google/wiki40b huggingface dataset:
משה עידאן

קורותיו

נולד לרב כליפה עידאן, שלימד תורה ב"חארה כבירה" - הרובע הגדול באי ג'רבה, ורבים באי היו תלמידיו (נפטר בשנת ה'תרל"ט, 1877). היו לו שני אחים, רבי אברהם (נפטר בה'תרע"ז, 1917), ורבי אהרן. 
הרב משה עידאן נשא לאשה את רז'אלה חדאד. בצעירותו, התפרנס ממלאכת האריגה, אך פרש ממלאכה זו לאחר שנתמנה לדיין באי. 
את חכמת הקבלה למד מהמקובל רבי ששון בכר משה פרסיאדו, בעל ספר "שמן ששון", והתפלל בכוונת הרש"ש. זכה להכרה בחכמת הקבלה מיורשו של הרב ששון, רבי מסעוד כהן אלחדאד, ראש ישיבת המקובלים בית אל באותה העת. נחשב לאחד מהראשונים שהביאו את חכמת הקבלה לאי. 
נתמנה לרב ודיין בעיר גאבס שבתוניסיה. הגביר הרב יעקב חדאד הזמין אותו ללמוד בבית מדרשו בעיר, והחזיקו בעין יפה ובכבוד. בגאבס הוא חיבר את ספריו, אשר עסקו ברובם בתורת הנסתר. היה גם בקיא בדקדוק ובשירה.
הרב עידאן התפרסם כחסיד וקדוש. נהג לטבול במקוה שבבית הכנסת אלגריבה. מסופר שבזמן הדלקת נרות חנוכה בבית הכנסת שהה בברכה כשעה תמימה.
הרב עידאן נפטר בד' באלול ה'תרנ"ד (1894).
לורד אוף דה דאנס

לורד אוף דה דאנס (Lord of the Dance) הוא מופע מחול ומחזמר בעל יסודות איריים מסורתיים. מייקל פלטלי הוא היוצר, הכוריאוגרף והמפיק של המופע, ורונאן הארדימן הלחין את המוזיקה.
מייקל פלטלי זכה להכרה בעקבות השתתפותו במופע ריברדאנס, אך עזב בשנת 1995 בשל חילוקי דעות מקצועיים והחליט להפיק מופע משלו: "לורד אוף דה דאנס". פלטלי עבד על המופע במשך כשישה חודשים. בין 28 ביוני ל-1 ביולי 1996 נערכו מספר הופעות שאיפשרו הצצה מוקדמת לקטעי המופע, והופעת הבכורה הרשמית הייתה ב-2 ביולי. 
המופע הוצג במשך 11 שנים בלמעלה מ67 מדינות בהשתתפותם של למעלה מ-100 מיליון צופים.
עלילת המופע עוסקת בלורד אוף דה דאנס, הנלחם ביריבו האפל "דון דורצ'ה" כדי למנוע ממנו להשתלט על "כוכב הלכת אירלנד". הלורד אוף דה דאנס מביס את הלורד האפל. במקביל נלחמת עלמה אירית צעירה על לבו של לורד אוף דה דאנס כנגד מוריאן המפתה, קרב המסמל את המאבק בין אהבה לתשוקה. העלילה מבוססת בעיקרה על פולקלור אירי.
קטעים מן המופע הוצגו בטקס חלוקת פרסי האוסקר בשנת 1997 ולאחר מכן באפקוט בשנים 1999 ו-2000 ובדיסנילנד פריז ב-2002 ו-2003. כיום יש שתי להקות המבצעות את המופע במקביל במקומות שונים בעולם: האחת עורכת מסע הופעות באירופה ובאסיה, והשנייה באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. מייקל פלטלי הוא עדיין הבמאי והמפיק, אך אינו משתתף במופע (הוא הפסיק את השתתפותו בעקבות העבודה על המופע "סלטיק טייגר"). 
המופע הוצג מספר פעמים בישראל, בשנת 1999 ובשנת 2010, וכלל מעל ל-20 הופעות ברחבי הארץ. בינואר 2012 יצא לורד אוף דה דאנס הסרט בתלת מימד.
מיכאל יעקב ישראל

הרב מיכאל יעקב ישראל (תק"נ - תרט"ז; 1790–1857) היה רב ברודוס ובירושלים.

ביוגרפיה

נולד ברודוס בסביבות שנת תק"נ (1790) לאביו הרב חיים יהודה ישראל שהיה רב העיר. בצעירותו למד אצל הרב אברהם הלוי רב העיר, ושימש כשוחט וכשליח ציבור.
בשנת תקפ"א (1821), לאחר עליית אביו לירושלים ובהיותו בן 31, החל לשמש כרב הראשי של רודוס.
בפרשת עלילת הדם ברודוס (1840) היה הרב בין הנחקרים בפרשה על ידי מושל האי והקונסולים האירופאיים. בניסיון לשכנעו "להתוודות" ברצח הוא עונה ונתלה, יחד עם דוד מזרחי, מנכבדי הקהילה, על ווים בתקרה בנוכחות הקונסולים האירופיים. מזרחי איבד את הכרתו לאחר שש שעות, בעוד שהרב הוחזק שם במשך יומיים עד שסבל מדימום. למרות העינויים שעברו, לא הרב ולא מזרחי הודו ברצח והם שוחררו לאחר כמה ימים.
תקופה מסוימת שהה במצרים לשם טיפול בירושת אחי זקנו, רבי ידידיה שלמה ישראל, אב בית הדין באלכסנדריה.
בשנת תרי"ג עלה ארצה והתיישב בירושלים. תחתיו הוא מינה את שני גיסיו לרבני העיר. כשנה לאחר עלייתו ארצה נפטר הראשון לציון הרב יצחק קוב'ו ורצו רבני העיר למנותו לתפקיד תחתיו. הרב ישראל דחה את ההצעה בשל העובדה שהרב חיים נסים אבולעפיה, אז הרב בטבריה, היה מבוגר ממנו. לבסוף מונה לתפקיד אב בית הדין בירושלים, ובבית דינו ישבו הרבנים אליעזר אשכנזי (לימים הראשון לציון), אהרן עזריאל ומשה פארדו.
הרב ישראל נפטר בירושלים, ביום ט' אייר תרט"ז (1857) ונקבר בבית הקברות הר הזיתים. ספדו לו בירושלים, ברודוס ובאיזמיר.

חיבוריו

שנות ימין – דרושים, שני חלקים
בן ימין – שו"ת

בניו

הרב רחמים חיים יהודה ישראל – רב העיר רודוס בין השנים תרמ"ה – תרנ"ט
הרב ידידיה יוסף ישראל
אזור נופש לאומי

אזור נופש לאומי (באנגלית National Recreation Area, בראשי תיבות NRA) היא הגדרה של אזור מוגן בארצות הברית. לעיתים קרובות אזורים אלו הם סביב גופי מים טבעיים או מלאכותיים המתמקדים בפעילויות נופש הקשורות למים שנועדו לחתך רחב של האוכלוסייה. בנוסף לאזורי הנופש הלאומיים, כמה ממדינות ארצות הברית הקימו בשטחם אזורי נופש מדינתיים, לדוגמה באילינוי הוקם "אזור הנופש המדינתי קיקאפו" (Kickapoo State Recreation Area), שיש לו מעמד של פארק מדינתי.

היסטוריה

אזורי נופש לאומי מוקדמים הוקמו באמצעות מזכרי הבנה בין לשכת הטיוב של ארצות הברית ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. אזור הנופש הלאומי הראשון היה אזור הנופש סוכר בולדר (Boulder Dam Recreation Area), שאחר-כך שונה שמו לאזור הנופש הלאומי אגם מיד.
ב-1963 קיבלה ועדת ייעוץ הנופש הנשיאותית (President's Recreation Advisory Committee) החלטות לגבי מדיניות של הרשות המבצעת להקמת אזורי נופש לאומיים. המדיניות גם קבעה שכל אזורי הנופש הלאומיים העתידיים יוקמו באמצעות חקיקה בקונגרס של ארצות הברית. ב-1964 קבע הקונגרס את אתר הנופש הלאומי אגם מיד כאזור ראשון מסוג זה שנבקעה באמצעות חקיקה.
ב-1965 היה אזור הנופש הלאומי ספרוס נוב-סנקה רוקס (Spruce Knob-Seneca Rocks National Recreation Area) לאתר הנופש הלאומי הראשון בניהול שירות היערות של ארצות הברית. ב-1972 יצר הקונגרס את אזור הנופש הלאומי גייטווי (Gateway National Recreation Area) בניהול שירות הפארקים הלאומיים, שהיה "הפארק הלאומי העירוני" הראשון. המעמד של אחד מאזורי הנופש הלאומיים: "אזור הנופש הלאומי עמק קויאהוגה" שודרג לפארק הלאומי עמק קויאהוגה באוקטובר 2000.

ניהול

אזורים המוגדרים כאזורי נופש לאומיים מנוהלים על ידי סוכנויות פדרליות שונות. חלקם מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (בראשי תיבות NPS), אזור אחד מנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (בראשי תיבות BLM), שתי הסוכנויות שייכות למחלקת הפנים של ארצות הברית, ושאר האזורים מנוהלים על ידי שירות היערות של ארצות הברית (בראשי תיבות USFS) השייך למחלקת החקלאות של ארצות הברית.
גיד אכילס

אנטומיה

גיד אכילס, כמו שאר הגידים, מחבר בין שריר לעצם והוא ממוקם בחלק האחורי של הרגל התחתונה. גיד אכילס מחבר את שריר הסובך ושריר הסוליה לבליטה בעצם העקב (calcaneal tuberosity) הגיד מתחיל מעט מתחת לאמצע השוק האחורית ויורד מטה תוך כדי היצרותו, לרוחב מינימלי של 4 ס"מ באזור מעל לאחיזתו בעצם העקב.
הגיד הוא מכוסה על ידי רקמת החיבור של העור, ועקב עוביו הוא יכול לשאת עומס רב של 3.9 פעמים משקל גוף במהלך הליכה ו-7.7 פעמים משקל גוף בעת ריצה.
אספקת דם לגיד אכילס מגיעה בעיקר מהתפצלות של עורק הטיביאליס האחורי, בנוסף לעורקים נוספים העוברים דרך השרירים שמסביב.

דלקת

דלקת בגיד אכילס מורגשת ככאב או נוקשות באזור הגיד, המחריפה בעת פעילות גופנית, ונגרמת בדרך כלל עקב עומס יתר. התסמינים הנפוצים הם כאב ונפיחות סביב הגיד. הכאב הוא בדרך כלל חזק יותר בתחילתה של פעילות גופנית ונחלש לאחר מכן. נוקשות של הקרסול יכולה להיות גם סימן לנוכחות דלקתית. תחילתה היא בדרך כלל הדרגתית.
הדלקת מתרחשת בדרך כלל כתוצאה של פעילות גופנית מאומצת יתר על המידה למשל ריצה מרובה. גורמי סיכון אחרים כוללים טראומה, אורח חיים בלתי ספורטיבי, נעילת נעלי עקב, דלקת מפרקים שגרונית, תרופות מבוססות קינולון או סטרואידים מסוימים. האבחון מבוסס בדרך כלל על ידי הסימפטומים ובדיקה גופנית.
לעיתים קרובות מתיחות ותרגילים כדי לחזק השרירים באזור מומלצים למניעת הדלקת אך עם זאת אין דיי ראיות כדי לתמוך בהמלצות אלה. הטיפול כרוך בדרך כלל במנוחה, שימוש בקרח, נוגדי דלקת שאינם סטרואידים ופיזיותרפיה. מדרסים עשויים להטיב. במידה והתסמינים נמשכים יותר משישה חודשים למרות הטיפולים, ניתן לשקול ניתוח.

ניוון

ניתן לבדוק ניוון של גיד אכילס(tendinosis) בבדיקת MRI או אולטרסאונד. בבדיקה ניתן לזהות רקמה שומנית או נוזלית אשר מחלישה את הגיד, בנוסף לרשת נימים שמטרתם להגביר חילוף חומרים באזור. אף על פי שניוון הגיד מקושר לעיתים לעליית גיל המטופל, הניוון קשור גם לדלקות פרקים כגון שיגדון ודלקות מפרקים ספונדילוארטרופתיות.

קרע

קרע גיד אכילס הוא כאשר גיד אכילס נקרע. התסמינים כוללים כאב פתאומי חד באזור העקב. לפעמים הקרע מלווה בצליל וההליכה הופכת לקשה וכואבת. קרע נגרם בדרך כלל כתוצאה מכיפוף פתאומי של הרגל בזמן ששרירי השוק מכווצים, ישירות מטראומה או מדלקת מפרקים. גורמי סיכון אחרים כוללים שימוש בקינולון, שינוי חד בדפוסי פעילות גופנית, דלקת מפרקים שיגרונית, שיגדון, או שימוש בהורמונים גלוקוקורטיקואידים. האבחנה מבוססת בדרך כלל על התסמינים, בדיקה גופנית וכן על ידי דימות. קרע גיד אכילס מתרחשת ב-1 מתוך 10,000 אנשים בשנה. קרע אצל גברים נפוץ יותר מאשר אצל נשים. בני 30 עד ה-50 נמצאים בסיכון הגבוה ביותר.
כשל המצוקה היחסית

כשל המצוקה היחסית (נקרא גם פנייה אל הבעיה החמורה ביותר) הוא כשל לוגי מקבוצת כשלי אי-רלוונטיות מסוג הרינג אדום המתרחש כאשר נעשה ניסיון להציג את התופעה הנדונה כתופעה בלתי חשובה שיש להתעלם ממנה, או כתופעה הרבה פחות שלילית מכפי שהיא על ידי השוואתה לתופעה בלתי רלוונטית הנתפסת כחמורה הרבה יותר. ההנחה בכשל המצוקה היחסית היא שהבעיות הנתפסות כחמורות ביותר בעולם מצדיקות התעלמות מבעיות הנתפסות כחמורות פחות. שימוש נפוץ בכשל זה נעשה באמצעות התגובה: "אבל יש ילדים רעבים באפריקה". כשל זה יכול לשמש גם כדי להציג תופעה באור שלילי על ידי הצגת התופעה הטובה ביותר.
צבי לוז

צבי לוּז (נולד ב-10 בינואר 1930) הוא סופר וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה

לוז נולד בדגניה ב', בנם של שניים ממייסדי הקבוצה, רחל וקדיש לוז (לוּזִ'ינְסקי), איש מפא"י ויו"ר הכנסת. גדל והתחנך במוסדות החינוך הקיבוציים של עמק הירדן בתיכון בית ירח.
במלחמת העצמאות נלחם כקצין בחטיבת גולני. לאחר המלחמה עבד בחקלאות בדגניה ב', ואחר כך היה מחלוצי ההתיישבות בערבה בהיאחזות יטבתה. למד ספרות עברית ומדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. אחר-כך שימש כמורה בבית הספר המשותף בבית ירח. בשנת 1968 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, ואחר-כך לימד בה ספרות עברית עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1998. בנוסף לעבודתו באוניברסיטת בר-אילן לימד ספרות עברית במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
בשנת 1965 ראה אור ספרו הראשון, "מקום שהנחלים הולכים", שזיכה אותו בפרס קוגל לספרות יפה. מאז הוציא עוד ספרים רבים.
בשנת 2011 זכה בפרס רמת גן לספרות על מפעל חיים.
ללוז שלושה אחים: אסתר דינר, אהוד לוז, פרופסור אמריטוס בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה, וחנה ברקן.
היה נשוי לאהובה עד פטירתה בשנת 2010, ואב לשני בנים ושלוש בנות (בהם הסופרת תהילה לוז גלמן, אשתו של אלי גלמן). בתו שירה נשואה לפרופסור יואב צ'פמן, מנהל מחלקה נוירולוגית במרכז רפואי 'שיבא'.
חוצנים במדע הבדיוני

היסטוריה

השימוש שעושה המדע הבדיוני בדמויות חוצנים הוא המשך ישיר של דמויות בדיוניות ששימשו בתרבות האנושית מאז שחר ההיסטוריה – יצורים כשדים, אלים ובעלי חיים דמיוניים. כבר במאה ה-17 תיאר יוהאן קפלר בספרו "סומניום, או: האסטרונומיה של הירח", חוצנים החיים על הירח. קפלר תיאר אותם כיצורים בעלי עור קשוח, הנחבאים במערות מפני אור השמש. בסוף המאה ה-19 תיאר אורסון וולס בספרו "מלחמת העולמות" פלישה מהחלל של חוצנים שמקורם ממאדים.

עם התרחבותה של ספרות המדע הבדיוני במאה ה-20 נפוץ השימוש בחוצנים, ועמו הרב גוניות של תיאוריהם. הרעיון של חוצנים חדר גם לקולנוע המדע הבדיוני.

תכונות חוצנים

הגיוון הרב של שימוש בדמויות חוצנים מאפשר להצביע על תכונות עיקריות. ישנם חוצנים המתוארים במדע הבדיוני לפרטי פרטים, עד כדי תיאור של מבנה פנימי ותכונות פיזיולוגיות. להלן מספר מיונים אפשריים של חוצנים בעקבות ספרות המדע הבדיוני:

אורגניזם

רוב החוצנים המתוארים במדע הבדיוני הם אורגניזם. יחד עם זאת, תוארו חוצנים שאינם אורגניים.

חוצנים אורגניים

על פי רוב מתוארים החוצנים בצורה המאפשרת שיוכם למיון הטקסונומי. כך ניתן למצוא חוצנים דמויי יונקים, זוחלים, חרקים, רכיכות, צמחים ועוד. תיאור נפוץ מאוד הוא של חוצנים דמויי אדם.

יחס לאנושות

תכונה נוספת בה נבדלים מיני חייזרים תבוניים זה מזה היא יחסם לאנושות. בספרות המדע הבדיוני המוקדמת היה יחסם של גזעי חייזרים לאנושות על פי רוב עוין, והסיפורים התמקדו בקונפליקט שבין האנושות לבין החוצנים. כיום ניתן למצוא מגוון רחב של יחסים בין האנושות לגזעי חוצנים - גזעי חוצנים אשר אינם בעלי נטייה כגזע אך לפרטים עצמם עשוי להיות יחס כזה או אחר.

ישנם תיאורים של גזעים שיחסם כגזע משתנה במהלך העלילה - ברוב המקרים מדובר ביחס עוין שמשתנה לטובה. דוגמה אופיינית למין כזה הם הפורמיקים בסדרת המשחק של אנדר.
שאהריאר

שאהריאר (בפרסית: شهريار - "המלך הגדול") הוא דמות בדיונית של מלך המלכים הסאסאני בסיפורי אלף לילה ולילה, שלו מספרת שחרזאדה את סיפוריה. 
בסיפור המסגרת של סיפורי אלף לילה ולילה, אשתו של שאהריאר בוגדת בו, דבר שמביאו לידי כעס כה רב עד כי הוא מתחיל להאמין שסופן של כל הנשים לבגוד בו. על כן הוא מחליט כי מדי ערב הוא יקח לחיקו אישה חדשה ויוציאה להורג בעריפת ראש בבוקר שלמחרת. מקץ שלוש שנים נישא לשחרזאדה, בתו היפה והחכמה של הוזיר הראשי שלו. 
במשך 1,001 לילות רצופים מספרת לו שחרזאדה סיפור אחר סיפור, לילה אחר לילה. בדומה לסיפור מתח, נפסק סיפורה של שחרזאדה ברגע השיא עם עלות השחר, דבר שמונע מהמלך להוציאה להורג כדי שתוכל לסיים את סיפורה בלילה שלאחריו.
טומי סנדס

ביוגרפיה

נולד בחווה המשפחתית בצפון אירלנד. שני הוריו באו ממשפחות מוזיקליות ובמשפחה היו שבעה ילדים.
בשנת השבעים החלו להופיע כמה מהאחים לבית משפחת סנדס ביחד תחת השם "The Sands Family". בנוסף סנדס פיתח קריירת סולו במהלכה שיתף פעולה עם אמנים שונים כמו פיט סיגר, ג'ואן באאז, הצ'לן וודרן סמילוביץ. אחד משיריו המפורסמים ביותר, There Were Roses, עוסק בסכסוך באירלנד. הוא נישא לקתרין ואב לשני ילדים, שעמם הוא לעיתים מופיע בהופעותיו.
בשנת 2002 הוא קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת נבאדה-רינו. על "עבודה יוצאת דופן כמוזיקאי ושגריר של שלום והבנה".  ביוני 2010, הגיע לישראל ולרשות הפלסטינית לסיבוב הופעות. במהלכו הופיע בשייח ג'ראח שבירושלים במחאה על פינוי התושבים הערבים במקום מבתיהם.
טטרית של קרים

ניבים

לשפה שלושה ניבים: הנוגאי, הטטי (הנחשב גם כשפה הספרותית ואינו קשור לטטית יהודית של הקווקז), ויליבוילית. הניב הטטי הוא צאצא של השפה הקומנית וכיום התקרב מאוד לשפה הטורקית האוגוזית. עד 1944 התגוררו הנוגאים בסטפות של קרים, היליבוילים בחוף הדרומי, והטטים בחלק המרכזי. בימינו, כ־55% מדוברי השפה מדברים טטית.

היסטוריה

השפה החלה מתפתחת כששבטים טורקיים הגיעו לקרים. לאחר קבלת האסלאם, התקבל גם הכתב הערבי ככתב הרשמי לשפה. בתקופת ח'אנות קרים הייתה השפה הרשמית במדינה טורקית עות'מאנית וצ'גטאי, ולא טטרית של קרים. לאחר הכיבוש הרוסי ב־1783, היגרו רבים מדוברי השפה לטורקיה ואף לבולגריה ורומניה, שהיו תחת שלטון טורקי אותו זמן. ב־1876 הלאומן הקרימי איסמעיל גספרינסקי קבע כי השפה הספרותית תתבסס על הלהג היליבוילי כדי להביא לקרבה בין הטטרים לטורקים. ב־1920 הורם על חצי האי הדגל הקומוניסטי ובכך החל שלטון ברית המועצות, שנתן אוטונומיה לקרים, כחלק מהרפובליקה הרוסית, ב־1921 והטטרית של קרים הוכרזה כאחת משתי השפות הרשמיות. ב־1928 הוכרז הלהג הטטי כשפה הספרותית, והוחל בשינוי הכתב לכתב הלטיני לפי החוק החדש בברית המועצות. ב־1938 הרפורמה לשינוי כל הכתבים בברית המועצות לכתב הקירילי הונהגה גם על הטטרים של קרים. ב־1944 הואשמו הטטרים בשיתוף פעולה עם הגרמנים ופונו בכפייה לאוזבקיסטן. במקביל בוטלה האוטונומיה של קרים ומעמד השפה. לאחר פירוק ברית המועצות ב־1989 החלו טטרים לשוב למולדתם, ובמקביל החל ניסיון שיבה לכתב הלטיני, כטורקיה, אך עיתונים וספרים רבים עדיין יוצאים בכתב הקירילי ומרבית האוכלוסייה מורגלת להשתמש בו.
בשנת 2016 השפה הטטרית של קרים הושמעה לראשונה על במת האירוויזיון כאשר הזמרת ג'מאלה, נציגת אוקראינה, נבחרה לייצג את מדינתה בשיר "1944", העוסק בגירוש המיעוט הטטרי על ידי הצבא האדום. השיר זכה בתחרות במקום הראשון.
ואניר

ואניר - אחת משתי קבוצות האלים במיתולוגיה הנורדית, לצד אלי האסיר. הואניר קשורים באדמה, מים פריון, תבונה וניבוי עתידות. מקורם בואנאהיים, שם שכנו עד למלחמה בין האסיר והואניר. לאחר המלחמה הם הפכו לתת קבוצה של האסיר.
הואניר מוזכרים בשירה הסקאלדית וחיבוריו של הסופר סנורי סטורלוסון ובפרט באדה הפרוזאית, באדה הפואטית ובמחזור העולם.
בכל המקורות מזוהים האלים פרייה, פריי וניורד כאלי ואניר. במחזור העולם מוזכרים גם אחותו של ניורד וקבסיר בחברים בקבוצה זו. בנו של המלך Sveigðir נקרא ואנלנדי (Vanlandi, בנורדית עתיקה ״בן ארץ הואניר). למרות שאין התייחסות מפורשת לעניין במקורות, ישנן תאוריות שהיימדייל ואול שייכים לקבוצה זו גם כן. באדה הפרוזאית נקראים חזירי בר ״ילדי ואן״.

אטימולוגיה

ישנן תאוריות רבות באשר לאטימולוגיה של השם ״ואניר״. החוקר ריימונד איאן פייג׳ טוען שלמרות שיש אפשרויות רבות למקור השם, מפתה לקשר בין ״ואניר״ למילה ידיד (vinr) בנורדית עתיקה ולאלת האהבה הרומית ונוס.

אדה פואטית

באדה הפואטית הואניר מוזכרים במספר פואמות. כך למשל, בסטנזה בפואמה Völuspá מסופר שבמסגרת מלחמת האסיר-ואניר אלי ואניר פרצו למצודתם של האסיר, בפואמה Þrymskviða נכתב על היימדייל שיש לו יכולת ניבוי עתידות המשתווה לזו של אלי הואניר, בפואמה Sigrdrífumál מתואר התמד הקדוש של אלי ואניר ובSkírnismál הענקית Gerðr שואלת את שליחו של האל פריי האם פריי הוא אלף, איסר או חלק מ״ואניר הנבונים״ֿ.
בפואמה Vafþrúðnismál. האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר (Gagnráðr), שואל את הענק Vafþrúðnir על מקורותיו של האל ניורד. גאגנראד'ר מצביע על כך שאף שניורד חולש על מזבחים ומקדשים רבים, הוא לא אחד מאלי האייסיר. הענק עונה שניורד נוצר בואנאהיים על ידי כוחות תבוניים ומזכיר שניורד הוחלף כשבוי כחלק מהמלחמה בין האסיר לוואניר ויחזור לוואניר בראגנארוק.

אדה פרוזאית

אלי הואניר מוזכרים בשניים מתוך ארבעת חלקי האדה הפרוזאית - "התרמית על גילפי״ (Gylfaginning) ו״שפת השירה״ (Skáldskaparmál). 
בפרק 23 ב״תרמית על גילפי״, ״השלישי״ טוען שהאל ניורד גדל בואנהיים והוחלף באל האסירי הוניר במסגרת עסקת החלפת שבויים שהובילה להסכם שלום בין האסירים לואנירים. בפרק 35 נאמר שאחד משמותיה של האלה פרייה הוא ״הליידי של ואניר״. 
ב״שפת השירה״ ניתן הסבר למקורות השירה. לפי הסיפור, במסגרת כינוס שלום בין האיסר לואניר הם חתמו על הפסקת אש על ידי יריקה למיכל. המיכל נשמר כדי לסמל את השלום בין הקבוצות ומתוכנו נוצק קבסיר. קבסיר נרצח בהמשך על ידי גמדים ומדמו נוצר תמד השירה. ב״שפת השירה״ ניתנים שמות פואטיים לאל ניורד, ביניהם ״צאצא ואניר״, לאלה פרייה, ביניהם ״אשת-ואן״, ״ליידי-ואן״ ו״אלת ואניר״ ולחזירים - ״ילדי ואן״.

מחזור החיים

בפרק הרביעי בסאגת ינגלינגה ב״מחזור החיים״ מתוארת עסקת החלפת השבויים בסיום מלחמת אסיר-ואניר. במסגרת העסקה האסיר שלחו את הוניר ומימיר לואניר וואניר שלחו את ניורד ופרייה לאסיר. כשקיבלו את מימיר, החליטו ואניר לשלוח את קבסיר, החכם ביותר מביניהם, לאסיר. ואניר הפכו את הוניר למנהיג, אך בשל הססתנותו בקבלת החלטות הם הרגו אותו ושלחו את ראשו הערוף לאסיר. האלים שהתקבלו מואניר קיבלו מקום של כבוד בין אלי האיסר. פרייה לימדה את האסיר את הקסם הואנירי ובהחלטת אודין, פרייה וניורד התווספו לנמעני טקס הבלוט.
על פי הספר, ניורד היה נשוי לאחותו ופרייה ופריי היו שני ילדיהם.
טירת שלום

טירת שלום הוא יישוב שהוקם בשנת 1930  כמושב עובדים של יוצאי תימן על אדמות הקרן הקיימת ובסיוע המרכז החקלאי של ההסתדרות ועזרה כספית של קרן היסוד. בשנת 1951 הפך המושב לשכונה חקלאית בתחומה של נס ציונה ואחר כך לשכונה בעיר. המושב נקרא על שמו של גדול משורריה היהודים של תימן, שלום שבזי.
המתיישב הראשון היה אברהם בן יוסף (מזרחי)אשר בהמשך יחד עם עוד מספר משפחות התיישבו בגבעות טירת שלום לימים ישוב. אברהם והמשפחות שהגיעו הכינו את התשתיות להקמת היישוב, קדחו באר מים, הקימו פרדסים והתפרנסו מחקלאות. בשנת 1937 הצטרפו עוד מתיישבים כאשר הוותיקים הפרישו בנדיבות אדמות לטובת המתיישבים החדשים על מנת שהיישוב ייבנה ויגדל.
בשנת 1930 ישרה הקרן הקיימת את השטח של המושב ועד אוגוסט הספיקו כבר חלק מהמתיישבים להקים צריפים זמניים למגורים עד קבלת תקציב לבניית בתי קבע. כבר בתחילת 1931 השתתפו נציגים של המושב בוועידה הדתית של התימנים וביולי 1931 החלה בניית 23 בתי קבע שכללו כל אחד שני חדרים ומטבח. הבנייה הסתיימה בפסח תרצ"ב (1932).
ב-20 ביולי 1933 הכירו השלטונות המנדטוריים באופן רשמי בשם המושב "טירת שלום". אולם עד יולי 1938 טרם נסלל כביש גישה למושב מהכביש הראשי המחבר את נס ציונה לרחובות וטרם הוקם במקום בית ספר. בפברואר 1939 הונחה אבן פינה לבית הספר במושב, אך עד 1947 עדיין לא נסלל כביש ותלונות על הזנחת התשתיות במושב נמשכו עד סוף שנות ה-50. בסוף 1948 היה המושב במצב קשה. בסיוע המרכז החקלאי שוקם המושב, הוקמו בו לולים וגינות ירוק. 
בתחילת המרד הערבי הגדול סבל המושב מיריות תכופות מכיוון בית ערבי סמוך. באוקטובר 1937 נרצח בשנתו אליהו שרעבי, ילד בן 11, בהתקפה של ערבים על המושב. באוקטובר 1938 נרצח מזכיר המושב, ישראל תם. ביולי 1948 נהרג אבנר בן יהודה עם שני בניו בפיצוץ מוקש.  
בבחירות לאספת הנבחרים באוגוסט 1944 היו בטירת שלום 142 בעלי זכות בחירה וכמעט כל המצביעים הצביעו למפא"י. גם בבחירות לאספה המכוננת בשנת 1949 זכתה מפא"י לרוב גדול (77%), כאשר הליברלים קיבלו את רוב הקולות הנותרים (16%).
הומארה סאווה

קריירה

הומארה סאווה נולדה בספטמבר 1978 בעיר פוצ'ו, המהווה פרוור של טוקיו. כבר בגיל 12 היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה, כשחתמה בקבוצת "יומיורי בלזה" מליגת העל היפנית. ב-6 בדצמבר 1993, במסגרת אליפות אסיה, כשהיא בת 15 בלבד, ערכה סאווה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת. באותו משחק, נגד נבחרת הפיליפינים, היא כבשה רביעייה והובילה את נבחרתה לניצחון 0-15. 
בשנת 2001, לאחר מספר שנים בליגה היפנית, עברה סאווה ל"אטלנטה ביט" מליגת ה-WUSA האמריקאית שנוסדה באותו הזמן. היא כבשה את השער הראשון בתולדות הקבוצה, ועזרה לה להעפיל לפלייאוף בכל אחת משלוש העונות בהן התקיימה הליגה. לאחר פירוק הליגה ב-2003, חזרה לליגה היפנית, ושנה לאחר מכן זכתה בתואר "כדורגלנית השנה באסיה" מטעם קונפדרציית הכדורגל של היבשת.
ב-24 בספטמבר 2008, הצטרפה סאווה לקבוצת "וושינגטון פרידום" מהליגה האמריקאית החדשה, ה-WPS. היא שיחקה בקבוצה שתי עונות, כבשה שישה שערים ולאחר מכן חזרה ליפן כדי להתכונן עם הנבחרת המקומית לגביע העולם 2011.
לפני מונדיאל 2011 נחשבו היפניות לנבחרת בינונית ובעלת סיכויים לא גבוהים לזכייה. למרות זאת, הוגרלה הנבחרת לבית קל, סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר פגשו היפניות את נבחרת גרמניה, שנחשבה למועמדת הבולטת לזכייה. לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3, במשחק בו סאווה כבשה את השער השני.
ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א - ארצות הברית. שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן. בדו-קרב הפנדלים, גברו היפניות 1-3 על האמריקאיות וזכו בגביע ההיסטורי. סאווה הקפטנית, זכתה בתואר מלכת השערים ובתואר השחקנית המצטיינת של הטורניר. 
מספר חודשים לאחר מכן, ב-9 בינואר 2012, זכתה סאווה בפרס כדור הזהב של פיפ"א, המוענק לכדורגלנית המצטיינת בעולם באותה שנה. היא קיבלה 28 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על מרטה הברזילאית (17.28% מהקולות) ועל אבי וומבאך האמריקאית (13.26%). באותה שנה, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית. לאחר האולימפיאדה, הודיעה סאווה על פרישתה מכדורגל בינלאומי.
כמעט שנתיים לאחר הפרישה, חזרה סאווה לנבחרת, והובילה את יפן לזכייה ראשונה באליפות אסיה. שנה לאחר מכן, היא נכללה בסגל הנבחרת לגביע העולם 2015 שנערך בקנדה, ובכף הפכה לאדם הראשון שמשתתף בשישה גביעי עולם שונים (ביחד עם פורמיגה הברזילאית). בטורניר עצמו, שימשה סאווה בעיקר כשחקנית ספסל, ואילו נבחרתה זכתה להגיע לגמר שני ברציפות. בגמר עצמו, עלתה סאווה כמחליפה בדקה ה-33, אך היפניות הפסידו 5-2 לארצות הברית. ב-16 בדצמבר 2015, הודיעה סאווה על פרישה מכדורגל, בדיוק באותו יום בו פרשה יריבתה וחברתה - אבי וומבאך. ב-22 שנים בנבחרת יפן, היא שיחקה 205 משחקים וכבשה 83 שערים.
נורת'רופ A-17

תכנון וייצור

ה-A-17 היה פיתוח של מטוס המטען "נורת'רופ גמא" שפותח בתחילת שנות ה-30 על ידי חברת נורת'רופ. אב טיפוס סופק לצבא ארצות הברית למבדקים ב-6 באוקטובר 1934, ולאחר מספר שינויים החלה אספקה סדירה לחיל האוויר של ארצות הברית. ב-1935 הוזמנה אספקת 11 יחידות. המטוס יועד לשמש כמפציץ, והיה בעל אחסנה פנימית של פצצות, וכן נשא פצצות במתלים חיצוניים.
לאחר שיפורים נוספים, הזמין חיל האוויר של ארצות הברית 129 יחידות נוספות. בתקופה זו נרכשה נורת'רופ על ידי חברת דאגלס איירקראפט קומפני, ולכן כונו הדגמים המאוחרים יותר, שיוצאו למדינות שונות, גם "דאגלס 8".

השימוש על ידי ארצות הברית

המטוס נכנס לשירות פעיל בפברואר 1936 והוכיח עצמו כאמין ופופולרי. עם זאת, ב-1938 החליט חיל האוויר כי מטוסי התקיפה שלו צריכים להיות דו מנועיים, החלטה שגרמה לסיום השירות המבצעי של מטוס ה-A-17 החד-מנועי. לאחר מכן שימש המטוס כמטוס סיור בהגנה החופית של ארצות הברית, ולא לחם במלחמת העולם השנייה. חיל האוויר של ארצות הברית הוציא מטוסים אלו משירות בשנת 1944.
אמירם טובים

ביוגרפיה

טובים נולד וגדל בראשון לציון לנעמי ולשמואל, ולו ארבעה אחים. לאביו מפעל עמודי תאורה מצליח. כשהיה קטן נהרג אחיו הגדול אליחי (אילי) בפעילות מבצעית כאשר שירת ביחידה מובחרת.  
אמירם טובים הוא סטנדאפיסט ולקח חלק בתוכניות "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ, "צחוק מעבודה" בערוץ 2. כמו כן, קיבל תפקיד אורח בסדרה "שנות ה-80". אמירם הנחה את התוכנית "הדיבור" עם אלירז שדה בערוץ 24 ואת "ספיישל הקריוקי" עם שלומי קוריאט. בין היתר השתתף בתוכנית "זוג מנצח VIP" עם אשתו דורין. אמירם הגיש פינה קומית בתוכנית "הטוב מכולם" עם אברי גלעד אמירם טובים הוא יוצר רשת ולו תואר ראשון בחינוך ובתקשורת. בתחילת דרכו עסק בעיתונאות. כיום אמירם מופיע בכל רחבי הארץ עם מופע סטנדאפ מצליח מאוד. 
טובים נשוי ואב לשלושה. מתגורר בנס ציונה.