google/wiki40b huggingface dataset:
קוד בודו

קוד בודו (Code Baudot) הוא קוד לייצוגם של תווים ששימש בעיקר לאחסון מידע ולהעברתו במכשירי טלפרינטר לסוגיהם, על-גבי סרט מנוקב. הקוד קרוי על שם אמיל בודו , שהמציא את הקוד בשנת 1870.
בקוד בודו כל תו יוצג באמצעות חמישה חורים לרוחב פס הנייר, ולכן התאפשרו  (האפס, כלומר ללא חורים בכלל, לא נחשב סימן) סימנים שונים. זה מספר קטן מדי של סימנים, שאינו מאפשר אפילו ייצוג של אותיות וספרות בלבד. לפתרון הבעיה נלקחו שני תווים להיות תווי בקרה, בעלי אופי דומה לזה של המקש Shift שבמקלדת, כלומר לעבור למערכת חלופית של סימנים. עוד שלושה תווי בקרה משותפים לשתי מערכות הסימנים - אלו הם הרווח, מעבר לתחילת השורה (CR), ושורה חדשה (LF), כך שבסך הכול מאפשרת שיטה זו ייצוג של 2X27=54 סימנים שונים, וזה מספיק לאותיות (גדולות בלבד), ספרות וסימני פיסוק.
מספר הסימנים המצומצם יחסית בקוד בודו גרם להחלפתו בקוד ASCII, שבו כל תו יוצג באמצעות שבעה חורים,  ולכן מאפשר  סימנים שונים.
מערכת חיסון מלאכותית

הגדרה

מערכות חיסון מלאכותיות שואפות לפשט את פעילות ומבנה מערכת החיסון ליצירת מודלים ממוחשבים, ושימוש במודלים אלו לטובת פתרון בעיות חישוביות בתחומי המתמטיקה, הנדסה וטכנולוגיות מידע ותקשורת. מערכת חיסון מלאכותית (AIS) היא תת-תחום של מחשוב בהשראת ביולוגיה ומחשוב טבעי, עם זיקה ללמידת מכונה ובהקשר רחב יותר לבינה מלאכותית.
מערכת חיסון מלאכותית היא מערכת לומדת בהשראת תאוריית האימונולוגיה וכן בהשראת תפקודים, עקרונות ומודלים חיסוניים, אשר מיושמת לפתרון בעיות.
מערכת חיסון מלאכותית (AIS) נבדלת מאימונולוגיה חישובית ומביולוגיה תאורטית העוסקות בהדמיית מערכת החיסון באמצעות מודלים חישוביים ומתמטיים לשם הבנה טובה יותר של מערכת החיסון, למרות שמודלים כאלו הציתו את העניין ב-AIS וממשיכות לתת לה השראה.
AIS אינו עוסק בחקירת מערכת החיסון כמצע חישובי, בדומה לנעשה בתחום מחשוב DNA.

היסטוריה

תחום מערכת חיסון מלאכותית (AIS) פרץ באמצע שנות ה-80 עם מאמרים שנכתבו על ידי פרמר, פקרד ופרלסון (1986) וכמו כן על ידי ברסיני וורלה (1990) על מערכות חיסון. עם זאת רק באמצע שנות ה-90 תחום מערכת חיסון מלאכותית עמד כתחום בפני עצמו. 
פוסטר וקפרט פרסמו את מאמרם הראשון בנושא מערכת חיסון מלאכותית בשנת 1994, ודסגופטה ניהל מחקר נרחב על אלגוריתמי סלקציה שליליים.
הונט וקוק כתבו מודלים של רשת חיסון בשנת 1995; טימיס וניל המשיכו לפתח את המחקר ועשו כמה שיפורים.
מחקריהם של דה-קסטרו וון ז'ובן וכן גם של ניקוסיה וקוטלו על ברירת השבטים הפכו לראויים לציון בשנת 2002.
הספר הראשון בנושא של מערכת חיסון מלאכותית נכתב על ידי דסגופטה בשנת 1999.
כיום, תאוריות חדשות בתחומי מערכת חיסון מלאכותית כמו תאוריית סכנה ואלגוריתמים שהושפעו על ידי המערכת חיסון המוטבעת נחקרים. אומנם יש כאלו שמאמינים שהתאוריות החדשות האלו לא באמת מציעות אלגוריתמים שבאמת חדשים ביחס לאלגוריתמים שכבר קיימים בתחום מערכת חיסון מלאכותית. טענה זאת ניתנת לוויכוח, והוויכוח נותן את אחד הכוחות המניעים העיקריים לפיתוחים בתחום מערכת חיסון מלאכותית.
התפתחויות אחרות בנושא כוללות את החקר בהתנוונות במודלים של מערכת חיסון מלאכותית, אשר מונע על ידי התפקיד המשוער שלו בלמידה והתפתחות.
במקור מערכת חיסון מלאכותית (AIS) ניסו למצוא הפשטות בתהליכים שנמצאים במערכת החיסון. ממש לאחרונה, מערכת חיסון מלאכותית משומשת יותר למפות את התהליכים הביולוגיים וכן בליישם אלגוריתמים של חסינות לבעיות ביו-אינפורמטיביים.
בשנת 2008, דסגופטה ונינו הוציאו לאור ספר לימוד על מחשוב מערכת החיסון המציג מאגר של חקר עדכני ביחס לטכניקות המבוססות על חסינות ומתאר מגוון רחב של שימושים.
רחת לוקום

רחת לוֹקוּם (טורקית: Lokum) הוא ממתק עשוי עמילן, סוכר, מסטיקא טחונה, עם ג'לטין או גלוקוז, הנפוץ בכל אזור המזרח התיכון, הבלקן ובחלקי האימפריה העות'מאנית לשעבר. לרוב הממתק מתובל במי ורדים או בלימון, מצופה אבקת סוכר או עמילן תירס וחתוך לקוביות קטנות. כאשר מתובל במי ורדים, המים "צובעים" את הממתק בצבע ורדרד. מתכונים מסוימים כוללים גם אגוזים או פיסטוקים.
מקור השם הוא כנראה בעיוות של שמו של הממתק בערבית: רָאחַת אלְ-חֻלְקוּם (رَاحَة الْحُلْقُومِ), שפירושו הוא "סיפוקו של הגרון". שמו באנגלית, Turkish Delight (מעדן טורקי), נובע ממקורו הטורקי.
ההיסטוריון הסקוטי ריי טאנהיל טוען שרחת לוקום התפתח מ"אחביסה" הפרסי, שהוא ממתק דמוי ג'לי.
במטבח העיראקי ישנו ממתק דומה העשוי מפירות טחונים ושמו לוזינה.
ברום (אוסטרליה המערבית)

היסטוריה

הטעות הנפוצה היא שהאירופאי הראשון לבקר במקום בו שוכנת היום ברום היה ויליאם דמפייר (William Dampier) ב-1688, אך הוא הגיע רק לקצה של חצי האי שמאוחר יותר נקרא על שמו ושמשתרע מצפון לברום של היום. ב-1699 הוא סרק את כל קו החוף ממפרץ הכרישים ועד למפרץ לה גרנג' (La Grange Bay) שנמצא 200 ק"מ מדרום לברום ומשם המשיך צפונה ועזב את החוף האוסטרלי. מאוחר יותר נקראו הרבה אתרים על החוף על שמו. ב-1879 הועלתה הצעה שיוקם נמל שישרת את תעשיית הפנינים ומפרץ רובק (Roebuck Bay) נבחר כמקום מתאים. ב-1883 אותר המיקום להקמתה של ברום בפתח המפרץ והיא נקראה על שמו של סר פרדריק ברום (Frederick Broome) שהיה מושל אוסטרליה המערבית בין השנים 1883-1889.
ב-1889 הונח כבל טלגרף תת-מימי בין ברום לבין סינגפור שמשם היה מקושר לבריטניה. למקום חיבורו של הכבל ניתן השם חוף הכבל (Cable Beach).
לעיירה יש היסטוריה מעניינת הקשורה לניצולם של הגברים והנשים שעבדו בתעשיית הפנינים, החל משלייתם של צדפי אם הפנינה בשנות השמונים של המאה ה-19 ועד לחוות הפנינים המתורבתות של ימינו. ההצלחה של תעשייה זו לא באה בקלות ויעידו על כך 919 המצבות בבית העלמין היפני של ברום שבו קבורים הצוללים היפנים שעבדו בשליית הפנינים. בנוסף איבדו יפנים רבים את חייהם בטביעה בים ומספר המתים האמיתי לא ידוע. היפנים היו רק אחת מהקבוצות האתניות העיקריות שנהרו לברום כדי לעבוד בסירות או על החוף במסגרת הפעילויות הקשורות לתעשיית הפנינים. הם היו צוללים מומחים והיוו חלק חיוני בתעשייה עד למלחמת העולם השנייה. מורשת התרבות היפנית בברום נותרה עד היום כאשר מדי שנה נחגג בעיר פסטיבל הפנינים (Shinju Matsuri).
ברום הותקפה לפחות ארבע פעמים על ידי מטוסים יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה וההתקפה הקשה מבניהן הייתה ב-3 במרץ 1942 שבה נהרגו 88 איש, רובם אזרחים.
תקופת השגשוג בענף הכרייה באוסטרליה המערבית בשנות השישים, יחד עם התפתחותו של ענף התיירות, גרמו לצמיחתה של העיר. ברום היא אחת הערים שקצב גידולן הוא המהיר ביותר באוסטרליה.
עד לשנות השבעים הייתה נהוגה בברום הפרדה גזעית.
ב-1981 קשרה ברום ברית ערים תאומות עם העיר טאיג'י (Taiji) שביפן. הקשר בין הערים החל עוד בתקופת השיא של תעשיית הפנינים בראשית המאה העשרים. ב-2009 עקב הפסטיבל השנתי בטאיג'י שבו נטבחים דולפינים בהמוניהם על חופי העיר, הועלתה דרישה במועצת ברום להפסיק את הקשרים עם העיר היפנית, אך ההצעה ירדה מעל הפרק.

חוף הכבל

חוף הכבל (Cable Beach) נקרא על שם הכבל התת-ימי המקשר את אוסטרליה עם האי ג'אווה שבאינדונזיה ומשם לסינגפור. החוף משתרע במרחק 7 ק"מ מצפון לברום ואורכו 22 ק"מ. החול שעל החוף לבן והגאות בו מגיעה לגובה של 9 מטרים וכמעט כל החוף שטוח. בין נובמבר למרץ שורץ החוף במדוזות אירוקנג'י והרוחצים נדרשים להיזהר. בעבר היו מקרים בהם נראו תנינים שוחים ליד החוף, אך היו אלה מקרים נדירים וננקטו כל הצעדים הדרושים כדי להימנע מהסכנה.

מפרץ רובק

בהיותה שוכנת על חצי אי המשתרע מצפון לדרום, לברום יש חופים משני צדדיה. ממזרח לאי משתרע מפרץ רובק (Roebuck Bay). בלילות ירח מלא, כאשר מי הים בשפל מתקיים בחוף שוק אוכל.
מפרץ רובק משמש תחנה בנתיב נדידתם של מיליוני חופמאים המגיעים מצפון אסיה.  החופמאים מגיעים לחופי המפרץ בעיקר בקיץ אך הגוזלים הצעירים נשארים שם בשנתיים הראשונות לחייהם. ב-1990 נפתחה בקרבת חופו הצפוני של המפרץ נקודת תצפית בה ניתן לחזות בחופמאים.
סליף סאנה

קריירת מועדונים

סאנה נולד בלורמון שבצרפת למשפחה ממוצא סנגלי. גדל בבורדו ביחד עם אחיו, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת בשנת 2010. סאנה לא קיבל הזדמנויות רבות בקבוצה, והושאל כעבור עונה אחת לנאנסי, ששיחקה בליגת העל הצרפתית. סאנה הפגין יכולת טובה מאוד בנאנסי בעונת 2011/12, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-11, כשהוא עורך 32 הופעות ליגה ומבקיע שני שערים בתום עונה זו חתם סאנה על חוזה קבוע בנאנסי, אך בעונת 2012/13 ירד ליגה עם הקבוצה, בעונה בה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. 
לאחר ירידת הליגה עם נאנסי, עבר סאנה לשחק בהאנובר 96 מהבונדסליגה, שם חתם על חוזה לארבע שנים. בשתי העונות הראשונות שלו בקבוצה, שיחק סאנה לסירוגין בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים. בעונת 2013/14 ערך סאנה 19 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, והקבוצה סיימה במקום העשירי בבונדסליגה. בעונת 2014/15 סאנה והאנובר סיימו במקום ה-13 בבונדסליגה, כשסאנה ערך 18 הופעות והבקיע שני שערים. בעונת 2015/16 סאנה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבכירה של האנובר, וערך בשורותיה 31 הופעות בהן הבקיע שני שערים, אך נשר עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2016/17 הציג סאנה יכולת טובה מאוד וסייע לקבוצה לחזור לבונדסליגה תוך עונה אחת, כשהוא עורך 28 הופעות ליגה ומבקיע שני שערים. בעונת 2017/18 סאנה והאנובר סיימו את עונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה במקום ה-13, כשסאנה המשיך להציג יכולת טובה ואף הבקיע ארבעה שערי ליגה.
בקיץ 2018 חתם סאנה על חוזה בשאלקה 04.

קריירה בינלאומית

בספטמבר 2012 הצהיר סאנה כי ברצונו לשחק בנבחרת סנגל. במאי 2013 החל לשחק בנבחרת סנגל, במוקדמות מונדיאל 2014. סאנה השתתף עם סנגל בגביע אפריקה לאומות 2015, בו הודחה סנגל בשלב הבתים. 
בשנת 2018 השתתף סאנה עם סנגל במונדיאל 2018, ולקח חלק בשלושת משחקי הקבוצה בשלב הבתים. סנגל וסאנה ניצחו את נבחרת פולין 2-1 במשחק הראשון, נפרדו בתיקו 2-2 עם נבחרת יפן והפסידו 1-0 לנבחרת קולומביה. סאנה וסנגל הודחו מהמונדיאל בשלב הבתים, לאחר שסיימו עם מאזן זהה לחלוטין לזה של נבחרת יפן, ושובר השוויון לטובת היפנים היה עודף כרטיסים צהובים.
מארה (נהר)

נתיב הנהר

אגן הניקוז של הנהר משתרע על שטח של 13,504 קילומטרים רבועים, שמתוכם כ-65% שייכים לקניה ו-35% לטנזניה. ממקורותיו במתלול מאו ברמות של קניה, זורם הנהר לאורך 395 קילומטרים ונשפך לאגם ויקטוריה. ספיקת המארה היא 37.5 מ"ק לשנייה, כ-4.8% מהספיקה הכוללת לאגם ויקטוריה.

מקורות המים

גובה הנהר נע בין 2,932 מטרים במקורותיו במתלול מאו לשפך באגם ויקטוריה בגובה 1,134 מטרים. כמות המשקעים משתנה במקביל לשינוי בגובה. מרבית הגשמים יורדים במתלול מאו, שכמות המשקעים השנתית בו נעה בין 1,000 ל-1,750 מילימטרים. ערבות הדשא מקבלות בממוצע בין 900 ל-1,000 מילימטרים גשם והאזורים סביב אגם ויקטוריה רק בין 700 ל-850 מילימטרים גשם. מעבר לשונות של כמות הגשמים בין האזורים קיים גם שוני בתקופות שבהן יורדים גשמים, כלומר האזורים מקבלים כמויות משתנות של גשמים במהלך השנה. קיימות שתי עונות גשומות בשנה. התקופה הארוכה יותר היא מאמצע מרץ ועד יוני כששיא הגשמים באפריל, ותקופת גשם נוספת קצרה יותר מתחוללת בין ספטמבר לדצמבר.

אקולוגיה

נהר המארה הוא מקור חיוני לבעלי החיים הרועים בסמוך. אף שבתקופת היובש הוא יכול להראות רדוד, הוא יכול להתרחב לפי שניים מרוחבו הרגיל לאחר גשמים כבדים. כמות המים הגדולה יוצרת אשדות בנהר, שעלולים לגרום למחסור במזון לטורפים שאינם יכולים לחצות את הנהר על מנת לצוד.
נהר המארה נמצא באמצע מסלול הנדידה של מיליוני פרסתנים, בהם הגנו הכחול, מיני אנטילופות והזברה, שנודדים פעמיים בשנה בין שמורות הטבע סרנגטי ומסאי מארה. בנהר שורצים תניני יאור רבים המנצלים עובדה זו וטורפים את בעלי החיים המנסים לחצות את הנהר. בשבילם, תקופת הנדידה היא תקופת שפע, בה הם ממלאים את כרסם בבשר ואף אוגרים מזון לתקופות בהן המזון דל יותר.
בין שנות ה-50 של המאה ה-20 ל-2006 חל שינוי משמעותי בכמויות המים העונתיות בנהר במובן זה שכיום השיא והשפל בספיקת המים גבוהים ממה שהיו בעבר. שינוי זה מיוחס לשינויים בשימוש בקרקע באזור אגירת המים: הצמצום בתכסית הצמחייה גורמים לזרימה מהירה יותר של הנגר העילי. בנוסף גרמו השינויים המהירים בגובה פני המים באגם ויקטוריה לבעיה נוספת באזור שפך נהר המארה לאגם. עקב כך הפכה תופעת השיטפונות לתדירה וחלקים גדולים מאזור השפך שהיו בעבר ביצה עונתית הפכו לביצה קבועה.
שם טוב גאגין

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-5 בספטמבר 1884 (ט"ו באלול ה'תרמ"ה) לרבקה ולרב יצחק רפאל יחזקיהו גאגין, בן הרב שלום משה חי גאגין, נצר למשפחת גאגין. בילדותו התחנך ולמד בבית הספר דורש ציון, ובהמשך למד אצל הרב יעקב אלפיה.
בגיל 23 הוסמך להוראה ורבנות על ידי הרב חיים ברלין. בסוף שנת 1910 התארס עם פרומה ישינווסקי, ובשנת 1913 (ה'תרע"ג) הוזמן לשמש כדיין בקהילה היהודית בקהיר שבמצרים, ונמנה בתקופה זו גם עם דייני העדה האשכנזית. בתקופה זו הוצעה לו על ידי הרב חיים נחום אפנדי משרת חכם באשי בבגדאד שבעיראק, אך סירב.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) מונה לשמש כרב הקהילה הספרדית בויתנגטון, מנצ'סטר שבאנגליה, ובימי כהונתו הנהיג סדרים חדשים בקהילה, ובעיקר בחינוך. בתקופת מינויו החל לשמש גם כחבר בית הדין של קהילת האשכנזים בעיר, עד לשנת 1926. בשנת 1920 החל לשמש גם כאב בית הדין של קהילת הספרדים בלונדון עד לשנת 1949, ושימש כמנהיג הרוחני והדתי של שתי הקהילות יחד.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) החל לשמש כמנהל וראש מכללת וישיבת "אוהל משה ויהודית" ברמסגייט, שהוקמה ב-1869 לזכר יהודית מונטיפיורי בידי בעלה משה מונטיפיורי. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1951. בשנת 1933 (ה'תרצ"ג) מונה בהוראת הממשל לסגן יו"ר ועד הרבנים באנגליה, ולראש ישיבת "עץ חיים" בלונדון.
בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר.
הלך לעולמו במנצ'סטר ב-30 ביולי 1953 (י"ח באב ה'תשי"ג).
בנו, הרב ד"ר מוריס גאגין, כיהן כרב בקהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בויתנגטון, מנצ'סטר.

לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 189)
שלמון

שלמון, או  שַׂלְמָה, היה, על פי הסיפור המקראי,  סב סבו של דוד המלך. שלמון היה בנו של נחשון בן עמינדב, נשיא שבט יהודה בתקופת המדבר, ואביו של בעז, בעלה של רות המואביה והסבא רבא של דוד המלך.
וְאֵלֶּה תּוֹלְדוֹת פָּרֶץ, פֶּרֶץ הוֹלִיד אֶת חֶצְרוֹן. וְחֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת רָם, וְרָם הוֹלִיד אֶת עַמִּינָדָב. וְעַמִּינָדָב הוֹלִיד אֶת נַחְשׁוֹן, וְנַחְשׁוֹן הוֹלִיד אֶת שַׂלְמָה. וְשַׂלְמוֹן הוֹלִיד אֶת בֹּעַז, וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד.
— מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ח-כ"ב
ברשימת היחס בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק י"א מופיע השם שלמא. ברשימת היחס המופיע בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים נ"א-נ"ד מצוין כי הוא בנו של כלב בן חור ו"אבי בית לחם".  לדעת יאיר זקוביץ ואחרים, מעתיקי המגילה ביקשו לשמר את שני השמות, שלמה ושלמון.

בנצרות

על פי הברית החדשה (הבשורה על פי מתי, פרק א'), שלמון ורחב הזונה הולידו את בעז.
ספר היוחסין של ישוע המשיח בן-דוד בן-אברהם: [...] 4 רם הוליד את עמינדב, עמינדב הוליד את נחשון ונחשון הוליד את שלמון. 5 שלמון הוליד את בעז מרחב, בעז הוליד את עובד מרות ועובד הוליד את ישי. 6 ישי הוליד את דוד המלך.
זואי קרבונופסינה

ביוגרפיה

אין מידע על חייה של קרבונופסינה לפני שנת 905 ואחרי 919.
זואי קרבונופסינה הייתה אחיינית של האדמירל הימריאוס והייתה לה קרבה להיסטוריון תאופנס המוודה.
קרבונופסינה, שהייתה פילגשו של הקיסר ליאו השישי, ילדה לו בן, לימים הקיסר קונסטנטינוס השביעי, בסוף שנת 905. ליאו הששי שהיה נואש לבן יורש נשא אותה לאשה ב-9 בינואר 906. הפטריארך של קונסטנטינופול, ניקולס מיסטיקוס, התנגד לנישואין, שהיו בניגוד לכללי הכנסייה האורתודוקסית. הקיסר נאלץ להדיח אותו, ולמנות פטריארך אחר שאישר את הנישואין.
ליאו נפטר ב-912. במקומו הוכתר אחיו הצעיר אלכסנדר. זה החזיר את ניקולס מיסטיקוס לתפקיד הפטריארך ואת קרבונופסינה סילק מהארמון.
כעבור שנה, ב-913, מת אלכסנדר, ובנה של קרבונופסינה הוכתר במקומו, והיא הוחזרה לארמון, אולם הפטריארך מיסטיקוס המשיך לרדוף אותה. הוא קיבל את אישור הסנאט והכנסייה להדחתה, ואילץ אותה לעבור למנזר, ושימש כעוצר לקיסר הצעיר, אך כעבור שנה, ב-914, הצליחה קרבונופסינה להדיח את מיסטיקוס, וחזרה לארמון כעוצרת, כאשר היא נהנית מתמיכת המנגנון האימפריאלי, ובפרט מגיבויו של המפקד הצבאי הבכיר, לאו פוקס.
במהלך שנות עוצרותה נחלו הצבאות הביזנטיים כישלונות צורבים כנגד הבולגרים בצפון והערבים במזרח. כתוצאה מכך התחזקו יריביה מבית וב-919 הודחו קרבונופסינה וגם תומכה העיקרי לאו פוקס. את השלטון תפס מפקד הצי, האדמירל רומנוס לקפנוס שלימים גם הוכתר כקיסר. קרבונופסינה אולצה לחזור למנזר.
רונן פייגנבוים

קריירה

פייגנבוים החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בקבוצת הנוער של המועדון שיחק לצידם של לירן שטראובר ושרון מימר, וב-1992 זכה עמה בגביע המדינה לנוער. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-2 בינואר 1993. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במדי הפועל תל אביב.
בעונת 1995/1996 עבר פייגנבוים להפועל צפרירים חולון, ובתום עונת 1996/1997 ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1997/1998 עבר למכבי הרצליה. בעונות 1998/1999 ו-1999/2000 שיחק במדי בני יהודה תל אביב, ולזכותו שער אחר במדי הקבוצה במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2000/2001 חזר לצפרירים חולון ושימש כקפטן הקבוצה. בתום העונה היה שותף לירידת הקבוצה לליגה הלאומית, ולאחר מכן לירידתה לליגה ארצית בעונת 2001/2002. כמה שעות לפני שהתברר שחולון תשאר לבסוף בליגה הלאומית (על חשבון הכח עמידר רמת גן שפשטה את הרגל), עבר פייגנבוים להפועל ירושלים.
בעונת 2003/2004 שיחק במדי הפועל נצרת עילית, ובעונה שלאחר מכן חתם במכבי אחי נצרת.
בשלהי הקריירה שיחק פייגנבוים בקבוצת מכבי עירוני קריית אתא מהליגה הארצית, ובשנת 2007 פרש ממשחק פעיל. בשנת 2010 חזר לשחק, ובמשך עונה אחת שיחק בבית"ר עירוני אריאל מליגה ג'.

נבחרת צעירה

פייגנבוים ערך חמש הופעות במדי נבחרת ישראל הצעירה. הופעת הבכורה שלו נערכה ב-26 במרץ 1996 במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה, ואת שערו היחיד במדי הנבחרת כבש במשחק מול נבחרת טורקיה. פייגנבוים השתתף בשני משחקים במדי הנבחרת הצעירה במסגרת מוקדמות יורו 1998 עד גיל 21.

משפחתו

רונן הוא בנו של כדורגלן העבר ומאמן הכדורגל שייע פייגנבוים. רונן שיחק תחת אביו בהפועל צפרירים חולון ובני יהודה, ואף שיתף עמו פעולה בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "גולסטאר".
חציצה

מקור

התלמוד בבלי דייק מן הפסוק "ורחץ את כל בשרו במים", שאסור שיהיה דבר חוצץ בין בשרו למים. מהייתור של המילה "את" הגמרא לומדת שגם על השער אסור שיהיה משהוא חוצץ. הגמרא שם מציינת שמדין התורה רק חציצה שנמצאת על כל גופו של אדם, וגם הוא מקפיד עליה חוצצת, וחכמים הוסיפו שגם אם רק אחד מהתנאים מתקיים זו חציצה.

דיני חציצה בטבילה במקווה

אדם הטובל במקווה כדי להיטהר צריך לטבול את כל גופו בפעם אחת, ללא דבר הדבוק לגופו המונע מן המים לגעת שם. 
כל דבר שרוב בני האדם מקפידים עליו ורוצים לסלק אותו בטרם ילכו לאירוע חשוב, או שהטובל עצמו מקפיד עליו, נחשב חציצה. גם דבר המכסה רק חלק קטן מגוף הטובל או שערותיו נחשב חציצה.

חפיפה

כדי להימנע מחציצה בשעת הטבילה, מקפידים הטובלים להתכונן לטבילה ולנקות את גופם היטב. 
הם נוהגים לחפוף את שערם היטב, לצחצח שיניים, לגזור ציפורנים, ולרחוץ ולנקות את הפצעים שעל גופם (אם יש) ולרככם.
להכנות שיש לעשות טרם הטבילה במקווה, כדי שלא תהיה חציצה, קוראים בלשון ההלכה חפיפה.

דיני חציצה בנטילת ידיים

כשנוטלים ידיים, אסור שתהיה הפרדה בין הידיים לבין המים. לכלוך הנמצא בין הציפורניים לבין הבשר נחשב לחציצה. צבע, סיד או טיט הדבוק ליד נחשב לחציצה, אלא אם כן מדובר באדם שעובד כצבע ורגיל בצבע הדבוק לידו, ולא אכפת לו שישאר שם. מי שעונד טבעת לאצבעו צריך להסירה בזמן הנטילה אפילו אם היא רפויה, ואם היא רפויה והוא נטל את ידיו מבלי להסיר אותה - יצא ידי חובה בדיעבד.
אם הלכלוך קבוע, ואין דרך להסירו, נוטלים ללא ברכה.
פטריק אוז'דניק

אודות

נולד בפראג לאם צרפתיה ולאב צ'כי. בשנת 1984 היגר לצרפת, שם עבד כמורה לשחמט ואחר כך כספרן. בין השנים 1986 ל-1998 שימש כעורך מדור הספרות במגזין L'Autre Europe. עוסק בתרגום של ספרות ושירה מצ'כית לצרפתית וההפך.
ספרו אירופיאנה, העוסק בתולדות אירופה במאה העשרים, ואשר יצא בשנת 2001 זכה להצלחה גדולה ותורגם לכ-28 שפות. הוא תורגם לעברית על ידי רות בונדי וראה אור בהוצאת חרגול.
כנסיית גרונדטוויג

היסטוריה

בתחילת המאה ה-20 הועלתה יוזמה להקמת כנסייה על שם הפילוסוף הדני ניקולאי גרונטוויג. נערך מכרז לתוכניות לבניית הכנסייה בה זכה ב-1913 האדריכל פדר קלינט (Peder Klint) אך את יסודות הכנסייה זכה להניח רק אחרי מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בספטמבר 1921. הבנייה העיקרית נמשכה מ-1921 עד 1926, אך עבודות נוספות על פנים הכנסייה והמבנים נמשכו עד 1940 והושלמו בידי בנו של קלינט, קורה קלינט (Kaare Klint).
כיום הכנסייה פותחה למבקרים במהלך כל השנה ולא רק בזמן תפילות. העוגב הגדול של מרקוזן משמש בדרך קבע לקונצרטים.

אדריכלות

תכנונו של פדר קלינט לכנסיית גרונדטוויג היא סינתזה של סגנונות אדריכליים שונים. במהלך הכנתו לפרויקט למד קלינט כנסיות רבות של כפרים דנים. שיטות הבנייה המסורתיות, החומרים והקישוטים השפיעו על תכנונו. קלינט מיזג בין הצורות הגאומטריות של אדריכלות לבנים אקספרסיוניסטית עם מאפיינים של אדריכלות גותית כגון הדגשת הקו האנכי, תמיכות דואות וצורות מחודדות. דרך ארוכה בת שלושה נתיבים מובילה לכנסייה והמבנים הסמוכים, המונחים סימטרית לה, והיא עוברת דרך בית הקברות של ביספביירג. דרך זו יוצרת ציר צפייה דוצה למה שנעשה באדריכלות הבארוק.
האלמנט הבולט ביותר של המבנה הוא החזית המערבית, זכר לווסטוורק או לעוגב הממוקם בפנים. החזית כוללת מגדל פעמונים בגובה 49 מטרים. קלינט קישט את החזית והספינה הראשית בגרסאות של גמלון מדרגות הנפוצות בכנסיות דניות, אך פירש זאת בדרכו שלו והכפיל את הפסגה. הספינה תוכננה במידות נדיבות: ספינה בת 3 אגפים בגובה שווה (כנסיית אולם) באורך 76 מטר ורוחב 35 מטר, ובגובה 22 מטר. פנים הכנסייה, שלקח השראה מהגותיקה מסוגל להכיל כנסים של עד 1,800 איש. כ-6 מיליון לבנים צהובות, חומר בנייה דני טיפוסי, שימשו לבניית הכנסייה.
מספר מבנים נבנו לצד הכנסייה באותו הזמן כדי להגביר את השפעת ועוצמת המבנה הייחודי, והם כוללים אולם קהילה ובתי דירות.
No Tears Left to Cry

הוצאת השיר

לאחר פיגוע הטרור שאירע בהופעה של גרנדה במנצ'סטר (במסגרת סיבוב ההופעות "Dangerous Woman Tour") במאי 2017, היא סירבה להקליט מוזיקה חדשה והעדיפה לבלות זמן עם יקיריה בגלל ההשפעה הרגשית שהייתה לפיגוע עליה. היא חזרה לסטודיו פחות או יותר בשנת 2017, לכתוב את השיר "No Tears Left to Cry" עם סאבאן קוטצ'ה והמפיקים שלה מקס מרטין ואילייה. לגבי השיר, גרנדה אמרה שהיא מקווה שזה יביא אור ונוחות, "אך גם בו בזמן גורם לך לרקוד ולחיות חיים טובים יותר".
מגזין Variety דיווח לראשונה ב -9 באפריל 2018 כי הרצועה תשוחרר ב -27 באפריל 2018. גרנדה החלה להקניט את שחרורו של הסינגל במדיה חברתית ב -15 באפריל 2018, באמצעות אמוג'י של דמעה ואת הכותרת של השיר כ"ʎɹɔ oʇ ʇɟǝl sɹɐǝʇ ou". הכותרת הופיעה על לוחות מודעות ברחבי ארצות הברית והופיעה על חולצות אפורות שחוקות על מדיה חברתית על ידי גרנדה, אחיה למחצה פרנקי ובן זוגה לשעבר מק מילר. גם מסיבת אוזניות בלונדון התקיימה. השיר הוקרן ברחבי העולם בחצות הלילה ב -20 באפריל 2018, כסינגל הראשון מאלבום האולפן הרביעי של גרנדה. הסווטשירטים האפורים היו זמינים לרכישה באתר של גרנדה יום למחרת בתאריך 21 באפריל 2018, יחד עם עותק דיגיטלי של הרצועה. בארצות הברית, "No Tears Left to Cry" נשלח לתחנות רדיו עכשוויות למבוגרים ב -23 באפריל 2017, ולתחנת הרדיו קצבית עכשווית יום למחרת בתאריך 24 באפריל 2018.

הרכב השיר

"No Tears Left to Cry" הוא שיר דאנס אירופאי עם נגיעות של דיסקו.

קבלה וביקורת

"No Tears Left to Cry" קיבל שבחים ממבקרי מוזיקה עם שחרורו. המגזין The Guardian נתן לשיר ארבעה כוכבים מתוך חמישה ומצא את זה דומה לקונצרט של גרנדה One Love Manchester וטענה ש"אחת החגיגות העליזות, המתריסות ביותר של הפופ והקהילות שהיא מעוררת". במגזין ה-NME ניק ריילי החמיא לשיר וטען שהפזמון הוא קליט ביות, בזמן שחנה מירייה ראתה בו אופוריה וסיכמה "התמודדות עם שנאה וחורבן בתקווה ובדיסקוטק" "No Tears Left to Cry" זה ניצחון. מייגן גארביי מהאתר "Pithfork" טענה ש "התוצאה היא מעולה, השיר עורר את תחילתו של המילניום". הראיון שלו בבילבורד אנדראו אונטרברגר כתב שהשיר "מגדל, לא להיות מוערך במלואו על האזנה ראשונה שלו". כריס ווילמן מVariety קרא לזה "את ההמנון הפוסט טראומטי, הכי בריקוד, הכי מתוחכם", אבל אמר "זה לא סביר אי פעם להיות להכניס את מקס מרטין לתוך התהילה.

קליפ השיר

הקליפ יצא לראשונה ב-20 באפריל 2018 באתר VEVO. הבמאי של הקליפ הוא דייב מיירס.  שאנט האניקאט מבילבורד קראה לזה "וידאו יפה, כיפוף הקליפ" וציטטה את מיירס כאשר אמרה "הקונספט שרצינו לחקור הוא הבלבול שאתם עוברים בחיים והמסע שכולנו עוברים בו כדי למצוא את הקרקע שוב". הקליפ זכה למעל 670 מיליון צפיות ביוטיוב.

הופעות חיות

גרנדה הופיעה עם השיר "No Tears Left to Cry" בשידור חי לראשונה במשך הסט של קייגו ב"Coachella Valley Music and Arts Festival" ב-20 באפריל 2018. היא הופיעה עם השיר בתוכנית של ג'ימי פלון אשר נקרא "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon" ב-1 במאי 2018.