google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון סטיימוס

ביוגרפיה

סטיימוס נולד וגדל בסייפרס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית בעיקרה. אביו ביל סטיימוס היה מסעדן ממוצא יווני ושם המשפחה של הוריו היה במקור "סטמאטופולוס" (Σταματόπουλος) אך הם קיצרו אותו כשהיגרו לארצות הברית. אמו לורטה (לבית פיליפס) הייתה דוגמנית בגדי ים בעברה, ממוצא אנגלי-אירי וגרמני, אם כי סבה של אימו היה יהודי.

כשחקן

קריירת המשחק של סטיימוס החלה ב-1982, אז החל לגלם את דמותו של בלאקי פאריש באופרת הסבון "בית חולים כללי" של רשת ABC. בשנת 1983 היה מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום (פרס אמי המוענק לתוכניות טלוויזיה המשודרות בשעות הבוקר והצהריים), בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. וב-1984 חלק עם עמיתו לסדרה דייוויד מנדנהול את פרס האמן הצעיר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר אופרת סבון המשודרת בשעות היום. ב-1984 עזב את הסדרה, וגילם את הדמות הראשית בקומדיית המצבים "Dreams" ברשת CBS.
ב-1987 החל לגלם את דמותו של ג'סי קטסופוליס בקומדיית המצבים "צער גידול בנות" של רשת ABC. הוא גילם תפקיד זה במשך 8 עונות, עד ירידתה מהמרקעים ב-1995. 
בשנת 2001 החל לגלם את דמותו של הפושע ג'וני בסדרה "גנבים" בABC, הסדרה לא שרדה הרבה וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים. 
בשנים הבאות גילם סטיימוס תפקידים שונים בסרטי טלוויזיה ותפקידים משניים בסדרות טלוויזיה ובפרסומות. בשנת 2003 גילם מנחה טלוויזיה בסרט הביוגרפי "פארטי מונסטר" בכיכובם של מקולי קאלקין וסת' גרין. בשנת 2005 גילם את התפקיד ראשי בקומדיה "ג'ייק מתקדם", ששודרה במשך עונה אחת. באותה שנה גם החל לגלם את דמותו של ד"ר טוני גייטס בסדרת הדרמה "ER" של רשת NBC. הוא נשאר בצוות הסדרה עד ירידתה מהמרקעים ב-2009. לאחר ירידת הסדרה שב סטיימוס לגלם תפקידים קטנים יחסית.
במקביל להופעותיו הטלוויזיוניות, הופיע סטיימוס גם במספר מחזות זמר בברודוויי, ובהם "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" (1995-1996), "קברט" (1998-2004) ו"ביי ביי בירדי" (2009-2010).
בשנת 2012 שיחק בסרט הטלוויזיה "אח קטן" לצד טי. ג'יי. מילר. 
ב-2013 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה "קשיחות הכרחית" בתפקיד ק'ונור מקליין. ושיחק בסדרה "הנורמלים החדשים" בכיכובו של ג'סטין ברת'ה. 
ב-2014 שיחק בקומדיה "באים ביחד" לצד פול ראד. 
בשנת 2016 הוא התחיל לשחק בסדרה "מלכות הצעקה". כמו כן סטיימוס החל לשחק באותה שנה את דמותו של הדוד ג'סי בסדרת ההמשך לצער גידול בנות, "fuller house" של Netflix. נכון לעכשיו, הסדרה עדיין לא ירדה מהמרקעים, והוא עדיין מופיע בה.

כמוזיקאי

סטיימוס החל לנגן על תופים כשהיה בן 4, וכנער הקים להקה. לאורך השנים השתתף במספר הפקות מוזיקליות עצמאיות. גם הדמות שגילם ב"צער גידול בנות" הייתה דמות של מוזיקאי. ב-1985 הופיע כמתופף בהופעות של להקת הביץ' בויז, וב-1992 השתתף באלבומם "Summer in Paradise". מאז, המשיך ליטול חלק בהופעותיה של הלהקה, כמתופף, כגיטריסט וכזמר.

חיים אישיים

בשנים 1998-2005 סטיימוס היה נשוי לשחקנית והדוגמנית רבקה רומיין. בפברואר 2018 נישא בשנית לשחקנית קייטלין מקיהו, לשניים בן משותף.
הפוגה (סרט)

תקציר העלילה

קרבות עזים מתחוללים בירושלים וסביבותיה. הלגיון כובש את הרובע היהודי והעיר נצורה. גדעון הפלמחני"ק (נסים מזרחי) חבר קיבוץ, מתגייס ונוטל חלק בכיבוש של כפר ערבי במבואות ירושלים. הקרב קשה עם הרוגים ופצועים. לבסוף נכבש הכפר אך גדעון נפצע בראשו ומאבד את הכרתו. מטפלת בו החובשת מרים (אסתר פרידר, לימים עו"ד אתיה שמחה יועצת ראש הממשלה לקידום מעמד האישה).
עם הכרזת ההפוגה מועבר גדעון לבית חולים בירושלים ומרים מבקרת ומעודדת אותו. עם החלמתו הוא מחליט לשוב למשק עובד בגן הירק ואילה חברתו (רות גבריאלית) עובדת ברפת. מרים, סטודנטית למשפטים באוניברסיטה מתגעגעת אליו.
גדעון מתוודה בפני איילה, מספר לה על פציעתו ועל מרים שהצילה את חייו והיא מתחילה לחשוש ולקנא.
למרים נודע היכן גדעון והיא מגיעה למשק, במכונית פאר, כדי להביאו העירה ולהזמינו לנשף עם חבריה הסטודנטים. היא עורכת נשף ריקודים שאינו לטעמו של גדעון. הוא מחליט שאינו מתאים לחברה הזאת, חוזר לקיבוץ שם מקבלת אותו איילה בחיבוק.
ג'ון קארמק

ילדותו

קארמק נולד לסטן קארמק, כתב טלוויזיה מקומי. קארמק גדל במטרופולין של קנזס סיטי. הוא התעניין במחשבים מגיל קטן.
כפי שמדווח בספרו של דייוויד קושנר Masters of Doom, בהיותו בן 14, פרץ קארמק ביחד עם מספר נערים לבית הספר במטרה לגנוב מחשב מסדרת Apple II. הוא נעצר על ידי המשטרה ונשלח לשנה אחת למרכז לעבריינים צעירים.
הוא למד באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי למשך שני סמסטרים אך באמצע הלימודים פרש והחל לתכנת.

קריירה

הוא החל לעבוד ב-Soft Disk חברה שמפיצה עיתון אלקטרוני וממוקמת בשריבפורט שם פגש לראשונה את ג'ון רומרו ואדריאן קארמק (לא קרוב משפחה של ג'ון קארמק) השותפים שלו לעתיד שאיתם הוא יקים את id Software. עד לאותה תקופה, המשחקים שרצו על המחשב נעצרו כל פעם שהשחקן הגיע לסוף המסך ואז יצרו את המסך הבא והמשיכו, ג'ון קארמק הצליח ליצור אלגוריתם שיכול היה להריץ משחקים על המחשב באופן חלק, בלי שהמשחק יהיה צריך להיעצר. בעקבות ההמצאה הזו ג'ון קארמק הקים את החברה id Software ביחד עם ג'ון רומרו, טום הול ואדריאן קארמק. הם לא פרשו מ-Soft Disk ואף השתמשו במחשבי החברה על מנת לפתח משחקים.
בשנת 1990 הוציאה החברה את החלק הראשון בסדרת המשחקים קומנדר קין בעזרת חברת 3D Realms, שהפיצה את המשחק.
בשנת 1991 פרשו קארמק ושותפיו מ-Soft Disk.
קארמק המשיך לעבוד ב-id Software ופיתח משחקים מוכרים כמו דום, הטירה הנאצית, Quake ועוד. את מנועי המשחק שחברת id Software היא מכרה לחברות אחרות, כך יצא, שמנועי המשחק שקארמק פיתח הופיעו גם במשחקים Half-Life ,Call of Duty ,Medal of Honor ועוד.
ב-7 באוגוסט 2013 מונה קארמק למנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR (שפיתחה בין היתר את משקפי האוקולוס ריפט וב-22 בנובמבר באותה שנה קארמק פרש סופית מ-id Software כדי להשקיע את כל מרצו באוקולוס VR.
זיפזיף

זיפזיף, בעברית ישראלית, הוא שם גנרי לחול שפת הים, הכולל גרגירי חול, חלוקי אבנים ממקורות שונים, ושרידי יצורי הים, כגון צדפים, קונכיות, הנפלטים אל חוף הים בכוח תנועת הגלים.
עד מחצית המאה ה-20, היה מקובל בארץ ישראל לכרות את הזיפזיף מהחופים ולשאת אותו על גבי בהמות הובלה, במיוחד גמלים או בעגלות, אל אתרי בנייה ואתרי יציקת לבנים. רבים מלבני הבתים שנבנו באותן שנים בתל אביב, עשויים מזיפזיף מעורב בחומרי הדבקה, כגון מלט. הובלת הזיפזיף נעשתה על ידי מובילים ערבים, שנקראו גמלים, ובשל חשיבותה אז לבנייה החדשה, הייתה אחת העבודות אשר החלוצים ניסו לעסוק בהן, כחלק מהשאיפה לעבודה עברית, בעשור השלישי והרביעי של המאה ה-20. בשנת 1963 מינה שר הפיתוח והשיכון, יוסף אלמוגי, ועדה בראשות פרופ' בן-חור. על הוועדה (ועדת הזיפזיף) היה לבדוק האם כריית הזיפזיף בחוף הים משפיעה על "נסיגת" החוף. בדו"ח הוועדה שהוגשו לשר בפברואר 1964 הומלץ להפסיק כל כריית זיפזיף בשפת הים. לכן בשל המודעות לשמירה על משאבי הטבע, ובשל חסרונותיו של הזיפזיף, העשוי חומרים אורגניים, זנחו אותו האדריכלים והבנאים לטובת חומרי בנייה אחרים. כיום רוב השימוש בו הוא לדקורציה ונוי של מבנים וגנים.
מרדכי גרנביץ'

ביוגרפיה

נולד וגדל בפתח תקווה, הבכור משלושה ילדים. בבית הספר היסודי ובתקופת לימודיו בישיבה לצעירים של מרכז הרב החל לכתוב ולהלחין. בשנת תשס"ז הוציא את אלבום הסקיצות 'איה' יחד עם הראל טל שבו 15 רצועות. האלבום הוקלט ללא עיבודים והפקה מוזיקלית, ולא יצא לאור באופן מסודר. מאוחר יותר הפיק עבורו הזמר אברהם טל שניים משיריו, אך הם לא יצאו לאור באופן רשמי. עם זאת ניתן למצוא אותם ברשת.
בשנת תשע"ו הוציא באמצעות פרויקט הדסטארט את הדיסק "כל החומות" יחד עם המפיק המוזיקלי דוד ליפשיץ. ובהשתתפות הנגנים עמית יצחק, שרון פטרובר, גדי פוגאטש, ובשיתוף פעולה עם חברו הקרוב, הזמר בנימין לנדאו - בביצוע לשיר ידיד נפש.
גרנביץ' מופיע במקומות מגוונים, מישיבות ואולפנות - ועד לפאבים ומועדונים תל אביביים. בסוכות 2016 הופיע בפסטיבל "קולות רבים" בנמל תל אביב, בהפקה בה לקחו חלק אמנים רבים, דתיים ושאינם דתיים, כחלק מאג'נדה של יצירת מרחב תרבות ושיח יהודי - ישראלי. 
כותב טור שבועי בעלון השבת שבתון.
לאחר נישואיו לאילנה לבית זרביב התגורר בגוש קטיף. לאחר ההתנתקות עברו יחד עם הראל טל ומשפחות נוספות ליבנאל שבגליל התחתון. כעבור ארבע שנים התמקמו בקריית ארבע, וגרנביץ' ניהל את תלמוד התורה "אור יאיר" בסוסיא. גרנביץ' עוסק בתורת ברסלב. ומעביר הרצאות במקומות שונים במשנת רבי נחמן על פי זווית הראיה שלו. משנת תשע"ה מתגורר בהרצליה פיתוח נכון ל-2016, לזוג שישה ילדים.
ביוני 2019 הוציא לאור באמצעות גיוס המונים בהדסטארט את "ספר האהבה והשיגעון" בהוצאת 'דברי שיר' ובו סיפורים אישיים שירים וטורי דעה. פרויקט הגיוס לספר זכה לשיתופים רבים של אנשים מגוונים שונים, מחרדים ממאה שערים ועד יוצאים בשאלה מפורסמים, דרך דתיים וחילוניים. בערב ההשקה של הספר שהתקיים ברוח זאת של חיבור, התארח המוזיקאי איל כהן.
קלמן כצנלסון

קלמן כצנלסון (18 באוקטובר 1907 – 2 בפברואר 2000) היה עיתונאי, סופר, מתרגם ופעיל רוויזיוניסטי אשר בשנת 1964 עורר סערה ציבורית בישראל עם פרסום ספרו "המהפכה האשכנזית" בו הכריז על האשכנזים כאומה נפרדת והפגין גזענות קשה כלפי המזרחים. כצנלסון הכריז שהוא "לא ציוני, אלא לאומן אשכנזי."

פעילותו הפוליטית

לצד פעילותו העיתונאית נטל כצנלסון חלק בפעולות הפלגים המקסימליסטיים של התנועה הרוויזיוניסטית כדוגמת סיעת "הקטרוג והאמונה", סיעת "התנערות" וסיעת "שחרור העם". בשנת 1945 נמנה עם הוועד הפועל של תנועת העם למדינה עברית. 
הוא נאסר על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב 1933 למשך חודש, ובשנת 1944 נכלא למשך שנה במחנה המעצר בלטרון. בשנת 1946, לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, נעצר לתקופה של חודש ימים. באוגוסט 1947 נמנה עם עשרות ממנהיגי היישוב, בהם ראש העיר רמת גן אברהם קריניצי ראש העיר נתניה עובד בן עמי ואחרים, שנעצרו על ידי הבריטים, לאחר שבעקבות הוצאתם להורג של שלושת הנאשמים בפריצת האצ"ל לכלא עכו, יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר, האצ"ל הוציא להורג שני סרג'נטים בריטים. הוא שוחרר מן המעצר ערב קום מדינת ישראל. לאחר הקמת המדינה המשיך בפעילותו העיתונאית בעיתון "חרות", ביטאונה של תנועת החרות, בו כתב מאמרים תחת שם העט "ק. מסתכל".
במרוצת הזמן הפכה תנועת ז'בוטינסקי בהנהגתו של מנחם בגין למתונה מדי לטעמו, והוא ביקר את מה שכינה אובדן הדרך של הימין בספריו "שקיעת התנועה הז’בוטינסקאית" ו"כובשים במצוקה". בהמשך במסגרת ספרו "אנטומיה של תנועת החרות: יצחק שמיר כונס נכסים, שמאלנים"  מתח ביקורת חריפה הן על הסכם השלום עם מצרים והן על ההתנחלות בלב אוכלוסייה ערבית עוינת  והביע תמיכה ברעיון הטרנספר של רחבעם זאבי, אף על-פי זאת הוא שיבח את יצחק שמיר בו ראה את רה"מ הטוב ביותר שהיה לישראל מעולם והוסיף שאם הנ"ל יפסיד בבחירות יהיה זה מאורע הרה אסון.

סופר ומתרגם

החל משנות החמישים פרסם כצנלסון מספר ספרים מפרי עטו ואת פרנסתו מצא בתרגום ספרים רבים לעברית, בעיקר ספרים בלשיים של סופרים כאגאתה כריסטי וארל סטנלי גרדנר לצד רומנים של צ'ארלס דיקנס ודפנה דה מוריאה. עיקר פרסומו יגיע כשיוציא לאור את ספרו "המהפכה האשכנזית".

חייו האישיים

קלמן כצנלסון היה נשוי לפנינה (1907–1983) ואב לשניים: יוסף כצנלסון ושרה מרקס.
נפטר בשנת 2000, בגיל 92. נקבר בבית עלמין הדרום.
רוברט סטאק

ראשית חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חייו הפרטיים ומותו

סטאק היה נשוי לשחקנית רוזמרי באו משנת 1956 ועד ליום מותו.
סטאק, שעבר טיפול קרינתי לטיפול בסרטן הערמונית באוקטובר 2002, מת מהתקף לב ב-14 במאי 2003 בגיל 84. הוא הותיר אחריו אישה (רוזמרי באו) ובן (צ'ארלס רוברט סטאק).
עינית (בעלי חיים)

עינית (ocelli) או עין פשוטה היא איבר חוש הקולט אור וקיים לרוב בפרוקי-רגליים.
העינית מסוגלת להבחין בין אור לחושך אך איננה מסוגלת ליצור תמונה של המתרחש סביבה או אפילו להבחין בעצמים או בכיוון האור. לזחלים מסוימים יש איבר דומה בצידי הראש הנקרא Stemma. איבר חוש זה מתריע על סכנה בשל שוני גדול בכמות האור או מגלה מתי מתחלף היום בלילה לצורך ויסות הפעולה ההורמונלית של הגוף.

כיתמי עין

מדוזות, כוכבי ים, ותולעים שטוחות נושאות את העיניים הפשוטות ביותר, כיתמי עין, בהם יש פיגמנט המפוזר אקראית, ללא מבנה נוסף כגון קרנית או עדשה. צבע האזור בבעלי חיים אילו הוא אדום או שחור. 
לחלזונות וחשופיות רבים יש גם כן כיתמי עין, בקצה או בבסיס המשושים. אולם לכמה חלזונות ממשפחת Strombidae, יש עיניים מורכבות בהרבה. 
לצדפות ענק ישנם כיתמי עין שמאפשרים לאור לחדור אל חלל הגלימה.

עינית גבית

עינית גבית היא עינית רגישה לאור הנמצאת על צידו העליון של הראש. לרבות קיימים שלוש עיניות היוצרות משולש. הן מכיליות כמה תאים קולטי אור ומכוסות בקרנית. העינית הגבית לא מחליפה את העיניים המורכבות והיא קיימת בנוסף בכל החרקים בעלי עינית זו כגון חגבאים, דבוראים (נמלים, דבורים, צרעות), בחלק מהפשפשאים ועוד.

עינית צידית (Stemmata)

בעבר המונח עינית (ocelli) כלל את כל סוג העיניים הפשוטות, היום נהוג להבדיל בין "עינית גבית" ocelli, מבנה הנמצא אצל חרקים בוגרים ונימפות ו"עינית צידית" (Stemmata ביחיד Stemma) אשר קיימות אצל זחלים בעלי גלגול מלא. עיניות צידיות לרוב נמצאות בצידי הראש בקבוצה של 0-7 עיניות. מספר העיניות בקבוצה והסידור שלהן משמשות לעיתים לזיהוי טקסונומי.

עינית צידית

עיניות צדדיות עשויות מתאים קולטי אור ומדוכים ונמצאות בצידי הראש, אחד עד שש בכל צד. עיניות צידיות הן אמצעי הראייה היחידי בזחלים מסוימים של כמה מחלקות חרקים (פרעושים, דגיגי כסף, מניפתיים ועוד).
יאסלדאן

תולדות הכפר

באזור הכפר ישנם ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת וכן מתקופת האימפריה הרומית. קיומו של הכפר מצוין לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 1067, אז הוקם במקום מנזר. באותה תקופה התיישבו באזור ככל הנראה בני שבטים פצ'נגים שפלשו מאזור מרכז אסיה. במסמכים משנת 1399 הוזכר הכפר בשם לדה (Lada). מקור השם אינו ברור, אך יש הסבורים שמקורו במילה ההונגרית "ארגז" (Láda).
בתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית הידלדלה אוכלוסיית הכפר, אך לאחר תקופה זו שבה וגדלה. בשנת 1736 נבנתה בכפר כנסיית אבן. 
בשנת 1828 שונה שם הכפר ללדאן (Ladány) והקיסר פרנץ השני אישר קיומם של ירידים שנתיים בכפר. לקראת סוף המאה ה-19 חובר הכפר לרשת מסילת הברזל הארצית. בשנת 1910 ניתן לכפר שמו הנוכחי.

אתרים

בשנת 1808 הוקם בכפר פסל לזכרו של יאן מנפומוק. כמו כן קיימים בכפר כנסייה קתולית שנבנתה ב-1840 בסגנון נאו קלאסי ופסלים נוספים לזכר אישים שונים, בעיקר קדושים נוצרים.

יהודי יאסלדאן

בראשית שנות ה-40 היו ביאסלדאן פחות ממאה יהודים, מבין כ-9,000 תושבי העיירה, והקהילה הייתה נאולוגית.
עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, במרס 1944, נצטוו היהודים לשאת טלאי צהוב. במאי הצטוו יהודי העיירה וכן יהודי עיירה סמוכה לעבור לגטו, משם הועברו בהמשך החודש לגטו יאסברן. ביוני גורשו גם משם, ובתחילת יולי גורשו לאושוויץ ונרצחו.
גלאוקופן

מקור ותפוצה

הגלאוקופן נוצר בסלעים מותמרים שהיו עשירים במיוחד בנתרן, או שעברו התמרה בלחץ גבוה וחום נמוך כפי שמתרחש לאורך אזורי הפחתה. בהתמרה עבר החומר לחץ חזק במיוחד וחום בינוני בזמן ששקע מטה כלפי מעטפת כדור הארץ. הגלאוקופן הוא שנותן לפאצייס צפחות כחולות את שמו. גלאוקופן נתגלה גם באקלוגיט שעבר התמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים).
קיים גם אמפיבול נדיר המכונה הולמקוויסטיט שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Li₂Mg₃Al₂Si₈O₂₂(OH)₂, המצוי אך ורק בסלעים יבשתיים עשירים בליתיום. במשך שנים רבות נהגו לטעות ולזהות את ההולמקוויסטיט כגלאוקופן, שכן השניים נראים זהים בבדיקה של פרוסות סלע תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
ניתן למצוא גלאוקופן באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, ובכמה שלשלות הרים: ברכס החוף של קליפורניה ובקבוצת איי קודיאק באלסקה שבארצות הברית, בנפת ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, באנגלסי שבוויילס ובכמה מקומות ביפן.
איילת לטוביץ'

ביוגרפיה

לטוביץ' נולדה בחולון. בבית הספר היסודי למדה בכיתת מחוננים. בבית הספר התיכון למדה במגמת קולנוע. לאחר סיום שירותה הצבאי כעורכת ביחידת ההסרטה של צה"ל למדה בבית הספר לבישול של "פרו לית'" בלונדון. בסיום לימודיה החלה לעבוד אצל שגריר בריטניה בישראל ולאחר מכן במסעדת "קרן" של חיים כהן. היא ניהלה את מסעדת "דיאדה", ששמה דגש על אוכל טרי ובריא. משנת 2005 ועד היום משמשת איילת כשפית של ביתא קפה, קפה-מסעדה שלו ארבעה סניפים.
לטוביץ' הגישה בצוותא עם גיל חובב את העונה הראשונה של תוכנית הבישול שום, פלפל ושמן זית של הערוץ הראשון בטלוויזיה והופיעה גם בתוכניות הכי טעים שיש בערוץ השני ומדריך האוכל בערוץ עשר.
כמו כן היא עורכת ומתרגמת ספרי בישול ואחראית לתרגום ולעריכה של סדרת ספרים בשם "מה אוכלים היום?".
ללטוביץ' בת מנישואיה לשף הצרפתי בנואה וינוז. כיום היא בת זוגה של הזמרת אליוט.
שמעון שלוש

שמעון שלוש (נולד בירושלים בשנת 1959) הוא משורר ואמן, אח פסיכיאטרי במקצועו.
ארט קרני

ביוגרפיה

קרני נולד במאונט ורנון, ניו יורק. בנם של הלן ואדוארד מייקל קרני, הילד הצעיר מבין שישה אחים.
נולד למשפחה אירית קתולית.
קרני התגייס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלך הפלישה לנורמנדי בה היה שותף פעיל נפצע קרני ברגלו מרסיס רימון ונותר צולע לשארית ימי חייו.
קרני נישא שלוש פעמים לשתי נשים במהלך חייו: ג'ין מאיירס מ-1940 עד ל-1965 ולהם שלושה ילדים מנישואין אלו. אשתו השנייה הייתה ברברה אייסק לה נישא מ-1966 עד 1977. ב-1980 נישא בשנית לאשתו הראשונה עד מותו.
קרני נפטר בשנת 2003 מסיבות טבעיות, נקבר בבית הקברות שבעיירה אלד סייברוק, קונטיקט. ב-31 באוקטובר 2012 נפטרה מאיירס.

טלוויזיה ותיאטרון

החל את דרכו בתור זמר קומי בתוכניות רדיו, שם גם הראה את יכולות ההתבטאות שלו בסדרות רדיו. התפרסם לראשונה ברחבי ארצות הברית בסדרה הקומית "המופע של ג'קי גליסון", בה גילם את אד נורטון, השכן של גליסון.
התפקיד זיכה את קרני בחמישה פרסי אמי, פרס נוסף קיבל עבור גילום דמותו בסדרת הסיטקום "ירחי הדבש", שהתבססה על אותו פורמט.
את פרס אמי השביעי שלו קיבל ב-1984 עבור תפקידו בסרט "ג'ון מורן האיום". 
את הופעת הבכורה שלו על בימת ברודוויי עשה ב-1957 במחזה "רוקדי החבלים" בו הופיע בתפקיד הראשי. לאחר מכן הופיע בתפקידו הראשי של פליקס אונגר במחזה של ניל סיימון "הזוג המוזר". ב-1969 הועמד קרני לפרס הטוני על הופעתו בהצגה "נאהבים".

קריירה קולנועית

בשנת 1974 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסרט "הארי וטונטו". בסרט גילם את הארי קומבס, מורה שפרש מהוראה החי בניו-יורק ביחד עם אשתו. כשמתברר לו שהבניין בו הוא גר עומד להפוך למגרש חנייה, הארי וטונטו החתול שלו מחליטים לפתוח במסע לאורכה של אמריקה, הארי מבקר את ילדיו ורואה עולם שהוא לא ראה בעבר.
הופיע בסרט "מופע הלילה" בהפקתו של רוברט אלטמן בדמותו של הבלש הפרטי איירה וולס, במותחן הבדיוני "יורקת האש" ובסרט הפעולה הקומי "אחרון גיבורי הפעולה" בתפקיד בעל בית הקולנוע פרנק, זהו סרטו האחרון של קרני.
צ'ילסיטו

היסטוריה

צ'ילסיטו נוסה ב-19 בפברואר 1715 על ידי המתיישב הספרדי דומינגו דה קסטרו אי בסאן תחת השם "ויז'ה סנטה ריטה", על שם הקדושה הנוצרית האיטלקייה ריטה מקאשה (Rita da Cascia). אחר כך שונה השם ל"ויז'ה ארחנטינה", ולאחר מכן לשם הנוכחי. מקור השם לא ברור, ואחת הדעות היא שהוא נובע מהשם הילידי של האזור.
במאה ה-19 הכלכלה המקומית הסתמכה בעיקר על כריית זהב במכרות בהרים הסמוכים. אחת העדויות שנותרו מתקופה זו היא מעין רכבל המקשר את צ'ילסיטו למכרה "לה מחיקנה" (La Mejicana) ברכס סיירה דה פמטינה, אשר הפך לאטרקציה תיירותית.

כלכלה

כיום כלכלת צ'ילסיטו מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול גפנים ובמידה פחותה יותר על גידול פירות שונים.

חינוך

בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של צ'ילסיטו, שהייתה במקור קמפוס של האוניברסיטה הלאומית של לה ריוחה.
אלכסנדר בוגן

אלכסנדר בּוֹגֶן (קצנבוגן) (Alexander Bogen;‏ 24 בינואר 1916 – 20 באוקטובר 2010) היה צייר יהודי ופרטיזן.

ביוגרפיה

בוגן נולד בשם אלכסנדר (שוּרָה) קצנבוגן בדורפט שבאסטוניה. בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו לעיר וילנה שפולין, שבה גדל. החל בלימודי ציור ופיסול באקדמיה לאמנות, שם גם סיים את לימודי המוסמך והמשיך בהשתלמות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (בוזאר) בפריז. בוגן שימש כפרופסור באקדמיה לאמנות בפולין וכמרצה לאמנות באוניברסיטה העברית.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד (אף-פא-או) בגטו וילנה. ב-29 ביולי 1943 ברח ליערות נַארוֹץ' שבבלארוס, כ-200 ק"מ מווילנה, ופיקד על יחידה של כ-30 פרטיזנים יהודים. הוא הבריח יהודים מהגטו ליערות, אימן אותם ללחימה והוביל אותם לפעולות נגד הגרמנים. בתקופה זו צייר את חוויותיו, ואחדות מיצירות אלה נכללות באוספים של מוזיאון לוחמי הגטאות, מוזיאון יד ושם ומוזיאון השואה בוושינגטון. לאחר תום המלחמה השלים את לימודיו באמנות בווילנה. לימד באקדמיה לאמנות בלודז' שבפולין, ונודע כצייר, פסל, תפאורן ומאייר.
בשנת 1951 עלה לישראל עם אשתו רחל ובנו מיכאל. הקים את מחלקת האמנות בבית הספר ויצ"ו צרפת. כיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בישראל בשנים 1969–1981.
עיצב את אנדרטת הפרטיזנים בלטרון, שנחנכה ב-9 באפריל 2008. כן פיסל בעץ את שער הכניסה למוזיאון ז'בוטינסקי במצודת זאב בתל אביב.
בשנת תשל"ד יצא לאור בהוצאת "יד ושם" אלבום ציוריו, "המרד". בשנת 2005 יצא לאור אלבום רטרוספקטיבי של יצירתו בישראל.
בוגן נפטר בתל אביב ב-2010, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב אבן שפרוט 7.
פרשת הפיצה

פרשת הפיצה היא פרשה שהעיבה על סדרת גמר הפלייאוף בין מכבי תל אביב להפועל ירושלים בעונת 1998/1999 בליגה הלאומית בכדורסל. על פי הפרסומים, שלושה ימים לפני המשחק הראשון בסדרת הגמר, התארח סנטר הפועל ירושלים ראדיסאב צ'ורצ'יץ' בביתו של מנהל מכבי תל אביב מוני פנאן. בעקבות פרסום הפרשה התחוללה סערה, והועלה חשד כי מכבי תל אביב יזמה את הפגישה לפני סדרת הגמר, כדי לסכם עם צ'ורצ'יץ שישחק במכבי תל אביב בעונה הבאה, בידיעה שזה עשוי להשפיע לרעה על יכולתו בסדרה. ההפסד של הפועל ירושלים בסדרה, למרות שהיה לה יתרון הביתיות, יוחס על ידי רבים במידה מסוימת להשפעת הפרשה.

הפרשה

סדרת הגמר בפלייאוף של עונת 1998/1999 הפגישה את הפועל ירושלים ומכבי תל אביב. הפועל ירושלים, הגיע לסדרה בשיאה, כאשר סיימה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון בליגה הסדירה, שמשמעותו יתרון ביתיות בפלייאוף. כן הציגה הקבוצה את ראדיסאב  צ'ורצ'יץ', שחקן מכבי בעבר, שנבחר באותה עונה לשחקן העונה הסדירה. מנגד, מכבי תל אביב עברה עונה קשה - במהלכה החליפה שני זרים, פיטרה מאמן, והודחה בגביע אירופה כבר בשלב רבע הגמר.
על פי הפרסומים, שלושה ימים לפני המשחק הראשון בסדרת הגמר, התארח צ'ורצ'יץ', בביתו של מנהל מכבי תל אביב, מוני פנאן. את הפרשה חשף עיתונאי הספורט רון קופמן בעיתון הארץ, ערב המשחק הראשון בסדרה, על סמך עדותו של שליח פיצה שהוזמן לדירתו של פנאן, ומכאן שם הפרשה.
בעקבות הפרסום, סערו הרוחות והועלה חשד כי צ'ורצ'יץ סגר את תנאיו במכבי תל אביב עוד לפני הסדרה בין הקבוצות. פנאן וצ'ורצ'יץ' הכחישו את הטענות. 
כן הפנתה התקשורת דרישה כלפי הפועל ירושלים שצ'ורצ'יץ' לא יופיע במשחק. נשיא הקבוצה, אורי מנצור, הגיב כי "אם יש אלפית אחת סיכוי שהסיפור לא נכון", הוא לא רוצה "לפגוע בשחקן ולהרוס לו קריירה". לאחר התפוצצות הפרשה, יו"ר הפועל דני קליין והנשיא מנצור קיימו בחדר ההלבשה שיחה קשה עם צ'ורצ'יץ', דקות לפני המשחק השני בסדרה. במהלך אותו משחק, צ'ורצי'ץ' ירד לספסל וקילל את השניים.

תוצאות הפרשה

במהלך הסדרה רשם צ'ורצי'ץ' יכולת חלשה ביחס ליכולת שאפיינה אותו בעונה הסדירה. בסופו של דבר, בניגוד לציפיות המוקדמות, הפועל ירושלים שהגיעה כפייבוריטית לסדרה, הפסידה למכבי 1–3, ובכך הפסידה את האליפות. לימים תלה מאמן הפועל ירושלים אפי בירנבוים את ההפסד בגמר ל"מחול השדים שפרץ לפני הסדרה". 
בסיום העונה עזב צ'ורצ'יץ' את הקבוצה לאחר שכתוצאה מהפרשה נוצר נתק בינו לבין ההנהלה. לאחר עונה אחת בפנרבחצ'ה, לקראת עונת 2000/2001 עבר צ'ורצ'יץ' למכבי תל אביב. באותה עונה, כשהגיע עם מכבי לאולם מלחה, קיבל אותו הקהל במגשי פיצה וקללות. בשנים הבאות הניפו מעת לעת אוהדי הפועל ירושלים מגשי פיצה במשחקים מול מכבי תל אביב. בשנת 2013, בתגובה, הזמינה הנהלת מכבי תל אביב שישה מגשי פיצה והכניסה אותם למסדרון השחקנים. 
לימים, אוזכרה פרשת הפיצה בהקשר לכוחניות המאפיינת את "תופעת המכביזם", בעיקר על ידי אוהדי הפועל ירושלים.
הרצל עמיקם

חייו

נולד לזלמן ובלה בלוצין שבלטביה כהרצל ורהפטיג. אחיו, דוד ורהפטיג, כיהן כנציב בית"ר בלטביה, אסטוניה ופינלנד עם פלישת הכוחות הסובייטים למדינות הבלטיות בשלהי 1939. הרצל הצטרף לבית"ר בגיל 10, ובאוגוסט 1939, עם משב רוחות המלחמה מאירופה, החליט להימלט מלטביה. הוא עזב את אירופה ביום פרוץ המלחמה, 1 בספטמבר 1939, על גבי אוניית המעפילים "נעמי יוליה", שנתפסה על ידי הבריטים ליד חופי ארץ ישראל. לאחר תקופת מעצר קצרה במחנה המעצר בעתלית, שוחרר והתגייס לאצ"ל. 
מאוחר יותר נמנה עם חבורת הפורשים מהאצ"ל לטובת הלח"י - לוחמי חרות ישראל מייסודו של אברהם שטרן (יאיר). הרצל בחר בכינוי "עמיקם" וכונה על ידי חבריו למחתרת בשם 'הרצק'ה'. ב-1941 נתפס בנס ציונה על ידי הבריטים, והושם במעצר במחנה המעצר מזרעה. מאוחר יותר עבר עם העצירים למחנה המעצר בלטרון, שם היה ממתכנני בריחת ה-20 מלטרון, בה חפרו הוא וחבריו מנהרה באורך 76 מטרים דרכה נמלטו בליל 31 באוקטובר 1943.
עמיקם המשיך בפעילותו בלח"י וב-1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, נשלח על ידי מפקד הלח"י יצחק יזרניצקי (שמיר) לאירופה כדי לייסד שם תא מחתרתי. כשהוא מתחזה לחייל בריגדה עבר עמיקם דרך מצרים לאיטליה ומשם המשיך לצרפת. הוא היה שותף לפעילות נגד הבריטים באותן שנים והיה הרוח החיה מאחורי מניעת הסגרתם של לוחמי המחתרות יעקב אליאב ובטי קנוט מבלגיה לבריטניה. סיפור גיוס פרקליט בית המלוכה, קארטון דה-וויאר, היה אחד המפורסמים. עמיקם שידל את הפרקליט המכובד להגן על חבריו כשהוא מבטיח שאת שכר טרחתו יראה מהברון רוטשילד, ולמרות שהדבר לא תואם עם הברון קודם לכן, כך אכן היה.
ב-1948, עם סיום המנדט הבריטי, שב לישראל, התגייס לגדוד 89 של חטיבה 8 והיה שותף לקרבות על כיבוש משטרת עיראק סווידאן ועוג'ה אל-חפיר. מאוחר יותר היה שותף להקמת היישוב נוה יאיר בנגב, והיה מזכיר היישוב. כמו כן, נמנה עם מייסדי "מפלגת הלוחמים". בשנת 1950 נשא לאִשה את דינה לבית גרשון, עולה מבולגריה.
ב-1956 גויס ל"מוסד", ובמשך למעלה מ-15 שנה היה שותף לעשרות מבצעים חשאיים. 
בין השנים 1962–1965 כיהן כקונסול ישראל באורוגוואי וב-1966 גויס ל"נתיב" ונשלח כמזכיר שלישי לשגרירות ישראל במוסקבה, לא לפני שפעל לשחרור אחיו דוד מהגולאגים בסיביר והעלאתו לישראל. 
ב-1986, תוך כדי עבודתו ב"נתיב", לקה באירוע מוחי ונפטר לאחר מחלה קצרה.
נטמן בחלקת הלח"י בבית עלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים, ביניהם עיתונאי הספורט רון עמיקם ויאיר עמיקם.
יוהה סיפילה

ביוגרפיה

סיפילה נולד בעיירה בשם וטלי. הוא למד באוניברסיטה באואולו וקיבל תואר אקדמי בהנדסה. והצטרף לראשונה לפוליטיקה כאשר הצטרף למפלגת המרכז כסטודנט.  
סיפילה, איש עסקים פיני, בעיקר בתחום התקשורת, סרן במילואים בצבא הפיני ובעל תואר שני בהנדסה. נבחר לפרלמנט הפיני (אדוסקונטה) בשנת 2011, וב-2012 נבחר לכהן כיושב ראש מפלגת המרכז הפינית. 
בבחירות הכלליות באפריל 2015 זכתה מפלגת המרכז בראשותו ב-49 מתוך 200 מושבי הפרלמנט, והוא הרכיב את הממשלה. הקואליציה כללה את מפלגת הימין, מפלגת הפינים, ומפלגת הקואליציה הלאומית.
חודש טרם הבחירות הכלליות בפינלנד ב-2019 התפטר מתפקידו ופיזר את הפרלמנט. בהודעת התפטרותו הכריז כי "רפורמת הרווחה והבריאות הייתה אחת היעדים החשובים ביותר של ממשלתנו [...] תמונת המצב שקיבלתי מהפרלמנט חייבה אותי לבדוק אם יש אפשרות להמשיך בתהליך הרפורמה. לא היה. מסקנתי הייתה שהממשלה שלי חייבת למסור את הודעת ההתפטרות שלנו", הוסיף. "אני לוקח את האחריות שלי."