google/wiki40b huggingface dataset:
ז׳אן גוטמן

ז'אן גוטמן Jean Gottmann ‏ (10 באוקטובר 1915, חרקוב - 28 בפברואר 1994, אוקספורד) גאוגרף אנגלי-צרפתי, שהיה ידוע בעיקר בזכות מחקרו המקיף על האזור העירוני של צפון מזרח ארצות הברית שאותו כינה - מגלופוליס. התרומות העיקריות שלו לגאוגרפיה האנושית היו בתחומי המשנה של הגאוגרפיה העירונית, הפוליטית, הכלכלית, ההיסטורית והרגיונלית. התמחויותיו הרגיונליות נעות בין צרפת לים התיכון לארצות הברית, לישראל וליפן.

ילדות

גוטמן נולד בחרקוב, אוקראינה, האימפריה הרוסית. הוא היה הבן היחיד של הורים יהודים משגשגים, אלי גוטמן וסוניה-פאני אטינגר, שנהרגו בפברואר 1918, בעקבות המהפכה הרוסית ב־1917. הוא אומץ למעשה על ידי דודתו, אמילי גוטמן ודודו מישל ברצ'ין והם נמלטו איתו לפריז ב־1921 דרך קונסטנטינופול.

קריירה

למד גאוגרפיה בסורבון בפריס וכתב כמה דברים על חקלאות השלחין באגן הים התיכון, בשנים 6–1935, כולל על ההשקיה בארץ ישראל. גוטמן החל את עבודתו כעוזר מחקר בגיאגרפיה כלכלית בסורבון (1937-41) בהדרכתו של אלברט דמייגון ( Albert Demangeon, ) אך נאלץ לעזוב את משרתו בזמן פלישת הנאצים לצרפת ולחקיקת חוקת 1940 נגד היהודים, אשר אסרה עליו לעסוק במשרה ציבורית. תחילה ברח לעיר מונפלייה בצרפת, אחר כך היגר לארה״ב ב־7 בדצמבר 1941, ביום שבו ביצעו היפנים התקפה אווירית על בסיס חיל הים פרל הארבור בהוואי.
הוא מצא מקלט בארצות הברית, שם קיבל מלגת ״קרן רוקפלר״ כדי להשתתף במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ניו ג'רזי. במהלך המלחמה גוטמן תרם למאמץ האמריקני על ידי ייעוץ ל״מועצת הלוחמה הכלכלית״ בוושינגטון ובגופים אחרים; הוא הצטרף ל"לה פראנס ליברה ", הממשלה בגולה, בהנהגת הגנרל הצבאי הצרפתי והמדינאי שארל דה גול במהלך מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה הוא גם הצטרף לקהילת האקדמיים של צרפת, אשר לימדו באוניברסיטה המחקרית הפרטית בניו יורק, "בית הספר החדש למחקר חברתי".
הגאוגרף אישעיה באומן ( Isaiah Bowman ) שהיה נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שכר אותו כפרופסור לא-קבוע במכון החדש לגאוגרפיה של אוניברסיטה זו (1943-45). ב -1945 חזר לצרפת לעבוד במשרד הכלכלה הצרפתי, ובילה שנתיים כמנהל מחקר באומות המאוחדות (1946-47).
נקודת המבט הרב-תרבותית שלו אפשרה לו לקבל מענק מאת הפילנתרופ פול מאלון כדי לבצע את המחקר הרגיונלי הראשון שלו על וירג'יניה (1953-55).
ב -1961 הוא הוזמן להצטרף לאקדמיה למדעי החברה באוניברסיטת פריז על ידי פרננד בראודל (Fernand Braudel ) קלוד לוי-שטראוס ( Claude Lévi-Strauss) ואלכסנדר קויירה (Alexandre Koyré)
בשנת 1968 הפך לפרופסור לגאוגרפיה באוקספורד (1968-1983), ונשאר שם גם לאחר פרישתו כפרופסור אמריטוס עד סוף חייו.

קשר עם ישראל

כיהודי ציוני אהב מאוד את ישראל והרבה לבקר בארץ. מראשית דרכו הוא כתב ספרים על ישראל והיה בקשר עם גאוגרפים ישראליים ופתח לחלקם קשרים חשובים באקדמיה בעולם. כמו כן, היה קשור לאוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת חיפה ולאוניברסיטת תל אביב.
רפאל סוביס

קריירה קבוצתית

סוביס החל בקבוצות הנוער של אינטרנסיונל ובמהרה זכה למקום בקבוצה הראשונה. סוביס הבקיע 19 שערים ב-35 משחקים בעונת 2005 בגיל 19. בשנה שלאחר מכן, הוא היה אחד הברגים המרכזיים בהרכב קבוצתו שהגיעה עד למקום השני בליגה הברזילאית, ונבחר על ידי ארגון הכדורגל הברזילאי ב"קבוצת הכוכבים" בסוף העונה. עונת 2006 החלה באיטיות עבורו, שכן התמודד עם סדרה של פציעות. הוא החזיר את מקומו לקבוצה הראשונה ועזר לקבוצה לזכות בגביע ליברטדורס אחרי שהבקיע שני שערים במשחק הגמר הראשון נגד סאו פאולו.
לאחר התעניינות מצד קבוצות כמו מילאן וסנטאנדר, חתם סוביס בריאל בטיס באוגוסט 2006 עבור 8 מיליון אירו, ולמשך שמונה שנים. הוא הוצג רשמית לעיתונות ב-8 בספטמבר 2006, והופעת הראשונה שלו בליגה הייתה במשחק מול אתלטיק בילבאו יומיים לאחר מכן, משחק בו בטיס ניצחה 3-0.
סוביס הבקיע את שעריו הראשונים בספרד נגד היריבים העירוניים סביליה ב-17 בספטמבר, משחק בו בטיס הפסידה 3-2. סוביס הצליח להבקיע שער נגד סלטה ויגו, במשחק הבכורה של המאמן החדש לואיס פרננדז. בעקבות פציעה במשחק מול מיורקה הוא נעדר מהליגה למשך חודש. סוביס תרם רבות לעיצוב העונה כאשר שער השוויון שלו בדקות הסיום נגד ברצלונה הוריד אותה למקום השני.
ביוני 2007 בטיס דחתה הצעה של ארבעה עשר מיליון אירו מספרטק מוסקבה. סוביס החל את עונתו השנייה בעיר סביליה היטב, כאשר הבקיע שלושה שערים בשישה משחקים, כולל שערים נגד ולנסיה, אספניול ומיורקה.
ב-2 בספטמבר 2008 עבר לאל ג'זירה, קבוצת כדורגל מאבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, תמורת 10 מיליון אירו.

נבחרת ברזיל

הופעת הבכורה של סוביס עבור נבחרת ברזיל הייתה ב-3 בספטמבר 2006 נגד נבחרת ארגנטינה באצטדיון האמירויות של ארסנל. ברזיל ניצחה 3-0, וסוביס נכנס כמחליף בדקות האחרונות. הוא שיחק שוב עבור נבחרתו כאשר הביסה את נבחרת ויילס 2-0. הוא גם נבחר כחלוץ המרכזי במשחק ידידות נגד נבחרת פורטוגל.
סוביס השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג. הוא הבקיע שער אחד בשלב הבתים ואת שער היתרון בהארכה של רבע הגמר מול נבחרת קמרון. לבסוף זכתה נבחרתו במדליית ארד.
שי צור

קריירה

צור נולד וגדל בפתח תקווה. שירת בצה"ל בחיל השריון. בשנת 2006 כשחזר מטיול מדרום אמריקה עם שחרורו מצה"ל, החל צור לשחק פוקר במשחקים חבריים ביתיים על סכומים זעומים של 50 ש"ח. בהמשך, כשהיה סטודנט לפיזיקה, המשיך לשחק גם באמצעות האינטרנט וגילה שהוא מצליח להרוויח סכומים גדולים. עת ששיחק באינטרנט השתמש בכינוי "גאבור מרטון" על שם שחקן הפועל פתח תקווה, אליל ילדותו - כינוי זה דבק בו ומשמש אותו עד היום.
בשנת 2010 החל לשחק פוקר מקצועני. באותה השנה בטורניר בעיר נוטינגהאם באנגליה, כאשר סיים מקום 72 מתוך 620 שחקנים וזכה ב-1,263 דולר.
החל מ-2010 משתתף קבוע בתחרויות ב-IPC (סבב הפוקר הישראלי) - לאורך השנים זכה בסבב זה ב-5 גביעים והגיע 10 פעמים לשולחנות גמר.
בשנת 2013 סיים צור מקום 8 באירוע המרכזי של סבב WPT וזכה בסך של 20,974 דולר.
בשנת 2014 הקים צור ביחד עם שותפים את האקדמיה הישראלית לפוקר, שהוא המוסד הישראלי היחיד שמלמד תוכני פוקר, לאחר מכן שימש כמנכ"ל שלה וכיום מרצה. בהמשך פיתח אפליקציית לימוד הפוקר בשם "Poker Fighter".
ב-7 ביולי 2014 סיים במקום רביעי בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר וזכה ב-209,805 דולר.
בשנת 2015 סיים במקום ה-38 באירוע המרכזי של אליפות העולם (דמי כניסה בסך של 10,000 דולר) וזכה ב-164,086 דולר.
בשנת 2016 סיים צור במקום השמיני בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר וזכה ב-58,543 דולר.
ב-5 ביולי 2017 רשם צור את הישגו היוקרתי ביותר, כאשר גבר על 1,413 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 223,241 דולר ובצמיד אליפות העולם.
בשנת 2018 סיים במקום ה-11 בטורניר מסבב אליפות העולם וזכה ב-55,222 דולר.

חיים אישיים

בעל תואר בפיזיקה. נשוי ואב לילד.
קן לודוויג

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

קן לודוויג נולד בשנת 1950 ביורק, פנסילבניה, במשפחה בעלת שורשים גרמנים-אמריקאים. כבן של רופא משפחה ושל אשתו, נערת מקהלה לשעבר בברודוויי. הוא תהחנך בתיכון York Suburban Senior בעיר הולדתו ואחר כך במכללת הוורפורד. המשיך את לימודיו באוניברסיטת הרוורד, שבה למד מוזיקה אצל לאונרד ברנשטיין, ובטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
אחיו הבכור, יוג'ין לודוויג, (יליד 1946), הוא משפטן ואיש עסקים, כיהן כמפקח על המטבע במנהל של הנשיא ביל קלינטון בשנים .1998-1993

הקריירה בתיאטרון

הקומדיה הראשונה של לודוויג שהוצגה בברודוויי הייתה Lend Me a Tenor (בעברית - שגעון באופרה) (1989), עליה כתב מבקר הניו יורק טיימס שהיא אחת משתי הפארסות הגדולות ביותר הכתובה על ידי סופר חי בימינו, . היא זכתה בשלושה פרסי טוני והייתה מועמדת לעוד תשעה פרסים. ההפקה השנייה של לודוויג, בברודוויי ובווסט אנד, המחזמר Crazy on you, רצה על הבמה למשך חמש שנים החל משנת 1992 וזכתה בפרס טוני, פרס Drama Desk Award של ניו יורק, פרס המבקרים החיצוניים 
Outer Critics Circle Awards, פרס מבקרי התיאטרון של לוס אנג'לס, פרס הלן הייס ופרס לורנס אוליבייה באנגליה, על המחזמר הטוב ביותר.
מחזות אחרים שלו שזכו להצלחה בברודוויי היו Moon Over Buffalo (1995) עם קרול ברנט ולין רדגרייב (בברודוויי), עם פרנק לנגלה וג'ואן קולינס באולד ויק בלונדון, התסריט לעיבוד מוזיקלי של הרפתקאותיו של תום סויר לפי מרק טוויין,
(2001), ועיבוד חדש למחזה הקלאסי של בן הכט וצ'ארלס מקארתור, "המאה העשרים" (2004) בכיכובם של אלק בולדווין ואן הייש.
בשנת 2010 הוצג שוב בברודוויי "שגעון האופרה" עם טוני שלהוב וג'סטין ברטה בתפקידים ראשיים. 
המחזה של לודוויג, "שייקספיר בהוליווד שהוצג על במת ארנה בוושינגטון די.סי. ב-2003 זכה בפרס הלן הייס למחזה הטוב ביותר של השנה. לודוויג כתב גם "Leading Ladies בשנת 2004, Be My Baby ב-2005, עם האל הולברוק ודיקסי קרטר], והשלים של העיבוד של תורנטון ויילדר של הקומדיה של ג'ורג' פארקר מתקופת הרסטורציה The Beaux’ Stratagem, וכן עיבוד לפי שלושת המוסקטרים -ב-2006 שהוצג לראשונה באולד ויק בבריסטול.
לודוויג אחראי גם על עיבוד של "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון שהצגת הבכורה שלו התקיימה באלי תיאטר באפריל 2007, הוצג גם בתיאטר רויאל בהיי מארקט בווסט אנד ב-2008 ושזכה לפרס AATE לעיבוד הטוב יותר של השנה. הוא עיבד גם את הסרט "אמריקאי בפריז" לפי האחים ג'ורג' ואיירה גרשווין שהופצג לראשונה באלי תיארט ביוסטון ב-2008.
מחזה אחר The Fox on the fairway, קומדיה מוקדשת לעולם הגולף הוצגה בסתיו 2010 בתיאטרון סיגנצ'ר בארלינגטון.
The Game's Afoot הוא קומדיית מסתורין על השחקן הגדול ויליאם ז'ילט ששיחק במקור את תפקידו של שרלוק הולמס. בכורתה התקיימה בקליבלנד פליי האוס בנובמבר 2011 וזכתה ב]רס אגר אלן פו על המחזה הטוב ביותר. ביים ארון פוזנר.
קן לודוויג מתגורר בוושינגטון די.סי., נשוי ואב לשניים.
טקס חניכה

טקס חניכה (איניציאציה בלע"ז) הוא טקס מעבר הנערך למצטרפים חדשים לקבוצה או לחברה כלשהי.
במסורות ובתרבויות שונות נערכים טקסי חניכה שונים, המיועדים להכניס את החניך למסגרת החדשה או לסמן כי עבר שלב בחיים. מרבית הטקסים מכבדים את החניך, אך יש כאלה, כדוגמת הזובור, שבאים גם להשפילו.
בין כמה משבטי האינדיאנים בארצות הברית היה מקובל טקס חניכה הקרוי מסע חזון.
לורה מנל

ביוגרפיה

מנל נולדה בסארי, קולומביה הבריטית להורים ממוצא אירי, בריטי, סקוטי וצרפתי. היא צמחונית ודוברת אנגלית וצרפתית.
נמק חריף של האבוביות

נמק חריף של האבוביות (ATN - Acute tubular necrosis) הוא מצב בו יש נמק (מוות) של תאים באבוביות הכליה, האחראי להעביר את השתן אל השופכן תוך כדי ספיגה מחדש של מים ומומסים אחרים. תאי אבובית מחדשים את עצמם באופן סדיר ולכן אם מוסר גורם הנמק אז סיכויי ההתאוששות של הכליה גבוהים. נמק חריף של האבוביות הוא אחד הגורמים הנפוצים ביותר לאי ספיקת כליות חריפה. המצאות גלילים של תאי אפיתל בצבע "חום בוץ" בשתן הוא ממצא אבחנתי מובהק לנמק חריף של האבוביות.

סיווג

נמק חריף של האבוביות מסווג לאיסכמי ולטוקסי. המצב הטוקסי נובע מחשיפה של תאי האבובית לחומר שהינו רעיל לכליות (נפרוטוקסי). המצב האיסכמי נובע מחוסר אספקת חמצן לתאי האבובית. תאי האבובית רגישים במיוחד לחוסר חמצן עקב המטבוליזם הגבוה שלהם.

אבחון

נמק חריף של האבוביות נחשב כגורם לאי ספיקת כליות חריפה ממקור כלייתי (בניגוד לגורמים לפני או אחרי הכליה). האבחנה נעשית על פי ממצא של FeNA > 3 (הפרשת נתרן גבוהה בשתן) והמצאות גלילים חומים בבדיקת שתן. בהיסטופתולוגיה (ביופסיה מן הכליה תחת מיקרוסקופ) ניתן לראות נמק מקומי של תאי האפיתל באבוביות הכליה יחד עם אובדן או קרע מקומי של ממברנת הבסיס.
סמל בוצוואנה

סמל בוטסואנה אומץ רשמית ב-25 בינואר 1966. 
הסמל מורכב ממגן בעל צורה מזרח אפריקאית מסורתית, ולו שני תומכים - שתיהן זברות המייצגות את חשיבות חיות הבר ושימורן. הזברה הימנית מחזיקה בידה דורה - יבול משמעותי במדינה, והזברה השמאלית מחזיקה חט שנהב - המסמל את העובדה שבעבר התבססה כלכלת המדינה על סחר בחומר זה.
בראש מגן האבירים שלושה גלגלי שיניים המייצגים את התעשייה. במרכז המגן שלושה גלים המסמלים מים - ואת מוטו המדינה: "פולה" שמשמעו "גשם", הכתוב בתחתית הסמל על קלף כחול. בתחתית המגן שור המסמל את חשיבות גידול הבקר לכלכלת בוטסואנה.
יום חבר העמים הבריטי

יום חבר העמים (באנגלית: Commonwealth Day) הוא יום חג הנחוג מדי שנה ברחבי חבר העמים הבריטי, אף שאין מדובר ביום חופש רשמי במרבית מדינות חבר העמים, ואין אירועים רבים המציינים אותו. יום חבר העמים נחוג ביום שני השני של חודש מרץ.

היסטוריה

מקורו של "יום חבר העמים הבריטי" ב"יום האימפריה" (Empire Day) - מיסודה של קלמנטינה טרנהולם, אשר נחוג בבית ספר קנדיים בפרובינציית אונטריו החל משנת 1898. יום זה נחוג ביום הלימודים שקדם ל-24 במאי – יום הולדתה של המלכה ויקטוריה.
במהלך השנים גדלה פופולריות החג והוא הגיע לאנגליה בשנת 1904 ביוזמת רג'ינלד ברבאזון, הלורד ה-12 של מית'.
לאחר מותה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901 הפך יום הולדתה לאירוע שנתי לזכרה. היום נחוג באמצעות זיקוקים או מדורות. בשנת 1958 שונה שמו של "יום האימפריה" ל"יום חבר העמים".

שינוי מועד יום חבר העמים

בשנת 1973 האגודה המלכותית של חבר העמים הבריטי שלחה מכתב לראש ממשלת קנדה באותה עת, פייר טרודו, והציעה כי יום חבר העמים יחול בכל רחבי חבר העמים באותו יום. במכתב, ביקשה האגודה כי הנושא יידון במפגש ראשי מדינות חבר העמים שנערך באוטווה באותה שנה. הנושא נדון לבסוף רק בשנת 1975 והוסכם כי מזכירות חבר העמים הבריטי תבחר מועד. בפגישה שנערכה בקנברה בשנת 1979 נבחר יום שני, השני בחודש מרץ.

טקסים ואירועים

אין ברחבי חבר העמים הבריטי טקסים אחידים המציינים את היום.
בממלכה המאוחדת מצוין היום בטקס דתי שנערך במנזר וסטמינסטר בנוכחות המלכה אליזבת השנייה ראש חבר העמים הבריטי, המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי, והנציב העליון של חבר העמים הבריטי. לאחר הטקס נושאת המלכה נאום המשודר ברחבי חבר העמים הבריטי. בשנה בה נערכים משחקי חבר העמים הבריטי (אחת לארבע שנים), מתחילה המלכה את מרוץ השליחים המלכותי בחזית ארמון בקינגהאם - מרוץ שיסתיים בטקסי הפתיחה של המשחקים.
בקנדה נוהגים להניף ביום זה על בנייני הממשל הפדרלי ברחבי המדינה את היוניון ג'ק לצד דגל קנדה.
בסקוטלנד מונף ביום זה על בניין הפרלמנט הסקוטי דגל חבר העמים הבריטי.
בשנת 2006 נשאה אליזבת השנייה את הנאום שלה מקתדרלת אנדרו הקדוש, בסידני שבדרום ויילס החדשה באוסטרליה, ומשחקי חבר העמים נערכו באותה שנה במלבורן.
בבליז ובגיברלטר יום חבר העמים הוא חג לאומי רשמי ויום חופש במקומות העבודה.
עקיבא איגר (הראשון)

רבי עקיבא איגר מהלברשטאדט (ה'תפ"א, 1721 - ט"ו באלול ה'תקי"ח, 18 בספטמבר 1758) היה רב וראש ישיבה אשכנזי, רבן של צילץ (Zülz) ופרשבורג. סבו של רבי עקיבא איגר שנקרא על שמו.

ביוגרפיה

נולד בהלברשטאדט לפרנס הקהילה היהודית המקומית. מגיל שש למד אצל רבי צבי הירש חריף מחבר "כוס ישועות" ו"עטרת צבי" שהגיע אז לכהן כרב העיר. בצעירותו נסע לפרנקפורט ולמד בישיבתו של רבי יעקב כ"ץ פופרש מחבר "שב יעקב". הוא נישא לייטל בתו של הרב זאבל לייטרסדורף מווינה.
לאחר נישואיו הקים בהסכמת רבו, הרב המקומי, ישיבה בהלברשטאט. הישיבה משכה אליה צעירים רבים ושמו התפרסם. בשנת ה'תק"ח, 1748, והוא בן 27 בלבד התמנה לכהן כרבה של צילץ (Zülz) ומדינת שלזיה. בשנת ה'תקט"ו, 1755, עבר לפרשבורג לכהן כממלא מקומו של הרב משה חריף, רב ואב"ד פרשבורג, שבשל זקנותו נבצר ממנו למלא את כל תפקידיו. הוא שימש כראש בית הדין המקומי וכראש הישיבה בעיר. לאחר פטירת הרב חריף, התמנה כרבה של פרשבורג, אך חלה מיד ונפטר לאחר 11 ימים בלבד בט"ו באלול ה'תקי"ח, 18 בספטמבר 1758 בגיל 37.
לאחר פטירתו הודפסו חלק מכתביו בספר "משנת דרבי עקיבא".
Inter+

Inter+ הוא ערוץ לווין המשדר במדינות רבות בעולם אשר התחיל את שידוריו ב-13 בינואר 2003.

היסטוריה

ערוץ Inter+ התחיל לשדר ב-13 בינואר 2003. הערוץ התחיל לשדר את התכנים הנצפים ביותר באוקראינה במדינות רבות בעולם אשר כוללות גם את ישראל וגם שידר את מהדורות "פודרובנוסטי" שהם היו מהדורות החדשות של ערוץ Inter.

על הערוץ כיום

כיום הערוץ ניתן לצפייה גם באוקראינה. הערוץ משדר באיכות גבוהה דרך 5 לוויינים אשר מכסים את אירופה, אפריקה, המזרח התיכון (כולל גם את ישראל), מרכז אסיה, אמריקה הצפונית והדרומית, אוסטרליה וניו זילנד.
הערוץ סיכם על שידוריו עם חברות כבלים ולווין במדינות כגון רוסיה, בלארוס, קזחסטן, מולדובה, ארמניה, בולגריה, לטביה, ליטא, אסטוניה, גרמניה, צ'כיה, סלובקיה, קנדה, ארצות הברית, ישראל, אוסטרליה וניו זילנד.
מספר הצופים  בערוץ הוא כ-26 מיליון צופים בעולם כולו. בכל יום, הערוץ משדר 6 מהדורות חדשות "פודרובנוסטי".
אלנה רוג'ר

ארגנטינה

לפני שלוהקה לגלם את אווה פרון בהעלאה המחודשת בוסט אנד של "אוויטה", רוג'ר כבר הייתה שחקנית מוכרת במקום הולדתה - בואנוס איירס. בשנת 1997, היא הייתה מועמדת לפרס גווארה טרינידד בגין "פריצת הדרך הטובה ביותר של שחקנית" על עבודתה ב-"Yo Que Tu Me Enamoraba".‏ היא המשיכה והופיעה במספר הפקות, לרבות "Nine",‏ "הודיני", "היפה והחיה", "כנר על הגג"; כמו כן כיכבה ב-"עלובי החיים" בתפקיד פנטין, וב-"שיגעון המוזיקה", בתפקיד אנט. על עונת 2002/2003, היא הייתה מועמדת לפרס ACE עבור השחקנית הטובה ביותר, על תפקידה ב-"Jazz, Swing, Tap".‏ בעונה שלאחר מכן היא כיכבה במופע "?‏Mina...che cosa sei", אותו היא כתבה במשותף עם הבמאית של המופע, ולריה אמברוסיו. רוג'ר זכתה בפרס ACE עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר על ביצועיה בהפקה זו. היא הופיעה גם בכמה תוכניות טלוויזיה בארגנטינה, לרבות "Hombres de Honor",‏ "Pensionados"‏ ו-"El sodero de mi vida".‏ מבחינה בינלאומית, היה לה סיבוב הופעות קצר באירופה עם "Tango por Dos".‏

וסט אנד

במהלך עבודת תחקיר בבואנוס איירס, לקראת ההעלאה המחודשת של "אוויטה" בתיאטרון אדלפי שבוסט אנד של לונדון שתוכננה ל-2006, אחד מעובדי Really Useful Group - חברת ההפקות של אנדרו לויד וובר - צפה ברוג'ר מופיעה, והציע ללהק אותה בתפקיד הראשי של אווה פרון. לאחר מספר סבבים של אודישנים, רוג'ר לוהקה לתפקיד, וזכתה לשבחים רבים מצד המבקרים על ביצועיה. היא הייתה מועמדת לפרס אוליבייה בשנת 2007 עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר, אך איבדה את הפרס לטובת ג'נה ראסל, שזכתה על ביצועיה בהפקה של "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'". תפקידה הבא של רוג'ר על הבמה בלונדון היה כגבריאלה בהפקה של "בואינג-בואינג", בבימויו של מתיו וורצ'וס ב-Comedy Theatre‏. בשנת 2008, רוג'ר שיחקה בתפקיד הראשי בתיאטרון Donmar Warehouse, שם הועלתה הפקה של "פיאף" שאף עליה זכתה רוג'ר, בשנית, בביקורות נלהבות. בהמשך, ההפקה עברה לאולם תיאטרון Vaudeville, הגדול יותר, ורוג'ר זכתה בפרס אוליבייה בשנת 2009 עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר. לאחר מכן, רוג'ר יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי עם "פיאף", שכלל גם את עיר הולדתה בואנוס איירס. בזמנה שהותה חזרה בבואנוס איירס, היא העלתה מחדש את "?‏Mina...che cosa sei" לתקופה קצרה. בין ה-10 בספטמבר ל-21 בנובמבר 2010, רוג'ר כיכבה בדמותה של פוסקה בהעלאה המחודשת של המחזמר "תשוקה" מאת סטיבן סונדהיים וג'יימס לפין, שהועלה בתיאטרון Donmar Warehouse לתקופה מוגבלת. ב-7 בפברואר 2011 הוכרז כי רוג'ר היא מועמדת בפעם השלישית לפרס לורנס אוליבייה, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר, על עבודתה בתפקיד זה.

הקלטות

ניתן לשמוע רוג'ר באלבומי מחזות-הזמר של "?‏Mina...che cosa sei"‏ ושל "אוויטה" (הפקות מחודשות משנים 2006 ו-2012), בביצוע משותף עם שאר החברים בצוותי השחקנים של ההפקות הנ"ל. כמו כן, רוג'ר הקליטה שני אלבומי סולו: "Vientos Del Sur" וכן אלבום בהופעה חיה שהוקלט בבואנוס איירס בשם "(Nueva Edi) ‏Recorriendo el Rock Nacional".‏

אוויטה בברודוויי

רוג'ר שבה לגלם את דמותה של אווה פרון בהעלאה המחודשת בברודוויי של "אוויטה", עם הצגות הרצה שהחלו בתחילת מרץ 2012, וערב בכורה שהתקיים ב-5 באפריל 2012 בתיאטרון "המרקיז". את ההפקה הזו ביים מיכאל גרנדג'ה, עם כוריאוגרפיה של רוב אשפורד, ובכיכובם של ריקי מרטין בתפקיד צ'ה ומייקל סרבריס כחואן פרון. הביקורות שיבחו את רוג'ר, וכתבו כי היא "שחקנית מצטיינת" וכי התברכה ב"שפע של אבק כוכבים שאוויטה שרה עליו".
הכוחות המזוינים של סלובניה

היסטוריה

ההיסטוריה הצבאית הסלובנית מתפרשת על פני פחות ממאה שנים. בהמשך לקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, דוכסות שטיריה חולקה בין המדינות החדשות שנוסדו בגרמניה, אוסטריה ומדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. רודולף מייסטר, קצין לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי, כבש את העיר מריבור בנובמבר 1918 והפך אותה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. לאחר קרב קצר עם יחידות גרמניות-אוסטריות נקבע קו הגבול הנוכחי אשר שורטט ברובו על ידי החלוקה האתנית-לשונית בין סלובנים לגרמנים בשטיריה.
הכוחות המזוינים הנוכחיים הם המשך לכוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים (Teritorialna Obramba Republike Slovenije), אשר הוקמו ב-1991 ממיזוג של כוחות ההגנה הטריטוריאלית (נוסדו ב-1968 ככוח צבאי השימש השלמה לצבא הסדיר של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לשעבר, בתוך שטחה של סלובניה) עם מבנה פיקודי סודי חלופי, הידוע כמבנה התמרונים של ההגנה הלאומית (Manevrska struktura narodne zaščite), אשר היה מוסד מיושן (ייחודי לסלובניה), ומטרתו הייתה ליצור מבנה הגנה אחיד לרפובליקה, בדומה ל"משמר הבית". הוא היה בעל חשיבות קטנה עוד קודם ל-1990, עם כלי נשק מיושנים וכוח קטן.
כאשר סלובניה הכריזה על עצמאותה במהלך מלחמות יוגוסלביה ב-1991, כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים וכוחות משטרת סלובניה היוו את מרבית הכוחות שפעלו כנגד הצבא העממי היוגוסלבי במהלך מלחמת עשרת הימים. הכוחות המזוינים של סלובניה הוקמו רשמית ב-1993 כחלק מרה-ארגון של כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים.

כיום

לאחר 1993, הכוחות המזוינים של סלובניה התבססו על גיוס חובה, כאשר המגויסים קיבלו 6–7 חודשי אימון. ב-2003, ממשלת סלובניה ביטלה את גיוס החובה והחל מיולי 2004 הכוחות אורגנו מחדש ומבוססים על צבא מקצועי על בסיס מתנדבים. כיום יש כ-7,300 חיילים פעילים וכ-1,500 חיילי מילואים, בהשוואה ל-55,000 כאשר היה גיוס חובה.
השינויים בכוחות נמשכים מתוך מטרה להפוך אותם ליעילים וזולים יותר. קרוב למחצית מהמפקדות פורקו, וכך הפך הפיקוד על היחידות הכפופות קל יותר ומהיר יותר. חיילים משובצים קרוב לביתם מתוך מטרה לצמצם הוצאות נסיעה.

חברות בנאט"ו

כחלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לשעבר, סלובניה לא הייתה מעולם חברה בברית ורשה. כיום, מדיניות החוץ של חברות בנאט"ו מניעה את הארגון מחדש של ההגנה על סלובניה. בשנת 1996 מדינות רבות הסירו את האמברגו על סחר בנשק מעל סלובניה, ומאותה עת פעלה המדינה באמצעות תוכנית רכש צבאית לבסס את עצמה כמועמדת לנאט"ו וככוח סיוע נייד. כוחות סלובנים פעלו בבוסניה והרצגובינה כחלק מכוחות שמירת השלום, סלובניה גם חתומה על שותפות לשלום. 
סלובניה הצטרפה רשמית לנאט"ו במרץ 2004. 
חיילים סלובנים הם חלק מכוחות בינלאומיים המשרתים בבוסניה והרצגובינה, קוסובו, אפגניסטן, עיראק, צ'אד ולבנון. כמו כן הם שירתו ברמת הגולן כחלק מאונדו"ף.
גינטר גראס

ביוגרפיה

גראס נולד בדנציג (כיום גדנסק שבפולין) בשנת 1927. אביו, וילהלם (וילי) גראס, היה פרוטסטנטי ממוצא גרמני ואמו, הלנה, הייתה קתולית ממוצא פולני-קשובי. לזוג הייתה חנות מכולת ודירה בשכונת Langfuhr בצפון העיר. בעת שנולד הייתה דנציג, שרוב תושביה היו גרמנים, "עיר חופשית", שלא השתייכה למדינה כלשהי. גראס הרבה לכתוב על דנציג והרקע המיוחד שלה ותושביה זאת בדומה ליליד עיר נוסף  הסופר הפולני פאבל הילה, שתיאר אירועים דומים אך תוך ראייה מהצד הפולני. בהשפעת אמו הקתולית, שימש גראס כנער מזבח. ב-1939 סופחה דנציג לגרמניה הנאצית.

שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה

גראס היה חבר בתנועת הנוער ההיטלראי "היטלר יוגנד" שההצטרפות אליה הייתה חובה בימי השלטון הנאצי. בשנת 1942 התנדב ל-Reichsarbeitsdienst (כוחות עזר שסייעו לוורמאכט). בנובמבר 1944, לקראת תום המלחמה, גויס לוואפן אס אס. עובדת היותו לוחם בשורות הצבא הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה הייתה ידועה זמן רב, אך על כך שהשירות היה במסגרת הוואפן אס אס סיפר גראס רק בשנת 2006. בראיון לעיתון "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג", שהעניק עם יציאתו לאור של ספרו האוטוביוגרפי "קילוף הבצל", סיפר גראס שהתנדב לשירות בצוללות, אולם כיוון שיחידה זו הפסיקה לגייס חיילים, גויס, מבלי שביקש זאת, לשורות הוואפן אס אס, בדיוויזיית פאנצר אס אס העשירית (פרונדסברג), ובה שירת עד לפציעתו ונפילתו בשבי במרינבאד ב-20 באפריל 1945. גראס נכלא במחנה שבויים אמריקאי, ושוחרר ממנו בשנת 1946. לדבריו, התנדב לשירות הצבאי כדי לברוח מביתו וממשפחתו. עקב השתהותו הממושכת בחשיפת שירותו בוואפן אס אס נמתחה על גראס ביקורת רבה.

פעילות פוליטית לאחר המלחמה

בין השנים 1946 ל-1947 עבד במכרה בדיסלדורף, קיבל הכשרה כסתת, והפך לפעיל שלום בולט. בתום המלחמה הצטרף לקבוצה של אנשי רוח בשם "קבוצת 47". הרעיון מאחורי הקבוצה היה שיקום התרבות הגרמנית והערכים הדמוקרטיים לאחר המלחמה. בין החברים בקבוצה היה גם היינריך בל, זוכה פרס נובל לספרות. גראס למד גם פיסול וגרפיקה, תחילה בדיסלדורף ולאחר מכן בברלין. הוא נישא בראשונה בשנת 1954 (התגרש ב-1978), ונישא בשנית בשנת 1979. משנת 1960 הוא חי בברלין.
גראס ביקר פעמים אחדות בישראל וזכה לאהדה, אם כי בביקורו הראשון, באפריל 1967, החליטה אגודת הסופרים שלא לערוך לו קבלת פנים רשמית. נתן אלתרמן כתב בזכות החלטה זאת, על אף שציין בנוגע לשירותו של הסופר בצבא הנאצי כי "פרק נעורים זה אינו גורע מדמותו כלוחם אנטי-נאצי, אלא אף מוסיף לדמות זו את צלקת הניסיון האישי המר". בשנת 1971 ביקר בישראל במסגרת "שבוע התרבות הגרמנית". בשנת 1973 נלווה גראס אל קאנצלר גרמניה, וילי בראנדט, בביקורו בישראל. בין השאר ביקר בחיפה והתלהב מנוף המפרץ, בציינו כי כל עיר בעלת מפרץ מזכירה לו את עיר הולדתו דנציג.

גראס היה תומך פעיל של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ותמך במסע הבחירות של וילי בראנדט. בשנות ה-80 פעל במסגרת תנועת השלום, ושהה בכלכולתה שבהודו במשך שישה חודשים. יומנו המאויר על ביקור זה יצא לאור בשנת 1988.
גראס נודע במאבקיו למען שלום ברחבי העולם ונגד נשק גרעיני.

יצירתו הספרותית

את פרסומו קנה ברומן "תוף הפח" שיצא לאור בשנת 1959, רומן ראשון בטרילוגיית דנציג, ולאחריו הופיעו במסגרתה "חתול ועכבר" (1961) ו"חיי כלב" (1963).
יצירתו צינית, גרוטסקית, פרועה. גראס ביצירתו מציג עולם מקאברי שסופו ידוע מראש.
בשנת 1970 נבחר כעמית כבוד זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בין השנים 1983 ל-1986 כיהן כנשיא האקדמיה לאמנות בברלין. במשך השנים קיבל פרסים רבים, ובשנת 1999 קיבל את פרס נובל לספרות.
יורם קניוק מתייחס אליו בספריו "היהודי האחרון" ו"הברלינאי האחרון", שם הוא מכונה "גרמניסופר".
נדב מגבעון

נָדָב מִגִּבְעוֹן הוא איש מזרע בנימין הנזכר בספר דברי הימים א':
"וּבְנוֹ הַבְּכוֹר, עַבְדּוֹן; וְצוּר וְקִישׁ, וּבַעַל וְנָדָב."
— ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק ל'
ובפרק ט' פסוקים לה-לו:
"וּבְגִבְעוֹן יָשְׁבוּ אֲבִי-גִבְעוֹן, יעואל (יְעִיאֵל); וְשֵׁם אִשְׁתּוֹ, מַעֲכָה. וּבְנוֹ הַבְּכוֹר, עַבְדּוֹן; וְצוּר וְקִישׁ, וּבַעַל וְנֵר וְנָדָב."
שאול המלך ואבנר שר צבאו, היו שייכים אף הם לאותה שושלת.
תעלת אלברט

תעלת אלברט (בהולנדית: Albertkanaal, בצרפתית: Canal Albert) היא תעלה בצפון מזרח בלגיה הקרויה על שם אלברט הראשון, מלך הבלגים. מחברת את הערים אנטוורפן ולייז' ונהרות המז והסכלדה. עומקה 3.40 מטר, גובהה 6.70 מטר, ואורכה 129.5 ק"מ. התעלה מסוגלת לשמש להובלת ארבה בת עשרת אלפים טון.
התעלה נחפרה בין 1930 ל-1939 והשימוש בה החל בשנת 1940. בשל מלחמת העולם השנייה הניצול המלא של התעלה החל רק בשנת 1946. הבדל הגובה בין אנטוורפן ולייז' הוא 56 מטרים. שישה תאי שיט דרושים על מנת להתגבר על הבדלי הגובה. בחמישה מהתאים יש הפרשי גובה של עשרה מטרים, ובאחד של 5.35 מטרים.
המסע לאורך התעלה ארך שבוע בשנות ה-30. מאז השלמת תעלת מיין-דנובה ב-1992 יכולה אסדה לשוט כיום מאנטוורפן אל הים השחור. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה התעלה כקו הגנה, היא שמשה להגן הן על אזור בלגיה והן על מחוזותיה הצפון מזרחיים של צרפת. במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הצליחו הגרמנים לחצות את התעלה עוד ביומה הראשון של המערכה. בספטמבר 1944 חצתה את התעלה הדיוויזיה הקנדית השנייה במהלך שחרור בלגיה והולנד מהכיבוש הנאצי.