רוג'ר איברט

שנותיו הראשונות

רוג'ר איברט נולד באורבנה, אילינוי לוולטר, ממשפחת מהגרים מגרמניה, ושל אנבל ממוצא הולנדי ואירי. כבר בהיותו סטודנט בתיכון אורבנה גילה עניין בעיתונאות, וכתב מאמרי ספורט לעיתון "דה ניוז-גאזט" ("The News-Gazette") בשמפיין שבאילינוי. בהמשך פרסם מאמרים בכתבי עת חובבים על מדע בדיוני, ולקראת סיום לימודיו היה לעמית עורך בעיתון בית הספר, "דה אקו" ("The Echo"). בנוסף זכה בשנת 1953 ב"אליפות הדיבור של תיכון אלינוי" ("Illinois High School Association state speech championship"), אירוע שעורך הדמיית מהדורות חדשות ברדיו. למד באוניברסיטת אילינוי, לתקופה קצרה באוניברסיטת שיקגו, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב כמבקר קולנוע.

קולנוע וביקורת

איברט החל לכתוב ביקורות קולנוע באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים. משנת 1975 עד 1999 הגיש יחד עם עמיתו ג'ין סיסקל מה"שיקגו טריביון" תוכניות טלוויזיה, ובהם התוכנית הפופולרית "סיסקל את איברט", שבה הם דירגו יחד סרטים באמצעות זקיפת אגודל כלפי מעלה או כלפי מטה, תנועות שנהפכו לסימן ההיכר של איברט. סיסקל מת בשנת 1999 ובספטמבר אותה שנה מילא את מקומו ריצ'רד רופר מהשיקגו סאן טיימס, בתוכנית שנקראה "איברט את רופר" ושודרה עד אוגוסט 2008.
ביקורות הסרטים שלו אופיינו בכתיבה הומוריסטית וישירה, סגנון שתרם להפצת קולנוע איכותי לציבור האמריקאי הרחב. הוא העניק ארבעה כוכבים לסרטים הטובים ביותר, חצי כוכב לגרועים ביותר, ולא העניק כוכבים כלל לסרטים שהחשיב כ"כבלתי כשירים מבחינה אמנותית" ו/או "דוחים מבחינה מוסרית". את הגישה שלו בביקורת סרטים הגדיר כ"יחסית ולא מוחלטת", ולצד החשבת הערך הכולל של הסרט, נתן גם משקל לקהל הפוטנציאלי של הסרט: 
כשאתה שואל חבר אם "הלבוי" הוא סרט טוב, אינך שואל אם זה טוב לעומת "מיסטיק ריבר", אתה שואל אם זה טוב לעומת "המעניש". והתשובה שלי תהיה, בסולם של אחד עד ארבע, אם "סופרמן" מקבל ארבע, אז "הלבוי" מקבל שלשה ו"המעניש" שתיים. באופן דומה, אם "אמריקן ביוטי" מקבל ארבעה כוכבים, אז "נקודת מבט" יקבל בסביבות שתיים.
איברט הדגיש כי לדירוגי הכוכבים שנתן אין משמעות רבה במנותק מחוות הדעת בביקורת עצמה, ולעיתים הם אף סותרים: "אני לא יכול להמליץ ​​על הסרט, אבל למה לעזאזל אני לא יכול? רק בגלל שזה איום ונורא? איזה מין סיבה זו להתרחק מסרט? איום ונורא ומשעמם, זו תהיה סיבה טובה".
ביקר בחריפות את ועדת דירוג הסרטים האמריקאית ה-MPAA, על החלטותיה אלו סרטים מתאימים לילדים. כך, לדוגמה, ביקר את הדירוג PG-13 (לא מומלץ לילדים מתחת לגיל 13) שניתן לסרטים "לרכב על הלוויתן" ו"בית ספר לרוק", וסבר שאין בהם פגיעה מספקת בתלמידים, והם נושאים מסרים חיוביים עבור קבוצת גיל זו. ביקורת נוספת שלו עסקה בנוהג נפוץ בבתי הקולנוע להנמיך את עוצמת נורת המקרן על מנת להאריך את חיי הנורה, מה שמקשה על הצפייה בסרט. את האפקטים של תלת מימד בסרטים תיאר כלא מציאותיים, ומסיחים את הדעת מהיצירה.
בשנת 2005 התעורר פולמוס סביב קביעתו כי משחקי וידאו לעולם לא יקבלו מעמד של אמנות: למרות שהם עשויים להיות אלגנטיים, מתוחכמים ומאתגרים מבחינה ויזואלית, הם נחותים מעצם טבעם מאמצעי לא אינטראקטיבי שהיוצר שולט בו - כגון קולנוע וספרות. 
מדי שנה פרסם איברט ספר עם ביקורות סרטי השנה הקודמת. בנוסף הוציא לאור ספר על קלישאות סרטים, ספר על סרטי העבר הטובים והגרועים ביותר ומספר ספרים על אמנות הביקורת. איברט אירגן פסטיבל סרטים שנתי בשמפיין, אילינוי, שהציג סרטים שנתקלו בהתעלמות מצד המבקרים ("Overlooked Film Festival").
בנוסף לביקורת קולנוע כתב איברט מספר תסריטים לסרטים של ידידו ראס מאייר: "מעבר לעמק הבובות" (Beyond the Valley of the Dolls, ‏1970), שהתקבלה בביקורות די שליליות אצל מבקרי הקולנוע, "מתחת לעמק אולטרה ויקסנס" (Beneath the Valley of the Ultra-Vixens,‏ 1979, תחת שם העט R. Hyde), ולסרט "אפ" (Up!,‏ 1976, תחת שם העט ריינולד טימי - Timme).

חיים אישיים

איברט נישא ב-18 יולי 1992 לעורכת הדין צ'רלי "צ'אז" האמל-סמית. היה תומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית. היה חבר בארגון אלכוהוליסטים אנונימיים, מאז שנגמל מהתמכרותו לאלכוהול בשנת 1979.
בתחילת שנת 2002 אובחן כחולה בסרטן בלוטות הרוק ובמהלך הטיפול במחלה בשנת 2006 הוא איבד את יכולת הדיבור, חוש הטעם, והיכולת לשתות ולאכול. במדורו כתב על מחלתו ועל התגברותו על השלב הסופני שלה, אך הוא נזקק למחולל קול דיגיטלי מלאכותי. ב-4 אפריל 2013, בגיל 70, מת ממחלת הסרטן.