנו ללקוחות מענה מהיר ומדויק, עם הידע הנדרש ובזמן אמת, יפגעו בשימוש במערכת.

מנהלות ומדיה חברתית

כיום רואים במנהלות ידע יותר שיתוף מבעבר ברכיבים של מדיה חברתית, כדי לעודד שיתוף של הידע הסמוי שנמצא בראשם של העובדים כגון פורום, גרסאות סטייל וויקי ועוד.
ועידת התביעות

ועידת התביעות, או בשמה הרשמי הוועידה על תביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה, היא מלכ"ר יהודי אמריקאי, המכנס נציגים מארגונים יהודיים ברחבי העולם, ואשר תפקידו לפעול באמצעות משא ומתן לקבלת פיצויים מממשלת גרמניה, לפעול להשבת רכוש לניצולי השואה וליורשים של קורבנות השואה, ולסייע לניצולי השואה.

הקמת הארגון

ועידת התביעות מייצגת 23 ארגונים יהודיים לאומיים ובינלאומיים. אלו נציגים מאותם ארגונים שכינס נחום גולדמן, היו"ר המשותף של הסוכנות היהודית ונשיא הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק ב-1951 על מנת לדון בתביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה.
לכל ארגון שני נציגים בוועידה ללא תלות בגודלו.

תביעת ממשלת גרמניה

ועידת התביעות הייתה שותפה במשא ומתן על הסכם השילומים, ובמסגרת ההסכם נקבע כי ממשלת גרמניה תעביר לוועידת התביעות סך של 450 מיליון מרקים גרמני לשם מתן סיוע, שיקום ויישוב מחדש של קורבנות רדיפות הנאצים, בהתאם לדחיפות צורכיהם, כפי שייקבע על ידי הוועידה. כמו כן נחתמו הסכמים עם מדינת ישראל.
בכפוף להסכמים, המשיכה ועידת התביעות לשאת ולתת עם ממשלת גרמניה להשגת תיקונים של ההתחייבויות החוקיות השונות שנכללו בהסכם, ופיקחה על יישום חוקי הפיצויים והשבת הרכוש השונים.
ממשלות גרמניה שילמו עד היום יותר מ-100 מיליון דולר ליישוב תביעות על סמך החוק שוועידת התביעות נשאה ונתנה לגביו.

פעולות סיוע

ועידת התביעות סייעה לניצולים נזקקים על ידי מגוון רחב של שירותים סוציאליים ובשיקום הקהילות היהודיות באירופה. בתפקודה כגוף א-פוליטי, היא לקחה על עצמה 500 פרויקטים ב-29 מדינות, במטרה לחזק את הקהילות ולשמור על אחדותן ועצמאותן. בנוסף לכך, למרות כל המכשולים הפוליטיים הרבים, הקצתה ועידת התביעות כספים לשם סיוע לניצולי שואה שחיו מאחורי מסך הברזל, אשר לא היו יכולים לפנות לשם קבלת תשלומי פיצויים אינדיבידואליים.

ביקורות ואזכורים תקשורתיים

בפברואר 2010 נחשף כי אירעה גניבה של כספים, אשר יועדו על ידי ממשלת גרמניה לניצולי שואה. ועידת התביעות, ציינה בתחילה כי הסכום שנגנב היה 350 אלף דולרים, בנובמבר 2010, דווח כי סכום הגניבה הוא 42 מיליון דולר, ולאחר מכן, ב-2015, דווח על סכום של גבוה בהרבה מ-57 מיליון דולר.
במסגרת הסרט התיעודי מוסר השילומים: סוף המסע, הוצגה הוועדה באור שלילי. בהמשך עקב תביעת דיבה על סך 4 מיליון ש"ח, נחתמה פשרה בין יוצריו לאנשי הוועידה על סך 150 אלף ש"ח.
הלן סוזמן

הלן סוזמן (אנגלית: Helen Suzman; ‏7 בנובמבר 1917 - 1 בינואר 2009) הייתה חברת פרלמנט יהודייה-דרום-אפריקאית ופעילה במאבק נגד מדיניות האפרטהייד.

ביוגרפיה

הלן סוזמן נולדה בדרום אפריקה למשפחה של מהגרים יהודים.
היא למדה כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת וויטווטרסראנד. בגיל 19 נישאה לד"ר משה סוזמן (נפטר ב-1994) ועמו הביאה לעולם שתי בנות. בשנת 1944 קיבלה משרת הוראה באותה אוניברסיטה, ממנה פרשה בשנת 1953 כאשר נבחרה לבית המחוקקים של דרום אפריקה כחברה במפלגה המאוחדת, מאוחר יותר עברה למפלגה הליברלית הפרוגרסיבית, והייתה חברת הפרלמנט היחידה של מפלגה זו. מפלגתה התאחדה מאוחר יותר עם מפלגת הרפורמה תחת הנהגתו של הארי שוורץ ונקראה מפלגת הרפורמה הפרוגרסיבית (ולאחר מכן, המפלגה הפדרלית הפרוגרסיבית).
ב-36 שנותיה בפרלמנט הייתה זוסמן יוצאת דופן הן בשל היותה אישה יהודייה דוברת אנגלית, שעה שרוב חברי הפרלמנט היו גברים נוצרים דוברי אפריקנס, והן בשל עמדותיה הנחרצות כנגד מדיניות האפרטהייד.

התנגדותה לאפרטהייד

בין השנים 1961 ל-1974, הייתה סוזמן חברת הפרלמנט הדרום-אפריקאי היחידה אשר התנגדה בנחרצות למשטר האפרטהייד. עמדתה הנחרצת כלפי המשטר הגזעני הביאה להתנכלויות רבות מצד המשטרה כלפיה, כולל האזנות למכשיר הטלפון שלה. התנגדותה כזו לא היה נפוצה בקרב מרבית האוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה. במקרה אחד, האשים אותה שר בממשלת דרום אפריקה כי שאלותיה בפרלמנט מביכות את המדינה; לכך היא השיבה: "אלה לא שאלותיי אשר מביכות את דרום אפריקה, אלה תשובותיך!".
סוזמן ביקרה את נלסון מנדלה בכלאו פעמים רבות, ושנים לאחר מכן נכחה בטקס בו חתם מנדלה על החוקה הדרום-אפריקאית החדשה, בעידן שאחרי נפילת משטר האפרטהייד.
על פועלה הרב, סוזמן הייתה מועמדת פעמיים לקבלת פרס נובל לשלום, וקיבלה אין ספור דוקטורטים של כבוד מאוניברסיטאות שונות וכן אותות רבים מארגוני זכויות אדם ברחבי העולם.
בשנת 1989 העניקה לה מלכת בריטניה, אליזבת השנייה, תואר אבירות על פועלה הרב למען זכויות האדם בדרום אפריקה. בערוב ימיה הייתה למבקרת של ממשלת הקונגרס הלאומי האפריקני, אותה האשימה בשחיתות ובאלימות, ואף טענה שמצב הדמוקרטיה היה טוב יותר תחת האפרטהייד.

מותה

סוזמן הלכה לעולמה ב-1 בינואר 2009, בגיל 91.
בכיר בקרן נלסון מנדלה ספד לה ואמר כי היא הייתה "פטריוטית גדולה ולוחמת ללא חת נגד האפרטהייד". לאחר מותה נקרא רחוב בעיר קייפטאון על שמה. בשנת 2017, דרום אפריקה הוציאה בול עם דמותה של סוזמן.
דוד דירינגר

מוזיאון הכתב

בשנת 1958 יסד באוניברסיטת קמברידג' מוזיאון-כתב. בו מתוארת התפתחותו של הכתב באזורים שונים בעולם. ביקרו אצלו בקמברידג' פרופסור ברגמן וחיים אלפרין, מנהל מוזיאון הארץ וביקשו ממנו להעביר את המוזיאון שלו לתל-אביב. בשנת 1965 העביר את כל ציוד המוזיאון לרחוב ביאליק, בתל אביב. כעבור שלוש שנים חזר לארץ, לנהל את המוזיאון בתל-אביב.

חיבוריו

רוב כתביו שיצאו לאור היו בשפות זרות, בעיקר באנגלית ואיטלקית. בעברית יצא חוברת בשם "הכתב והאלף בית", (1965), בהוצאת מוזיאון הכתב שלו.
בקטלוג WorldCat מופעים על שמו 370 כותרים .
עושים רוח

עושים רוח הוא סרט הנפשה ישראלי באורך מלא (80 דקות) משנת 2006. הסרט, שנעשה בעזרת הנפשה ממוחשבת, הוא הראשון מסוגו בישראל. הסרט הונפש, נכתב ובוים על ידי אורן פלד. בין מדבבי הסרט ליא קניג, אלי גורנשטיין ועזרא דגן.

עלילת הסרט

הסרט עוקב אחר מונדי, מאוורר שולחן בחנות המזגנים "עושים רוח" שמתעורר מחלום רע, בו הוא נשאב אל תוך משאית שחוטפת מאווררים ישנים למזבלה, כדי לפנות את מקומם בעולם לטובת מזגנים. מונדי חושש שחלומו יתגשם עם פתיחת תערוכת מזגנים שנתית, בה יוצג "כפור 1000", מזגן מתוחכם רב עוצמה וזול. יחד עם חבריו, המאווררים אולסי, גרשון, פאניה ונחום, מנסה מונדי למנוע את הגזירה.

הפקה והפצה

הסרט הופק באופן עצמאי, תחילה כסרטון קצר על ידי פלד ולאחר מכן כהפקה מלאה. לאחר מספר הופעות בפסטיבלים הופץ הסרט בתקליטורי DVD על ידי גלובוס יונייטד. ב-2008 הועלה לשירות ה-VOD של חברת HOT.
דירק ג'נטלי

דירק ג'נטלי (באנגלית: Dirk Gently) הוא דמות ספרותית שיצר דאגלס אדמס ומופיעה בספריו סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי ושעת התה הארוכה והאפלה של הנפש. חלק מספר נוסף בסדרה שלא הושלם, הופיע בספר סלמון הספק שיצא לאור לאחר מותו.
על פי הגדרתו שלו, דירק הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש, הפועלת על פי גישה הוליסטית המבוססת על ראיית מכלול ההקשרים בין הדברים. דירק ג'נטלי אינו עוסק ב"דברים קטנוניים כמו אבקה לטביעות אצבעות, דבלולי צמר אוצרי סוד בכיסים וטביעות רגליים מטופשות", אלא מאמין כי "הפתרון לכל בעיה, טמון בדפוס ובמארג של המכלול". לכן, שיטות העבודה שלו משלבות את מכניקת הקוונטים עם מעשי קסמים, היפנוזה, ותקשור. 
קשה להגדיר בדיוק את ספרי סדרת דירק ג'נטלי, ובוודאי אין להגדירם כספרי בלש קלאסיים. בשני הספרים מאת אדמס בהם מככב דירק ג'נטלי, ישנן כמה עלילות מקבילות הנקשרות זו בזו עם התקדמות הספר, על פני מישורי זמן שונים ואף ביקומים מקבילים. בשניהם נקלע דירק ג'נטלי לתעלומה הנראית יומיומית ופשוטה, ומתבררת כלא פשוטה כלל וכלל. פרטים רבים המפוזרים לאורך העלילה ונראים לכאורה מיותרים, מתלכדים בסופו של דבר לסיפור אחד. הספרים, על עלילתם המפותלת, ההומור והשנינות מהווים דוגמה מהנה לסגנונו המובהק של אדמס ולכשרונו הרב.
דירק ג'נטלי הוא מתוחכם ומשעשע, ומאופיין במנהגיו המוזרים. הוא לבוש תמיד במעיל עור ארוך ובכובע אדום ומכוער, אוכל בעיקר פיצה, והרגלי ההיגיינה, העישון והתזונה שלו מוזרים בהחלט. גם יחסיו עם לקוחותיו ועם מזכירתו, מיס פירס, הם לא שגרתיים כלל. שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, ולמרות שהוא אינו מרוצה מהם כלל, יש לו כוחות מיוחדים המסייעים בידו לפתור את התעלומות. מן המסופר בספר הראשון בסדרה, דירק ג'נטלי גילה את כוחותיו המיוחדים כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. לקראת אחת הבחינות, הפיץ שמועות כי הוא יוכל לחזות את השאלות שיופיעו בבחינה. לאחר שקיבל לא מעט כסף ומתנות כדי שיחלוק את המידע, כתב את הבחינה בהסתמך על מבחנים קודמים וניחושים. הבחינה, בסופו של דבר, הייתה זהה מילה במילה לזו שכתב, והתעלול הוביל לגירושו מן האוניברסיטה.
דמויות נוספות בסדרת הספרים הן מיס ג'ניס פירס (באנגלית: Janice Pearce), מזכירתו של דירק, וסמל המשטרה ג'ילקס (באנגלית: Sergeant Gilks), המגרש את דירק בעקביות מזירות הפשע אליהן הוא מגיע.
פירוש המילה "דירק" (מילה סקוטית) הוא למעשה סוג של סכין ובצורת הפועל זוהי מילה נרדפת ארכאית שמשמעותה "לדקור"; לכן התרגום המילולי של השם "דירק ג'נטלי" יהיה למעשה הביטוי המשונה "לדקור בעדינות".

עיבודים

מייקל בייואטר שיחק את דירק בסרט הדוקומנטרי "בלי פאניקה" ששודר ב־1992.
סדרת הספרים הייתה בסיס למיני סדרה בריטית בשם "דירק ג'נטלי", בכיכובם של סטיבן מנגן ודארן בויד וסדרה נוספת שיצאה בנטפליקס בשנת 2016 בשיתוף עם ה-BBC. 
סדרת טלוויזיה נוספת, המבוססת על אותה הדמות, יצאה בשנת 2016 ונקראת "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי" . הסדרה נוצרה בשיתוף הBBC האמריקאי ונטפליקס, וזכתה לביקורות מעולות. בסדרה זו נעשה שימוש באופי הדמות המקורית שיצר דאגלס אדמס, אך העלילה חדשה לחלוטין ונכתבה במיוחד בשביל הסדרה.
EDGE

EDGE או Enhanced Data Rates for Global Evolution היא טכנולוגיה להעלאת קצבי העברת הנתונים ברשתות תקשורת סלולרית מסוג GSM. היא מביאה רשתות אלו לניצול כמעט מרבי של המערכות הקיימות. טכנולוגיה זו מאפשרת לתת שירותים רבים שנחשבים כשרותי "דור 3" כגון צפייה בוידאו. בישראל מופעלת רשת כזו על ידי חברת סלקום וחברת פרטנר תקשורת ברשת "דור שלישי".
רשת ה-GSM היוותה בסיס לפיתוח רשת בעלת יכולת העברת נתונים בקצב גבוה. הפיתוח נעשה בשני שלבים. בשלב הראשון פותחה הרשת להעברת נתונים בשיטת "חבילות מידע" (Packets), שיטה הנקראת GPRS. שיטה זו זהה לשיטה עליה מבוססת רשת האינטרנט.
לשיטת ה-GPRS יש יכולת להעביר נתונים בקצבים גבוהים, בהתאם לרמת הקליטה של המכשיר הסלולרי. המתכננים שמרו על איפנון בשיטת GMSK, שבה כל תו שווה ערך לביט אחד, ושינוי הקצב נקבע לפי שיטת הקידוד כלהלן:

Coding Scheme-1 8 Kbps
Coding Scheme-2 12 Kbps
Coding Scheme-3 14.4 Kbps
Coding Scheme-4 20 Kbps
בשלב השני, נוספו עוד כתשע שיטות קידוד, אך קפיצת המדרגה הייתה שינוי שיטת האיפנון ל-8PSK, אשר בה כל תו שווה ערך לשלושה ביטים, דבר שהגדיל את מהירות השידור פי שלושה באופן תאורטי. להלן שיטות הקידוד והאיפנון במקביל לקצב השידור:

Modulation Coding Scheme-1 GMSK 8.4 Kbps 
Modulation Coding Scheme-2 GMSK 11.2 Kbps
Modulation Coding Scheme-3 GMSK 14.8 Kbps 
Modulation Coding Scheme-4 GMSK 17.6 Kbps
Modulation Coding Scheme-5 8PSK 22.4 Kbps 
Modulation Coding Scheme-6 8PSK 29.6 Kbps
Modulation Coding Scheme-7 8PSK 44.8 Kbps 
Modulation Coding Scheme-8 8PSK 54.4 Kbps
Modulation Coding Scheme-9 8PSK 59.2 Kbps
מעצם היות הרשת מבוססת על "חבילות מידע", ניתן היה לפתח מנגנון יתירות מתוספת (Incremental Redundancy). לפי מנגנון זה לכל חבילת מידע שנשלחת, צריך לקבל אישור על קבלתה. במקרה שלא התקבל אישור, החבילה תישלח בשנית על ידי קידוד או איפנון אחר. שיטת היתירות שומרת על קצב שידור גבוה גם בתנאים לא אופטימלים ובסביבה של הפרעות.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שקדו תומכי הטכנולוגיה בשיפור קצב השידור והחסינות לרעש של השיטה. אחת מדרכי השיפור היא הוספת גמישות למערכת, כך שתוכל לתמוך בשילובן של מספר שיטות קידוד ללא הגבלה.
בשנת 2007 הודיעה חברת אריקסון על פיתוח תקן הנקרא EDGE Evolution שישדרג את מהירות העברת הנתונים ב-EDGE עד פי שלושה תוך כדי שיפור באמינות ויכולות הרשת עד שנת 2009.
נוסח צה"ל האחיד

הנוסח האחיד בצה"ל הוא כינוי לנוסח התפילה שנקבע על ידי הרב הצבאי הראשי שלמה גורן בסידור הצה"לי.
בשנת 1963, ערך הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן, סידור תפילה שישמש את החיילים בבסיסי צה"ל. בהתאם למדיניות מיזוג הגלויות שנהגה באותה תקופה, ביקש הרב גורן לקבוע נוסח אחיד שישמש את כלל החיילים ובחר את נוסח ספרד אשר משלב בין נוסח אשכנז לנוסח הספרדים.  בניגוד לדעה רווחת בציבור, הרב גורן לא המציא נוסח תפילה חדש אלא קבע את הנוסח האחיד להיות נוסח ספרד. 
המספר המועט של המתפללים בכל אחד מבסיסי צה"ל דרש ברוב המקרים שכולם יתפללו יחד כדי שיתפללו במניין. לדעת המצדדים בנוסח אחיד, השימוש בנוסח אחיד ימנע ויכוחים על הנוסח בין המתפללים ויאפשר לכאלו המצטרפים לתפילה להתמצא יותר בקלות בתפילה.

ההתנגדות לנוסח האחיד

הרב עובדיה יוסף התנגד לכך שספרדים יתפללו בנוסח האחיד כיוון שאינו תואם את נוסח הספרדים אלא את נוסח ספרד שהוא נוסח של יהודים אשכנזים, ובכך הספרדים נוטשים את מורשתם העדתית.
טיעון נוסף שהועלה נגד בחירת נוסח ספרד כנוסח אחיד היה שבין כה וכה רוב האשכנזים אינם מתפללים בנוסח אשכנז אלא בנוסח ספרד-חסידי ולפיכך פשרה אמיתית בין הספרדים לאשכנזים צריכה להיות פשרה בין נוסח הספרדים לנוסח ספרד-חסידי ולא בין נוסח הספרדים לנוסח אשכנז כפי שעשה הרב גורן.
הרב דב ליאור הסביר את ההתנגדות באופן שונה. לטענתו, הניסיון ליצור נוסח אחיד יצר אמנם נוסח הדומה לנוסח שמתפללים יוצאי אשכנז, אך ניסיון ליצור נוסח אחיד שינה גם את הנוסח הזה. על כן, הנוסח האחיד יוצא "קירח מכאן ומכאן", שכן אינו נוסח אשכנזי לגמרי ולא ספרדי לגמרי. או כפי דבריו של הרב ליאור "הנוסח בצה"ל הוא אחיד בכך שכל אחד אומר 'זה לא הנוסח שלי'."
הנוסח האחיד לא השתרש, בסופו של דבר, בקרב חיילי צה"ל. המקובל כיום במרבית בסיסי צה"ל הוא שהתפילה נערכת לפי המנהג בו רגיל להתפלל שליח הציבור (חזן ספרדי יתפלל בנוסח הספרדים, אשכנזי בנוסח אשכנז או ספרד וכו').