google/wiki40b huggingface dataset:
ביטול שיטת ההאן

ביטול שיטת ההאן ויצירת שיטת המחוזות (ביפנית: haihan-chiken 廃藩置県) היה חוק משנת 1871 של ממשלת מייג'י של האימפריה היפנית שנועד להחליף את שיטת הנחלות הפאודליות המסורתית (האן) ולהקים שיטת שלטון ריכוזית של הממשלה (מחוזות יפן). תהליך זה היה שיאה של רסטורציית מייג'י בכך שכל הדאימיו (אדונים פאודלים) נדרשו להשיב את סמכויותיהם לקיסר.

מלחמת בושין

לאחר תבוסת הכוחות הנאמנים לשוגונות טוקוגאווה במלחמת בושין ב-1868, החרימה ממשלת מייג'י החדשה את כל האדמות שהיו תחת שליטת השוגון או תחת שליטת הדאימיו הנאמנים לו. אדמות אלה היוו כרבע מכלל השטח של יפן, והן אורגנו מחדש בצורת מחוזות עם מושלים שמונו ישירות מטעם השלטון המרכזי.
השלב השני בביטול שיטת ההאן התרחש ב-1869. את התנועה הוביל טקיושי קידו מנחלת צ'ושו, ששכנע את אדוני הנחלות צ'ושו וסצומה, שתי הנחלות ששיחקו תפקיד ראשי בהדחת השוגון, לוותר על נחלותיהם לטובת הקיסר. בין 25 ביולי ו-2 באוגוסט 1869 עשו כדוגמתם דאימיו של 260 נחלות אחרות, מתוך חשש שנאמנותם לקיסר תועמד בספק. בראשית סירבו רק 14 דאימיו לוותר על נחלותיהם, אך הם נכנעו לאחר שבית המשפט הזהיר אותם מפני פעולה צבאית במקרה שיעמדו בסירובם.
בתמורה לוויתור על סמכויותיהם לממשל המרכזי מונו הדאימיו למושלים של נחלותיהם-לשעבר (שקיבלו את השם "מחוזות"), והותר להם לשמור עשרה אחוז מהכנסות המיסים של המחוז. כמושלים, היו הדאימיו זכאים למנות את הכפופים להם רק במקרה בו המועמד עמד בתנאי הקבלה שהכתיב הממשל המרכזי. בנוסף, קצבאות שעברו בירושה לסגניו של הדאימיו שולמו על ידי הממשלה ולא על ידי הדאימיו, בצעד שנועד להחליש את הקשרים הפאודליים. התואר "דאימיו" בוטל סופית ביולי 1869.

ביסוס השיטה החדשה

אף על פי שהדאימיו הפכו לעובדי הממשלה, הם המשיכו לשמר מידה מסוימת של עצמאות כלכלית וצבאית. מצב זה היווה איום על הממשל המרכזי, וגרם לדאגה בצמרת המדינית בעקבות מספר מרידות סמוראים שאירעו באותה תקופה. באוגוסט 1871 פרסמה הממשלה צו קיסרי שקבע ש-261 נחלות הפאודליות-לשעבר יהפכו לשלושה מחוזות עירוניים ו-302 מחוזות. המספר ירד עם השנים וב-1888 הוא עמד על שלושה מחוזות עירוניים ו-47 מחוזות, מספרים שעומדים על כנם על היום.
ארגון-מחדש זה הצליח מכיוון שהממשל המרכזי הבטיח לדאימיו לשעבר קצבאות נדיבות, ביטול חובותיהן של הנחלות והחלפת המטבע של הנחלה במטבע הלאומי החדש בערך הנקוב. האוצר היפני לא עמד בהבטחות נדיבות אלה, ולכן ב-1874 הפכו הקצבאות לאיגרות חוב ממשלתיות שהיו שוות ערך לחמש שנות קצבאות.
אקדמיה יבנאית חדשה

אקדמיה יבנאית חדשה (או אקדמיית יבנה מודרנית; בגרמנית: Moderne Jabnehakademie, ברומנית: O Academie Iabneiană modernă) הייתה תוכנית להקמת אקדמיה בארץ ישראל, שתהווה מרכז רוחני של העם היהודי ויכהנו בה כל ענקי הרוח של העם היהודי, בלי קשר להשקפותיהם הדתיות, הלאומיות או החברתיות. השם מהווה התייחסות ל"כרם יבנה" שפעל לאחר חורבן בית שני. את התוכנית הגה ופרסם, בתחילת המאה ה-20, הרב ד"ר יעקב יצחק נימירובר, מי שכיהן (לאחר הפרסום) כרב הראשי הראשון של יהדות רומניה.
נימירובר פרסם תחילה את רעיונו במאמר שפורסם בגרמנית בכתב עת רומני בשנת 1902, ולא זכה להדים. הוא הגיש את עבודתו לעיונם של מורו, פרופ' מוריץ לצרוס, ולמקס נורדאו וה"מ כהן, והם הגיבו בסקפטיות מסוימת. הרב מקס אלברט קלאוזנר העביר ביקורת מעט אירונית. למרות התגובות הלא מעודדות, נימירובר חשב שתוכניתו בת הגשמה וב-1906 פרסם, ברומנית, תוכנית מפורטת ומורחבת.
ב-1909 פורסמה תוכניתו כספר בגרמנית, בווינה, בשתי מהדורות. ב-1913 פורסם הספר גם בעברית, בבוטושאן, בשם אקדמיה יבנאית חדשה.
נימירובר היה מודע לפיצול ההולך וגובר בקרב בני העם היהודי, לכן קיווה שהאקדמיה המוצעת על ידו תהווה גורם מלכד שיתעלה מעל לגורמים המפרידים. הוא סבר שניו יורק, שהייתה המרכז היהודי הגדול ביותר; ברלין, המקום שבו התפתחה היהדות המודרנית; ופריז, שבה משכן כל ישראל חברים, יאלצו לוותר לירושלים על הכבוד לארח את האקדמיה החדשה.

מהותה של האקדמיה המוצעת

נימירובר קבע שלאקדמיה היבנאית המתוכננת צריכות להיות מטרות דתיות, לאומיות, רוחניות, מדעיות, ספרותיות ואמנותיות. תחילה הוא קבע מה האקדמיה לא צריכה להיות: היא לא תהיה סינוד דתי, כדי לא לפגוע בחופש המצפון ובזכויות המיעוטים, וכדי שעצמאות הביקורת תהיה מקודשת.
המחתרת הנורווגית

המחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה החלה לפעול מעת המערכה בנורווגיה באפריל 1940 וסיימה את פעילותה ב-1945, עם כניעתה של גרמניה הנאצית.

עיקרי הפעילות

פעילותה של המחתרת הנורווגית התנהלה במספר מישורים: היא הצהירה על הלגיטימיות של הממשלה הגולה של נורווגיה ועל חוסר הלגיטימיות של משטר קוויזלינג הפרו-נאצי ושל שלטונו של יוזף טרבובן, הקומיסר הנאצי בנורווגיה; היא הגנה על דרום נורווגיה, ללא הצלחה אמנם, אך לפחות הצליחה לאפשר את בריחתה של ממשלת נורווגיה לגלות; והיא התנגדה בנשק, בפעולות חבלה, פשיטות קומנדו ופעולות של אי ציות אזרחי. 
יחידות של המחתרת הנורווגית סייעו ליחידות קומנדו וליחידות צבא בריטי, בהן מנהלת המבצעים המיוחדים, שפשטו על מתקני צבא גרמניה בנורווגיה, וכן המשרד לשירותים אסטרטגיים. צופים מהמחתרת הנורווגית סייעו באיכון אוניות המלחמה ביסמרק וטירפיץ ובכך סייעו לצבא הבריטי להטביען. יחידה של המחתרת פגעה במאגר המים הכבדים של נורווגיה וכך פגעה בתוכניות הגרעין של גרמניה. פעולות אזרחיות לא אלימות היו הפצת עיתוני מחתרת, ענידת אטב ניירות (בעיקר על ידי סטודנטים) לאות מחאה וסירוב לסייע לגרמנים בנימוק של אי ידיעת גרמנית.
בפעולות המחתרת נהרגו 1,433 לוחמי מחתרת, מהן 255 נשים.

תגובת הגרמנים

אחד ממעשי התגובה של הגרמנים לפעילות המחתרת הייתה השמדת הכפר טלאווג  ושליחת תושביו לזכסנהאוזן, שם מתו כמעט מחציתם, במעשה שהושווה למעשי הטבח באורדור-סור-גלאן ובלידיצה.

הצלת יהודים

הצלת יהודי נורווגיה על ידי המחתרת הנורווגית נותר שנוי במחלוקת. במהלך המלחמה, בעיקר בשנת 1942, כ-1,100 מהם הצליחו לברוח דרך חציית הגבול השוודי. חלקם נעזרו בחבריהם ושכניהם ונמלטו באופן פרטני, אך רובם, כ-900, נעזרו בארגונים מתנועת ההתנגדות בצורה כזאת או אחרת, וכך ניצלו. לאורך השנים, הדיון הפנים-נורווגי גיבש מגוון דעות לגבי פעילות המחתרת בנושא זה, אשר מתאפיינים בקוטביות יחסית נחרצת. מצד אחד, יש הטוענים כי בהתחשב בנסיבות הקשות של המצב, חברי תנועת ההתנגדות עשו מה שהיה ביכולתם לטובת היהודים והצלתם, תוך סיכון עצמי וניצול משאבים. מנגד, ישנם אלה המביעים ביקורת קשה כלפי פעילותם, באומרם כי פעילותה של המחתרת בנושא זה הייתה לא מספיק יעילה, והיא לא הייתה במקום גבוה מספיק בסדר העדיפויות של תנועת ההתנגדות. נושאים כגון אנטישמיות וקבלת ה'יהודי' באופן שווה ושייך בחברה הנורווגית לפני המלחמה ובמהלכה, אף מגדילים מורכבותו של דיון זה במרחב הנורווגי, ואין הסכמה הגמונית בנושא זה.

הכרה

בספטמבר 1945 הנפיקה ממשלת נורווגיה את מדליית ההגנה (1945-1940) שהוענקה בין היתר ללוחמי המחתרת הנורווגית.
דראווה

מהלך הנהר

הנהר מתחיל את דרכו באזור דרום טירול שבצפון איטליה, סמוך לעיירה טובלאך. סמוך לעיירה אינישן, נשפך לדראווה נחל זקסטן. משם הוא זורם מזרחה, ונכנס למדינת טירול שבאוסטריה, שם הוא חוצה את העיר ליינץ. לאחר מכן הוא נכנס למדינה האוסטרית קרינתיה, חוצה את הערים שפיטל אן דר דראו ופילאך, ונשפך לתוכו נהר גאיל.
מקרינתיה הנהר נכנס אל תוך סלובניה, שם זורמים אליו הנהרות מיסליניה ודראויניה. בסלובניה הוא עובר דרך הערים מריבור ופטוי. משם הוא ממשיך לכיוון דרום-מזרח ויוצר גבול טבעי בין קרואטיה להונגריה. בקטע הגבול הוא חוצה את העיר ואראז'דין שבקרואטיה ונשפך אליו נהר מורה. לבסוף הוא סוטה מעט דרומה, וסמוך לעיר אוסייק הוא נשפך אל תוך הדנובה.
צפיפות אופטית

צפיפות אופטית (Optical Density, בראשי תיבות OD) הן היחידות בהן מבוטאת מידת הבליעה של גלים אלקטרומגנטים. לעיתים משתמשים במונח בליעה (Absorbance) ואז הסימון יהיה A.
כאשר מעבירים דרך תמיסה המכילה חומר בולע - נבלעים רק אורכי הגל הגורמים לעירור החומר הבולע. כדי למצוא ריכוז של חומר מסוים הנמצא בתמיסה יש להקרין באורך גל מסוים הגורם לעירורו של החומר. השנוי שיחול בקרן בעקבות הבליעה נמדד בעזרת ספקטרופוטומטר.
מתמטית, הצפיפות האופטית מוגדרת על ידי: 
 כאשר  היא העברה ומוגדרת על ידי: 
 היא עוצמת הקרן הנמדדת לאחר מעבר בחומר, ו- היא עוצמת הקרן הפוגעת בחומר.
סה"כ ניתן לרשום כי 
מידת השינוי בקרן (שיעור הבליעה) הוא ביחס ישר לריכוז החומר שבתמיסה C, לקבוע הבליעה של החומר, ε ולאורך תא המדידה l:
יותם ברגר

ביוגרפיה

ברגר נולד ב־1994. הוא למד בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנותיו בתיכון כתב במגזין מעריב לנוער טור שבועי. כן היה חבר תנועת "חלום ומעשה", המאגדת בני נוער התומכים בתנועת שלום עכשיו. בסיום לימודיו גויס לגלי צה"ל שם שימש ככתב בירושלים ובדסק הפוליטי. לאחר שימש כתב גלי צה"ל לענייני כלכלה.
בסוף 2015 מונה לתפקיד כתב "הארץ" בשטחים ובכך החליף את חיים לוינסון בתפקידו.
ב"הארץ" מרבה ברגר לעסוק בסוגיות הקשורות בבניית התנחלויות ובקרקעות בשטחי יהודה ושומרון. הוא פרסם מספר תחקירים העוסקים במימון גופי ימין כאמנה ורגבים, באלימות כנגד פלסטינים וכוחות הביטחון ובהפרת זכויות של פעילי ימין בחקירות בשירות הביטחון הכללי.
ב־2016 פרסם תחקיר בנוגע למבקר תלונות נחקרים בשב"כ, ולפיו מעולם לא פתח הגוף בחקירה כנגד איש שב"כ. ב־2018 פרסם כי נפתחה חקירה כזו לראשונה.
בתחילת 2018 פרסם ברגר אירועים רבים המתעדים תקיפות אלימות מצד אזרחים ישראלים כלפי פלסטינים, בהם נוכחים גם חיילי צה"ל שאינם פועלים על מנת למנוע את הפגיעה. מקרים אלו לא נחקרים ואיש לא נעצר. ברגר מציין כי החיילים מחויבים להגן על הפלסטינים וקיים נוהל אוגדה המקנה להם סמכות לעכב את הפוגעים עד שתבוא המשטרה, אך הם אינם עושים זאת.

ביקורת

על ברגר נמתחה ביקורת על ידי חברי כנסת וכותבים ימניים מספר פעמים. קלמן ליבסקינד האשים אותו בטורים במעריב בדיווח מוטה על הנעשה במזרח ירושלים בטוריו ובין השאר דיווח כי היה פעיל בארגון התומך בשלום עכשיו. בתגובה לתחקיר שביצע על האופן בו בנה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' את ביתו, הגיב סמוטריץ׳ כי ברגר הוא "כתב שמנסה לייצג הפלסטינים". לאחר פרסום ידיעה על בניה ישראלית בחברון כתב עליו חבר הכנסת לשעבר ינון מגל: "לא הבנתי מי משלם לו, הארץ או הבית הלבן".
מפטיר (סרט)

עלילה

שבועיים לפני שאליו (יונתן עוזיאל) משתחרר מהכלא, נודע לו שאחיו מאיר (ליאור מילר) נרצח במסגרת מלחמת כנופיות בעולם התחתון של דרום תל אביב. כשהוא משתחרר יש לו שתי משימות, הראשונה היא לקנות מפטיר לזכר אחיו המת בבית הכנסת והשנייה לנקום את מותו. אבל בעולם של אלימות, כוח ותככים אליו עתיד לגלות ששום דבר לא כפי שהוא נראה במבט ראשון. הוא חוזר לדרום תל אביב, שם הוא נקלע למלחמת שליטה על שוק ההימורים הלא חוקיים בין אנשי החוק המושחתים, המאפיה הישראלית והמאפיה הרוסית. כולם רוצים משהו שרק אליו יכול לספק. אפילו החבר הטוב ביותר שלו, שימי (אריק משעלי), בוגד בו, בגידה שבסופה מחיר כבד לשלם.

הצלחת הסרט

הסרט זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2007, כמו כן הוקרן בפסטיבלים רבים מסביב לעולם בהם זכה לשבחים רבים. הסרט הציג הצלחה לא מבוטלת בקופות ופתח את הקולנוע הישראלי העצמאי לז'אנרים חדשים עם שפה ויזואלית ייחודית. אך מעבר לכל זה הסרט היווה את אחת הסנוניות הראשונות של קולנוע ישראלי עצמאי הפורץ גבולות הן בז'אנר חריג והן בדרך הביצוע של יוצרים צעירים המפיקים סרט מתוך אמונה וכישרון.
כמו כן הסרט היווה נקודת פריצה טכנולוגית בהקרנות קולנוע דיגיטלי והיה הסרט הישראלי הראשון שהוקרן בישראל באיכות FULL HD בהקרנות מסחריות.
רפיק ידידיה

תקשורת

ידידיה התחיל את דרכו הרדיופונית בגלי צה"ל שם היה מפיק, שדר ועורך מוזיקלי. פרויקט הסיום של שירותו הצבאי היה "מצעד העשור" (1989) שסיכם את להיטי שנות השמונים ושודר במקביל בשידורי ערוץ 2 הניסיוני. 
בטלוויזיה הגיש ידידיה עם יעל אלמוג ורוית פררה את מגזין הנוער "תוססס" (ערוץ 1, 1989- 1991). עם קום מערך השידור של הכבלים הצטרף ידידיה לחברת תבל והגיש את תוכנית התרבות "מטרונום" (1990–1991) בערוץ 3, את מגזין המדע "טלסקופ" בערוץ 8 ואת תוכנית הלייט נייט הראשונה בישראל "36 בלילה" אותה הוא הגיש ממיטתו.
בשנת 1996 צילם את סדרת המסעות "חוצה ישראל" ואחריה את "אופטימיות קוסמית" (1999). שתי הסדרות שודרו בערוץ 2 "רשת". סדרת המסעות האחרונה שלו "הדיבר האחד עשר" (2004) שודרה בערוץ 10 וזכתה לאחוזי צפייה בודדים.
בבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) ידידיה צילם, ביים וערך את קמפיין הבחירות של מפלגת "עלה ירוק" ואף הוצב במקום הרביעי ברשימתה לכנסת.

רוחניות

בשנת 1995 נסע ידידיה להודו לאשראם של המורה הרוחני אושו בפונה. הוא נשאר שם שנתיים, החליף את שמו מתמיר קמחי לרפיק והתחתן עם חברתו חן בטקס הודי צבעוני שצולם לסדרה "אופטימיות קוסמית". 
ידידיה למד הנחיית מדיטציות וחזר לארץ בשנת 1999 והתחיל להגיש סדנאות. ספרו "להזדיין בסבלנות" יצא בהוצאת בבל בשנת 2000. אתר האינטרנט שהקים והפורומים שבו יצרו קהילה של חובבי אושו צעירים שבשנת 2002 עלו להחיות את ההיאחזות המבודדת "שיטים" שבערבה. הם קראו למקום "אשרם במדבר" והתחילו להגיש שם סדנאות ופסטיבלים. במקום זה יצר ידידיה את הפסטיבלים "זורבה הבודהה", "שאקטי", "כנס הטנטרה", "פשוט" ועוד.
בשנת 2004, בעקבות פרידה מבת זוגו, עזב את שיטים והקים את "מרכז אומ" - מרכז רוחני חדש במלון בית אורן שבכרמל.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס" והודח שמיני.

חיים פרטיים

לידידיה בן מבת-זוגו לשעבר רישיקה סמוכה. כיום חי בזוגיות עם רותי פריש ולהם שתי בנות.
אחותו קטי קמחי-ולדמן היא עיתונאית, ואחיו למחצה יובל נטר הוא יוצר קולנוע. 
מתגורר כיום בפרדס חנה.
קיי הול

ביוגרפיה

הול נולדה בטקומה, שבמדינת וושינגטון. היא התאמנה בהדרכתו של דיק המולה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה הול בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:30.0 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.76 דקות, אחרי אליין טאנר מקנדה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.32 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בדצמבר 1967 קבעה הול במשחה ל-100 יארד גב שיא עולם חדש בתוצאה של שניות ובכך הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

בתחרות הכנה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה בקולורדו ספרינגס, שנערכה ב-14 בספטמבר 1968 קבעה הול במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קאטי בול, אלי דניאל וסוזן פדרסן שיא עולם חדש של 4:28.1 דקות. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:06.2 דקות, לפני אליין טאנר (1:06.7 דקות) ובת ארצה ג'יין סוואגרטי (1:08.1 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לשיא העולם, בול, דניאל ופדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:07.8 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי בת ארצה ליליאן ווטסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות ואליין טאנר (2:27.4 דקות).
באליפות קנדה שנערכה בשנת 1969 זכתה הול ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, שבאיטליה בשנת 1970 זכתה הול ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב (1:07.3 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:09.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:35.1 דקות).
כיום, עובדת הול כמורה לאמנות במוקילטאו, פרוור של סיאטל.
ראם סמואל

ראם סמואל הוא נהג מרוצי מכוניות ישראלי ומנטור. ראם הוא מנטור בתחום הנהיגה והעצמה אישית ומפתח תכנים בלימוד נהיגה מתקדמת וספורטיבית. בנוסף מרצה סמואל בנושאי הגשמה ופיתוח עצמי לקבוצות שונות; פרסם מאמרים בנושא נהיגה נכונה בעיתונות ובאתרי אינטרנט; הנחה הדרכות נהיגה נכונה בטלוויזיה. ומשמש כיועץ בתחום הנהיגה בירחוני רכב ובתוכניות טלוויזיה שונות.  
בנעוריו חלה סמואל בסוכרת נעורים, והוא נהג המרוצים הסוכרתי הראשון בעולם במסגרת הפדרציה העולמית למרוצי מכוניות. סמואל התחרה בארץ ובאירופה בשנים 1991-2000 וזכה פעמיים באליפות צרפת ב״סיטרואן סקסו קאפ״, ליגה אירופית של מרוצי ראלי (1997, 1994) ובהמשך אימן במספר בתי ספר לנהיגה מתקדמת בעולם.  
בשנת 1996 הקים סמואל בית ספר ישראלי לנהיגה מתקדמת בשם "מסלולים". בשנת 2013 רכשה קבוצת "רוביקון ביזנס גרופ", בראשות איש העסקים אמיר ברמלי, 50% מחברת "מסלולים". באפריל 2015 הודיע סמואל על מכירת חלקו בחברת מסלולים. כיום הוא הבעלים של " פרו-דרייב מקבוצת ראם סמואל" (prodrive- מקבוצת ראם סמואל) שנותנת שירותים מקצועיים בתחום נהיגה והדרכה בנהיגה מתקדמת וספורטיבית. 
סמואל נשוי לאיילת ואב לבן ולבת, מתגורר בגני תקווה.
אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי

הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי (תר"ל, 1870 בערך – כ"ג באלול תרצ"ו, 1936) היה רב בפיונטניצ'ה שבפולין, ובסוף ימיו רב שכונת מקור חיים בירושלים.

תולדותיו

נולד בליטא לרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאביסק. אחיו הוא הרב גדליהו טיקוצ'ינסקי, שכונה "החפץ חיים של ביאליסטוק", ואחותו מנוחה הייתה אשת הרב משה גרודזינסקי, שנהרג במאורעות תרפ"ט בחברון. בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין. היה תלמידו הקרוב של הרב חיים לייב מסטאביסק. נישא לאסתר, בתו של משה עקיבא רובינשטיין, מתלמידי בעל הכתב סופר. אחיה של אסתר הוא שחקן השחמט עקיבא רובינשטיין. 
בהמלצת רבו הרב חיים לייב מסטאביסק התמנה לרבה של ואנאס שבליטא. בצעירותו חלתה אשתו, והוא נסע עמה לאיטליה לצורכי רפואה. היא נפטרה באיטליה, ולימים הובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים. אחותו מנוחה גרודזינסקי הגיעה לביתו למשך תקופה כדי לסייע בגידול היתומים. לימים נישא בשנית.
לאחר רבנותו בוואנאס התמנה לרבה של פיונטיצ'ה שליד לומז'ה. לימים התגלעה מחלוקת הלכתית בינו לבין רבה של לומז'ה, הרב מלכיאל צבי טננבוים, בעל "ה"דברי מלכיאל". בפיונטיצ'ה התגוררו קצבי העיר לומז'ה, ומשום כך סבר הרב טיקוצ'ינסקי שההשגחה עליהם היא בתחום אחריותו, אך הרב טננבוים חלק עליו היות שהבשר מיועד לתושבי עירו. שני הרבנים ערכו דין תורה אצל הרב חיים לייב מסטאביסק, והרב טיקוצ'ינסקי זכה בדין. מספר שנים לאחר פטירת בעל ה"דברי מלכיאל" התמנה הרב טיקוצ'ינסקי כרב בלומז'ה. 
בשנת תרפ"ה (1925), בהיותו כבן 55, עלה לארץ ישראל. הוא רצה לעלות כ"יהודי פשוט" ולכן עלה והחל לעבוד בתור עוזר לחלבן בירושלים. לפני חג הפסח נכנס לרב אברהם יצחק הכהן קוק על מנת לברר בעיה הלכתית שקשורה לכשרות החלב ושם זוהה כרב המפורסם מפיאטניצה והציעו לו לשמש כרב השכונה של שכונת מקור חיים, שנוסדה באותה תקופה. הוא כיהן כרב השכונה, הקים בה את תשתית ענייני הדת ומסר שיעורי תורה לתושביה.
נפטר בפתאומיות בכ"ג באב תרצ"ו, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים.

משפחתו

בניו: הרב משה טיקוצ'ינסקי - מנהלה הרוחני של ישיבת סלובודקה בבני ברק, וישראל מאיר טיקוצ'ינסקי - חתנו של הרב רפאל יונה ראם ואביו של הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי. חתניו: הרב חיים יצחק ליפקין - נינו של רבי ישראל מסלנט, מרבני תל אביב ומחבר הספר "תורת רבי ישראל סלנט"; הרב ברוך יצחק לוין - מילא את מקום חותנו כרב שכונת מקור חיים ועמד בראש ישיבת מקור חיים; הרב שמואל אברמוביץ - רבה של רמת יצחק.
דאגלס הנשל

ביוגרפיה

הנשל נולד בגלאזגו שבסקוטלנד.
ב-1993 הופיע הנשל בסדרת הטלוויזיה של דניס פוטר "שפתון על צווארונך". בשנים 1992 עד 1996 הוא גילם את ט. אי. לורנס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אינדיאנה ג'ונס הצעיר". תפקידו המצליח הראשון בסרט קולנוע היה בתפקיד אדגר בסרט "מלאכים וחרקים" (1995), עיבוד לרומן באותו שם מאת א. ס. בייאט. ב-1997 כיכב בסרט הטלוויזיה "Sharpe's Justice", ב-1998 הופיע בקומדיה "יתומים" ובקומדיה הרומנטית "The Man with Rain in His Shoes", ב-2001 שיחק בסרט "The Lawless Heart" וב-2002 בסרט המתח "Silent Cry".
הנשל כיכב בסדרות טלוויזיה רבות והוא מוכר מתפקידיו בסדרה " Psychos" מ-1999, "Kid in the Corner" עליו זכה בשנת 2000 בפרס נימפת הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. ב-2000 השתתף במיני-סדרה עיבוד לרומן "אנה קרנינה", ב-2003 שיחק בסדרה "Loving You".
ברדיו שיחק הנשל בתפקיד רומיאו ב"רומיאו ויוליה" (1999) ובתפקיד דייוויד ב-"The Long Farewell" (מ-2002). בקיץ 2002 חזר הנשל לבמת התיאטרון בלונדון והופיע בתפקיד מייקל בקונין בטרילוגיה של טום סטופארד "חוף אוטופיה", בתיאטרון הלאומי.
השתתף בסדרה בראשית בתור ד"ר ניק קאטר, בתפקיד ראשי במשך 3 עונות (2007–2011).
בקומדיה הבריטית "French Film" שיחק הנשל בתפקיד מרקוס לצדם של יו בונוויל ואן-מארי דאף. עוד השתתף הנשל בעיבוד מ-2009 "דוריאן גריי" בתפקיד ד"ר אלן קמפבל.
בסדרת הטלוויזיה "Collision" של ITV1 גילם הנשל קצין שחוקר תאונות דרכים. ב-2010 כיכב הנשל בסדרת הדרמה "The Silence" של BBC1. עוד השתתף בעונה החמישית של הסדרה "לואיס" בפרק "The Mind Has Mountains", ובתפקיד קרדוק בדרמה ההיסטורית "The Eagle" מ-2011.
בקיץ 2011 הופיע הנשל במחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קומדי שבווסט אנד לונדון. הוא שיחק בתפקיד המאהב של אמה אותה גילמה קריסטין סקוט-תומאס. בתפקיד הבעל שיחק בן מיילס ובמאי ההצגה היה איאן ריקסון. בסתיו 2012 גילם את דמותו של אוליבר קרומוול בבכורה של המחזה "55 ימים" .
ב-2012 כיכב הנשל בתפקיד אוגוסטוס קריבן במיני-סדרה "הסודות של קריקלי הול" ובסרט הטלוויזיה "דלתות נפתחות" של רשת ITV, עיבוד לספר באותו שם מאת איאן רנקין. ב-2013 שיחק הנשל בתפקיד מפקח בילוש ג'ימי פרז בדרמה של ה-BBC "שטלנד". הסרט מבוסס על הספר "Red Bones" מסדרת ספרי הפשע של אן קליבס. העונה השנייה של הסדרה מבוססת על ספרים נוספים של קליבס "Raven Black",‏ "Dead Water" ו-"Blue Lightning". הסדרה שודרה בבריטניה במרץ ובאפריל 2014.
ב-2015 שיחק הנשל בסדרת הטלוויזיה "זרה בתפקיד טאראן מק'קווארי.
קמדן טאון

קמדן טאון (באנגלית: Camden Town) היא שכונה ברובע קמדן של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת סביב קמדן היי סטריט (הרחוב הראשי קמדן), צפונית לסיטי של לונדון. השכונה ידועה בשוק קמדן הממוקם בה.

אתרים בעלי חשיבות

בגבולה הצפוני של שכונת קמדן טאון עוברת תעלת ריג'נטס בדרכה לעבר גן החיות של לונדון. השכונה התפתחה סביב קמדן לוק - תא שיט המאפשר העלאת הסירות למפלס גבוה יותר. סביב אזור זה התפתח שוק קמדן בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בגבולה הדרומי של השכונה נמצא ריג'נטס פארק וגן החיות של לונדון. כמו כן בשכונה ממוקמים המוזיאון היהודי וכנסיית סנט פנקרס הישנה.

תחבורה

קמדן טאון מהווה מרכז תחבורתי. קווי אוטובוס רבים עוברים דרכה ומקשרים את השכונה ליתר חלקי לונדון. בשכונה ממוקמת תחנת קמדן טאון של הרכבת התחתית של לונדון - אשר אינה עומדת בעומס הנוסעים בה בסופי שבוע, בשל מספר המבקרים הרב המגיע לשוקי קמדן.

אזכורים תרבותיים

בספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור לחג המולד" מתגוררים בוב קרצ'יט ומשפחתו בקמדן טאון. השכונה מוזכרת גם בספר דומבי ובנו של דיקנס. בספרו של ג'ון לה קארה "Tinker, Tailor, Soldier, Spy" מתרחש שיא העלילה במבנה בקמדן טאון ברחוב לוק (רחוב שאינו קיים במציאות). ספרו של ניק הורנבי "נאמנות גבוהה" מתרחש אף הוא בקמדון, בחנות הנקראת 'Championship Vinyl' (חנות שאינה קיימת במציאות).
השכונה מוזכרת בשירים רבים, בהם בשיר "Come Back To Camden" באלבום מורסיי משנת 2004 "You Are the Quarry"; בשירו של ראיין אדמס "English Girls Approximately" מאלבום "Love is Hell"; ובשיר "קמדן טאון" באלבום "The Lone Ranger" של להקת מאדנס.
שרקרק גמדי

מבנה גוף והתנהגות

ככל מיני השרקרקים, השרקרק הגמדי מאוד צבעוני, וכפי שמשתמע משמו, קטן יחסית לרוב מיני השרקרק - אורכו הממוצע הוא בין 16 ל-18 ס"מ. רוב נוצות גופו ירוקות, אך הנוצות בגרונו, מצחו ולחייו הן כחולות בהירות, ובנוסף יש לו פס עין שחור ופס שחור נוסף בבסיס הצוואר. חלקים נוספים שאינם ירוקים הם אברות הזנב, שהן בצבע אפרפר-ירקרק, רגליו שהן שחורות וקשתית עינו שהיא אדומה. לשרקרק הגמדי יש חד-צורתיות זוויגית.
השרקרק ניזון מחרקים, במיוחד דבורים, צרעות ונמלים. את עוקצן של הדבורים והצרעות הוא מסיר בחבטת פגר החרק על ענף לפני שהוא אוכל אותו. על פי רוב הוא צד מנקודת תצפית: כאשר הוא מבחין בטרף, הוא ממריא אליו ולרוב שב לאותה הנקודה. עם זאת, הוא עשוי לצוד חרקים גם על האדמה.
השרקרקים מקננים בחודשים מאי-יוני, במצוקי אבן גיר, במחילות בעומק 1–2 מטרים. הם בעלי 4–8 ביצים שצבען לבן, ושני הזוויגים מתחלקים בדגירה. לעיתים מקננים מספר זוגות שרקרקים, ולעיתים יש קינון של זוג אחד בלבד. לפעמים מצטרפים אל הזוג שרקרקים צעירים אשר עוזרים להם. גם מחוץ לעונת הקינון, השרקרק הגמדי ישן בקן עם צאצאיו וכך מגן עליהם.
קריאות השרקרק במעופו נשמעות כ"טרי-טרי-טרי" או "קרי קרי קרוּ-קרוּ קרי קר-קרו". קריאת האזהרה היא קריאת "קיט" קצרה וגסה.

תפוצה

השרקרק אמנם נחשב לעוף יציב, אך הוא נוטה לנדוד עונתית. תחום תפוצתו של השרקרק הגמדי באפריקה משתרע דרך אפריקה שמדרום לסהרה מסנגל וגמביה לאתיופיה ועמק הנילוס, עד למזרח ערב הסעודית ולישראל. השרקרק מצוי גם באסיה, מהודו עד לוייטנאם.
הוא נפוץ יותר באזורים מדבריים. בישראל הוא מצוי בדרום ובמזרח הארץ. תפוצתו בארץ התרחבה עם השנים, ככל הנראה עקב הגדלת שטחי החקלאות וריבוי החרקים בהם.
ישנו מספר רב של תת-מינים, כאשר כל תת-מין נמצא באזור שונה, וחלק מהם שונים זה מזה במראם החיצוני. בישראל קיים תת-המין cyanophrys.
קונרד, נסיך בוואריה

ביוגרפיה

קונרד נולד במינכן, כבנם הצעיר של לאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה. היו לו שתי אחיות גדולות אליזבת מריה ואוגוסטה ואח גדול בשם גאורג. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו הוא ואחיו הגדול בצבא הקיסרות הגרמנית. קונרד לחם בחזית המזרחית כחלק מרגימנט הפרשים הכבדים הבווארי ה-2 (פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה). ב-6 בפברואר 1919 הוא עזב את הצבא בדרגת מיור. ב-8 בינואר 1921 הוא נישא לבונה מרגריטה, נסיכת סבויה-ג'נובה בתם של הנסיך טומאסו, דוכס ג'נובה ואיזבלה, נסיכת בוואריה. נולדו להם שני ילדים.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הוא נעצר בידי הצבא הצרפתי ונכלא בבית מלון בעיר לינדאו יחד עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. לאשתו, שעבדה בתקופת המלחמה כאחות בוורמאכט, נאסר להיכנס לגרמניה והיא נותרה אצל בני משפחתה בסאבויה. רק ב-1947 התאחדה המשפחה. בשנים שלאחר מכן עבד קונרד במועצת המנהלים של חברת NSU. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969 בגיל 85.
You're Mine (Eternal)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מריה קארי עצמה, ביחד עם רודני ג'רקינס, והופק על ידה ועל ידי דארק-צ'יילד. השיר בדומה לשירים נוספים מתוך Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse, הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו של האלבום בו נכלל.
מכתש סטיקני

שם המכתש

המכתש נקרא על שם אנג'לין סטיקני הול, אשתו של מגלה הירחים פובוס ודימוס, אסף הול. סטיקני סייעה להול בחישובים ובתצפיות, והול כתב בשנת 1878, שאילולי תמיכתה ועזרתה של אשתו הוא היה נוטש את החיפוש אחר הירחים של מאדים.
המכתש צולם לראשונה על ידי מארינר 9, והוחלט להעניק למכתש את השם סטיקני בשנת 1973, על ידי ועדה של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בראשות קרל סייגן.
סטיקני מכיל בתוכו מכתש קטן יותר בקוטר 2 ק"מ הנובע מהתנגשות יותר מאוחרת. בשנת 2006 הוא קיבל את השם לימטוק (Limtoc), על שם דמות מהספר מסעי גוליבר, כיוון שבספר במסע השלישי ללפוטה, נחזה גילוי ירחי מאדים ומסלולם לפני שגילו אותם במציאות.
ממכתש סטיקני ניתן לראות כאילו יוצאים ממנו חריצים ושרשראות מכתשים . חוקרים האלו השארות בהתחלה שהפגיעה שיצרה את מכתש סטיקני כמעט והובילה להשמדת פובוס. אולם מתצפיות נוספות שבוצעו על ידי המארס אקספרס הביאו למסקנה כי השרשאות כנראה אינן קשורות ליצירת המכתש וכי הם נוצרו כנראה מחומר שנפלט במהלך פגיעות אסטרואידים במאדים. תאוריה יותר עדכנית מציעה שהחריצים נוצרו כתוצאה מכוחות הכבידה שיביאו בסופו של דבר להתפרקותו של הירח.
ניתן לראות את מכתש סטיקני מתצפיות על השטח של מאדים בגלל מיקומו, בצד פובוס הפונה למאדים, גודלו וקרבתו של פובוס לשטח.