google/wiki40b huggingface dataset:
יאן סחפ

יאן סחפ (בהולנדית: Jan Schep;‏ 1898–1945) היה חסיד אומות העולם מהולנד שגורש למחנות ריכוז עקב פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה ונספה.

חייו והרקע שלו

יאן סחפ נולד ב-18 בנובמבר 1898 בעיר לקרקרק (Lekkerkerk) שבהולנד. בשנת 1919 הוא התיישב בעיר זייסט  שבהולנד, ליד רוטרדם והיה פקיד בכיר בעירייה.

פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש הולנד ובלגיה באביב 1940 רצתה הממשלה הגרמנית רישום נפרד של כל היהודים. בשנת 1943 דרשו הגרמנים להנפיק תעודות זהות חדשות. בתעודה החדשה נרשמו פרטים מזהים רבים כגון כתובת, מקצוע, שם בן הזוג, השתייכות דתית, גובה, צבע שיער ונדרשה חתימה בטביעת אצבע. רק עם תעודה זו היה אפשר להסתובב חופשי ולקבל כרטיסי מזון. אגף מרשם התושבים בעירייה היה אחראי להנפקת התעודות הללו. תעודות זהות של יהודים מסופקות עם "J". עתידה של יהדות הולנד היה בסכנה מוחלטת, בשל העובדה שכעת כל המידע הנחוץ על חייהם, עתה פתוח לעיניי הגרמנים. היות שלסחפ הייתה נגישות מידית למידע הרב על תושבי עירו (בשל היותו פקיד בעיריית זייסט), יכול היה לשנות ולזייף תעודות זהות של אזרחים, בעיקרם יהודים על מנת להצילם.
מיד עם קבלת ההוראה להנפקת תעודות זהות חדשות התארגנו באופן לא פורמלי כמה פקידים בעיריית זייסט והקימו מנגנון מחתרתי סודי, שתפקידו היה להנפיק תעודות זהות מזויפות לכל המסתתרים בתחומי העיר, יהודים ולא יהודים כאחד. בסביבות שנת 1942 סחפ הצטרף למחתרת, ועד מהרה הוא עמד בראש המנגנון המחתרתי והיה זה שאישר בחתימתו האישית כל אחת מן התעודות המזויפות הללו.
אנשי המנגנון דאגו גם להוציא מכרטסת מרשם התושבים תעודות של אזרחים שנרדפו בידי הנאצים ולהעלימם מעיני רודפיהם. גברת פול (Pool), מזכירתו של יאן סחפ, הייתה עדה לפגישה שהתקיימה בבית הוריה. בפגישה  חילק סחפ תעודות מזויפות לכמה אנשים, בכללם יהודייה צעירה בשם אווה דננבאום (Denneboom) לבית נתנס (Nathans). אווה באה על מנת לקבל מסחפ תעודות מזויפות לה ולשתי בנותיה- צביה ושולמית. יאן מסר לאווה תעודות זהות חדשות עם שמות בדויים -  צביה הפכה להיות וילי (Willy) ושולמית הפכה להיות יאני (Jannie) למשפחת ואן-רמרדן (Van-Remmerden). התעודות המזויפות העניקו להן זהות חדשה והצילו את חייהן.

חשיפת פעולותיו ומותו

ב-15 באוגוסט 1944 חשפו הגרמנים את הפעילות המחתרתית לזיוף התעודות. סחפ נחקר ונאסר בידי הס"ס והועבר למחנה המעבר ווכט (Vught) שבהולנד, ובספטמבר 1944 נשלח למחנה אורניינבורג (Oranienburg) שבגרמניה. עם התקרבות כוחות בעלות הברית הוצא לצעדת המוות לכיוון ברגן בלזן. על  פי מסמך של הצלב האדום משנת 1950, סחפ מת בברגן בלזן בין ה-4 באפריל 1945 ל-31 במאי 1945 (כלומר, ייתכן שמת לאחר שהמחנה כבר שוחרר על ידי הצבא הבריטי). גופתו לא נמצאה מעולם.

לאחר המלחמה

אחרי המלחמה נמצאו תעודות זהות מזויפות רבות שאושרו בחתימתו של סחפ, ונמצאו מסמכים רבים המדגישים את תפקידו המרכזי. כמו כן נמצאו עדויות שסחפ גם סייע בחיפוש מקומות מסתור לנמלטים. על סמך חומר הראיות בתיק, החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם, בישיבתה מיום 30 באפריל  2006, להעניק ליאן סחפ את התואר של חסיד אומות העולם. התואר הוענק לבניו יאן והנק סחפ ב-27.10.2006.
גרג באלרד

ביוגרפיה

באלרד נולד וגדל במזרח אינדיאנפוליס, בנם הרביעי מתוך חמישה של דוארד ומרי. הוא למד בתיכון קתולי אותו סיים ב-1972. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה התנדב לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא סיים קורס קצינים בבסיס קוונטיקו. הוא הוצב למשימות בקליפורניה, באוקינאווה שביפן, מישיגן ופנמה. שירת קצין מבצעים של גדוד נחתים ונשלח עמו ללחימה במלחמת המפרץ. בתום הקרבות הוצב בנמל ג'ובייל בערב הסעודית והיה אחראי לארגון ושילוח כוחות וציוד הנחתים חזרה לארצות הברית. בתקופה זו זכה לכינוי "ראש עיריית ג'ובייל". ב-1996 קודם לדרגת לוטננט קולונל, הוא סיים לימודי תואר שני במדעי הצבא באוניברסיטת חיל הנחתים. במשימתו האחרונה שימש קצין במטה פיקוד אירופה של ארצות הברית בשטוטגרט בגרמניה עד 2001. על שירותו עוטר באות לגיון ההצטיינות ובמדליית השירות הראוי לשבח.
לאחר שחרורו עבד בתאגיד התרופות באייר בשלוחת החברה באינדיאנפוליס ושימש מנהל ההפצה בצפון אמריקה. לאחר מכן עבד כיועץ עסקי עצמאי.
בנובמבר 2007 התמודד בבחירות לראשות עיריית אינדיאנפוליס כנציג המפלגה הרפובליקנית. הוא ניהל קמפיין "רזה" בתקציב של 300,000 דולר מול ראש העיר המכהן מזה שתי קדנציות, בארט פטרסון. מערכת הבחירות התמקדה בנושא העלאת מיסים שחלה על תושבי העיר בשנות כהונתו של פטרסון, על אף שפיגר בסקרים בלמעלה מ-10%, זכה באלרד בבחירות ברוב של 51% מול 47%. ניצחונו נחשב לאחת ההפתעות הגדולות ביותר בתולדות הפוליטיקה של אינדיאנה. בנובמבר 2011 זכה בבחירות לכהונה שנייה.
בינואר 2016 סיים את תפקידו. במקומו נבחר ג'וש אוגסט, חבר המפלגה הדמוקרטית.
באלרד נשוי לויני ואב לשניים.
אויטה (מחוז)

גאוגרפיה ואוכלוסייה

שטח המחוז הוא 6,339 קמ"ר, כשהאי חצוי מצפון לדרום ברכס געשי, הכולל סדרת הרים בגבהים של כ-1,500 מטרים. עובדה זו גורמת שהאי מכוסה ב-70% ביערות, ונהרות הזורמים מן הרכס משקים את הקרקע. כ-28 אחוז מכלל המחוז הוא פארקים לאומיים.
למחוז קו חוף באורך של 759 קילומטר, וערי נמל פזורות לאורכו.
במחוז מתגוררים (נכון לאוקטובר 2008) 1,201,715 תושבים. 13.3% צעירים (0-14), 60.6 בוגרים (15-64), והשאר מבוגרים. באותו מפקד, נכחו במחוז 11,034 לא-יפניים, עליה של 15.2% מהמפקד הקודם.

היסטוריה ושם המחוז

היווצרותו של המחוז קרתה ברסטורציית מייג'י, אז אוחדו מחוזות מפרובינציית בונגו ומפרובינציית בוזן לכלל מחוז בשם אויטה.
מקור השם הוא, על-פי מקור מהמאה ה-8, שבעת ביקורו של הקיסר קאיקו (קיסר אגדי מתחילת המאה ה-1 לספירה), אמר: "זו היא אכן ארץ שממה, אך היא עוד תהיה ארץ של שדות ענק", כשהמילה "ענק" ביפנית היא: "אוקיטָה", ומשם נשתלשל השם לאויטה.
דאון (עיר)

היסטוריה

הקלטים הקימו יישובים מבוצרים בהרים הסמוכים במאה ה-7 לפנה"ס. שרידים מהתקופה הרומית מעידים כי גם הרומאים נהגו לחנות ביישובים אלו. למעשה מקור שמו של היישוב במילה הקלטית-רומית "דוּנוּם" (Dunum) שפירושה "גדר" או "הר מבוצר". בסוף המאה ה-10 נשלט המקום על ידי האצילים שבנו את טירת דאון. העיר מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1075 על ידי תושב המקום אדלברו די דונה (Adalbero de Duna). ב-1346 קיבל המקום מעמד של עיר שכלל שוק מקומי ובית משפט. ב-1689 הרסו חיילים צרפתיים בצבאו של לואי ה-14 את טירת דאון לחלוטין. ב-1712 בנה האלקטור והארכיבישוף של טריר את הטירה (כיום בית מלון). ב-1951 קיבלה דאון מחדש מעמד של עיר.
רווה שגיא

רווה שגיא (נולד ב-1972) הוא סופר ישראלי.
שגיא הוא יליד קיבוץ גבת שבעמק יזרעאל. בנעוריו התאבד סבו בתלייה ושגיא היה זה שמצא אותו ללא רוח חיים. יסוד אוטוביוגרפי קשה זה נוכח בחלק מספריו, שזכו עם צאתם לשבחי המבקרים.
ספרו האחרון, "ספינות של קרבה", לוקט מתוך סיפורים שנכתבו במקור לקהל עוקביו של שגיא בפייסבוק, ביוזמתו של עורך ספריה לעם, משה רון.
שגיא  מתגורר עם אשתו השנייה יסמין, יש לו שני ילדים מנישואיו הראשונים, ושני ילדיה מנישואיה הראשונים, באזור השרון.
רצח עופרה וטל מוזס

הפיגוע

במוצאי שבת נסעה משפחת מוזס, האב אייבי, האם עופרה, הילדים ניר עדי וטל וחבר של הבן ניר, מכיוון אלפי מנשה לתל אביב, על מנת לקנות מתנות לרגל חג הפסח שחל כעבור יומיים. בעת שחלפו ליד הכפר חבלה, זרק המחבל מוחמד דאוד בקבוק תבערה לרכבם. הבקבוק התלקח והרכב הפך למלכודת אש.
עופרה מוזס שהייתה בחודש השישי להריונה, ישבה במושב הקדמי של הרכב. בקבוק התבערה נזרק לעבר השמשה הקדמית, בצד בו ישבה. אייבי מוזס ניסה להוציא אותה מן הרכב, אך לא הצליח לפתוח את דלת הרכב בצד בו ישבה בגלל עוצמת הפגיעה. בנם טל בן ה-5 נפצע אנושות, היה מאושפז בבית החולים, ונפטר מפצעיו לאחר שלושה חודשים. מוזס הצליח להוציא מהרכב את ילדיו עדי וניר שנפצעו קשה, וגם הוא נפגע קשה בפיגוע.

לאחר הפיגוע

המחבל נעצר בדצמבר 1987, בעת שניסה לבצע פיגוע נוסף בעזרת מכונית תופת ובלוני גז. הוא הודה בפני חוקריו שביצע את הפיגוע כחלק מניסיונו להתקבל לשורות הפת"ח. הוא נידון לשני מאסרי עולם ול-72 שנות מאסר נוספת. דאוד היה מועמד לשחרור במסגרת הפעימה הרביעית של שחרור המחבלים הפלסטינים במסגרת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים, אך בשל ביטול הפעימה הרביעית, הוא לא שוחרר מן הכלא.
כשנתיים לאחר הפיגוע הצטרף אייבי מוזס לארגון נפגעי פעולות איבה והיה לפעיל בארגון. משנת 2017 הוא משמש כיו"ר הארגון
נבחרת אינדונזיה בכדורגל

היסטוריה

נבחרת אינדונזיה, תחת השם "נבחרת הודו המזרחית ההולנדית בכדורגל" הייתה הנבחרת האסייתית הראשונה שהשתתפה בגביע העולם בכדורגל כאשר העפילה למונדיאל 1938. לדאבונה של הנבחרת האינדונזית היא הפסידה כבר במשחק הראשון 6:0 לנבחרת הונגריה והלכה הביתה כבר לאחר הסיבוב הראשון. משחק זה נגד נבחרת הונגריה הוא המשחק היחיד בתולדות הנבחרת במשחקי הגביע העולמי אי פעם. בשנת 1958 ניסתה הנבחרת הלאומית להעפיל למונדיאל 1958 ואף עברו בשלב המוקדמות את נבחרת סין אך לאחר מכן נאלצה לשחק נגד נבחרת ישראל שנגדה לא הסכימה לשחק ונבחרת ישראל עלתה אוטומטית למשחק נגד נבחרת ויילס בו העפילה נבחרת ווילס למונדיאל 1958.
נבחרת אינדונזיה סבלה מריחוק מפיפ"א מאז לשנת 1958 בגלל דעותיה הפוליטיות של מדינת אינדונזיה והנבחרת הושפעה מכך ישירות ובעקיפין. בשנת 1974 חזרה הנבחרת למפעל אך מאז לא הצליחה להגיע רחוק.
למרות הפוליטיקה, פגשה נבחרת אינדונזיה את נבחרת ישראל ב-30 במרץ 1972. המשחק התקים בבורמה (מיאנמר). בדקה ה 47 הבקיע ויקטור סרוסי שער ניצחון לישראל. בדקה ה 53 החטיא האינדונזי עבדול קדיר האינדונזי בעיטת עונשין מ 11 מטרים. מבין הישראלים קיבל צבי רוזן כרטיס צהוב, ובדקה ה 80 הורחק גיורא שפיגל בכרטיס אדום. פיפ"א לא הכירה במשחק זה כמשחק רשמי.
אינדונזיה ערכה את הופעתה הראשונה בגביע אסיה באיחוד האמירויות הערביות בגביע אסיה 1996 אך מתוך שלושה משחקים השיגה הנבחרת רק נקודה אחת בתיקו של שתי נקודות לכל נבחרת עם נבחרת כווית. ההופעה השנייה של הנבחרת הייתה בלבנון בגביע אסיה 2000 אך גם הפעם היא השיגה רק נקודה אחת מתוך שלושה משחקים. הנבחרת הצליחה להשיג מעט יותר בגביע אסיה 2004 שנערך בסין ובו הצליחה לנצח את נבחרת קטאר בתוצאה 1:2 וזהו הניצחון הראשון אי פעם של הנבחרת בגביע אסיה אך לצערה זה לא הספיק על מנת לעבור לשלב הבא.
אינדונזיה נמצאת בשנים האחרונות במומנטום טוב יחסית ואף הגיעה למקום שני 4 פעמים באליפויות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בכדורגל (לשעבר גביעי הטייגר בכדורגל). התואר היחיד של הנבחרת הוא ממשחקי דרום מזרח אסיה בשנים 1987 ו-1991.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אינדונזיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-160 בעולם, נכון ל-14 ביוני 2019 - ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. דירוג השיא 76 נמדד לראשונה בספטמבר 1998, והדירוג הנמוך ביותר 191 נמדד לראשונה ביולי 2016.
ונסה פרליטו

ביוגרפיה

פרליטו נולדה למשפחה ממוצא איטלקי בברוקלין שבניו יורק. אביה מת ממנת יתר כשהייתה בת שנתיים. לאימה ולאביה החורג יש סלון יופי בברוקלין. ב-2007 הביאה לעולם את בנה היחיד ומגדלת אותו כאם חד-הורית.

קריירה

פרליטו נודעה בתפקידיה בסדרות "הסופרנוס", "CSI: ניו יורק" והעונה השלישית של הסדרה "24", בסרט "Man of the House", ובסרטו של קוונטין טרנטינו "חסין מוות".
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת המשטרה "גרייסלנד" של רשת USA, בתפקיד סוכנת ה-FBI קתרין "צ'ארלי/צ'אק" דה-מרקו, למשך 3 עונות עד לסיום הסדרה ב-2015. 
בשנת 2016 החלה לשחק בעונה ה-14 של הסדרה "NCIS" בתפקיד תמי גרגוריו. את תפקיד זה המשיכה לעשות גם בעונות 15 ו-16.
ארגנטומטריה

שיטת פיאנס

(באנגלית fajans) בשיטה זו משתמשים באינדיקטור ספיחה, האינדיקטור במקרה זה הוא צבע הפלואורסצאין כשמטענו שלילי, לפני הנקודה האקוויוולנטית יש עודף של יוני כלוריד בתמיסה וחלקם מצטברים על פני המשקע ומקנים לו מטען שלילי, לאחר הנקודה עודף המטען על המשקע הוא חיובי בגלל עודף יוני הכסף בתמיסה. סיפוח הפלואורסצאין משנה את צבע המשקע.
קלוד אקה

פרופסור קלוד אקה (אנגלית: Claude Ake; ‏18 בפברואר 1939 - 7 בנובמבר 1996) היה מדען מדינה ניגרי. 
אקה קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה, בשנת 1966. ובמהלך חייו החזיק במשרות אקדמיות במוסדות אקדמיים בעולם, לרבות אוניברסיטת ייל בארצות הברית, אוניברסיטת ניירובי בקניה, אוניברסיטת דאר א סלאם בטנזניה ואוניברסיטת פורט הארקורט בניגריה. הוא היה פעיל בפוליטיקה של מולדתו, ניגריה, אך השיג את פרסומו בשל עבודתו בנוגע להתפתחות הבינלאומית והדמוקרטיה. הוא היה מומחה לענייני אפריקה והביע דאגה מהשפעות הליך הגלובליזציה על היבשת האפריקנית ועל הדמוקרטיה בעולם. 
אקה נהרג בתאונת מטוס בטיסה בין פורט הרקורט ולגוס.
מלון קרלטון (קאן)

האינטרקונטיננטל קרלטון בקאן (באנגלית: The InterContinental Carlton Cannes) הוא מלון יוקרה בן 338 חדרים שנבנה ב-1909, הממוקם ברחוב La Croisette 58 בקאן שבריביירה הצרפתית והוכרז בידי ממשלת צרפת כבניין היסטורי לאומי.
כחלק מקבוצת המלונות אינטרקונטיננטל, קרלטון מפורסם בכך שהוא מארח את כוכבי תעשיית הסרטים מרחבי תבל במהלך פסטיבל הסרטים השנתי הנערך בקאן. המלון גם מוצג בווידאו קליפ הידוע של אלטון ג'ון משנת 1983 לסינגל "I'm Still Standing". וחזיתו ותוכו הופיעו בווידאו קליפ של ניו אורדר משנת 1993 לסינגל "World ‏(The Price of Love)". המלון גם שימש כאתר צילומים לסרטו של אלפרד היצ'קוק "לתפוס גנב" בכיכובם של גרייס קלי וקרי גראנט.
בעת שהותה במלון קרלטון במהלך פסטיבל הסרטים בקאן של שנת 1955, השחקנית זוכת פרס האוסקר גרייס קלי הצטלמה ונפגשה עם הוד מעלתו רנייה השלישי, נסיך מונקו, מה שהוביל לבסוף לנישואים בשנת 1956 ולהפיכתה להוד מעלתה הנסיכה גרייס.
כיפותיו המיוחדות של קרלטון בשתי הפינות המביטות אל הים תוכננו כדי לדמות את שדיה של קרולינה אוטרו (Caroline Otero), לה בל אוטרו ("La Belle Otero"), הקורטיזנה של הריביירה הצרפתית במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה. הקומה השביעית המהודרת של קרלטון היא המסעדה הקרויה La Belle Otero לכבודה. בנוסף אליה יש זוג מסעדות פחות פורמליות לה קוט (La Côte) ולה בראסרי (La Brasserie), בקומת הקרקע.
המלון התפרסם גם ב-1994, כשהתרחשה בו אחת הגניבות הגדולות בהיסטוריה. לפי הדיווח נגנבו תכשיטים בשווי של 43 מיליון דולר מחנות התכשיטים של המלון. גם הגנבים וגם התכשיטים לא נמצאו עד עצם היום הזה.
קרצינומה של הקיבה

קרצינומה של הקיבה הוא גידול סרטני בקיבה (ראו סרטן הקיבה), ממקור אפיתליאלי.
כ-91%-95% מהמקרים של סרטן קיבה הם קרצינומה של הקיבה. קרצינומה זו קרויה גם אדנוקרצינומה היות שהיא מאופיינת במבנה בלוטי. באזורים מסוימים, למשל יפן ופינלנד, מופיעה תדירות גבוהה של גידולי קרצינומות, ובאזורים אחרים התדירות נמוכה - כמו בארצות הברית. ייתכן שהסיכון המוגבר להופעת קרצינומה קשור באכילת מזון הנשמר על ידי ניטרטים, דגים מעושנים, או במיעוט מוצרי חלב, פירות וירקות בהרכב התזונתי. כ-60% מהקרצינומות יתרכזו באזור הפיילורוס והאנטרום (החלקים הקרובים יותר לתריסריון.
קרצינומה של הקיבה יכולה להופיע כגוש בולט, ככיב, או כהתעבות של הדופן. התעבות הדופן נקראת linitis plastica (הדופן הופכת קשה ועבה, linitis=עץ). נפוליאון סבל ככל הנראה מ- linitis plastica.

אופן התפשטות הקרצינומה

הקרצינומה מתחילה להתפשט באופן מקומי, ולאחר מכן חודרת לדופן הקיבה, תת-רירית, שרירית, סרוזה וכולי. הקרצינומה יכולה להיות שטחית ולהתפשט רק ברירית ולא יותר עמוק- זוהי קרצינומה שטחית הקרויה גם Early gastric carcinoma. הפרוגנוזה של קרצינומה שטחית היא טובה יחסית- 95% עד 100% שרידות לאחר 5 שנים, זאת לעומת קרצינומה חודרנית של הקיבה, עם פרוגנוזה גרועה יחסית.
הקרצינומה יכולה לשלוח גרורות, דרך לימפה וכלי דם.
גרורות דרך נוזל הלימפה מופיעות בבלוטות לימפה הנמצאות בשומן העוטף את עקומות הקיבה, וכן לבלוטות לימפה מרוחקות יותר- כגון, בלוטות לימפה במדיאסטינום, בלוטות לימפה בצד ה- supra clavicular השמאלי, בלוטות לימפה של הכבד והלבלב. שליחת גרורות דרך מערכת הדם תביא לגרורות בכבד ובאיברי מערכת העיכול, אך גם לריאות, ואף לשחלות. גרורות של סרטן הקיבה לשחלות קרויה גם Kruckenberg tumor.

תסמינים וטיפול

רוב הקרצינומות בשלבים המוקדמים נטולות תסמינים. הופעת התסמינים נובעת מהפרעות בתנועתיות הקיבה או מחסימות בה כתוצאה מהגידול. החולה יחוש מלאות, חולשה, ירידה במשקל וחוסר תיאבון. הירידה במשקל היא תסמין בולט, המעיד בדרך כלל על נוכחות מפושטת של הגידול. הקאות מופיעות בשלב מאוחר של החסימה. גם דימום חד עלול להיות סממן לקרצינומה של הקיבה, ולעיתים יש התנקבות של החלל. בבדיקה ניתן למשש גוש קשה, לא רגיש ונייד באפיגסטריום. הטיפול המקובל בקרצינומה הוא כריתת הגידול. כריתה זו מביאה להחלמה מלאה רק בחלק מהמקרים (כ- 30% עד 60%). ההישארות בחיים מעל 5 שנים אינה גבוהה- בממוצע כ- 15% מהמקרים.
חסידות צאנז

חסידות צאנז הוא שמה של שושלת חסידית שמקורה בעיר סאנץ (נובי סונץ') שבגליציה, השושלת נוסדה על ידי האדמו"ר רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
רבי חיים היה תלמיד מובהק של רבי נפתלי צבי מרופשיץ. את חצרו פתח לאחר פטירת רבי אשר ישעיה מרופשיץ, חתנו של רבי נפתלי צבי.
לאחר פטירתו (כ"ה בניסן תרל"ו, אפריל 1876) הקימו ששת בניו חצרות עם שמות חדשים וחסידי אביהם התפצלו ביניהם, אך רובם הלכו לבנו הבכור, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. בנו הרביעי, רבי אהרן, נשאר לכהן כרב ואדמו"ר בצאנז אך כונה 'רב הקרייז' כלומר רב האזור ('הגלילות'), תואר שהיה לו כבר בחיי אביו. גם בדורות שלאחריהם חלו התפלגויות בתוך החצרות של השושלת ועשרות חצרות שונות הוקמו מהשושלת, והתקיימו עד השואה.

חסידות צאנז לאחר השואה

לאחר השואה הקים רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם את קריית צאנז בנתניה. למרות זאת הוא כונה בדרך כלל "הרבי מקלויזנבורג", על שם מקום רבנותו לפני השואה. כיום מקובל לכנות את חצרו של בנו בישראל, רבי צבי אלימלך הלברשטאם, בשם צאנז בלבד, והוא מכונה "הרבי מצאנז".
אורי בנאי

ביוגרפיה

אורי בנאי הוא נצר למשפחת בנאי - בנו של גברי בנאי מנישואיו הראשונים לאורנה שק, ואחיו של הזמר בועז בנאי מצד אביו.
החל את דרכו בעולם המשחק בגיל צעיר, כששיחק כילד בסדרת הטלוויזיה לילדים "רגע עם דודלי" בפרק "כאשר אנחנו ביחד" ששודר ב-1978. בין השנים 1986–1987 היה חבר בלהקת צעירי תל אביב. בצה"ל שירת בלהקת פיקוד מרכז. בין השנים 1994–1995 למד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק.

בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1992 גילם את בועז בסרט "ללקק ת'תות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. הסרט סיפר על מאחורי הקלעים של להקה צבאית בה מתחרים צעיר עשיר וצעיר עני על מקום בלהקה ועל ליבה של הכוכבת. בין השנים 1992–1996 גילם את תומר בן דוד בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" שביימה יעל גרף. ב-1993 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "תוססס" בערוץ הראשון. ב-1994 גילם את אברם בסרט "שחור" שכתבה חנה אזולאי הספרי וביים שמואל הספרי. ב-1994 גילם תפקיד קטן של נהג משטרה בסרט ההוליוודי "מבוך הגיהנום" (hellbound) שביים אהרון נוריס. ב-1996 גילם את משה בסרט "מי האבא?" שביים אלי קנר. באותה שנה החל לשחק בטלנובלה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין ושודרה בהוט. בין השנים 1997–2001 גילם את איגי ההומוסקסואל - ואף השתתף בנשיקה ההומוסקסואלית הטלוויזיונית הראשונה - בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" שביים איתן פוקס. ב-1998 גילם את גידי בסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם" שכתבה וביימה עירית לינור.
ב-2001 גילם את לאון בוצ'צ'ו בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" שכתבו ליאורה קמינצקי וורד שפירא וביימו ליאורה קמינצקי ונתי אדלר. ב-2005 דיבב לעברית דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "אגדות אנדרסן". ב-2006 גילם את שימי לוי בסדרת הטלוויזיה "ילדות רעות" שביים עדי בנימינוב. ב-2008 גילם את מורדי דהאן בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" שביים יריב הורוביץ. ב-2009 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום" ששודרה בערוץ הופ!. ב-2010 הופיע בסרט התיעודי "שרון עמרני: זכרו את השם" של יאיר רוה, שמתחקה אחר דמותו של עמרני ואחר מקורות ההשראה של יצירתו. ב-2017 גילם את ד"ר ענבר בסדרת הטלוויזיה "מתים לרגע".

בתיאטרון

ב-1994 השתתף בקבוצת "המנגבים בשרוול" לצד יורם חטב, אסף אשתר, מירב גרובר וארז בן הרוש שהעלתה מופעי סטנד-אפ קומדי בבית ציוני אמריקה. בנאי גילם שם מספר רב של דמויות קומיות. ב-1997 גילם את אורי במחזמר "הממלכה הקסומה של הוגו" שכתב אוהד אשכנזי ומבוסס על משחק המחשב "הוגו".
בתיאטרון הבימה: מאז 1998 מגלם את בן ציון ואת מאיר במחזמר "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי. באותה שנה השתתף בהצגה "לא בגלל הזכרונות" - הצגה ליום השואה שכתבה וביימה נויה לנצט, ובהצגה "רצח פוליטי" שכתבו גדעון לוי ושלומי משיח ועיבד וביים יגאל עזרתי. ב-1999 גילם את יקי בהצגה "כריש פטיש" מאת פיליפ רידלי שביימה נויה לנצט. החל מ-2005 מגלם את למך בהצגה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים אילן רונן. ב-2013 שיחק בהצגה "ליזיסטרטה" שכתבו אלי ביז'אווי ואודי בן משה (ע"פ אריסטופאנס) וביים אודי בן משה. ב-2017 החל להשתתף לצד מיי פיינגולד ומקהלת מורן בהצגה המוזיקלית לילדים "גונבי הנשיקות" מאת נאוה סמל ובבימויו של עודד קוטלר בתיאטרון צוותא.

חיים פרטיים

בשנת 2000 התחתן עם לני שחף, וב-2009 התגרש, ולו בן ובת ממנה.
ב-2014 התחתן בשנית עם ענת גופמן, וממנה הוא אב לבן.
מתגורר בתל אביב.
לאג

לאג (אנגלית: Lag) הוא עיכוב תקשורתי בין מספר מחשבים, בתקשורת נתונים, ובפרט באינטרנט, כך שהנתונים מגיעים אל היעד לאחר הזמן שבו הם נחוצים או רלוונטיים.

לאגים במשחקי רשת

במשחקי רשת, הלאג מורגש בעיקר כאשר השרת של המשחק נמצא במרחק רב יותר באופן משמעותי משחקן מסוים ביחס לשחקן אחר. כתוצאה מכך, כל הפעולות של השחקן הרחוק מגיעות מאוחר יותר מן הפעולות של השחקן הקרוב יותר לשרת, ונוצר חוסר תיאום בין פעולות השחקנים.
יולימאר רוחאס

ביוגרפיה

רוחאס נולדה בקראקס ובגדלה באנסואטגי שבוונצואלה. בנעוריה הצטיינה בכדורעף, בקפיצה לגובה, בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באליפות דרום אמריקה באתלטיקה עד גיל 20 ב-2011, זכתה במדליית ארד באליפות דרום אמריקה עד גיל 23 ב-2012, ובמדליית כסף במשחקים הפאן אמריקאיים עד גיל 20 ב-2013.

2014

ב-2014 זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה במשחקי דרום אמריקה ובמדליית זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת באליפות דרום אמריקה עד גיל 23. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים באותה שנה סיימה רביעית בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. ב-2015 זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת וסיימה רביעית בקפיצה לרוחק באליפות דרום אמריקה באתלטיקה שהתקיימה בלימה. בסוף השנה החלה להתאמן תחת הדרכתו של איוואן פדרוסו.

אלופת העולם באולם

באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד מרץ 2016 זכתה רוחאס במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.41 מטר, לפני קריסטין גייריש מגרמניה (14.30 מטר) ופרסקבי פפצ'ריצו מיוון (14.15 מטר).

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.98 מטר, אחרי קתרין איברגואן מקולומביה (15.17 מטר) ולפני אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.74 מטר). היה זה ההישג הטוב ביותר של ונצואלה באולימפיאדת ריו, וההישג הטוב ביותר לאישה מוונצואלה במשחקים האולימפיים.

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט לונדון בשנת 2017 זכתה רוחאס במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.91 מטר, אותה קבעה בקפיצה החמישית, לפני קתרין איברגואן (14.89 מטר) ואולגה ריפקובה (14.77 מטר).

2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם במרץ 2018 היא הגנה על תוארה וזכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.63 מטר, בקפיצה החמישית לאחר שדורגה במקום השלישי, לפני קימברלי ויליאמס מג'מייקה (14.48 מטר) ואנה פלטיירו מספרד (14.40 מטר).

2019

ביוני 2019 שיפרה את שיאה האישי בקפיצה משולשת ל-15.06 מטר. באוגוסט 2019 זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימה בלימה בשיא משחקים ושיא לאומי חדש  של 15.11 מטר. בספטמבר שיפרה את שיאה האישי וקבעה שיא אמריקה חדש של 15.41 מטר, תוצאה המדרגת אותה שנייה בכל הזמנים.
באליפות העולם זכתה במדליית זהב בתוצאה של 15.37 מטר.

חייה האישיים

רוחאס היא לסבית. אחותה הקטנה אף היא אתלטית ומתחרה בזריקת דיסקוס.
מגרדת

מגרדת (באנגלית: Scraper) או מגרדת ממונעת (Motor Scraper) הוא ציוד מכני הנדסי שמשמש לגירוד ויישור הקרקע כחלק מעבודות סלילה של כביש או מסילת רכבת. המגרדת היא מעין טרקטור דו-אופני הגורר אחריו עגלה שהיא כיעה ענק.
המגרדת מורכבת מ-2 חלקים: גורר (טרקטור) וגרור. הגרור נקרא "Hopper" (בתרגום חופשי פירושו "עגלת-יעה", "עגלה" או "יעה"). 
ה-hopper הוא עגלה עם קצה חד ומשופע ("להב") שמזכירה יעה גדול. העגלה ניתנת להנמכה ולהגבהה באמצעות בוכנות הידראוליות. כאשר העגלה מונמכת הקצה הקדמי של היעה, הלהב, חותך וחודר אל הקרקע ותוך כדי תנועה קדימה של הטרקטור נגרף עפר אל תוך כלי הקיבול (Bowl) של העגלה עד שהוא ממלא אותה. כאשר ה-Bowl מלא, כאשר קיבולתו היא בין 8 לבין 34 מטר מעוקב של עפר כתלות בדגם, העגלה מוגבהת, והמגרדת יכולה להעביר את העפר למקום הפריקה (fill site). באזור הפריקה, נפתחת הדופן הקדמית של העגלה (באמצעות בוכנה הידראולית) ובוכנה אחרת דוחפת את כל הדופן האחורית של ה-Bowl קדימה, באופן בו העפר נשפך בשכבה אחידה, מחלקה הקדמי של העגלה, ככל שהטרקטור ממשיך להתקדם. בסיום ריקון העגלה, חוזרת המגרדת הריקה לאתר החפירה (cut site) ומתחילה מחדש את מחזור העבודה.
למרות מהירותן הגבוהה של המגרדות הממונעות, של עד כ-60 קמ"ש, ויכולת ההעמסה והפריקה המהירה שלהן, הרי מפאת גודלן, הן אינן רשאיות לנוע בכבישים ציבוריים. לכן המגרדות הממונעות משמשות בעיקר למרחקים קצרים יחסית בתוך אתרי עבודות עפר, כאשר אזורי החפירה והפריקה (cut-and-fill areas) קרובים אחד לשני וכל אזור ארוך דיו על מנת שהמגרדת תוכל לנסוע מספיק כדי למלא את העגלה. למגרדות הכבדות יש שני מנועים: אחד מפעיל את גלגלי הגורר הקדמיים והשני את גלגלי העגלה האחוריים. המנועים מגיעים להספק של עד 550 כוחות סוס (400 קילוואט). בעת ההעמסה, נעזרים בדחפור על מנת לדחוף את המגרדת.
בישראל מקובל השימוש במגרדות בעלות יכולת העמסה עצמית. במגרדות אלו, המתאימות לשימוש בקרקע קשה ויבשה, יש מסוע המורכב ממוטות פלדה בעלות חתך מתאים לחפירה, המורכב ישירות מעל ללהב היעה. המסוע, המופעל באמצעות מנוע הידראולי, מעמיס את העפר אל תוך העגלה, תוך התקדמות המגרדת. בעת פריקת העפר, פועל המסוע בכיוון הפוך, ומסייע בפריקת העפר.
פעולת המסוע מייתרת את הצורך בדחיפת המגרדת על ידי דחפור בעת ההעמסה, ומאפשרת פעולה עצמאית של המגרדת ללא היעזרות בכלי צמ"ה נוספים. 
יתרון נוסף לעבודה באמצעות המסוע, הוא ריסוק רגבי העפר הגדולים בעת ההעמסה והפריקה, ושפיכת העפר ברגבים קטנים ואחידים.
קרקר

קרקר (בעברית קרוי גם מַצִּיָּה, אם כי שם זה משמש גם למצה בריי - מאכל הנאכל בפסח), הוא ביסקוויט מלוח, דק, יבש ופריך שפותח מביסקוויטים שהיו נהוגים כמזון למסעות ימיים - זולים ובעלי חיי מדף ארוכים.
ב-1801 פתח ג'וסיה בנט מפעל אפייה במילטון, מסצ'וסטס ומכר "ביסקוויט מים" - ביסקוויט עשוי קמח ומים שישרוד במסעות ימיים ארוכים היוצאים מנמל בוסטון. השם "קרקר" ניתן למאפה בשל הצליל שנשמע בעת אפייתו. חברה זו מכרה קרקרים ששימשו במלחמת האזרחים של ארצות הברית. המפעל עדיין ממוקם במילטון ומוכר קרקרים.
בצק הקרקר מחורר כדי למנוע יצירת כיסי אוויר בעת האפייה. לעיתים מוסיפים לבצק גבינה או תבלינים. קרקרים נאכלים כשלעצמם או עם גבינה קשה, ממרח פטה, ממרח גבינה רכה ועוד. מוגשים לעיתים בארוחת מזנון לצד ממרחים ומטבלים שונים.
בארצות הברית קיימים סוגי קרקרים המוגשים לצד מרק או בתוכו, למשל קרקרים משושים המכונים "קרקר צדפות" משום שמגישים אותם עם צ'אודר צדפות.