google/wiki40b huggingface dataset:
קו גובה

קו גובה הוא מונח גאוגרפי המציין קו דמיוני אופקי המשותף למספר נקודות המצויות באותו רום מעל נקודת בסיס כלשהי, בשבילנו (תושבי כדור הארץ) פני הים. קווי-גובה משמשים במיפוי טופוגרפי לציון גובהם של הרים וללמידת שינויים ביחס בין תצורות-קרקע מוגבהות (או עמוקות) לבין עצמן, ובינן לפני-הים.
נהוג להתייחס למידה המצוינת על ידי קו-גובה כאל "גובה גאומטרי" בעוד שגובה של עצם שנמצא מעל לפני השטח, במנותק ממנו (כדוגמת כלי טיס בתעופתו), נקרא "גובה גֵאוֹפּוֹטנציאלי".
קווי מתאר הם אמצעי שכיח במפות טופוגרפיות לתיאור הבדלים בין נקודות-גבהים שונות. עם זאת, במפות ומודלים מסוגים שונים נעשה שימוש גם בכתמי צבע והצללות.
קווי גובה של מקומות על פני כדור הארץ נקבעים באמצעות מחקר גאופיזיקלי, ביחס לנקודה קרקעית נתונה וקבועה. היפסוגרפיה (מיוונית ὕψος, "היפסו" - גובה, ו-γραφία, "גרפיה" - רישום) היא הכלי המדעי החוקר וממפה את תפוצת הגבהים הטופוגרפיים מעל פני-הים, בהתייחסות בעיקר לכדור הארץ אולם לעיתים אף לכוכבי-לכת מוצקים אחרים, כנוגה ומאדים. מיפוי היפסוגרפי מבקש לתאר את שטח העולם בשלמותו תוך שהוא לוקח בחשבון בעיקר את גובהי פני-הארץ אך גם את אלה של קרקעית האוקיינוסים.
בלמידת הקשר בין קווי גובה וטמפרטורה נמצא כי הטמפרטורה צונחת ככל שמתקדם קו הגובה למעלה, בשיעור של כ-6.5 מעלות צלזיוס לכל 1,000 מטר, זאת בשל צפיפות אוויר פחותה בגבהים גדולים.
קרים קרימוב

קרים קרימוב (באזרית: Kərim Abbas Əli oğlu Kərimov, ברוסית: Керим Алиевич Керимов; ‏14 בנובמבר 1917 - 29 במרץ 2003), מדען טילים סובייטי, ממייסדי תעשיית החלל הסובייטית ובמשך שנים איש מרכזי בתוכנית החלל הסובייטית. חרף תפקידו החשוב, זהותו נשמרה בסוד מפני הציבור במשך רוב הקריירה שלו. הוא היה אחד מאדריכלי שרשרת ההצלחות הסובייטיות שהדהימו את העולם מתחילת שנות השישים של המאה ה-20 - משיגור האדם הראשון לחלל, יורי גגארין, ועד לתחנת החלל מיר ששוגרה ב-1986.
קרים קרימוב נולד ב-14 בנובמבר 1917 למשפחה של מהנדס-טכנולוג בבאקו שבאזרבייג'ן. לאחר שסיים את לימודיו ב-1942 במכון התעשייתי אזרבייג'ן, המשיך קרימוב את לימודיו באקדמית חיל התותחנים דזרזינסקי, שם תכנן ופיתח מערכות טילים.
כמומחה בטכנולוגיית טילים, עבד קרימוב במלחמת העולם השנייה בבדיקת ובקבלת משגרי טילי הקטיושה המפורסמים. על עבודתו זכה באות הכוכב האדום. קרים קרימוב היה מעורב באירונאוטיקה הסובייטית מראשיתה. לאחר מלחמת העולם השנייה עבד קרימוב על תוכנית סובייטית לפיתוח טיל בליסטי בין יבשתי, וב-1960 הועלה לתפקיד ראש הדירקטוריון השלישי של הדירקטוריון המרכזי של טילים (GURVO) של משרד ההגנה הסובייטי שפיקח על שיגורי ניסוי סודיים. ביחד עם מומחי טילים נוספים, נשלח קרימוב לגרמניה ב-1946 במטרה לאסוף מידע אודות הטיל הגרמני V-2.
ב-1964 הפך קרימוב לראש הדירקטוריון המרכזי של כוחות החלל (TsUKOS) של משרד ההגנה ההגנה הסובייטי. בעקבות מותו של סרגיי קורוליוב ב-1966 מונה קרימוב ליושב ראש הסמכת המדינה על טיסות מאוישות ועמד בראש רשות זו במשך 25 שנה (1966–1991). הוא פיקח על כל שלב בפיתוח ובהפעלה של חלליות מאוישות וחלליות מחקר בלתי מאוישות.
כדוגמת חלוצי חלל סובייטים אחרים, סירבו הרשויות הסובייטיות במשך שנים לחשוף את זהותו של קרימוב לציבור. בשיגורי חלל ששודרו בטלוויזיה התמקדו המצלמות תמיד בקוסמונאוטים ולא באיש שלו דיווחו הקוסמונאוטים על נכונותם לבצע את המשימה. היות שקרימוב היה "גנרל עלום", הוא תמיד נחבא מצילומי המצלמות, ורק קולו שודר. שמו נותר חשאי עד תקופת ה"גלאסנוסט" בברית המועצות, וב-1987 הוא נזכר לראשונה בעיתון פראבדה.
לאחר פרישתו ב-1991 היה קרימוב יועץ עבור מרכז הבקרה הראשי של טיסות לחלל של סוכנות החלל הרוסית, וכתב את ההיסטוריה של תוכנית החלל הסובייטית ב"הדרך לחלל".
על תרומותיו לקידום התוכנית החלל הוא זכה פעמיים בפרס ברית המועצות ובפרס לנין 
קרימוב מת ב-29 במרץ 2003 במוסקבה.
קוקוס (חיידק)

קוֹקוּס (מלטינית Coccinus: צבע שני, ומיוונית: Kokkos ‏(κόκκος): גרגר יער, או ענבה. בעברית: חיידק נֶקֶד) הוא כל מיקרואורגניזם, בדרך כלל חיידק, בעל צורה כדורית. הגדרת חיידק כלשהו כקוקוס מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: מתג (Bacillus) וסלילון (Spiral bacteria). זהו אופן הבחנה ראשוני מבין רבים שנועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית.

חיידקים בעלי צורה קוקואידית יכולים להשתייך לקבוצת חיידקים גראם-חיוביים או גראם-שליליים, וכן להיות אירוביים או אנאירוביים.
אלכסנדר קרמרובסקי

אלכסנדר קרמרובסקי (ברוסית: Александр Крамаровский;‏ 1900 - 1 בינואר 1964) היה מורה למתמטיקה וחסיד אומות העולם.

ביוגרפיה

קרמרובסקי נולד בשנת 1900 באימפריה הרוסית הוא היה מורה למתמטיקה בבית יתומים בפרוורי מוסקבה. הוא התחבר במיוחד לאחת מתלמידותיו, ריווה רזניקובה, שהצטיינה בלימודיה, אך סבלה מהצקות וגינויים עקב היותה יהודיה. ריווה נולדה בשנת 1925 בהומל, בלרוס. היא התייתמה מאמה בגיל צעיר והועברה לחסותו של דודה במוסקבה. עקב קשיים כלכליים הועברה לבית יתומים והייתה היהודיה היחידה בו. אלכסנדר ריחם על ריווה שסבלה מאנטישמיות ורצה לאמץ אותה, אך אשתו סרבה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

כאשר גרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פונו התלמידים וצוות בית היתומים לאזור נהר הדון, ונשלחו לעבוד בשדות ולהחליף את הגברים שנלקחו לשרת בצבא האדום. בשנת 1942 גרמניה הנאצית כבשה את האזור. ריווה הייתה אז בת 16. התחילו שמועות שהגרמנים רוצחים יהודים, ואלכסנדר, שעזב את אשתו במוסקבה, החליט לפעול בעניין. הוא לקח את ריווה תחת חסותו כבתו.
השניים נעצרו בעיר נובוצ'רקסק ונשלחו לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית עם אסירים רוסים נוספים בגבול גרמניה-אוסטריה. במחנה בו שהו היו שני תתי-מחנות, אחד לאסירים הרוסים והשני ליהודים, שהיו ידועים בתור "הבריגדה היהודית". על מנת להשאיר אותה במחנה הרוסי, המשיך אלכסנדר להציגה כבתו. ריווה ענדה צלב עץ סביב צווארה וקראה לעצמה מרגריטה. לא היו להם תעודות, אך כולם במחנה האמינו שהם נוצרים. בסוף כל יום עבודה אחראי  מחנה היה מביא לריווה בגדים של משפחתו לתיקון, ובתמורה היה מעלים עין אם ריווה ואלכסנדר יצאו לשדות וליער בסביבה כדי לאסוף תפוחי אדמה, וללקט צמחים על מנת לשבור את רעבונם. ריווה ואלכסנדר עבדו על פסי הרכבת בקרבת המחנה עד סיום המלחמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הגיעו האסירים המשוחררים מהבריגדה היהודית למחנה הרוסי, כדי לחפש אחר ניצולים יהודים. ריווה, שבמהלך כל חייה הסתירה את הזהות היהודית שלה, חששה להזדהות כיהודיה ולהצטרף אליהם, אך אלכסנדר שכנע אותה שיהיה לה עתיד טוב יותר, אם לא תחזור לברית המועצות. אלכסנדר הסתייג מהחזרה לרוסיה לאחר המלחמה, מחשש ליחס הממשלה לאזרחיה שנלקחו למאסר על ידי הגרמנים. ריווה סיפרה את סיפורה לחיילים היהודים, אך סירבה להצטרף אליהם ללא אלכסנדר. ריווה ואלכסנדר הועברו למחנה פליטים באיטליה, שם פגשה את בעלה.
ריווה ואלכסנדר עלו יחד לארץ ישראל בשנת 1946. כאשר ריווה התחתנה, התגורר אלכסנדר איתה ועם משפחתה בקיבוץ גבעות, וריווה ילדה את בנה הראשון. הוא עבד חלקית כ"חצרן עוזר", החל לצייר תמונות נוף ולכתוב מאמרים ברוסית על חייו וחוויתו בישראל. לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ב-1947 עברה המשפחה להרצליה, ובשנים לאחר מכן לבאר שבע ואז למושב אורות. ב-1961 הוצעה לאלכסנדר עבודה בעיתון אמריקאי לדוברי רוסית, ולכן עזב את ישראל.
עיתונאי בשם מר מרגולין היה ממכריו של אלכסנדר. הוא סיפר את סיפורו לראשי ההסתדרות ולאחר מכן הביאו לידיעת נשיא המדינה יצחק בן צבי.
אלכסנדר נפטר בשנת 1964 מאוטם שריר הלב.

הכרה והנצחה

אלכסנדר קרמרובסקי הוכר כחסיד אומות העולם ב־2 באוגוסט 2011. על היותו חסיד דיווח ליד ושם בנה של ריווה, אורי רייס. שמו נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם.
בובי הינן

הקריירה

הינן החל את דרכו בהיאבקות כאוהד מושבע וכבעל חנות מזכרות במופעי היאבקות בארצות הברית. בשנת 1965 החל להופיע במופעים של ארגון ה-AWA בעצמו, תחת שם הבמה "הבחור היפה" (Pretty Boy). דמותו של הינן אופיינה בכישרון רב, אך גם בעצלות שעל פי התסריט מנעה ממנו להתקדם. עם הזמן דמותו הפכה לדמות מאמן עבור מתאבקים אחרים וכן כנואמת נאומים באירועי היאבקות. הינן שינה את שם דמותו ל"המוח" ומנהלי הארגון בו עבד הכניסו אותו לעלילה כמאמן המנהיג קבוצת מתאבקים. הדבר היה חדשני והעיד על הפופולריות של דמותו, שכן עד אז דמויות המאמנים לא זכו לבמה מרכזית שכזו.

American Wrestling Association

הינן החל את דרכו ב-AWA כמאמן של הצמד ניק בוקוינקל וריי "מטיל המומים" סטיבנס. התסריט זימן לצמד ולהינן מספר זכיות בתארים. עם נסיקת הפופולריות של דמויותיהם הורחב הצוות וכלל גם את דמויותיהם של בובי דאנקם ובלאקג'ק לנזה. החבורה כונתה "משפחת הינן" וזכתה לפופולריות רבה, כאשר דמויות המתאבקים זוכות בקרבות מבוימים ובאירועים מרכזיים לרוב. דמותו של הינן נשאה על נס בעת זו כ"מנהיג" החבורה.
בשנת 1979 עבר הינן לליגת ה-NWA, אך חזר לאחר זמן קצר ל-AWA ולדמות המאמן.

World Wrestling Federation

הינן הצטרף לליגת ה-WWF (לימים, WWE) כדמות המאמן של ג'סי ונטורה ולאחר מכן של ביג ג'ון סטאד. דמותו זכתה לפופולריות רבה גם במקום עבודתו החדש וקו העלילה הישן של "משפחת הינן" הוקם מחדש ב-WWF. במשך שנות פעילותו בגילום ראש הצוות פעל יחד עם מתאבקים רבים, ביניהם קן פטרה, פאול אורנדורף, קינג קונג באנדי, אנדרה הענק ועוד. הצוות הפך להיות לבית הדמויות השנואות על האוהדים.
החל משנת 1986 הינן גילם גם שדרן ופרשן בארגון ה-WWF לצידו של גורילה מונסון. בשנת 1993 ביקש וינס מקמהן מהינן לקצץ בשכרו ב-50%. הינן לא הסכים, עזב את ה-WWF והצטרף לארגון שהחל לצמוח באותן שנים, ה-WCW.

World Championship Wrestling

הינן חתם ב-WCW ב-1994 ודמותו הוקדשה לתפקיד השדרן הקבוע של הארגון. הינן החזיק בתפקיד זה במשך 6 שנים. הינן קבל על אילוצי התסריט הרבים ב-WCW שנתנו לו פחות חופש לשחק מאשר ב-WWF. הוא פרש מהארגון בשנת 2000.
במהלך 6 שנותיו בארגון ה-WCW הינן הופיע פעם אחת בדמות מתאבק, בקרב זוגות יחד עם ארן אנדרסון.

השנים האחרונות

מאז שנת 2000 הקדיש הינן את זמנו כדי לכתוב שני ספרי זכרונות על עולם ההיאבקות ועל הקריירה שלו. הוא הופיע מדי פעם באירועים מיוחדים של ה-WWE ובמספר ערבי הוכרה, וכמו כן הוא לקח חלק ברסלמניה 17.
בשנת 2004 התקבל בובי להיכל התהילה של ה-WWE.
הינן נפטר ב-17 בספטמבר 2017 אחרי שחטף כשל באיבר, ביום מותו הוא שהה עם משפחתו בביתו בלארגו, פלורידה, ביום שאחרי מותו WWE עשו סרטון הוקרה לכבודו בזמן פרק של RAW.
מצעד הגאווה באמסטרדם

מצעד הגאווה באמסטרדם (באנגלית: Amsterdam Pride או Amsterdam Gay Pride או Canal Parade; ידוע גם בשם מצעד התעלה) הוא מצעד גאווה שנתי שמתקיים באמסטרדם, הולנד החל משנת 1996. מצעד הגאווה באמסטרדם מושך אליו כמה מאות אלפי צועדים בשנה, והוא אחד מהאירועים השנתיים הגדולים ביותר שמתקיימים בהולנד.
מצעד הגאווה באמסטרדם אורגן לראשונה ב-1996, שלא כמו מצעדי גאווה אחרים בעולם, כפסטיבל שבו חגגו את חירות האדם ואת הגיוון . סיבה נוספת לפתיחת מצעד הגאווה באמסטרדם הייתה עקב האירוע השבת הוורודה (בהולנדית: Roze Zaterdag).
בשנת 1998 פתח מצעד התעלה את אירועי המשחקים הגאים שנערכו באמסטרדם, אליו הגיעו כרבע מליון מבקרים.
במצעד התעלה של 2014, השתתפו בין היתר סירה יהודית-ישראלית וסירה מרוקאית. על הסירה היהודית-ישראלית הייתה דנה אינטרנשיונל, הרבנית הרפורמית מרי ואן פראג והתאומות פוקנס.
אלכסנדר טונב

קריירת מועדונים

טונב גדל בקבוצות הנוער של צסק"א סופיה. ב-8 במרץ 2008, ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-3 בלאסיטסה פטריץ'. בקיץ 2008 עזבו שחקנים רבים את המועדון וטונב קיבל את המקום בהרכב. ב-3 באוגוסט 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2008/2009 נגד ליטקס לובץ', במסגרת הסופר קאפ הבולגרי אותו ניצחה צסק"א וזכתה בתואר פעם שלישית בתולדות המועדון. ב-22 באפריל 2009 טונב הבקיע את 2 השערים הראשונים שלו בקריירה בניצחון 1-4 נגד ויהראן סנדנסקי. בעונת 2009/2010 הושאל לסילבן 2000 על מנת לצבור דקות משחק, ובסיום העונה חזר לצסק"א.
ב-16 ביוני 2011 טונב חתם בלך פוזנן הפולנית. ב-29 ביולי 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-5 נגד ל.ק.ס. לודז'. ב-26 ביולי 2012, טונב את שערו הראשון שלו בקריירה במסגרת אירופאית בניצחון 0-1 נגד חזר לנקראן במסגרת הסיבוב המוקדם השני של מוקדמות הליגה האירופית. ב-7 ביוני 2013 חתם באסטון וילה האנגלית. ב-11 באוגוסט 2014 הושאל לסלטיק עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו.
ב-27 באוגוסט 2015 חתם בפרוזינונה האיטלקית, שבאותה שנה עלתה לראשונה בתולדותיה לסרייה א'. לאחר שלא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה ולא כבש ולו שער אחד, עזב טונב את פרוזינונה וחתם בעולה החדשה לסרייה א' - קרוטונה. בפברואר 2018 עזב את הקבוצה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, טונב שיחק בנבחרת הצעירה של בולגריה. ב-4 בספטמבר 2009 טונב הבקיע את השער הראשון שלו בנבחרת הצעירה בניצחון 0-3 נגד קזחסטן במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. ב-9 בספטמבר 2009, הורחק בדקות הסיום של המשחק נגד שוודיה אותו הפסידה נבחרתו 2-1.
ב-11 באוקטובר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1-0 נגד ויילס. ב-22 במרץ 2013 הוא כבש את שעריו הראשונים בזירה הבינלאומית, ואף את השלושער הראשון בקריירה שלו בניצחון 0-6 נגד מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.

סטטיסטיקה

נכון ל-7 בספטמבר 2017
שטיארנן

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1960 ושיחק בליגה השלישית באיסלנד עד עונת 1988 שבסיומה עלה לליגה השנייה באיסלנד. בסוף עונת 1989 סיים במקום הראשון בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה ליגת העל האיסלנדית. בעונת 1990 הגיע לרבע גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת וייקינגור. המועדון שיחק בליגה הראשונה שנתיים וירד לליגה השנייה. 
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1992 ועד עונת 2008. בעונת 2004 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת איי. בי. וי. בסוף עונת 2008 הגיע למקום השני בליגה השנייה ועלה לליגת העל האיסלנדית. המועדון משחק ברציפות בליגת העל האיסלנדית מעונת 2009.
בעונות 2012, 2013 הגיע לגמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצות קיי. אר. רייקיאוויק ופראם רייקיאוויק, בהתאמה. בעונת 2013 הגיע לחצי גמר גביע הליגה האיסלנדית והפסיד לקבוצת ואלור. 
הקבוצה סיימה את הליגה בעונת 2013 במקום השלישי ובעקבות כך שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאים במסגרת שלב המוקדמות של הליגה האירופית בעונת 2014/2015. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת בנגור סיטי  מויילס. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת מאת'רוול. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת לך פוזנן. בשלב הפליי אוף הפסידה לקבוצת אינטר מילאנו והודחה מהטורניר.
בעונת 2014 הגיעה לרבע גמר גביע הליגה האיסלנדית וזכתה בפעם הראשונה באליפות איסלנד. בעקבות זכייתה באליפות הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2016/2015. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת סלטיק והודחה מהטורניר.
ג'ירולמו פבריציו

חייו והישגיו

פבריציו נולד באקוופנדנטה שבלאטיום. הוא למד באוניברסיטת פדובה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1559, תחת הדרכתו של גבריאלה פאלופיו. פבריציו היה מורה פרטי לאנטומיה בפדובה בשנים 1562-1565, וב-1565, נעשה פרופסור לכירורגיה ואנטומיה באוניברסיטה, בעקבות פאלופיו.
ב-1594 הנהיג פריצת דרך בלימודי האנטומיה, כאשר תכנן את אולם הדיסקציות הציבורי הראשון. יוליוס קאסריוס (Julius Casserius - שמו הלטיני של ג'וליו צ'זרה קסירי; 1561-1616) מפיאצ'נצה היה מתלמידיו של פבריציו. ויליאם הארווי (1578-1657) – מגלה מחזור הדם, ואדריאן ואן דן ספיחל (Adriaan van den Spiegel‏; 1625-1578) - אנטומיסט פלמי (1578-1625) היו גם הם מתלמידיו, החל מסביבות 1598. מאוחר יותר, יוליוס קאסריוס המשיך את פבריציו כפרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פאדובה ב-1604, ואדריאן ואן דן ספיחל קיבל את התפקיד אחריו, ב-1615.

תרומתו לאנטומיה

בעזרת ביצוע דיסקציות בחיות, פבריציו חקר את היווצרות העובר, מבנה הושט, הקיבה והמעיים, וכן את ייחודיות העין, האוזן ובית הקול. הוא היה הראשון לתאר את כיסי הממברנה הנמצאים בחלקם הפנימי של הוורידים, כינה אותם "שסתומים", ובכך תרם רבות לגילוי מחזור הדם. כיום ידוע שתפקידם של שסתומים אלו הוא למנוע חזרת דם כנגד כיוון הזרימה – כלומר מהלב במקום אליו – אם כי פבריציו לא ידע זאת בזמנו, והניח שמטרתם להאט את זרימת הדם.
בספרו Tabulae Pictae, שפורסם לראשונה ב-1600, פבריציו תיאר את החריץ המפריד בין האונה הרקתית (הטמפורלית) לאונה הפרונטלית של המח. עם זאת, פבריציו לא זכה בהכרה על גילוי זה עד לא מזמן, ובמקום זאת קספר בארתולין ייחס את הגילוי לפרנציסקוס סילוויוס, ובנו של בארתולין, תומאס, קרא לחריץ "החריץ הסילביאני" במהדורת 1641 של ספרו Institutiones anatomicae.
תגלית נוספת הייתה הבורסה של פבריציו, שנקראה על שמו לאחר שתיאר אותה במאמר שהתפרסם לאחר מותו בשנת 1621.בורסה זו היא איבר בעופות המייצר תאי דם ותאי B החיוניים למערכת החיסונית. ביונקים אין בדרך כלל איבר מקביל והתאים נוצרים במח העצמות.

תרומתו לכירורגיה

פבריציו תרם רבות גם לתחום הכירורגיה. למרות שמעולם לא ביצע פיום קנה בעצמו, כתביו כללו תיאור של ביצוע ההליך. הוא העדיף להשתמש בחתך אנכי והיה הראשון להציג את הרעיון של צינורית לפיום קנה. זו הייתה צינורית ישרה וקצרה עם כנפיים משולבות שמנעו ממנה להיעלם במורד הקנה. פבריציו המליץ על ההליך רק כמוצא אחרון, במקרה של חסימת נתיבי האוויר על ידי גופים זרים או הפרשות. מרקו אאורליו סברינו (1580-1656), מנתח ואנטומיסט מוכשר, ביצע לפחות פיום קנה אחד לפי שיטתו של פבריציו במהלך מגפת הדיפטריה של 1610. שיטתו של פבריציו לביצוע פיום קנה דומה מאוד לשיטה הנהוגה כיום.
אוכלי רקבובית

אוכלי רקבובית או אוֹכְלֵי רָקָב (באנגלית: Detritivore) הם בעלי חיים ויצורים הטרוטרופים נוספים (כמו פטריות, חיידקים ופרוטיסטים) הניזונים בעיקר משייריים אורגנים וחומר נרקב המצוי באדמה. בצורתם הם מזכירים את אוכלי הנבלות ואוכלי הצואה והם ייזונו גם ממאכלים אלה, אך לא רק. רובם גם ניזונים מתוך האדמה משיירים קטנים אותם הם מבודדים מהאדמה. מספר צמחים נחשבים לספרופיטים והם ניזונים משיירי הפטריות.
מרבית החיות הניזונות בדרך זו הם חסרי חוליות כמו זבובים, חיפושיות, תולעים רבות כמו השלשול, רבי רגליים, חלזונות, קפזנבאים, מיני שווה-רגלאים. בתוך המים ישנם מיני נוספים הניזונים משיירים לרבות כוכבי ים, תולעים רב-זיפיות, מלפפוני ים, וסרטנים כמו סרטן בועות חול וסרטנים מהסוג Uca המחפשים שיירים לאורך החופים.
יצורים אלה חשובים למערכת האקולוגית והם משמשים כמפרקים של הסביבה ועוזרים למחזור הביוגאוכימי של המערכת, בעזרתם להחלפת מחזור החנקן ולשימוש הצמחייה בחומרי המזון שלהם, לאחר שנפלטים מגופם או תוך כדי אכילתם. בסביבות ימיות אוכלי הרקבובית הם בעיקרם מינים ניזוני קרקעית (Bottom feeder) שונים כמו מיני צדפות, סרטנים ורכיכות שונות.
המרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזור

היסטוריה

בית החולים נוסד בשנת 1954 כ"כפר עבודה" לחולים כרוניים – מודל שהיה מקובל אז באירופה וארצות הברית. הרעיון שעמד מאחורי הקמתו היה לתת מענה לאוכלוסייה גדולה של מטופלים, שרובם הגיעו בגלי העלייה, שבתום הגלים החריפים של מחלתם נזקקו למסגרת שתוכל לקלוט אותם ולסייע להם להשיג את מירב השיפור ולמצות יכולתם בתחומי החיים השונים. באותה תקופה לא היו קיימות חלופות בקהילה, והחשיבה הייתה להקים כפר כמיני-קוסמוס אוטונומי, שישרת את "התושבים" וגם ייצר מסגרות שונות המאפשרות מגעים טיפוליים מבוקרים.
ה"כפר" הוקם במקום מחנה המעצר מזרעה במבנים ששימשו מחנה צבאי בריטי על שפת הים מצפון לעכו. הכפר אוכלס בכשלושים נשים, עם מחלת נפש ממושכת, שהועברו מבית החולים עכו הסמוך, התנאים הפיזיים היו ירודים וקשים – ללא חשמל, מים לא נקיים ושירותים מחוץ למבנה. בודדים מהצוות המטפל היו בעלי השכלה וניסיון פסיכיאטרי. הצוות היה ברובו לא מקצועי וללא ניסיון בתחום אך עם חזון, תחושת שליחות, מסירות ורצון לנתינה. הלמידה והתמקצעות היו תוך כדי העבודה כשהמורים הבולטים הם דר' פליגלמן ואחריו דר' זוסמן והאחות הראשית אנאליז. מלכתחילה הושם דגש רב על תעסוקה והתפתחו במקום: מתפרה, אריגה, גן ירק, שפניה, חנות למכירת עבודות היד. המטופלות גם היו שותפות לעבודות אחזקת המקום כניקיון ובישול. גישת הצוות הייתה שיקומית.
ב-31 באוקטובר 1957 נחנכו מבנים חדשים בבית החולים, שהוסיפו עוד 132 מיטות על ה-200 שכבר היו במקום. עם התרחבות המקום נוספו אליו גם גברים.
עם השנים הפך המקום לבית חולים מודרני המטפל במגוון מחלות נפשיות ובמצבים פעילים וממושכים. התפתחו מחלקות סגורות, פתוחות ושיקומיות, והתפתח המערך של מרפאות לבריאות הנפש בגליל המערבי. צוות המטפלים עבר תהליך של התמקצעות, בבית החולים מכשירים סטודנטים ברפואה ובמקצועות פרה-רפואיים, וצוות בית החולים עוסק גם במחקר.
אוניית הקרב פוטיומקין (סרט)

תקציר העלילה

קציני הצאר האכזריים על סיפון האונייה נוגשים במלחים הרעבים והמדוכאים. האוכל המזוויע מניע את המלחים להתקומם, ומוטל עליהם עונש מוות. הדבר מוביל לסירוב פקודה ולמרד כללי. תושבי אודסה מזדהים עם המתקוממים. על מדרגות העיר הצופות אל הים מתרחש טבח עקוב מדם בתומכי המרידה השלווים (סצנה שלא התרחשה באמת בהיסטוריה). רק התערבות תותחי פוטיומקין על החוף מפסיקה את שפיכות הדמים. אוניות הצי מוכנות מתוך סולידריות לתת לאוניית הקרב פוטיומקין להפליג לדרכה והסרט מסתיים.

טכניקת המצרף (מונטאז')

אייזנשטיין השתמש בסרט כדי לבחון עליו את תאוריית המונטאז' (Montage). קולנועני רוסיה הסובייטית, יוצאי הסדנא של לב קולשוב בבית הספר הרוסי לקולנוע, ערכו ניסיונות בהשפעה שיש לסרטים על קהל הצופים ואייזנשטיין ערך את הסרט כך שהוא יחולל את התגובה הרגשית המרבית, כך שהצופה יחוש סימפתיה למלחים המורדים ושנאה כלפי הנוגשים בהם. הסיפור נכתב באורח תעמולתי ובצורה פשוטה ככל האפשר, כך שהקהל יוכל לזהות בבירור מי הם הטובים ומי הרעים.

הפסקול

המוזיקה המקורית הולחנה בידי אדמונד מייזל. תזמורת סלון שבוצעה בהצגת הבכורה בברלין ב-1926. הכלים בהם השתמשו היו חליל/פיקולו, חצוצרה, טרומבון, הרמוניום (עוגב קטן), כלי הקשה ומיתרים ללא ויולה. מייזל חיבר את הפרטיטורה בתוך תריסר ימים ולילות, היות שהוא קיבל לכך אישור בשלב מאוחר מהצנזורה. מחמת בעיה זו חזר מייזל על חלקים נכבדים בתכליל ללא שינוי, במאמץ להביא את המשימה אל תומה. המלחין והמנצח מרק אנדראס שלינגנשיפן ניצח מחדש ושיפר את התכליל בהתבסס על פרטיטורת הפסנתר המקורית והתאים אותה על מנת שתתאים לגרסה המנוצחת מחדש של הסרט שמופץ כיום.
בגרסה המסחרית (למשל ב-DVD) מלווה הסרט על פי רוב בקטעי מוזיקה קלאסית שהוספו לאחר מכן; דמיטרי שוסטקוביץ' וניקולאי קריוקוב הם שני מלחינים שהשתמשו בחומרים מעבודתם. בניסיון להפוך את הסרט לרלוונטי למאה ה-21, הלחינו הפט שופ בויז פסקול חדש בשנת 2004, המלווה על ידי התזמורת הסימפונית של דרזדן. הפסקול שלהם יצא כאלבום בשם אוניית הקרב פוטיומקין בשנת 2005, והושמע לראשונה בספטמבר 2004 בקונצרט חי בכיכר טרפלגר שבלונדון.

התגובות לסרט

הסרט לא נחל הצלחה בברית המועצות, אולם למרבה האירוניה דווקא במערב קנה לו אוהדים רבים, בעיקר בקרב אינטלקטואלים בברלין, פריז ולונדון. הסרט קנה את לבם משלוש סיבות שחברו יחדיו: כמיהתם למדיה העולה - הקולנוע, הצדק החברתי שעמד בבסיס תפישת עולמם, וכשרונו הנדיר של אייזנשטיין לחולל יצירה דרמטית סוחפת. שלטונות צרפת חששו שהסרט יגרום למרידה צבאית, ולמשך תקופה מסוימת הוא נאסר להקרנה בצרפת. בשנות ה-60 הוציאה ברית המועצות בול לזכר הסרט.
סצנת "מדרגות אודסה" שבסרט נחשבת עד היום למופת של עריכה, ומאוזכרת בסרטים רבים, לעיתים באופן פרודי.
סירה קוצנית

מאפיינים

גובהה עד כ-40 ס"מ וענפיה קוצניים וצפופים, ומעוצבים בצורת חצי כדור הצמוד לקרקע. בסתיו מלבלבים ענפים ירוקים מחיקי הקוצים החומים, הם מסתעפים לשני פיצולים, ולקראת הקיץ הופכים לקוצים ומתעצים. 
הפריחה מתרחשת בין פברואר לאפריל והתפרחת דמוית שיבולת וצבע הפרחים ירקרק. הפרי הוא בית גלעין כדורי ספוגי, צבעו לבן עד אדום, ולעת ההבשלה הוא הופך חום, ניתק מהשיח ומתגלגל ברוח. הסירה גדלה על אדמת טרה רוסה, חמרה וכורכר. הסירה זקוקה למנות אור גדולות, ולכן אינה צומחת בחורשים, ומהווה מרכיב עיקרי בבתה בחבל הים תיכוני, בספר המדבר ובערוצי נחלים בנגב ובמדבר יהודה. 
הסירה נחשבת במקרא כסמל לעזובה ולחורבן, ואכן היא צומחת במקומות ריקים, בדרך כלל בשלבים הראשונים בטור הסוקצסיוני. בעבר היו משתמשים בסירה להסקה, לייצור מטאטאים ולשתילה בבורות שיקוע בפתחי בורות לעצירת לכלוך היורד עם המים. הסירה הקוצנית גם שימשה לבנייה של קמרונות חבית וכיפות בבנייה הערבית הורנקולרית של ארץ ישראל.
אבו אל-עבאס א-נבאתי, רופא ועשבונאי אנדלוסי, ערך מסע בארץ ישראל בתקופה האיובית, ותיעד בספרו את השימוש בענפי הסירה הקוצנית בירושלים וסביבותיה לצורך טאטוא הדרכים. השימוש בשיח זה להתקנת מטאטא רווח מאוד עד לפני כמה שנים בערים ערביות, ואף כיום ניתן לראות בחברון מטאטא זה בשימוש חלק ממטאטאי הרחובות.
מערכת לגילוי חדירות

מערכת לגילוי חדירות (באנגלית: Intrusion Detection System בקיצור: IDS) היא התקן או תוכנה המנטרת את המערכת או תעבורת הרשת, חושפת ומתריעה על פעולות חשודות, ניסיונות גישה בלתי מורשים, התקפות על הרשת או כל פעולה אשר מנוגדת לחוקים שהוגדרו מראש.
כל פעולה המפרה את החוקים שנקבעו מדווחת למנהל המערכת ונרשמת במערכת מידע וניהול אירועים (SIEM) המבדילה בין אזעקות שווא לבין פעילות זדונית כגון: נסיונות כניסה כושלים, שימוש יתר בכרטיס אשראי, הפעלת מערכות שלא לצורך, הוספת הרשאות יתר למשתמשים שונים ועוד.

מערכת לגילוי חדירה בהשוואה לחומת אש

מערכת לגילוי חדירות (IDS) עוקבת ובוחנת את כל הרשת, כאשר היא מזהה פעילות חשודה היא מתריעה ומעבירה את המידע אל הגורמים הרלוונטיים. לעומת זאת חומת אש (Firewall) מזהה חדירות ומונעת אותן, היא נראית כלפי חוץ, מגבילה את הגישה אל הרשת בעת הצורך אך אינה מתריעה על התקפות מתוך הרשת.
אקיטן החדשה

גאוגרפיה

חבל זה נמצא בדרום מערב צרפת המטרופוליטנית וגובלת במפרץ ביסקאיה במערב, ספרד בדרום. במזרח היא גובלת בחבלים אוקסיטניה ואוברן-רון-אלפ ובחבלים פיי דה לה לואר וסאנטר-עמק הלואר בצפון.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2012 בחבל היו 5,844,177 תושבים. רביעית מתוך 13 חבלי צרפת המטרופוליטנית. בחבל 25 שטחים אורבנים גדולים כאשר הגדול מביניהם היא בירת המחוז בורדו ופרווריה. במטרופולין בורדו יש 1,140,000 תושבים. לאחריה נמצאים באיון ולימוז' עם כ-280 אלף תושבים, פואטייה עם 250 אלף, פו 240 אלף, לה רושל עם 200 אלף תושבים ועוד 11 שטחים אורבניים גדולים. 
אקיטן החדשה הוא החבל השני בחדשנות ולימודים גבוהים, אחרי איל-דה-פראנס, עם 5 אוניברסיטאות גדולות (אוניברסיטת בורדו, אוניברסיטת לה רושל, אוניברסיטת פואטייה ואוניברסיטת פו)
אברהם כהנא

תולדות חייו

כהנא נולד בשנת תרל"ה (1874) בסקומורוחי שליד ז'יטומיר, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בן למרדכי כהנא. את רוב השכלתו רכש בלימוד עצמי. בגיל 40, בשנת 1914 (תרע"ד), נסע כהנא לתור את ארץ ישראל. את נסיעתו זו כינה ביומנו "נסיעת הקסמים". לאחר פרוץ המהפכה הרוסית מונה לפרופסור באוניברסיטה העממית בקייב. בשנת 1922 הוא עבר עם משפחתו לוורשה בירת פולין, ובשנת 1923 עלו לארץ ישראל.
בארץ ישראל עבד כהנא בתל אביב, שם הוא כיהן כמנהל ספריית שער ציון וכמורה בסמינר לוינסקי. בשנת 1929 פרש מתפקידו, התמסר למחקר ויסד את הוצאת ספרים "מקורות". בשנת 1937 (תרצ"ז) זכה בפרס ביאליק על הוצאת הספרים החיצוניים.
כהנא רכש בלימוד עצמי את ידיעותיו הנרחבות במקצועות הכלליים, ביהדות ובשפות הקלאסיות והחדשות. תחומי המחקר שלו כללו, בין השאר, את ביאור המקרא, היסטוריה, בלשנות וחקר החסידות. ידוע בעיקר בשל מפעלו לאיסוף, ביאור ותרגום הספרים החיצוניים, יחד עם מפעלו לעריכת פירוש מקיף לתנ"ך.
כהנא המשיך בפועלו המדעי עד לפטירתו בי"ט באדר א' תש"ו, (1946) בתל אביב. הוא נקבר לצד רעייתו חנה בבית הקברות טרומפלדור.
ספרייתו המדעית נתרמה על ידי בניו, אוריאל ויעקב, לאוניברסיטה העברית בהר הצופים, שם היא מצויה בחדר נפרד.
ארכיונו, הכולל התכתבות עם אנשי רוח, נתרם לספרייה הלאומית בירושלים.
יורשיו הקימו את "קרן אברהם כהנא" המעניקה מדי שנה מענקי מחקר לסטודנטים במכון ללימודי היהדות של האוניברסיטה העברית.
היה אב לשלושה: אוריאל כהנא (אדריכל וצייר), יעקב כהנא (עורך דין) ומרים רוזנצווייג.