google/wiki40b huggingface dataset:
פרנקו מודיליאני

פרנקו מודיליאני (באיטלקית: Franco Modigliani;‏ 18 ביוני 1918 - 25 בספטמבר 2003) היה מקרו-כלכלן אמריקאי יהודי, יליד איטליה. בשנת 1985 זכה בפרס נובל לכלכלה על "ניתוחיו החלוציים בתחום החיסכון והשווקים הפיננסיים".

קורות חייו

מודיליאני נולד ברומא לאב רופא ילדים ואם עובדת סוציאלית. משפחתו ייעדה אותו ללכת בדרכי האב, שמת כשפרנקו היה בן 13 וללמוד רפואה אך הוא החליט ללמוד משפטים במקום, משום שלא יכל לסבול את מראה הדם ומשום שתואר במשפטים נחשב אז כאמצעי שיכול לפתוח דלתות רבות.
בשנתו השנייה באוניברסיטה השתתף בתחרות ארצית לכתיבת עבודות בכלכלה וזכה במקום הראשון. לאחר מכן, במקביל ללימודי המשפטים (אותם השלים ב-1939) למד מודיליאני כלכלה באופן עצמאי ובהדרכתם של כלכלנים שהכיר.
מודיליאני היה פעיל אנטי-פאשיסטי ועם חקיקת חוקי הגזע באיטליה ב-1938 הצטרף לחברתו סרנה קלבי והוריה - גם הם מתנגדים למוסוליני - בפריז. באביב 1939 הם נישאו ולאחר ביקור קצר במולדת על מנת לקבל את תוארו במשפטים מאוניברסיטת רומא, היגרו לארצות הברית כדי להימלט ממלחמת העולם הקרבה ובאה.
את שנותיו הבאות העביר במכירת ספרים למחייתו ביום ולימודי כלכלה בלילה. לאחר שהשלים את השכלתו האקדמית בבית הספר ניו סקול למדעי החברה בניו יורק הצטרף ב-1948 לסגל אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ב-1952 עבר לאוניברסיטת קרנגי-מלון, שם לימד וחקר במשך כעשור.
ב-1946 התאזרח בארצות הברית.
תחנתו האקדמית האחרונה הייתה MIT, שם כיהן כפרופסור מ-1962 עד מותו. שם גם העמיד תלמידים רבים ובהם רוברט סי. מרטון, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1997.
במקביל לקריירה האקדמית, המשיך מודיליאני להיות מעורב בפוליטיקה. סמוך למותו גייס את חבריו ל-MIT פול סמואלסון ו-רוברט סולו, גם הם כמוהו חתני הפרס, לכתוב יחד מכתב שפורסם בניו יורק טיימס במחאה נגד התבטאותו של סילביו ברלוסקוני כי "מוסוליני לא רצח אף אחד".
מודיליאני לא היה תאורטיקן בעלמא, אלא עסק בכלכלה מעשית: הוא היה שותף בשנות השישים לפיתוח המודל המקרו כלכלי המשמש את הבנק המרכזי באמריקה. כמו כן היה שותף פעיל לדיון הציבורי בענייני מדיניות כלכלית באיטליה וארצות הברית, מומחה לאינפלציה ונזקיה ומטיף תמידי כנגד גרעונות ממשלתיים מוגזמים.
מודיליאני נפטר ב-25 בספטמבר 2003 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
ג'פאן איירליינס

תולדות החברה

בשנת 1951 החליטה ממשלת יפן להקים חברת תעופה כדי לעזור לחדש את כלכלת יפן לאחר מלחמת העולם השנייה. החברה נקראה ג'פאן איירליינס. לאחר כמה חודשים נחכרו מחברת נורת'ווסט 3 מטוסי מרטין 2-0-2 על צוותיהם והחברה החלה לטוס בקווים פנימיים ביפן. בשנת 1954 החלה החברה לקיים טיסות בינלאומיות בין טוקיו לסן פרנסיסקו עם שתי עצירות בדרך. עד היום נקראת טיסה זאת בין טוקיו לסן פרנסיסקו טיסה 001.
בשנת 1960 קיבלה החברה את מטוסה הסילוני הראשון, דאגלס DC-8.
בשנת 2002 התאחדה החברה עם חברת ג'פאן אייר סיסטם ולחברה קראו ג'פאן איירליינס סיסטם. בשנת 2004 הושלם מהלך האיחוד וג'פאן אייר ליינס הפכה לג'פאן איירליינס אינטרנשיונל וג'פאן אייר סיסטם הפכה לג'פאן איירליינס דומסטיק (מקומי).
בשנת 2006 נרשמה החברה לברית חברות התעופה Oneworld והיא נכנסה באופן רשמי באפריל 2007.
סקוט סוויפט

ביוגרפיה

קולדוול נולד בפרל הארבור שבהוואי, בן לאב ששירת כמפקד בצי ארצות הברית והוצב בבסיס פרל הארבור. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של סן דייגו ותואר שני ממכללת המלחמה של הצי. 
ב-1979 התגייס לצי ארצות הברית במסגרת תוכנית הכשרת טייסי מילואים של הצי. שירת כטייס מטוסי ווט A-7 קורסייר II בטייסת התקיפה 94 ובטייסת התקיפה 97. שירת במטה כנף 11 בנושאת המטוסים "אנטרפרייז". פיקד על טייסת התקיפה 97 ועל כנף 14. 
בשלהי מלחמת איראן-עיראק השתתף ב"מבצע גמל שלמה"  לתקיפת כוחות חיל הים האיראני. השתתף במבצע אכיפת האזור אסור לטיסה בדרום עיראק לאחר מלחמת המפרץ, ב"מבצע חירות מתמשכת" ובמלחמת עיראק. 
שימש סגן מפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית ומפקד קבוצת התקיפה 9. בשנים 2011–2013 פיקד על הצי השביעי של ארצות הברית. לאחר מכן שירת במשרד ראש המבצעים הימיים.
במאי 2015 מונה למפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית שבפרל הארבור. במהלך כהונתו הואשם במדיניות של אפליה ונפתחה חקירה בעניינו על ידי המפקח הכללי של מחלקת ההגנה. ממצאי החקירה ניקו את סוויפט מהאשמות אלו ונקבע כי לא נקט במדיניות מכוונת של אפליה, אך נמצא כי התרשל בהתנהלות אדמיניסטרטיבית במילוי טפסי הערכה והומלץ לצי לנקוט בצעדים משמעתיים נגדו בעניין זה. 
בספטמבר 2017 הודיע על כוונתו לפרוש מהשירות הצבאי לאחר שהוחלט שלא יקודם למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. הפרישה הגיעה לאחר שתי תאונות קטלניות בהן היו מעורבות אוניות הצי השביעי בגזרת אחריותו ונהרגו בהן 17 מלחים. הוא סיים את כהונתו במאי 2018.
במהלך שירותו עוטר פעמיים במדליית השירות המצוין של הצי, פעמיים במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, באות לגיון ההצטיינות, בכוכב הארד ובמדליית האוויר עם ציון אומץ לב בקרב.
מרקוס טווארס

ביוגרפיה

טווארס החל לשחק כילד ברחובות עיר הולדתו, פורטו אלגרה. אליל ילדותו היה רומאריו ולאחר שבגר וזיהה את נטייתו לשחק ברגל שמאל ניסה לחקות את ויולה . בנעוריו שיחק בקבוצת הנוער של גרמיו ואף בנבחרת הנערים של ברזיל. רצונו להגיע במהירות למשחק בשורות הבוגרים הביא אותו לחתום על חוזה ב-2002 עם הקבוצה המלזית, קדה. שנה לאחר מכן, חזר טווארס לברזיל ושיחק שנה במדי אתלטיקו פרנאאנסה. לאחר שנה נוספת, שב למלזיה ולקדה ושיחק שם שנה וחצי, עד 2006. הוא זכה עם קבוצתו באליפות מלזיה והיה מלך השערים של הקבוצה.
במלזיה הוא צד את עינו של רוברטו דה אסיס מורירה (אחיו וסוכנו של רונלדיניו) והעבירו לקבוצה אותה קנה ב-2006 בברזיל, פורטו אלגרה. טווארס לא נקלט בקבוצה ועבר בתחילת 2007 לקבוצה הקפריסאית, אפואל ניקוסיה, מתוך רצון להיכנס לזירת הכדורגל האירופית. גם בניקוסיה לא הצליח טווארס ובתחילת 2008 עבר לקבוצה הסלובנית מאריבור.
טווארס הגיע באמצע העונה בליגת העל הסלובנית ובמהלכה קנה לו מקום של קבע בהרכב הקבוצה וזכה לאהדת הקהל. בעונת 2008/2009 זכה עם מאריבור באליפות סלובניה. הוא כבש 15 שערים וסיים כסגן מלך השערים בליגה וכמלך השערים של קבוצתו. כמו כן הוא נבחר כשחקן השנה בסלובניה.
בעונת 2009/2010 כבש טווארס 10 שערים וצבר 7 מסירות שהביאו לשערים. הוא אף כבש 5 שערים במשחקי הגביע הסלובני וסייע לקבוצתו לזכות בגביע הלאומי. הודות ליחסיו הטובים עם שאר שחקני הקבוצה והאהדה לה זכה בקרב הקהל, נבחר טווארס לקפטן הקבוצה באוקטובר 2009. בספטמבר 2010 חתם טווארס על חוזה עם מאריבור עד תום עונת 2012/2013. 
בעונת 2010/2011 סייע טווארס למאריבור לזכות באליפות סלובניה. הוא כבש 15 שערים ומסר 16 מסירות שהביאו לשערים. הוא נבחר באותה שנה לשחקן בעל הערך הרב ביותר בליגה הסלובנית, הן על ידי השחקנים בליגה והן על ידי כלי התקשורת הסלובנים.
משורר בניו יורק

משורר בניו יורק הוא שמו של קובץ שירים מאת המשורר הספרדי פדריקו גארסיה לורקה. הקובץ כולל שירים שנכתבו על ידי לורקה בעת שהותו באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ובזמן ביקורו בקובה בין השנים 1930-1929, ופורסם בפעם הראשונה לאחר מותו, בשנת 1940.

אופי הקובץ

שירי הקובץ מתארים את תחושות החרדה והאימה שחש לורקה מול הדה-הומניזציה של החברה המודרנית. לורקה, ששהה בניו יורק בעת קריסת וול סטריט 1929 תיאר את המראות כך: "מראה של אנשים מתאבדים, של אנשים היסטרים, של חבורות מעולפות. מראה נורא אך חסר גדולה. איש לא יכול להבין את הבדידות שחש שם ספרדי, ויותר מכך איש הדרום". מראות אלו הגבירו חרדתו של לורקה מהעיר הגדולה ומהכלכלה הקפיטליסטית שביטויה הקיצוני התגשם בניו יורק. חוויה זו ניכרת בשירי הקובץ המציגים "תמונה מסוייטת ומזוויעה של עולם חומרני, ממוסחר, קר, מנוכר ואכזרי, שבו נאלץ האדם המודרני, המנותק אחת ולתמיד מהאל ומהטבע, לסבול מבדידות חריפה בג'ונגל הבטון של הכרך האימתני". 
נושא חברתי נוסף שנידון בקובץ הוא היחס למיעוטים באמריקה. לורקה נפגש עם צוענים, יהודים ואפרו-אמריקנים וחש סימפתיה גדולה כלפיהם. בעלי חשיבות מיוחדת עבורו הם האפרו-אמריקנים, איתם הוא נפגש בהארלם. המתח בין הכוח החיוני הקמאי שהוא מזהה בהם לבין דיכויים החברתי נידון בפרק המוקדש להם (השחורים) בו הוא מבכה את הרלם ומודיע כי אין יגון שישווה "למלכך הגדול הכלוא, הלבוש במדי שוער".
לצד העיסוק בנושאים חברתיים אקטואליים, ניו יורק משמשת עבור לורקה גם סמל לתחושות אישיות כמו בדידות ואהבה נכזבת, ונושאים כלל אנושיים כמו הפחד מהמוות וכמיהה דתית. 
סגנון השירים בקובץ שונה באופן מהותי מהסגנון שאפיין את שירתו המוקדמת של לורקה בקבצים שירת הזמר העמוק ורומנסרו צועני, בהם התבסס על מבנים מסורתיים כמו בלדה ורומאנסה. לורקה, שהושפע מתנועת הסוריאליזם האירופית, עוזב בקובץ זה את המסורת השירית האנדלוסית לטובת שפה מטאפורית חדשה שתבטא מציאות מעבר לטבע ומעבר לתודעה. שפה זו מתארת חפצים, תחושות ורגשות באופן ספונטני, בעזרת דימויים חדשניים ומפתיעים ושבירת מבנים תחביריים מוכרים. המעבר לשפה זו ניכר גם בשבירת המבנים הצורניים ושימוש נרחב בשורה חופשית. יחד עם זאת, קובץ זה ממשיך לעסוק בנושאים שהטרידו את לורקה בשירתו המוקדמת, כמו פחד המוות והמשיכה אליו, אהבות אבודות, חריגות, החמצה וכמיהה לילדות.

מבנה הקובץ

מאחר שמרבית כתב היד המקורי אבד ולורקה עיבד ושינה שירים שונים לאורך חייו, קשה לקבוע את הנוסח המדויק של השירים ואת המבנה המדויק של הקובץ. בכל אופן, המהדורה המקובלת מכילה שלושים וחמישה שירים המתחלקים לעשרה פרקים:
א. שירי הבדידות באוניברסיטת קולומביה
ב. השחורים
ג. רחובות וחלומות
ד. שירי ימת אדן מילס
ה. בצריף האיכר
ו. מבוא למוות
ז. שיבה העירה
ח. שתי אודות
ט. בריחה מיו יורק (שני ולסים לעבר התרבות)
י. המשורר מגיע להוואנה

תרגום

הקובץ תורגם לעברית על ידי רמי סערי בשנת 1999.
דנה מודן

ביוגרפיה

דנה מודן גדלה בשיכון הרופאים של תל השומר. אביה, פרופ' ברוך מודן, עלה מפולין, היה חוקר בתחום הסרטן והאפידמיולוגיה וכיהן כמנכ"ל משרד הבריאות. אמהּ, פרופ' מיכאלה מודן, עסקה בביוסטטיסטיקה. אחותה רותו מודן היא ציירת ומחברת קומיקס ידועה, אחותה הגדולה היא רופאת ילדים.

קריירה

מודן החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת במדור לעיתון "מעריב" שעסק בענייני רכילות. לאחר מכן שיחקה בסרט הקומדיה "ציפורים בניוטרל" (1996), ובסרט הקצר "מלכה לב אדום" (1996) לצד שי אביבי. למרות כל אלה, התגלתה מודן לראשונה בסדרה "פלורנטין" (1997), שם שיחקה לצד סמי הורי, איילת זורר ועוד. ב-1999 השתתפה בתפקיד משנה בסרט "צור הדסים".
מקריירת המשחק פנתה להנחיית תוכניות טלוויזיה, ובשנת 1999 החלה להנחות את תוכנית האירוח "יחסים מסוכנים" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2000 הצטרפה לערוץ ביפ בכבלים, בו הנחתה תחילה את התוכנית "הקו האדום", ולאחר מכן את תוכנית השידוכים ההומוריסטית "דאבל דייט" לצד הקומיקאי רועי לוי במשך שלוש עונות (2002–2004). תוכנית זו זכתה להצלחה ושודרה גם בערוץ 2.  
בשנת 2004 הפיקה, יצרה וכתבה את סדרת הטלוויזיה "אהבה זה כואב" ששודרה בערוץ 10, בה שיחקה בתפקיד הראשי לצד אסי כהן, על משחקה בסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה של השנה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה ישראלית.  
בשנת 2007 כתבה מודן יחד עם שבי גביזון את הסרט (אשר מאוחר יותר שודר כסדרה ב"רשת", ערוץ 2), "אבידות ומציאות". בשנת 2008 יצרה יחד עם יונתן קוניאק את תוכנית הטלוויזיה "טינופת", עבור ערוץ "הוט 3". בסוף שנת 2009 שבה לשתף פעולה עם רועי לוי בהגשת התוכנית "עונת החתונות" המשודרת בערוץ הוט 3, ומתעדת באופן קומי זוגות בהכנות לחתונתם. ב-2011 עלתה עונתה השנייה של תוכנית זו, הפעם בערוץ הוט קומדי סנטרל ובשם "עונת החתונות וצרות אחרות". 
באפריל 2012 יצרה  את הסדרה "אננדה" בערוץ HOT3 בה גם שיחקה בתפקיד הראשי. הסדרה המבוססת על חוויותיה בטיול שעשתה בהודו בשנת 2007. ב-2015 שודרה העונה השנייה של הסדרה.
ב-2018 יצרה יחד עם רם נהרי ואסי כהן את הסדרה "ככה זה", המשודרת ב-YES. בסדרה משחקת מודן בתפקיד הראשי לצד אסי כהן פעם נוספת, 14 שנים לאחר שכיכבו יחד ב"אהבה זה כואב".

חיים אישיים

מודן הייתה בת זוגו במשך 11 שנה של הבמאי מולי שגב, ובשנת 2006, השניים נפרדו. בשנת 2010, נולד למודן בן משותף עם בן זוגה בעבר, העיתונאי שחר סמוחה.
קרן שפילשר

קרן שפילשר (נולדה ב-1977) היא אמנית וציירת ישראלית ומורה לאמנות.

ביוגרפיה

קרן שפילשר נולדה בקיראון. היא למדה אמנות בתיכון ויצ"ו צרפת. את שירותי הצבאי עשתה כאנימטורית במרכז לפיתוח הדרכה. ב-2002 סיימה את לימודיה בהצטיינות במחלקת לתקשורת חזותית של בית הספר ויטל בתל אביב, עם תואר מאוניברסיטת מידלסקס בלונדון. ב-2004 הייתה שפילשר ממקימי קבוצת "סלונה" אשר דגלה בהצגת אמנות בחללים בלתי שגרתיים. הקבוצה פעלה כקולקטיב שהציג עשרות תערוכות במשך מספר שנים.
שפילשר מרבה לשתף פעולה גם עם מעצבים מתחומים שונים, בין היתר עם מעצב הנעליים עודד ארמה, עם המעצבת שרה בראון ועם המותג קום איל פו. היא מרבה להעביר סדנאות עם אוכלוסיות מוחלשות ומלמדת בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
שפילשר מתגוררת ברמת גן, נשואה לאוצֵר ד"ר גיא מורג צפלביץ' ואם לבן.
שריל בייקר

ביוגרפיה

בייקר נולדה בלונדון בשם ריטה מריה קרודגינטון, לאחר לימודי התיכון, עבדה במספר עבודות מזכירות, עד שהתחילה את הקריירה המקצועית שלה כזמרת בלהקת "Co-Co".
ב-1976 השתתפה להקת "Co-Co" בתחרות "שיר עבור אירופה" ("A Song for Europe"), הבוחרת את נציג בריטניה לאירוויזיון, עם השיר "Wake Up". הלהקה הגיעה למקום השני אחרי "Brotherhood of Man", שלבסוף גם זכתה באירוויזיון עצמו. ב-1978 השתתפה הלהקה בפעם השנייה בתחרות המוקדמת, והפעם זכתה וייצגה את בריטניה באירוויזיון עם השיר "The Bad Old Days". הם סיימו את התחרות במקום ה-11, אולם השיר זכה להצלחה במצעד הסינגלים הבריטי. 
ב-1980 התפרקה הלהקה וב-1981 הצטרפה בייקר ללהקת "באקס פיז" שנוסדה על מנת להתמודד בתחרות "שיר עבור אירופה". הם זכו בתחרות וייצגו את בריטניה באירוויזיון 1981 עם השיר "Making Your Mind Up" וניצחו באירוויזיון. הופעתם זכורה בכך שבמהלכה, הסירו זמרי הלהקה את החלקים התחתונים של החצאיות שלבשו חברות הלהקה, וכך הפכו אותן לחצאיות מיני.
מ-1987 ועד 1997 הנחתה את תוכנית הילדים "Record Breakers" של ה-BBC ומ-1988 ועד 1993 הגישה את תוכנית המוזיקה והבישול לילדים "Eggs 'n' Baker".
ב-1987 פרסמה לראשונה סינגל כזמרת סולו, ב-1993 עזבה את הלהקה באופן רשמי. באירוויזיון 2005 נבחרה להגיש את הניקוד של בריטניה ובמהלך המופע "שיר היובל באירוויזיון" היא הציגה את השיר "ווטרלו" של אבבא.
ב-2006 שיחקה בהפקה הלונדונית "פוטלוס" המבוססת על הסרט פוטלוס. כמו כן, השתתפה במספר תוכניות מציאות.
ב-1992 נישאה לנגן הגיטרה בס סטיב סטרוד. לזוג נולדו תאומות.
מוטי בן-ינאי

קורות חיים

נולד בעיירה קורושלדני  (Körösladany) בהונגריה, בשם אנדרה, לטרי ויאנוש סקלר, שני בין שלושת ילדי המשפחה. אמו טרי, שהייתה בת למיעוט השוואבי-גרמני בהונגריה, התגיירה על מנת להינשא לאביו.
בן-ינאי הוא ניצול שואה שעלה לישראל עם הוריו ב-1948. תחנתם הראשונה בישראל הייתה במחנה המעבר בפרדס חנה, אך לאחר תקופה קצרה שוכנה המשפחה במושבה הגרמנית בירושלים. בן-ינאי נותר בן יחיד להוריו, ששכלו את שני אחיו האחרים - אחיו הצעיר נרצח בשואה בידי ז'נדרמים הונגרים משתפי פעולה של הנאצים  ואילו אחיו הבכור נפל בישראל כלוחם במלחמת העצמאות.
לאחר עלייתו לישראל בגיל 8, החל את לימודיו בבית חינוך לילדי עובדים בירושלים. בגיל 12 הצטרף לתנועת השומר הצעיר והתמיד בחברותו בה עד לגיוסו והצטרפותו לגרעין הנחל בקיבוץ שמיר . בשנת 1954 העתיקה משפחתו את מגוריה לתל אביב, בה גם המשיך בחברותו בשומר הצעיר. בתל אביב, נרתם לסייע לפרנסת המשפחה והחל לעבוד כעוזר מכונאי במוסך. את השכלתו השלים בלימודי ערב בבית הספר התיכון המקצועי ע"ש מקס פיין. במהלך שירותו הצבאי בנח"ל, הצטרף לגרעין שעלה להתיישבות בקיבוץ שמיר ושירתגם כצנחן  ולאחר שירותו אף נותר בקיבוץ והצטרף אליו כחבר עד לשנת 1966.
כבר בתקופה זו קינן בו הרצון לכתוב אך המסגרת הקיבוצית לא אפשרה לו לעשות כן, אולם, לאחר שעזב את הקיבוץ, היה חופשי לעסוק בכתיבה. תחילה כתיבה עיתונאית - הוא ניסה להתקבל למערכות עיתונים שונים אך לבסוף הקים עיתון מקומי משלו בשם "זרקור" בנתניה. העיתון עסק בנושאים מקומיים שונים שבנוסף להם היו המדורים הקבועים של ספורט, תרבות ומדור פנאי שכלל שעשועונים כגון תשבצים וחידונים.
בין השנים 1984–1987 פנה ללימודים אקדמיים בחוגים להיסטוריה, פילוסופיה ותולדות האמנות במכללת ספיר שהייתה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 1979 ו-1982 שימש ככתב לענייני ימית וחצי האי סיני של "ג'רוזלם פוסט" כן של האסושיאייטד פרס  ככתב לענייני הסכמי השלום עם מצרים. בתקופה זו שימש גם כמקור מידע לעיתונאי חוץ שביקשו להתעדכן בנושאים הללו ממקור מהימן. ב-1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, הצטרף כעיתונאי שטח לקבוצת עיתונאים זרים שסיקרו את המלחמה. רשימותיו התפרסמו גם ב"אסושיאייטד פרס" (Associated Press).

ספריו

בשנת 1980 יצא לאור ספרו הראשון, "פטריות ותמנונים"  בהוצאת מסדה ובעריכתו של אמיר גלבע. באותה שנה יצא לאור גם ספרו השני לבני הנעורים - "סודות הכנעאידים". ב-1990 פרסם את הספר התיעודי "הירשת וגם רצחת" שעסק במשפטה של חוה יערי.
ב-2017 ראה אור ספרו "הישרדות, החטיפה אל החופש", המתאר את בריחתו הנועזת של אביו משבי הנאצים על ידי חטיפת קטר רכבת בחברת טייס קרב אמריקאי וקצינה מהצבא האדום. כמו כן מהווה הספר גם עדות על קורות המשפחה בגטו בהונגריה - גירושם ושליחתם ב"רכבת המוות" לעבר מחנה ההשמדה ומאבק ההישרדות ההרואי של האם טרי. הספר תורגם לאנגלית, תחת הכותרת "Survival", וראה אור בהוצאת אמזון ב-2018. (גם גרסאות מקוונות בעברית ובאנגלית)
ולדימיר וייס

קריירת אימון

כמאמן קבוצת ארטמדיה ברטיסלאבה, זכה וייס באליפות ליגת העל הסלובקית, ואף הוליך אותה בעונת 2005/2006 לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בעונת 2006/2007 אימן וייס בקבוצת סאטורן ראמנסקו הרוסית, והביא עמו לקבוצה מספר שחקנים סלובקים מקבוצתו הקודמת. בסיום העונה חזר וייס לאמן את קבוצתו הקודמת, ארטמדיה ברטיסלאבה. 
בשנת 2008 מונה וייס למאמן נבחרת סלובקיה. ב-14 באוקטובר 2009, הוליך את נבחרת סלובקיה למונדיאל ראשון בתולדותיה, לאחר שניצח את נבחרת פולין 1-0 במחזור האחרון במוקדמות מונדיאל 2010. בטורניר המונדיאל הוליך וייס את סלובקיה עד לשלב שמינית הגמר, כאשר הדיחה נבחרתו את אלופת העולם, איטליה כאשר ניצחה אותה בתוצאה 2–3 בשלב הבתים של הטורניר.

חייו הפרטיים

בנו, ולדימיר וייס, הוא כדורגלנה של לחוויאה הקטרית. אביו, ששמו גם כן ולדימיר וייס, היה שחקן נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורגל אף הוא.
אלווארו קולום

אָלְווָארוֹ קוֹלוֹם קבּלרוֹס (בספרדית: Álvaro Colom Caballeros; נולד ב-15 ביוני 1951) הוא נשיא גואטמלה לשעבר. קולום, מנהיגה של מפלגת "איחוד התקווה הלאומי" הסוציאל-דמוקרטית, כיהן כנשיא בשנים 2008–2012.

עד בחירתו לנשיאות

קולום נולד בגואטמלה סיטי לאנטוניו קולום ארגואטה ויולנדה קבלרוס פרטה והיה הרביעי מתוך חמשת ילדיהם. דודו, מנואל קולום, כיהן כראש העיר של גואטמלה סיטי ונהרג על ידי הצבא בשנת 1979, שבוע לאחר שמפלגתו אושרה כחוק. לאחר שהתאלמן והתגרש, קולום נשוי כעת בשלישית לסנדרה טורס. לאחר שסיים את חוק לימודיו בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת סן קרלוס שבגוואטמלה סיטי, היה לאיש עסקים ולעובד מדינה, הקים וניהל את קרן השלום הלאומית והיה סגן שר האוצר, לפני שנכנס לפוליטיקה. בבחירות של שנת 2003 הוא התמודד על הנשיאות מטעם מפלגת "איחוד התקווה הלאומי", אך הפסיד לאוסקר ברשה בהפרש של 8% מהקולות בלבד - ההפרש הקטן ביותר אליו הגיע מועמד מן השמאל בגוואטמלה, מאז הדמוקרטיה הושבה על כנה, בשנת 1985.

הבחירות של שנת 2007

קולום היה אחד משני המועמדים שהגיעו לשלב השני בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-9 בספטמבר 2007, יחד עם הגנרל לשעבר אוטו פרז מולינה, המועמד מטעם "המפלגה הפטריוטית". באותו היום בשעה 22:00 לפי שעון גוואטמלה, התמנה קולום לנשיא החדש של גוואטמלה בהפרש של חמישה אחוזים מהקולות, 52.7% מול 47.3%, והיה לנשיא השמאלני הראשון של גוואטמלה מזה 53 שנים.
קולום הכריז שבכוונתו להפחית את רמות הפשיעה על ידי טיפול בעוני, אולם בנובמבר 2011, אז התקיימו הבחירות בהן נבחר לנשיא אוטו פרז מולינה, העריכו מומחי צבא כי הכנופיות וקרטלי הסמים של מקסיקו שהגבירו מאוד בשנות כהונתו את נוכחותם במדינה, שולטים בכ-40% משטחה של גואטמלה. שיעור הרציחות במדינה גבוה פי שמונה מזה שבארצות הברית.

פרשת רודריגו רוזנברג

רודריגו רוזנברג הוא עורך דין גוואטמלי ואב ל-4 שנורה למוות ב-10 במאי 2009. בהקלטת וידאו, שיצר כמה ימים לפני מותו, הוא טען שקולום ובכירים אחרים בממשל אחראיים לרציחתו. קולום הכחיש את ההאשמות שנשמעו בקלטת בראיון ל-CNN בספרדית. בעיתון הגוואטמלי "פרנסה ליברה" (העיתונות החופשית) נכתב שהקלטת "יצרה את המשבר הפוליטי החמור ביותר עבור הדמוקרטיה של גוואטמלה, שכן נשיא שנבחר באופן דמוקרטי מעולם לא הואשם בה ברצח". ב-12 במאי 2009 נערכה הפגנה של אלפי אנשים מחוץ לביתו של הנשיא בדרישה לצדק. ב-13 במאי הגישו המפגינים עצומה לקונגרס הגוואטמלי, עליה היו חתומים 35,000 אנשים, בדרישה להסיר את חסינותו של קולום.
ב-12 בינואר 2010 קבע יו"ר הוועדה הבינלאומית לחקירת פשעים חמורים בגוואטמלה (הגוף הבינלאומי שהיה אחראי על חקירת רצח רוזנברג), קרלוס קסטרסנה, שהרצח היה למעשה התאבדות ושרוזנברג שכר מחסלים מקצועיים כדי שירצחו אותו. לדבריו, רוזנברג הונע במעשיו על ידי האמונה שממשלת קולום הייתה אחראית לרציחתם של לקוחותיו וחבריו האישיים חליל ומרג'ורי מוסא, וחוסר יכולתו להוכיח שקולום עמד מאחורי הרציחות.
ב-13 בינואר 2010 קבע קסטרסנה שרוזנברג תכנן את הרצח של עצמו במשך 20 ימים, לאחר שנוכח שאף אחד לא יישא בתוצאות על רציחתם של חליל ומרג'ורי מוסא ונכנס לדיכאון עקב ניהול כושל של משרד עורכי הדין שלו (שמאוחר יותר שינה את שמו והחליף את המנהלה שלו כדי להימע מפשיטת רגל). קרלוס קסטרסנה ניקה מאשמה את הנשיא קולום, את הגברת הראשונה סנדרה טורס ואת מזכירו האישי של הנשיא גוסטבו אלחוס ואמר שהקשר בינם לבין מקרה הרצח לא קיים.
רוברט מולר

ביוגרפיה

מולר נולד בניו יורק. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת ניו יורק. ב-1968 התנדב לשרת בחיל הנחתים של ארצות הברית בעת מלחמת וייטנאם, ושירת כמפקד מחלקה רובאית בדיוויזיה השלישית של חיל הנחתים ולאחר מכן היה שלישו של מפקד הדיוויזיה. על שירותו ותפקודו במלחמה קיבל מספר אותות, בהם לב הארגמן על פציעתו בקרב וכוכב הארד (עם סימון V לגבורה בקרב). הוא השתחרר מהשירות הצבאי ב-1970. 
ב-1973 סיים לימודי JD במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר הלימודים עבד כליטיגטור במשרד עורכי דין בסן פרנסיסקו וב-1976 הצטרף למחלקת המשפטים של ארצות הברית, תחילה לצוות התובע הפדרלי של המחוז הצפוני של קליפורניה, שם היה לראש המחלקה הפלילית, ולאחר מכן במשרד התובע הפדרלי של מחוז מסצ'וסטס שם היה עוזר התובע. לאחר תקופה קצרה מחוץ לשירות הציבורי כעורך דין בבוסטון שב למחלקת המשפטים וכיהן כעוזר התובע הכללי בימי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בין המקרים שטיפל בהם היו מנואל נורייגה, אסון לוקרבי ומשפחת הפשע גמבינו. ב-1993 שב למגזר הפרטי וב-1998, בימי כהונתו של ביל קלינטון, מונה לתובע הפדרלי של המחוז הצפוני של קליפורניה. ב-2001 מונה למשנה בפועל לתובע הכללי של ארצות הברית בימי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
לאחר התפטרותו של ראש ה-FBI לואי פרי ביוני 2001, מונה מולר על ידי הנשיא בוש לכהן כראש הבולשת ב-4 בספטמבר 2001, שבוע בדיוק לפני פיגוע התאומים. בתקופת כהונתו עלתה שאלת המעקב אחר אזרחים ללא צו שיפוטי והבולשת הפדרלית התאימה עצמה לתקופה חדשה של מאבק בטרור מבחינה משפטית, לוגיסטית וטכנולוגית לאחר פיגועי 11 בספטמבר. הוא כיהן 12 שנים, כשתקופת כהונתו הוארכה על ידי הנשיא ברק אובמה ואושרה על ידי הסנאט האמריקאי ברוב של 100–0.
במאי 2017 מונה על ידי המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית רוד רוזנשטיין כתובע מיוחד על מנת לחקור את מעורבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 וקשרים אפשריים עם מקורבי קמפיין טראמפ בעת הבחירות ואחריהן. המינוי נעשה בין היתר על רקע פיטורי ראש ה-FBI, ג'יימס קומי. ביוני 2017, לאחר עדותו של קומי מול ועדת הסנאט למודיעין, דווח כי מולר פתח בחקירה פלילית נגד הנשיא טראמפ בחשד לשיבוש הליכי משפט.
באוקטובר 2017 הגיש מולר כתב אישום על 12 עבירות נגד פול מנפורט ועוזרו ריק גייטס. בין האישומים: קשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנת הון והשתמטות ממס. מנפורט הורשע ב-22 באוגוסט בשמונה סעיפים של עבירות כלכליות. 
במרץ 2019 הגיש לתובע הכללי של ארצות הברית את דו"ח החקירה שלו, הנקרא דו"ח מולר, בעניין מעורבות רוסיה בבחירות. הדו"ח קבע שרוסיה התערבה בבחירות, אך לא נמצאו ראיות לקנונייה של קמפיין טראמפ עם רוסיה.
לינדה קריסטל

חייה

קריסטל נולדה בשם מרתה ויקטוריה מויה פגו בורגס בבואנוס איירס, ארגנטינה לאב צרפתי, ולאם איטלקייה. איבדה את הוריה בתאונת דרכים קטלנית ממנה שרדה בשנת 1947. היא עסקה במשחק במולדתה בגיל מוקדם מאוד. את תפקידה הראשון באנגלית היא עשתה בשנת 1956 במערבון של ג'ורג' שרמן "Comanche".
היא התפרסמה בראשית שנות ה-60 בזכות תפקידיה בסרט המלחמה "האלמו" של ג'ון ויין בתור המקסיקנית הצעירה פלקה אותה מציל דייווי קרוקט (ויין) והמערבון "שניים רכבו יחדיו" של ג'ון פורד בתור המקסיקנית אלנה דה לה מדריאגה. זמן קצר לאחר מכן הודיעה קריסטל על פרישתה ממשחק על מנת לגדל את שני ילדיה.
היא חזרה לשחק בשנת 1967 כדי להשתתף בסדרת המערבונים "The High Chaparral". היא הופיעה בסדרה במשך 4 עונות בתפקיד ויקטוריה מונטויה-קנון, תפקיד עליו היא זכתה בשנת 1969 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. קריסטל הייתה לזוכה הראשונה בהיסטוריה של קטגוריה זו במסגרת טקס גלובוס הזהב.
את הופעתה האחרונה לפני פרישתה הסופית מהתעשייה עשתה קריסטל בשנת 1974 בסרט הפעולה של ריצ'רד פליישר "מר מג'סטיק" לצידו של צ'ארלס ברונסון.
לואיס פלדמן

ביוגרפיה.

פלדמן קיבל את התואר הראשון שלו (בהצטיינות) מטריניטי קולג', הרטפורד, בשנת 1946 שלו ואת התואר שני בשנה שלאחר מכן. בשנת 1951 הוא קיבל תואר דוקטור בפילולוגיה מאוניברסיטת הרווארד עבור עבודת המחקר שלו על ההיסטוריוגרפיה אודות קיקרו. הוא חזר לטריניטי קולג' כעמית הוראה ובסופו של דבר שימש כמרצה לקלאסיקות.
פלדמן החל ללמד ב"ישיבה יוניברסיטי" בתור מדריך ב-1955, והפך לעוזר פרופסור בשנת 1956, לפרופסור ב-1961 וב-1966 פרופסור מתמחה לספרות קלאסית. ב-1993 הוא מונה לפרופסור ב"ישיבה יוניברסיטי".
כחלק מהאקדמיה האמריקאית לחקר היהדות הוא קיבל מלגות ופרסים רבים. בתוך כך, מלגת קרן פורד (1951-1952), מלגת גוגנהיים (1963), מלגה מטעם קרן הזיכרון לתרבות יהודית (1969), וכן מענק מן האגודה האמריקאית לפילוסופיות (1972). הוא היה עמית בכיר במועצה האמריקאית למלומדות ב-1971, עמית במכון ללימודים מתקדמים ב-1994. וב-1981 הוא קיבל את פרס "מצוינות בהוראה לקלאסיקה". בנוסף, פלדמן נבחרה לנהל סמינרים במכללה למורים של הקרן הלאומית למדעי הרוח.

דעות וכתבים

פלדמן עסק במחקר של תחומים רבים. רוברט א. ואן Voorst התייחס לפלדמן כ"דיקן של המומחים ליוספוס", ופול אנג' מאייר התייחס לפלדמן כ "מדורג ראשון בהבנת יוספוס".
בתור היסטוריון, פלדמן עסקו בעיקר עם כתביו של יוסף בן מתתיהו, שלהם תפקיד בתוך מסגרת גדולה יותר של התרבות היהודית במהלך תקופת הבית השני. עבודתו של פלדמן על יוספוס נע בין דיונים על הדיוק ההיסטורי של יוסף בן מתתיהו לבין פרשנותו על המקרא. בסך הכל, פלדמן ראה ביוספוס בתור המפתח להבנת החיים היהודיים והאינטראקציות עם התרבות ההלניסטית במהלך העידן הגרקו-רומי. בנוסף לעבודתו על יוספוס, פלדמן פרסם מספר רב של עבודות על כתביו של פילון, כמו גם עבודות להתמודדות ישירה עם טבעו של החיים היהודיים בעת העתיקה.
עבודותיו של פלדמן זכו במלגה לטובת עבודתו על פילון ויוספוס, 1937-1962 (1963), מלגה למחקר על יוסף בן מתתיהו ווהמודרניות, 1937-1980 (1984), יהודים וגויים בעולם העתיק: עמדות, ואינטראקציות מאלכסנדר עד יוסטיניאנוס (1993), מחקרים במדעי היהדות ההלניסטית (1998), פרשנות יוסף בן מתתיהו על התנ"ך. (1998).
פלדמן גם תרגם כמה כרכים של המהדורה הביקורתית על עתיקות יהודיות. ותרם בהרחבה כתבי עת בתחום תוך כתיבת כ-170 מאמרים אקדמיים.
הוא גם שימש עורך במחלקת הספרות ההלניסטית עבור המהדורה הראשונה של האנציקלופדיה ליודאיקה וכן לאנציקלופדיית בריטניקה.