google/wiki40b huggingface dataset:
טלומראז

טֶלוֹמֶרָאז (Telomerase) הוא האנזים האחראי על הארכתו מחדש של הטלומר, המגן על כרומוזומי התא ומתקצר במקומם, עם כל חלוקה של התא.

גילויו

האנזים טלומראז התגלה לראשונה ביצור חד תאי בשם טטרהימנה, על ידי קרול גריידר ואליזבת בלקברן בשנת 1984. יחד עם ג'ק שוסטק, זכו גריידר ובלקברן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2009 על גילוי זה.

מהו טלומראז

הטלומר נמצא בקצה כל כרומוזום בתא, ומגן עליו, ממש כמו פיסות הפלסטיק הקטנות המגנות על שרוך נעל. עם כל חלוקה של התא, דהיינו הכפלה של הכרומוזומים, כל כרומוזום מתקצר מעט. אלמלא הטלומר, היה הכרומוזום מתקצר בחלק מהמידע הגנטי החיוני שלו. הטלומר, בקיומו בקצה הכרומוזום, "מקריב" את עצמו ומתקצר במקום החומר הגנטי עצמו. האנזים טלומראז מתקן את קיצורו של הטלומר ומאריך אותו מחדש. הוא מוסיף רצף נוקלאוטידים ספציפי (TTAGGG אצל כל בעלי החוליות), לקצה '3 של גדיל DNA, באזור הטלומרים ובכך מאריך את הטלומר מחדש ומונע לפחות חלק מהתקצרותו. האנזים עובד בשיטת רוורס טרנסקריפטאז ומחזיק גדיל RNA משלו המשמש כתבנית להארכת הטלומרים המתקצרים לאחר כל מחזור תא. 
מבנה החלבון של הטלומראז האנושי זוהה ב-2007 על ידי צוות של דוקטור סקוט כהן במכון המחקר CMRI שבאוסטרליה. הוא מורכב משתי תת-יחידות: טלומראז רוורס טרנסקריפטאז (Telomerase Reverse Transcriptase; TERT) וטלומראז RNA (ידוע גם כ-TERC, או hTR). האזור המקודד את הגן TERT מורכב מ-3396 זוגות בסיסים, ומתורגם לחלבון בן 1131 חומצות אמינו. הפוליפפטיד נקשר עם TERC (שאורכו 451 נוקלאוטידים), שאינו מתורגם ונותר כ-RNA.
TERT כנובע משמו הוא רוורס טרנסקריפטאז, שהיא משפחה של אנזימים המשעתקים DNA חד-גדילי על פי תבנית RNA חד-גדילי. תבנית ה-RNA אותה TERT משעתק לאחור היא TERC.

השפעה על הזדקנות וסרטן

ב-2010, פרופ' רונלד דה פיניו וקבוצת מדענים נוספת גידלו במעבדתם באוניברסיטת הרווארד עכברים בעלי טלומרים קצרים. העכברים קצרי הטלומרים הראו מאפיינים רבים של זיקנה כבר בצעירותם. הקבוצה הצליחה לגרום לעכברים הללו לייצר את האנזים טלומראז המאריך את הטלומרים ולהראות כי כתוצאה מהארכת הטלומרים על ידי הטלומראז נעלמו מאפייני הזיקנה הללו. בין השאר הצליחו דה פיניו וחבריו לגרום להתחדשות תאי עצב של העכברים, לשיפור בפוריות שלהם ולהבראת איברים שנפגעו בתהליך ההזדקנות, ובהם הכבד, המעיים והטחול. 
לדברי דה פיניו בשיחה עם "כלכליסט" הישראלי:
"רקמות ישנות שהתבלו יכולות לחזור אחורה בזמן. זה אומר שכבד שנהרס יכול לחזור לימיו הטובים ושעור מקומט יכול להימתח שוב. יש לנו בגוף יכולת מובנית להתחדש שוב ושוב, אם רק נסיר את המנגנון הספציפי שגורם לגוף שלנו להפסיק לעשות את זה... זו הפעם הראשונה שהגיל הושב לאחור ביצור חי... אני מאמין שהתגלית הנוכחית תאפשר בעתיד... להוריד את שיעור המתים מסרטן, מסוכרת, מאלצהיימר ומעוד מחלות שאופייניות לבני 60 ומעלה. במקום להילחם במחלות הללו אנחנו יכולים למנוע את התהליך... אם נצליח למנוע את הסרטן מראש ולשחק עם הטלומרים כרצוננו, נוכל להאריך את החיים שלנו באופן דרמטי".
עם זאת, ישנן ראיות שונות לכך שהאנזים מצוי בכמות רבה בתאים סרטניים, וכך, בנוסף למנגנונים שונים, הוא תורם לחיי הנצח שלהם.

לובסטר, ובעלי חיים נדירים נוספים

לובסטר הוא בעל חיים, מהבודדים שנמצא כי לכאורה אינם מזדקנים כלל. דומים לו ככל הנראה סוגים מסוימים של צבים, המדוזה בת האלמוות ואולי גם יסעורון אטלנטי. ישנם חוקרים המייחסים את העדר ההזדקנות לכאורה, אצל בעלי חיים אלה, לקיומו של טלומראז בכל תאיהם, בניגוד למצב אצל כמעט כל בעלי החיים האחרים ובראשם האדם. לפי הטענה הזו, הטלומראז מונע מהטלומרים בתאיהם להתקצר ובכך מונע מהם להזדקן.
לאון שארל תבנין

לאון שארל תבנין (30 במרץ 1857 - 21 בספטמבר 1926) היה מהנדס טלגרף שהרחיב את חוק אוהם לניתוח של מעגלים חשמליים מורכבים.

חייו

תבנין נולד במו שבצרפת, הוא סיים את לימודיו באקול פוליטכניק שבפריז בשנת 1876. ב-1878 הוא הצטרף לחיל ההנדסה כמהנדס טלגרף, שם הוא עבד על פיתוח קווי טלגרף ארוכים מתחת לאדמה.
בשנת 1882 הוא מונה כמפקח הוראה בגרנד אקול לטלגרפיה שבפריז, והחל לפתח עניין רב בבעיות במדידה במעגלים חשמליים.
כתוצאה מכך שלמד את חוקי קירכהוף וחוק אוהם, הוא פיתח את המשפט המפורסם שלו, משפט תבנין שאיפשר לחשב זרמים במעגלים חשמליים מורכבים ולפשט מעגלים מורכבים למעגלים פשוטים יותר באמצעות שקול תבנין למעגלים חשמליים.
לאחר שנהיה לראש המשרד של הקווים, הוא החל ללמד מקצועות נוספים מחוץ לגרנד אקול לטלגרפיה, כולל קורס במכניקה במכון הלאומי לאגרונומיה. 
בשנת 1896 הוא מונה למנהל בית הספר להנדסת טלגף, ובשנת 1901, נהיה המהנדס הראשי של סדנאות הטלגרף.
בשנת 1926 הוא נלקח לטיפול בפריז, שם גם נפטר.
תבנין היה נגן כינור מוכשר, תחביב נוסף שהיה לו זה דיג, הוא נשאר רווק כל חייו אבל התגורר עם בת דודה אלמנה של אמו ושתי בנותיה שהוא אחר כך אימץ. תבנין התייעץ עם כמה חוקרים ידועים באותו זמן, והתעוררה מחלוקת באשר לשאלה האם המשפט שלו  עולה בקנה אחד עם העובדות. זמן קצר לפני מותו חבר ביקר אותו והוא הופתע לשמוע ממנו שהמשפט שלו התקבל בעולם.
הוא השאיר אחריו בקשה רשמית שאף אחד מלבד משפחתו לא יהיה בהלווייתו ושעל ארונו לא יונח דבר מלבד ורד מגינתו, כך הוא נקבר במו.
תבנין זכור כמהנדס ומועסק לדוגמה, חרוץ, עובד קשה, בעל מוסריות גבוהה, קפדן בעקרונותיו אך נחמד.
פליסטר ביטולה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1992 תחת השם "מלאדוסט מטלאץ". בשנת 1995 הפכה הקבוצה לחלק ממועדון הספורט "פליסטר", הכולל גם את ענפי הכדורגל והכדוריד. הקבוצה משתתפת בליגה המקדונית מאז הקמתה. בסיום עונת 1996/97 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה רק בסיום עונת 2002/03. בעונת 2008/09 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע המקדוני והפסידה לקבוצת אמאק אוחריד 70-66.  בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר עונה אחת בליגה השנייה.
ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), ממלא את האולם בכל משחק ומפגין נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט מלאדוסט, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
מספר E

מספר E (באנגלית: E number) הוא פרמטר בו נעשה שימוש בקידוד של תוספי מזון. בקידוד זה נעשה שימוש בעיקר באיחוד האירופי (הקידומת "E" מקורה במילה "Europe" אירופה), אולם השיטה בשימוש בכל רחבי העולם. באוסטרליה ובניו זילנד נעשה שימוש באות "A" (האות הראשונה של המילה "Australia" [אוסטרליה]).
מספור חומרי המזון נקבע לפי שיטת המספור הבינלאומית לתוספי מזון, שנקבעה על ידי ועדת קודקס אלימנטאריוס, כאשר הקידומת "INS" המופיעה ברשימה זו הוחלפה באות "E".

ציון תוספי המזון בישראל

שיטת מספור זו היא השיטה המקובלת למספור תוספי מזון גם בישראל. בתחילה, כל חומר כימי שניתן לו מספר E היה מותר לשימוש במוצרי מזון, אך כיום יש על חלקם הגבלות על הכמות המותרת או המומלצת בשימוש; חלקם אף אסורים לשימוש. בניגוד לדיעה הרווחת, קיומו של מספר E אינו אומר כי החומר מסוכן בהכרח – גם לוויטמין C, חומר חשוב לגוף האדם, יש מספר (E300).
החומרים שאין הגבלה על כמותם מכונים "GRAS - Generally Recognized As Safe" (בתרגום חופשי: "מזוהים באופן כללי כבטוחים"), והם מעטים יחסית. לשאר החומרים יש מינון מומלץ, לרוב ביחידות של מיליגרם עבור כל ק"ג של משקל הגוף ליום.
תחום תוספי המזון הוא אחד התחומים המפוקחים ביותר בתעשיית המזון. ישנם מספרי E רבים אשר קיימים רק ברשימה, אולם בפועל לא מתבצע בהם שימוש בשום מקום בעולם.
בחקיקה הישראלית לא קיימת חובה לסמן את מספר ה-E של תוספי מזון, וניתן להסתפק בשמם המדויק, מכיוון שמספר E הוא שם סטנדרטי ומקוצר. באופן הפוך, ישנם תוספים (כגון טרטרזין או מונוסודיום גלוטמט), שגם אם הם מסומנים במספר E, יש חובה לרשום את שמם המלא ברשימת הרכיבים.
השביעייה הסודית שלנו

תקציר

מסופר בסדרה על שני ילדים, מתן ויוני, שמלבד זה שהם גרים באותו בניין מגורים אין ביניהם קשר, וזה השתנה כשמתן סיים לקרוא את הסדרה האנגליה "השביעיה הסודית" והחליט להקים לעצמו חבורה משלו. יוני, שהיה אויבו משכבר, ריגל אחריו וכאשר גילה את תוכניותיו החליט להיות טוב יותר ממתן ולהקים חבורה משלו.
החבורה של מתן מוצלחת יותר ופותרת תעלומות רבות, בעוד שהחבורה של יוני נאלצת להסתפק בהמצאת תעלומות...
קונוי

גאוגרפיה

אורך האי כ-13 קילומטר ורוחבו הממוצע כ-3 קילומטר. שטח האי הוא 35.5 קמ"ר. 
באי חמישה הרים: האונארטינדור (Havnartindur) (שגובהו 820 מטרים), מידאגספיול (Middagsfjall) (שגובהו 806 מטרים), קונויארנאקור (Kunoyarnakkur) (שגובהו 820 מטרים), ראנדלור (Ranndalur) (שגובהו 817 מטרים) ואורד'אפיול (Urðafjall) (שגובהו 817 מטרים).
האי ידוע בצוק בגובה 820 מטר בקצהו הצפוני שנוצר כתוצאה מהגלים באוקיינוס האטלנטי.

יישובים

באי שני יישובים - קונוי במערב האי והאראלדסונד (Haraldssund) בחופו הדרום מזרחי של האי. יישוב נוסף - סקארד' (Skarð) ננטש בשנת 1913 לאחר שבתאונת דיג נהרגו כל שבעת הגברים ביישוב, למעט נער בן 14 וזקן בן שבעים.
ויקטור קוזקין

קריירה

ויקטור קוזקין נולד במוסקבה. אביו נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה ואימו עבדה בבית החולים בעיר. בילדותו קוזקין שיחק כדורגל במגרש הסמוך לבית החולים בו עבדה אימו. בחורף היה המגרש מכוסה בשכבת מים שלאחר שקפאה איפשרה לקוזקין וחבריו לשחק בו בנדי, ולשפר את יכולת ההחלקה שלו. כמו כן התאמן בכדורעף ובאגרוף. בשנת 1953 קוזקין החל להתאמן בבית הספר להוקי קרח של צסק"א מוסקבה ושיחק כחלוץ. עם המעבר לקבוצת הבוגרים החליט מאמן הקבוצה, אנטולי טראסוב, להעביר את קוזקין לעמדת המגן - העמדה בה שיחק במשך כל קריירת הבוגרים שלו.
בשנת 1963 נכלל קוזקין לראשונה בנבחרת ברית המועצות בהוקי קרח וזכה באליפות העולם. הוא המשיך וזכה עם הנבחרת באליפות העולם ברציפות עד לשנת 1971. בנבחרת שיחק ליד ויטאלי דבידוב ואלכסנדר רגולין ושלושתם זכו ב-3 מדליות זהב אולימפיות. במשך שנים רבות קוזקין היה קפטן הנבחרת.
קוזקין שיחק בנבחרת גם בסדרת הפסגה מול נבחרת קנדה שהורכבה לראשונה משחקני NHL. הוא שותף ב-7 מ-8 משחקי הסדרה.
בזירה הביתית זו הייתה תקופה של שליטה מלאה של מועדון צסק"א מוסקבה בהוקי הסובייטי. בהתאם לכך, קוזקין זכה 13 פעמים באליפות ברית המועצות - שיא סובייטי (משותף עם ולדיסלב טרטיאק).
בשנת 1976 פרש קוזקין ממשחק פעיל ועבר לתפקיד עוזר המאמן של צסק"א מוסקבה, עד 1988. לאחר שעבר ב-1988 לאמן ביפן חזר לתפקידו בצסק"א בין השנים 1991 ו-1999.
תחביבו הגדול היה צלילה. בשנת 2008 סבל מהתקף לב במהלך צלילה לחופי סוצ'י ומת.
יצחק ויטנברג

יצחק ויטנברג (1907–1943) היה ראש המחתרת בגטו וילנה בתקופת השואה. נאלץ להסגיר את עצמו לידי הנאצים ומת בכלא.

ביוגרפיה

ויטנברג היה חייט במקצועו ופעיל המפלגה הקומוניסטית של ליטא. לאחר הכיבוש הנאצי את וילנה, עמד בראש המחתרת הקומוניסטית ויזם את איחודה בינואר 1942 עם מחתרות נוספות, בעיקר ציוניות, למחתרת מאוחדת: הארגון הפרטיזאני המאוחד (פ.פ.או). ויטנברג נבחר לעמוד בראש המחתרת וכבש לו מעמד סמכותי בה, עקב ניסיונו המחתרתי ואישיותו שידעה לגשר בין פערים. שמו המחתרתי היה "ליאון".
ביולי 1943 נודע לנאצים על קיומו של תא קומוניסטי בגטו ועל הקשרים של ויטנברג עם המחתרת הליטאית והם דרשו מהיודנראט של הגטו להסגירו. הוא נתפס על ידי משטרת הגטו היהודית אבל שוחרר בפעולה צבאית של חבריו למחתרת והסתתר בגטו. הוא התחפש בבגדי אשה ועבר למקום מסתור של המחתרת. בעקבות השחרור הודיעו הנאצים שאם הוא לא יוסגר הם ישמידו את הגטו. ראש היודנראט, יעקב גנס, דרש בפני ההמון להסגירו. ההמון היהודי, שחשש לחיסול הגטו, הסתער בזעם על המחתרת ובלחץ ההמון החליטה מפקדת הפ.פ.או שעל ויטנברג להסגיר את עצמו. ב-16 ביולי 1943 הסגיר ויטנברג את עצמו לראש היודנראט גנס, שהעביר אותו לידי הגרמנים. בבוקר למחרת נמצא ויטנברג מת בתאו. על פי גרסתה של ציפורה (פייגלה) קופרברג (מילשטיין), הוא בלע כדור ציאניד שנמסר לו עוד בהיותו בגטו, ועל פי גרסה שנייה הוא מת בעינויים בידי אנשי הגסטפו.
על שמו של יצחק ויטנברג נקראו רחובות בערים תל אביב, פתח תקווה ובאר שבע.
ארנולפו די קמביו

חייו

די קמביו נולד בעיירה קולה די ואל ד'אלזה (Colle di Val d'Elsa) שבטוסקנה. 
הוא היה בין עוזריו ותלמידיו של ניקולא פיזאנו בהקמת דוכן ההטפה בדואומו (קתדרלה) של סיינה ב-1265. בין השנים 1266–1267 עבד ברומא עבור שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ויצר פסל שלו בדמות סנטור רומי הנמצא במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו.
בשנת 1282 יצר בכנסיית סן דומניקו באורבייטו מונומנט עבור הקרדינל דה בריי, הכולל מדונה המפוסלת לפי תבנית של פסל רומאי של אלת המזל הטוב (אבונדנטיה, Abundantia). הוא הושפע מאמנות הקוסמטסקו (באיטלקית: Stile cosmatesco), פסיפס גאומטרי עדין שהיה נפוץ ברומא בימי הביניים. הוא שיבץ אמנות זו בעבודותיו בסנטה מריה מג'ורה ברומא, בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (1285) ובסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה (1293). באותה תקופה גם סיים את פסלו של פטרוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש. 
בין השנים 1294–1295 עבד די קמביו בפירנצה, בעיקר כאדריכל. הוא הכין את תוכניות הבסיס לדואומו של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה, לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ולארמון מועצת העיר, פאלאצו וקיו. פסלים שלו גם שובצו בחזית הכנסייה עד 1589.
ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על די קמביו בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים המצוינים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), וציין אותו כאחד ממניחי היסודות לאמנות הרנסאנס האיטלקי.
דונובן ברזייר

ביוגרפיה

ברייזר נולד וגדל בגרנד ראפידס, מישיגן.

אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ביוני 2017 זכה ברזייר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.14 דקות. חודש וחצי לאחר מכן באליפות העולם שנערכה בלונדון הוא סיים במקום 13 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.27 דקות.

שיאן אמריקה

בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-9 בפברואר 2019 זכה ברזייר במדליית זהב בריצת 800 מרט בשיא אמריקה חדש של 1:44.41 דקות.

שיאן עולם

שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בניו יורק ב-24 בפברואר הוא זכה במדליית זהב בריצת 600 מטר בשיא עולם חדש של 1:13.77 דקות. במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברומא ב-6 ביוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 בתוצאה של 1:43.63 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.62 דקות.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בציריך, שווייץ ב-29 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:42.70 דקות.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אליפות ובשיא צפון ומרכז אמריקה חדש של 1:42.34 דקות, לפני אמל טוקה מבוסניה והרצגובינה (1:43.47 דקות) ופרגוסון צ'ריוט רוטיץ' מקניה (1:43.82 דקות). בדרך לזהב הוא שיפר את שיא האליפות בן 32 השנים של בילי קונצ'לה מקניה (1:43:06 דקות) ואת שיא צפון ומרכז אמריקה בן 34 השנים של ג'וני גריי מארצות הברית (1:42.60 דקות) והיה לאתלט האמריקאי הראשון, גברים ונשים שזכה במדליית זהב בריצה זו, באליפות עולם.
עודד בלילטי

קורות חיים

בלילטי נולד וגדל בירושלים. שירת כצלם בעיתון "במחנה", ולאחר שחרורו עבד בסוכנות הצילום זום 77 ובעיתון "ידיעות אחרונות". בשנת 2002 החל לעבוד בסוכנות AP. 
ב-17 באפריל 2007 זכה בלילטי בפרס פוליצר על תצלום מפינוי מאחז עמונה מה-1 בפברואר 2006, בו נראית נערה, העומדת לבדה מול שוטרים שבאו לפנות את היישוב.
בשנים 2007-2008 התגורר וצילם בבייג'ינג וברחבי סין עבור AP.
כיום מתגורר בתל אביב ועובד בעיקר על סיפורים דוקומנטריים וצילום חדשותי בארץ ובעולם עבור סוכנות הידיעות AP.
יוסף ברזאני

יוסף ברזאני (1869–1964) היה איש ציבור יהודי ספרדי בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20. כיהן 40 שנה כגזבר עיריית ירושלים תחת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי. היה ממייסדי שכונת אהל שלמה. נמנה עם מייסדי מושב הזקנים הספרדי בירושלים ושימש כגבאי המוסד האחרון וכחבר ועד העדה הספרדית בירושלים לאורך מספר עשורים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים, דור חמישי בארץ ישראל, בנם של אברהם ברזאני וריינה מזרחי. ראש המשפחה, חכם דוד ביראזאן, עלה לארץ ישראל בשנת 1741, השתקע בצפת והיה שד"ר לעיראק למען מוסדות התורה בארץ ישראל. 
ברזאני למד בבית הספר "דורש ציון", ואת השכלתו הכללית רכש בבבית הספר אליאנס בירושלים. באותן שנים למד גם את השפות ערבית טורקית וצרפתית.
בשנת 1896 החל לעבוד בעיריית ירושלים תחת השלטון העות'מאני כממונה על הגבייה. בשנת 1900 התמנה לגזבר העירייה, ושימש בתפקידו ארבעים שנה, עד צאתו לגמלאות בשנת 1940. הוא פיתח קשרים הדוקים עם כל חלקי הציבור בירושלים - יהודים, ערבים מוסלמים ונוצרים, ושימש בתפקידים רשמיים שונים. 
במקביל לעבודתו בעירייה עסק רבות בפעילות ציבורית בעדה הספרדית בירושלים. בשנת 1906 נמנה עם מייסדי מושב הזקנים הספרדי בירושלים, ובמשך שנים רבות שימש בהתנדבות כגבאי המוסד. משנת 1908 נבחר לוועד העדה הספרדית בירושלים וכך נבחר ומונה במסגרתה לתפקידים שונים לאורך מספר עשורים. היה חבר במועצת ההנהלה של עיזבון בליליוס. היה גבאי ומנהל מטעם ועד העדה הספרדית בחברה קדישא ובוועד בית העלמין בהר הזיתים.
הסופר והחוקר יעקב יהושע פרסם חומר רב מזיכרונותיו של ברזאני.
דוד לאו

ביוגרפיה

דוד לאו נולד בתל אביב. בן לרב ישראל מאיר לאו, לימים הרב הראשי לישראל, וחיה איטה, בתו של הרב יצחק ידידיה פרנקל, רבה של תל אביב.
למד בישיבת היישוב החדש, שלוש שנים בישיבת בית מתתיהו וחצי שנה בישיבת פוניבז' בבני ברק. היה חניך בתנועת הנוער "עזרא" בתל אביב. את שירותו בצה"ל, אותו סיים בדרגת רב-סרן, עשה ברבנות חיל המודיעין.
שימש רבו הראשון של היישוב שוהם. משהוקמה העיר מודיעין, נבחר לרבה האשכנזי של העיר, לצד הרב הספרדי אליהו אלחרר. הרב לאו היה מופקד אז על מערך שיעורי התורה, הכשרות, העירובין ומחלקת נישואין והרב אלחרר הקים וניהל את מערך המקוואות.
הרב לאו היה הרב הראשון בישראל שעסק במתן תשובות הלכתיות באמצעות האינטרנט, באתר האינטרנט "מורשת". החל מקיץ 2006 ועד לבחירתו לתפקיד הרב הראשי האשכנזי לישראל הופיע מדי יום שישי בתוכנית הטלוויזיה "שאלת רב" בערוץ הראשון, העוסקת בשאלות ותשובות הלכתיות. מאז שנת 1999 שידר את הפינה היומית "נקודה יהודית" ברדיו קול חי.
הרב לאו פרסם מאמרים בקבצים שונים כגון "תחומין" ו"מוריה". כמו כן, ערך את ספר השו"ת של אביו "יחל ישראל". ערך ופרסם ספר זיכרון לסבו הרב יצחק ידידיה פרנקל בהוצאת מכון ירושלים. בשנת תשס"ח (2008) פרסם את הספר "משכיל לדוד", העוסק בנושאי יוחסין, גיור, הלכות צבא ועוד.
בי"ז באב תשע"ג (24 ביולי 2013) נבחר לרב הראשי האשכנזי לישראל. בכך נהיה הרב הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד זה, בגיל 47. הוא זכה לתמיכת ראש הממשלה בנימין נתניהו ומפלגות יהדות התורה וש"ס.
נשוי לצפורה, בתם של הדסה והרב יצחק רלב"ג, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל ולשעבר יו"ר המועצה הדתית בירושלים.
טופ500

טופ500 או TOP500 הוא פרויקט אוניברסיטאי המדרג את 500 מחשבי העל (שאינם מחשבים מבוזרים) החזקים בעולם. מטרת הפרויקט לספק מידע אמין ודרך מעקב על התפתחות כוח החישוב של מחשבי העל בעולם.
לאחר קפיצות טכנולוגיות רבות בתחום המחשוב הוחלט ב-1990 שהמדד הקיים למדידת עוצמת חישוב אינו יעיל יותר והחל חיפוש אחר מדד חדש. ב-1992 הוחלט להשתמש ברעיון שעלה באוניברסיטת מנהיים, גרמניה לחישוב עוצמת מחשוב וקטורית. ב-1993 הצטרף לפרויקט ג'ק דונגארה מאוניברסיטת טנסי שפיתח את Linpack benchmark. במאי 1993 פורסמה הרשימה הראשונה של טופ500. עדכונים לרשימה מתפרסמים פעמיים בשנה.
מאז 1993, הביצועים של המחשב שמדורג במקום הראשון תואמים את חוק מור.
שורשים (סדרת טלוויזיה)

רייטינג

הסדרה זכתה ל-9 פרסי אמי, מתוך 36 מועמדויות ובפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר. הפרק השמיני והאחרון בסדרה הוא השלישי מבחינת נתוני מידרוג (רייטינג) בטלוויזיה האמריקאית מאז ומעולם. לסדרה הופקו שתי סדרות בת בשם "שורשים: הדור הבא" (1979) ו"שורשים: המתנה" (1988).

עלילה

הגיבור הראשי של הסדרה בראשיתה הוא לוחם מנדינקה אפריקאי בשם קונטה קינטה, שנולד בגמביה ב-1750. הוא נחטף על ידי סוחרי עבדים ונלקח בספינה לאמריקה, שם הוא נמכר לעבדות לבעל מטעים בווירג'יניה, הקורא לו "טובי". בתחילה מנסה קונטה קינטה להתמרד ואף להמלט, אך עבד ותיק בכינוי "פידלר", מדריך אותו בחיי השגרה ומלמד אותו אנגלית. מבעליו הראשון והאכזר הוא נמכר לבעלים מתון יותר, מתאהב בשפחה בשם בל ולשניים נולדת בת בשם קיזי. קינטה/טובי מלמד אותה קרוא וכתוב בעזרת בת משפחה של אדונו. בהיותה של קיזי בת עשרה היא נתפסת מזייפת מסמך עבור נער שאהבה, נמכרת לבעל עבדים אכזר, המתעלל בה ואונס אותה. תוצאת האונס היא בן אותו יולדת קיזי, בשם ג'ורג'.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 מצליח ג'ורג' לעבור לאנגליה כמומחה לקרבות תרנגולים וחוזר לאמריקה כאדם חופשי. בנו של ג'ורג', טום הארווי, מתמחה כנפח ומנוצל על ידי צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים בארצות הברית. לאחר תום המלחמה מטרידים אנשי קו קלוקס קלאן את המשפחה. הסדרה מסתיימת כאשר משפחתו של טום עוברת לטנסי על מנת לפתוח בחיים חופשיים.
בתמונה האחרונה בסדרה מדבר הסופר אלכס היילי בקולו ומקשר בין בתו של טום, סינתיה (בת-נינו של קונטה קינטה), להיילי עצמו.

הפקה ושידור

התוכנית הופקה כמיני סדרה בת שמונה פרקים, אשר שודרו במשך שמונה ימים עוקבים בין ה-23 וה-30 בינואר 1977 ברשת ABC. הפרק השמיני, זכה, כאמור, למקום השלישי מבחינת נתוני המידרוג (רייטינג) בטלוויזיה האמריקאית מאז ומעולם. הסדרה שברה דפוסי צפייה גזעיים, כיוון שלראשונה צופים לבנים רבים צפו בסדרה שגיבוריה ועלילתה אפרו-אמריקאים. הפרקים 1,2,6,8 היו בני שעתיים בעוד שאר הפרקים היו בני שעה כל אחד. לאחר ההצלחה בארצות הברית שודרה הסדרה במדינות רבות ברחבי העולם. 
בישראל שודרה הסדרה בשנים עשר פרקים בערוץ הראשון, בימי חמישי בשעה 22:15, בין ה-26 בינואר 1978 ל-4 במאי 1978.
איתמר בן חיים

שירות צבאי

בן חיים התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקת מסלול. בהמשך שירת כקצין המבצעים (קמב"ץ) הגדודי. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול. בהמשך שימש כמפקד פלוגה מסייעת בגדוד 202. לאחר מכן מונה למפקד פלגה ביחידת מגלן. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2008–2009, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור "יודפת" בבא"ח צנחנים.
באפריל 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 202, ושימש בתפקיד עד אוקטובר 2012. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2012–2013. בספטמבר 2013 מונה למפקד בא"ח צנחנים, ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד בין השנים 2015–2016. ב-10 באוגוסט 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, במקביל כיהן כמפקד מגמה בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, את תפקידיו סיים ב-2 ביולי 2018. ב-6 באוגוסט 2018 מונה למפקד חטיבת יהודה.
בן חיים מתגורר במודיעין, נשוי לחני ואב לשלושה.
אל החוף

תיאור

סדרת ההדפסים "אל החוף" נוצרה על ידי אלואיל בשנת 1939 בטכניקה של חיתוכי לינול (לינולאום) – פיתוח מודרני של טכניקת חיתוך העץ. הסדרה היא בת 32 הדפסים שגובהם 10 ס"מ, ורוחבם 8 ס"מ. והיא פורסמה לראשונה כקובץ בהוצאת "הלל", הוצאה שהקים האמן, על הוצאת דביר תחת השם "היהודי האלמוני: 32 ציורים", בליווי הקדמה מאת מכס ברוד. בשנת 1944 הוציא אלואיל את הסדרה מחדש כספר בהוצאת יבנה, כשהוא מוסיף להדפסים ולהקדמה קטעי ספרות עברית שונים שנערכו על ידי א. רוזנצויג ובשם "אל החוף: ל"ב ציורים".
סדרת ההדפסים מתארת מסע של יהודי מבית הוריו בשטעטל, דרך דימויים של גלות ופרעות אל ארץ ישראל. ההדפס הראשון, "בבית אבא ואמא", מציג ילד העומד בין שני הוריו על רקע נוף של בתי העיירה. סגנון העבודות אקספרסיוניסטי. גם במקומות בהן בוחר האמן לתאר נוף, הוא עושה זאת באמצעות ריבוי מישורים, ולא באמצעות פרספקטיבה. בנוסף, מרבית הדמויות מעוצבות ללא תווי פנים ספציפיים. 
ברוד העיר בהקדמה כי הביוגרפיה של האמן "מצאה לה כאן ביטוי מרומז ומסוים כל כך שהיא נעשית יחד עם זה שירת האדם, שירת האנושות הנאבקת, שמתוך שאיפה לאור סופה שהיא מכריעה את כל המעצורים".
גליה בר אור ראתה בסדרה, שההוצאה לאור שלה כונתה בשם אביו של אלואיל, ביטוי ביוגרפי לחששותיו של האמן לגורל משפחתו וגורל העם היהודי ערב מלחמת העולם השנייה.
נצנץ

נצנץ הוא סוג של פנס המותקן על עצם למטרת סימונו ומצוי בשימוש צבאי או אזרחי.
הנצנץ, מפיץ אור בעוצמה נמוכה, באלומה רחבה או באלומה כלל כיוונית. זאת בשונה מהפנס הנפוץ שמרכז אלומה כוונית וצרה בדרך כלל באמצעות רפלקטור בעוצמה המספיקה לשבירתו על גבי העצם המואר והחזרתו לצופה. עקרון פעולתו של הנצנץ הוא הפצה ישירה של אנרגיית האור אל הצופה. עוצמת האור הנמוכה אינה מאפשרת את החזרתו מהעצם שעליו הוא מותקן (כפי שמתקיים בצפייה מאור המופץ על ידי אור השמש או תאורה מלאכותית) וכך למעשה העצם שעליו מותקן הנצנץ נותר חשוך.
בעבר הותקנה בנצנץ נורת להט אולם החל משנות השמונים נפוץ גם השימוש בנצנץ הפועל באמצעות נוזל זרחני (אשר נקרא גם "סטיקלייט") ובשנות התשעים החל שימוש בנצנץ הפועל באמצעות דיודה פולטת אור. נצנץ יכול להאיר באופן קבוע או להבהב בהתאם לשימוש בו.

שימושים צבאיים

בלוחמת חי"ר משמש הנצנץ לזיהוי חיילים עמיתים בלוחמת לילה. הוא מחובר בדרך כלל אל הקסדה בסמוך לעורף ומסמן לחיילי הכוח המסתער את מיקום וזיהוי חיילי העמית. צבע האור המופץ על ידי הנצנץ מותאם לפעמים לזהות החייל: מ"מ, חובש, סמל מחלקה ועוד. לעיתים מאיר הנצנץ באור שאינו נראה מתחום התת אדום כדי למנוע את זיהויו על ידי האויב.
הנצנץ משמש גם לזיהוי כוח צבאי רכוב כאשר הוא מותקן על דפנות כלי הרכב ובכך מאפשר נסיעה בשיירות בתנאי חשיכה מבלי להשתמש בפנסי הרכב. בחיל האוויר נעשה שימוש בנצנץ להנחתה של כלי טיס או לסימון מטען מוצנח.

שימושים אזרחיים

הנצנץ משמש לסימון דרכים המצויות בשיפוץ, כנורת סימון לנהגים המותקנת בחלק האחורי של אופניים, כנורת אזהרה לטייסים המותקנת על אנטנות גבוהות ועוד.

סלנג צבאי

בצה"ל השתרש השימוש במילה נצנץ בהקשר לביצוע מטלות צבאיות על ידי חייל בהיקף ובהשקעה המזעריים ההכרחים. כך קיימות ההטיות "ראש נצנץ" (ההפך מ"ראש גדול"), מנצנץ (נוהג שלא להשקיע הרבה במטלה) וכיוצא באלה.