google/wiki40b huggingface dataset:
המטבח הפרסי

המטבח הפרסי (בפרסית:آشپزی ایرانی) הוא המטבח הנהוג באיראן.
הסגנון הקולינרי של המטבח הוא ייחודי לו, אף על פי שהשפיע מבחינה היסטורית והושפע מהאזורים הסמוכים לאיראן בשלבים שונים לאורך ההיסטוריה. המטבח הפרסי מורכב מהשפעות של המטבח ההודי, הטורקי, וממרכז אסיה. בנוסף המטבח הטורקי מאוד מושפע מהפרסי בשל קרבה גאוגרפית, יחסים בין עדות. המטבח הפרסי השפיע מאוד על המטבח האפגני ובעיקר לחלקים הדרומי של הודו בתקופת האימפריה המוגולית. מאכלים רבים מפורסמים הקשורים למזרח התיכון, מוצאם הוא מאיראן.

המטבח הלאומי

המטבח הפרסי כולל מגוון רב של מזונות החל מקבב, חורשט (תבשיל שמוגש עם אורז לבן פרסי, אחת הגרסאות המפורסמות היא חורשט סבזי שנקראת גם גורמה סבזי), אפר, טורשי, פילאף ומגוון רחב של סלטים, מאפים ומשקאות.

אורז

לא ידוע מתי האורז (המכונה באיראן ברנג'י) הובא לאיראן, מאזור הודו. השימוש בו החל בסוף המאה ה-16 בסניף מרכזי של הבישול הפרסי. ישנם זנים שונים של אורז באיראן. באופן מסורתי האורז הוא המצרך העיקרי הנפוץ ביותר באזור הגידול בצפון איראן, ובתיהם של העשירים. ואילו בשאר הלחם הכפרי היה המצרך הדומיננטי.

ירקות ופירות

החקלאות באיראן עשירה בפירות וירקות. קערת הפירות טריים היא הנפוצה ביותר ברוב האזורים הפרסיים, ומנות של ירקות ועשבי תיבול הן תוספות נפוצות במרבית הארוחות.
אקלים המזרח התיכון תורם לגידול הפירות. כאשר פירות טריים אינם זמינים, מגוון גדול של פירות יבשים כמו תמרים, תאנים, פירות הדר, משמש, אפרסקים משמשים במקומם. הרשימה הרשימה של פירות טריים כוללת דובדבנים, תפוחים, אגסים, תאנים, רימונים, שזיפים, ועוד מגוון גדול.
החציל נחשב ל"תפוח האדמה של איראן". האיראנים אוהבים סלטים ירוקים ברוטב שמן זית, מיץ לימון, מלח ופלפל ומעט שום. ירקות כמו דלעת ותרד משמשים בדרך כלל למנות אורז ובשר. עגבניות, מלפפונים ועוד מלווים את הארוחה.

משקאות וקינוחים

המשקה המסורתי המלווה את המנות הפרסיות הוא איירן, משקה יוגורט המוגש קר. המשקה פאולודה שקיים 400 שנה, נחשב משקה פופולרי באיראן. משקאות אחרים כוללים בן-חילף טף, מיץ גזר ועוד. ישנם משקאות שאינם מוגשים עם ארוחות, למשל מילקשייק בננה, לימונדה, ומיץ אבטיח. מיץ רימונים גם הוא פופולרי מאוד ובשנת 2007 הפך לפופולרי בצפון אמריקה.

גונדי

גונדי הוא מאכל יהודי-פרסי של כופתאות עגולות ואווריריות מבשר עוף טחון וקמח חומוס. הגונדי מוגש עם המרק שבו הוא התבשל, לעיתים על גבי מצע של אורז לבן. מוכן ומוגש באופן מסורתי ביום שבת. בנוסף לגונדי בגרסה הזו, שנקראת לעיתים גונדי נוכודי, קיימים סוגים נוספים של גונדי, ביניהם גונדי ברנדג'י, שעשוי מבשר טחון, אורז ועשבי תיבול.
ג'יימס מקדיוויט

השכלה

ב-1959 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת תעופה מאוניברסיטת מישיגן.

שירות צבאי

ב-1951 התקבל לחיל האוויר האמריקאי. ב־1952 סיים את בית הספר לטיסה, ונשלח לקוריאה, שם ביצע 145 משימות קרביות במהלך מלחמת קוריאה, במטוסי F-80 ו־F-86 בטייסת ההפצצה ה־35. שב לארה״ב בספטמבר 1953 ושירת בטייסת היירוט ה־19 כטייס ועוזר קצין מבצעים. בנובמבר 1954 למד בבית הספר לטיסה מתקדמת של חיל האוויר, וביולי 1955 הוצב בטייסת היירוט 332 בניו ג'רזי כטייס, קצין מבצעים, ומאוחר יותר ומפקד טיסה. ב־1957 יצא ללימודים באוניברסיטת מישיגן במסגרת המכון הטכנולוגי של חיל האוויר.
הוא בוגר בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי וקורס טיסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר. הוא שירת כטייס ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.

שירות בנאס"א

בספטמבר 1962 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט. בין 3 ל־7 ביוני 1965 היה מפקד ג'מיני 4. במשימה זו ביצע פעילות חוץ רכבית. במשימת ג'מיני 5 היה "קפקום", איש הקשר בין הקפסולה (החללית) לחדר הבקרה. ב־3 במרץ 1969 שוגר למשימת אפולו 9 כמפקד המשימה.
במאי 1969 מונה למנהל פעולות נחיתה על הירח, והוביל צוות שתכנן את תוכנית המחקר הירחי, ותכנן מחדש את החללית על מנת להשיג משימה זו. באוגוסט אותה שנה מונה למנהל תוכנית החללית אפולו, והיה מנהל התוכנית של אפולו 12, 13, 14, 15 ואפולו 16.

לאחר נאס"א

פרש מחיל האוויר בדרגת בריגדיר-ג'נרל (תת-אלוף) ביוני 1972. מונה לסגן נשיא מינהלי לעניינים תאגידיים בחברת קונסומר פאוואר. במרץ 1975 מונה לסגן נשיא של חברת פולמן, ובאוקטובר אותה שנה מונה לנשיא חטיבת הסטנדרטים של פולמן, חטיבת קרונות הרכבת, ומאוחר יותר קיבל אחריות על החכרה, הנדסה ובניה בחברה. חברה זו היא היצרן הגדול ביותר של קרונות רכבת בארצות הברית.
בינואר 1981 מונה לסגן נשיא בכיר לניהול אסטרטגי בחברת רוקוול. חברה זו ייצרה בעבר את מנועי הסטורן 5, ואת מעבורת החלל. פרש לגמלאות באפריל 1995.
נורד אקספרס

נורד אקספרס היה קו רכבת סדיר, שנוסד בשנת 1896 על ידי חברת הרכבות הבלגית (מפעילת האוריינט אקספרס המפורסמת) "החברה הבינלאומית לקרונות שינה וקווי אקספרס אירופיים" (Compagnie Internationale des Wagons-Lits et Grands Express Européens). הקו קישר את סנקט פטרבורג עם פריז ואיפשר, בקו המשך, מעבר בין בירת האימפריה הרוסית לנמל ליסבון וממנו לארצות הברית. מסלול הקו המקורי עבר בערים: פריז - בריסל - קלן - הנובר - ברלין - קניגסברג (כיום קלינינגרד) - דינבורג (כיום דאוגבפילס) - סנקט פטרבורג.
בנקודת המעבר בפרוסיה המזרחית נאלצו הנוסעים להחליף רכבות עקב השוני ברוחב המסילה בין השיטה הרוסית לאירופאית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הסתיים הקו בוורשה, פולין. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קו הרכבת מגדולתו. התפתחות מטוסי הנוסעים, על יתרונותיהם, המלחמה הקרה וירידת מסך הברזל על אירופה היקשו על פעולתה הסדירה של הרכבת שחצתה את היבשת.
בין תום מלחמת העולם השנייה לשנת 2007 שימש שם הקו לרכבת בקו פריז - קופנהגן ומאז קוצר לקו פריז - המבורג.
יסעורון אטלנטי

אזורי המחיה

היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט. מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה. 
בעונות הרבייה הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים.
שלא בעונת הרבייה, הוא מבלה את רוב זמנו מעל האוקיינוסים. בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה. רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה. המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו. היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון.

תיאור ואורח חיים

אורכו של היסעורון האטלנטי 18 - 21 ס"מ, ומוטת כנפיו - 43 עד 48 ס"מ. ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן. מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון. יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו. נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם. 
ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון. כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו. הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות. הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות. ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן.

אריכות ימים והתארכות הטלומרים

תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה.
ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת. ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים. תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים. ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים.
האן (נהר, סין)

נהר האן (בסינית: 汉江; ידוע גם בשמותיו הסיניים Hanshui, Han Jiang) הוא הגדול ביובלי מערכת היאנגצה במרכז סין. אורכו 1,532 ק"מ, ואגן הניקוז שלו מקיף 174,300 קמ"ר. הנהר נתן את שמו לשושלת האן ומכאן גם ההגדרה העצמית של הסינים כבני האן.
נהר האן יוצא מדרום-מזרח מחוז שאאנשי וזורם דרך מחוז חוביי בכיוון צפון-מערב –דרום-מזרח. בשפכו ליאנגצה שוכנת העיר ווהאן. על אפיקו בצפון-מזרח חוביי הוקם בשנים 1958–1973 סכר הידרואלקטרי דנז'יאנגקו (Danjiangkou Dam), ומאז עוד הוגבה. האגם שנוצר בעקבותיו הוא הגדול באגמים המלאכותיים בסין.
האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה

האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (בצרפתית: Union géodésique et géophysique internationale - IUGG) הוא מוסד ללא כוונת רווח בינלאומי ששם לו למטרה ללמד, לטפח ולתעד את המחקר של גאודזיה וגאופיזיקה ברחבי העולם. 
האיגוד נוסד בשנת 1919 בבריסל, בלגיה ועבר לאחר מכן אל העיר פוטסדם בגרמניה. השפה הרשמית בארגון נשארה צרפתית גם לאחר המעבר אל גרמניה. האיגוד שם לו למטרה לקדם ולתאם עבודות מחקר הקשורות בשינויים הפיזיקליים והכימיים של כדור הארץ בעזרת תצלומי אוויר ולוויין. האיגוד מבצע מחקרים גם על בחלל וכוכבי הלכת. האיגוד מאגד תחתיו את כל הארגונים המקצועיים והמדעיים העוסקים בתחומי הגאודזיה והגאופיזיקה ובשיתוף עם מוסדות אקדמיים. 
האגודה הבינלאומית לגאודזיה הוא ארגון בינלאומי נוסף הפועל תחתיו ברחבי העולם. "אגודה ישראלית למשאבי מים" היא השלוחה הישראלית שלו בישראל.
הבו בנות לאילת

תקציר העלילה

באילת יש מצוקת דיור. שלמה (שלמה בר שביט) מבקש מנציג משרד השיכון (ברוך דוד), חדר נוסף על מנת לערוך בו ניסויים על מכונת קירור מהפכנית אך נענה שרק אנשים נשואים מקבלים חדר נוסף. בעיתונים מתפרסם שיש מצוקת דיור לרווקים באילת ושדכן תל אביבי (רפאל קלצ'קין) חושב שזו הזדמנות להרוויח. הוא מדפיס מודעות פרסומת, נוסע לאילת ומחלק אותן בכל העיר. הוא נפגש עם שלמה ומוסר לו תמונות של שלוש מועמדות מתאימות לו. שלמה מתבונן בתמונות לקול צחוקו של יוסקה (נחום שליט), אחד מפועלי הנמל ובוחר בתמונה של דורה (אלישבע מיכאלי).
ישראל (דוד רם) הוא מנהל התפעול בנמל אילת גבר נאה שלא ממהר להתחתן. מזכירתו היא שוש (יעל דרויאנוב) והיא נוסעת לחופשה בתל אביב עם בעלה מיכה (אורי לוי) ושלמה מתלווה אליהם.
שלמה מחפש דירה זולה והסרסור אברשה ( חיים פולני) מפנה אותו למלון זול. שלמה מתגלח ולפתע נכנסת לחדר אישה (ברכה נאמן). הוא חושב שהיא מנקה מהמלון אך מתחוור לו שהיא יצאנית והוא בורח משם במהירות.
לנמל התעופה בלוד מגיעה בטיסה אביגיל סולומון (אווה ליאון) ומתקבל על ידי נציג משרד התיירות (ליאו פילר). לאחר מלחמת העצמאות בה שירתה בחטיבת גולני היא טסה לארצות הברית ועסקה בתיירות, כעת היא מתבקשת על ידי נציג משרד התיירות לפתוח לשכת תיירות באילת.
היא מתאכסנת במלון סמואל שם מתאכסנים גם שוש, מיכה שלמה והתייר הקשיש וילי קרמר (פסח בורשטיין) שמחזר אחרי אביגיל היפה. 
שלמה מנסה פעמיים להיפגש עם דורה אך אינו מצליח והיא שופכת את חמתה על השדכן. גם ישראל מגיע לאותו מלון ונפגש עם אביגיל. לבסוף כולם מגיעים לאילת. יוסקה חושב שדורה היא תיירת עשירה, משנה את שמו לג'ורג' ומציג את עצמו כמדריך תיירות. הוא לוקח אתה לתמנע ומצלם אותה תחת סלע הפטריה אבל כשמתברר לו שהיא מכפר סבא הוא בורח ומשאיר אותה לבד. שלמה ומיכה מגיעים למקום ומתחפשים לערבים, היא בורחת מהם ולבסוף נופלת לזרועותיו של שלמה.
גם שלמה ואביגיל מטיילים באזור וכשמתברר לישראל שאביגיל היא צברית ששירתה כלוחמת הוא מתאהב בה ושניהם מתנשקים.
הסוף הוא טוב - שלמה ודורה מתאהבים והוא מצליח להפעיל את מכונת הקירור, הזוגות חוגגים ביחד. השדכן מגיע למקום ומצטער שהשידוכים נעשו ללא התערבותו.
נירית בקשי

ביוגרפיה

בקשי נולדה וגדלה במושב ברוש בדרום. בצעירותה אמה של חברתה רשמה אותה לקורס דוגמנות וכך התחילה את פעילותה בתחום. בגיל 17 הייתה לסגנית ראשונה בתחרות "תגלית השנה". שנה לאחר מכן זכתה בתחרות מלכת היופי.
ב-2005 הופיעה בפרסום של חברת "שומרי משקל".
בשנת 2004 החלה ללמוד אדריכלות בטכניון שבחיפה ובשנת 2007 החלה בלימודיה כאדריכלית.
במקביל לעבודתה בחברת האדריכלים CPSL בתפקיד בכיר, החלה לימודים בתחום הליווי ההתפתחותי לתינוקות וצילום.
כיום - צלמת משפחה, הריון וניובורן
בית ספר קהילתי

המבנה הארגוני

לבית הספר הקהילתי מבנה ארגוני הכולל מסגרות שבהן משתתפים הנהלת בית הספר, מורים, הורים, תלמידים, רשות מקומית ונציגי מוסדות אחרים. מסגרות אלה נועדו ליצור שותפות בתהליך קבלת ההחלטות המשפיעות על מדיניות בית הספר ותוכניותיו.

הפעילות למימוש הרעיון

בבית הספר קיימת מסגרת חינוכית המשולבת מחינוך פורמלי ובלתי פורמלי. הדבר בא לידי ביטוי, בין השאר, בכך שבית הספר הקהילתי פתוח גם בימים ושעות בהם איננו פועל החינוך הפורמלי, על פי צורכי הקהילה ורוח בית הספר. בית הספר פועל לעידוד המורים לעבודה בצוות עם הקהילה ולעידוד הקהילה לעבודה ומעורבות בבית הספר, בנוסף נלמדים תכנים שמרכזם הוא הקהילה. לעיתים בית הספר משרת אוכלוסיות יעד נוספות: קשישים, נוער ומבוגרים.

אינטראקציה בין בית הספר והקהילה

בית הספר מחויב בשיתוף פעולה מלא עם ההורים, מועצת התלמידים ומערכת החינוך שיתוף הפעולה מתבטא בכמה היבטים: הלימודי-חינוכי, התרבותי-חברתי, הערבות ההדדית והתיאום הכללי. הקהילה שותפה לקבלת החלטות כגון: קביעת מטרות בית הספר, השתתפות בוועדות בית הספר, העשרה של תוכניות הלמידה, שיפור דרכי ההוראה באמצעות חידוש וקדמה וקביעת כללים וחוקים בבית הספר. תקציב ותוכניות בית הספר מנוהלים במשותף על ידי צוות בית הספר, ההנהלה או המועצה השכונתית וכך בעצם גוברת האחריות על התושבים.
איון (גאוגרפיה)

איון הוא אי קטן ביותר.
ישנם סוגים שונים של איונים. סלע הוא צורת נוף שבה בולט סלע מתוך הים. הסלע הוא לרוב לא מיושב ויש בו צמחייה מועטה. ישנם שרטונים הבולטים מעל לפני הים ונחשבים איונים. סטאקים נוצרים כאשר כף עובר בליה ומותיר אחריו שטח יבשה המנותק מן הכף. אי מועדי הוא אי אשר מוקף מכל צדדיו מים רק בעת גאות, ואילו אי נהר הוא אי שנמצא בתחומי נהר.
יוסף (גוסטב) אשרמן

ביוגרפיה

נולד ברוסוביצ'ה (Rosovice), עיירה קרובה לעיר דובז'יש (Dobříš) מרחק שעה נסיעה מהעיר פראג, צ'כיה היום ואז, אוסטרו-הונגריה בשנת 1889. למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור לרפואה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה בצבא אוסטרו-הונגריה (1914-18) והיה חבר ארגון "בר כוכבא" בפראג.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. בארץ שימש תחילה רופא בעמק יזרעאל, ביבנאל ובגליל. התמחה ברפואת נשים, ניהל את מחלקת נשים ויולדות בבית החולים הדסה שברחוב בלפור בתל אביב, הקים וניהל בראשיתו את מערך טיפות חלב  ומאוחר יותר הקים וניהל את בית היולדות בקריה. פעילותו המחויבת והמתמידה בתחום המיילדות, הפכה אותו לראש שירותי המיילדות והגינקולוגיה בעיר תל אביב.
אשרמן עסק בדברים רבים והיה חבר באגודות רבות; בין השאר היה נשיא בוגרי "בר כוכבא" בפראג בישראל, נשיא הסתדרות רופאי הנשים בישראל, חבר החברה האמריקאית לחקר העקרות, חבר החברות הגינקולוגיות הצרפתית והברזילאית, חבר הקולוגיום הבינלאומי של רופאים מנתחים, סגן נשיא חברות הפריה הבינלאומית, ציר בקונגרסים מדעיים בניו יורק, צרפת, אמסטרדם ונאפולי. הוא מונה לפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
אשרמן פרסם עשרות מאמרים רפואיים. בין השאר תיאר תסמונת הנושאת שמו, תסמונת אשרמן, ובה הצטלקויות והידבקויות ברחם עקב גרידה, אשר אמנם תוארה לראשונה על ידי רופא גרמני (פריש) בשנת 1894 אך זכתה לאפיון בעקבות שני מאמרים של אשרמן בשנים 1948 ו-1950. חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת ,1960  (פרס כבוד).
משנת 1921 היה נשוי למלכה בת משה שמואל וילנר. שנולדה וגדלה בשכונת נוה צדק. השניים היו הורים לבת, נינה, שנישאה לסופר השואה הנודע יחיאל די-נור.
מתלמידיו : פרופ' נדב סופרמן, ד"ר חיים אברבנאל וד"ר יהודה אריה אברמוביץ, שניהל במשך שנים רבות את בית החולים הדסה (תל אביב).
בשנת 1965 נפטרה במפתיע אשתו, מלכה.
אשרמן התגורר בתל אביב, ובשנה האחרונה לחייו בהרצליה, שם נפטר ב-1968, בגיל 79. נקבר לצידה של מלכה רעייתו, בבית העלמין נחלת יצחק.על שמו רחוב בתל אביב.
קבר השייח' ע'אנם

קבר השייח' ע'אנם הוא מבנה הניצב בראש הר גריזים בתחומי האתר הארכאולוגי הר גריזים שבקריית לוזה.
מבנה הקבר היה גלוי גם לפני תחילת החפירות אך החפירות הגביהו אותו על פני סביבתו וחשפו את גבהו, הקבר מיוחס לשייח' ע'אנם, אך ישנם גרסאות מיהו השייח'. לגרסה אחת מדובר באחד מנכבדי שכם במאה ה-12. אך לגרסה אחרת מדובר באחד מקציניו של צלאח א-דין האיובי, עם זאת מסורות מבוססות מצביעות על קברו של הקצין בעכו כך שייתכן ומדובר בשניים בעלי שם זהה. מסורות יהודיות ושומרוניות מזהות בקבר זה את קברו של חמור (נשיא שכם).
יצחק דדון (רב)

ביוגרפיה

נולד בישראל. גדל במושב שוקדה בדרום, למד בישיבה התיכונית בכפר מימון ובישיבת ההסדר נווה דקלים בגוש קטיף, אצל הרב יעקב אריאל. לאחר מכן עבר לישיבת מרכז הרב שבה למד כשני עשורים אצל הרב אברהם שפירא והרב שאול ישראלי. מלמד בישיבה בסנהדריה המורחבת. הרב דדון הוא מחברי מכון הלכה ברורה. בסביבות תשס"ה הקים עם אברך נוסף את הישיבה התיכונית 'שערי רחמים', שם שימש כר"מ. כמו כן היה ממקימי בית הספר "צופיה" לבנות בקריית משה. מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
ביום חמישי בערב, אור לל' באדר א' ה'תשס"ח, 6 במרץ 2008, הגיע מחבל פלסטיני לישיבת מרכז הרב וביצע פיגוע ירי בו נרצחו 8 מתלמידי הישיבה. על פי תחקיר המשטרה, שני שוטרי סיור, שוטר ושוטרת, שהגיעו למקום, נמנעו מלחתור למגע עם המחבל. השוטרת עצרה אוטובוס בסמוך והשוטר נכנס עם רובה לחצר הישיבה אולם לא ירה. מיד לאחר מכן הגיעו למקום דדון, אחד מאברכי הישיבה שהיה חמוש באקדח, וסרן דוד שפירא, בוגר הישיבה המתגורר בסמוך, קצין בחטיבת הצנחנים, שהיה חמוש ברובה סער. שפירא התעלם מאזהרות השוטר שלא להיכנס. שניהם ירו במחבל והרגו אותו בפתח הספרייה, כ-15 דקות לאחר תחילת האירוע. משטרת ישראל העניקה לרב דדון תעודת הוקרה על חיסול המחבל.
איש ללא חשיבות

עלילה

אלפרד (אלפי) ביירן הוא רווק ידידותי בגיל העמידה, הומוסקסואל חבוי, חובב תיאטרון, שירה ואמנות, העובד ככרטיסן באוטובוס בדבלין בירת אירלנד ב-1963. אחותו מנסה לשדך לו נשים שונות, אך תשוקתו האמיתית היא מחזותיו של אוסקר ויילד, שאת אחד מהם, "סלומה" , הוא מנסה להעלות בתיאטרון חובבים, ומתכנן לערוך את ההצגה בכנסייה המקומית. הוא מנסה לגייס להצגה את רובי, נהג קו האוטובוס הצעיר, בו הוא מאוהב בסתר, ואת אדל - צעירה יפה, שזה עתה עברה מן הכפר אל העיר הגדולה. משיכתו אל האמנות, אשר זוכה לזלזול מצד סביבתו השמרנית, וזהותו המינית, שנותרה חבויה שנים רבות, מביאים לתפנית אשר מאיימת על שגרת חייו.

ביקורת

מבקר הקולנוע האמריקאי, רוג'ר איברט, כתב : "אלפי משוחק על ידי אלברט פיני בעוד אחת מאותן הופעות שבהן פיני נכנס לדמות בנוחות כמו לנעל בית ישנה. אכן, רק הקלות והביטחון של פיני, הופכות את אלפי לאמין ביותר, שכן סיפורו של הסרט הוא יותר מושלם יותר מהמציאות." הוא משבח את התסריט של בארי דוולין השזור באמירות שנונות ומבריקות, אך גורס כי הבמאי לא התייחס מספיק ברצינות לעלילה ולדמויות ולהוציא סצנה אחת, נמנע לגעת בקצוות המחוספסים של נושא הסרט.
דייוויד ארמסטרונג, מבקר הקולנוע של הסן פרנסיסקו אקזמינר, מציין כי בסרטו הארוך הראשון, בוחר הבמאי קרישנאמה לתת לסרט ממד עצוב ומלנכולי. לדעתו, "התפנית הפתאומית שבעלילה בסיום הסרט נראית יותר כמו משאלת לב מאשר כדרמה משכנעת. ... אבל גם אם העלילה הופכת למופרכת, עדיין אפשר להתענג על הביצועים העשירים במשחקו של אלברט פיני.
קרסני יאר קרסנויארסק

היסטוריה

קרסני יאר הוקמה בשנת 1969 בעיר קרסנויארסק. שמו נובע ממבצר קרסני יאר ("גדת הנהר האדומה התלולה"), שנבנה בשנת 1608; העיר סביב המבצר הפכה לקרסנויארסק בשנת 1822. קרסני יאר מהווה למועדון הרוגבי המוצלח במדינה ואחד המוצלחים יחד עם VVA מונינו וברשותו זכייה בשמונה אליפויות והוא זכה גם בשתי אליפויות ברית המועצות.
אף על פי שקרסני יאר נותרה כוח משמעותי בענף, המועדון לא הצליח לזכות באליפות מאז שנת 2001. בנוסף, המשאבים הכספיים של המועדון נופלים מהישגיו של מועדון Enisey-STM.
עם זאת, בניסיון שוב לטפס לראשות האליפות, קרסני יאר התקשרו ב-2010 עם איגוד קנטרברי רוגבי ואנשי קבוצת קרוסיידר קנטרברי על מנת להשתמש במתקנים שלהם לתקופה של שלושה שבועות במהלך מרץ ואפריל בכל שנה, כחלק ממחנה האימונים של המועדון.
ההסדר נשא פרי, כשכמה שחקנים מניו זילנד (הנחשבת למעצמת רוגבי) נרשמו לשחק בקבוצת קרסני יאר לעונות 2010 ו-2011 והמועדון גייס גם מאמן ניו זילנדי.
ריו נגרו (נהר באורוגוואי)

ריו נֶגרוֹ (בספרדית: Río Negro, שמשמעו "הנהר השחור") הוא הנהר החשוב ביותר באורוגוואי. מקורותיו הם בדרום ברזיל, מזרחית לעיר באג'ה, והוא זורם מערבה וחוצה את אורוגוואי לכל רוחבה (ובכך למעשה חוצה אותה לאזור צפוני ודרומי), עד שהוא נשפך לנהר אורוגוואי (העובר לאורך גבולה הצפון-מערבי של המדינה ונשפך לריו דה לה פלטה). אגן הניקוז של ריו נגרו מתפרש על פני כ-69,700 קמ"ר.
במרכז מסלולו של הנהר, סמוך לעיר פאסו דה לוס טורוס, הוקם ב-1945 סכר על הנהר. הסכר יצר את מאגר המים המלאכותי הגדול באורוגוואי, רינקון דל בונטה (Rincón del Bonete), שנקרא גם מאגר ריו נגרו. שטחו 10,360 קמ"ר. שני סכרים נוספים הוקמו בהמשך מסלולו של הנהר, סמוך לבייגוריה ולפלמר, ולצידם הוקמו תחנות כוח הידרואלקטריות, המייצרות חשמל עבור הציבור באורוגוואי.
באפריל 1959 אירעה בנהר ההצפה הגדולה ביותר בהיסטוריה המודרנית של אורוגוואי, בעקבות גשמים רבים שירדו באזור במשך חודש רצוף, עד כמות של כ-600 מ"מ גשם. הנהר עלה על גדותיו, אף מעבר לסכר רינקון דל בונטה. עשרות אלפי אנשים פונו מבתיהם בעיירות הסמוכות, ונזק רב נגרם לרכוש.
אברהם יעקב הכהן

הרב אברהם יעקב הכהן (תרכ"ט, 1869 -  כ"ז בכסלו תש"א, 1940) היה רב ומו"ץ בווילנה, ממלא מקום אביו הרב שלמה הכהן.

תולדותיו

נולד בווילנה, בן למשפחת רבנים ידועה. אביו, הרב שלמה הכהן, היה רב ומו"צ ראשי בעיר ומחבר הספרים חשק שלמה ושו"ת בנין שלמה. למד תורה אצל אביו. לאחר פטירת אביו, בשנת תרס"ו (1906), מילא את מקומו ברבנות. היה חבר ב"ועד הרבנים" בווילנה. כמו כן שימש כגבאי הצדקה של קופת הצדקה המרכזית בווילנה. בביתו הופקדו פקדונות הצדקה וכן משכורותיהם של רבני העיר ומו"ציה.
בשנת 1923 חתם עם עשרות רבנים נוספים מפולין ומליטא על "קול קורא" להצטרפות להסתדרות 'המזרחי'.
לרב הכהן היו שלושה בנים ובת. באמצע שנות ה-30 שיגר אליו החזון איש מכתב מארץ ישראל ובו הציע כשידוך לבנו, שלמה, שהיה תלמידו הקרוב של החזון איש, את בתו של מקורבו יעקב הלפרין. הרב הכהן נעתר להצעה, ובשנת תרצ"ו (1936) ביקר בארץ ישראל עם אשתו זלאטה כדי להשתתף בחתונה. בנו נשאר בארץ ישראל והוא שב לווילנה עם רעייתו. לפני שובו קרע קריעה בבגדו וישב על הארץ לאות אבלות על שנאלץ לעזוב את הארץ. 
בשנת 1940, לאחר שנכנסו הנאצים לווילנה, נודע להם כי בביתו מצויים סכומי כסף גדולים והם הגיעו לביתו ודרשו ממנו לגלות את מקום המסתור]. לאחר שסירב, נלקח לכלא ועונה. במהלך מאסרו לקה בדלקת ריאות ובשיתוק, ואז שוחרר. כעבור זמן נפטר.
לאחר פטירתו מילא את מקומו חתנו הרב מיכל כ"ץ.
גדליה משה גולדמן

תולדותיו

היה בנו של רבי שלמה גולדמן וחתנו של רבי דוד שלמה מקוברין. משנת תרפ"ו החל לשמש כרב בעיר זווהיל (כהיום נוֹבוֹהְרַד-ווֹלִינְסְקִייְ) שבאוקראינה, לאחר שאביו עלה לארץ ישראל. על אף שהיה מחמיר בפסקיו על עצמו השתדל להקל לאחרים. נרדף על ידי השלטון הסובייטי ונשפט לשבע שנות עבודת פרך בסיביר. מסופר כי הטיח בפני שופטיו כי "אין אדם נוקף אצבעו מלמטה אלא אם כן מכריזין עליו מלמעלה".]. בתום שבע שנות הגלות קיבל משרת רבנות בעיירה סמוכה למוסקבה. 
בשנת תרצ"ז (1937) הצליח להימלט מרוסיה, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה מקורב לרב קוק ולרב הרצוג התפרנס בצמצום. בשנת תש"ה (1945), לאחר פטירת אביו, החל לכהן כאדמו"ר. 
נקבר בבית העלמין גבעת רם (שייח' באדר).
תום שובל

ביוגרפיה

תום שובל נולד לשרית ויצחק (איקי) שובל בפתח תקווה ובה גדל. למד במגמת הקולנוע של תיכון עירוני א', תל אביב, אותה סיים בהצטיינות. בצה"ל שירת ביחידת ההסרטה של מז"י (מפקדת זרוע היבשה) ושימש כמפקד בקורס וידאו של צה"ל. בתקופת שירותו הצבאי ייסד יחד עם חמישה חברים במאים בני גילו (אדם סנדרסון, יהושע סימון, מיכאל הנגבי, דניאל אדר ואורן שי) את קבוצת "באבון" – קבוצת יוצרים העושה סרטים באופן עצמאי וללא תמיכה ממסדית. הם קיבצו סרטים קצרים שעשו והקרינו אותם בסינמטק תל אביב. אחד מהסרטים הקצרים היה "ואן גוך בתל אביב" (16 דקות), בבימויו של שובל. בנוסף לכך ביים וידאו קליפים רבים וזוכי פרסים, ביניהם ללהקת מוניקה סקס, לג'ירפות ועוד.
נבחר כאחד היוצרים המבטיחים של הקולנוע הישראלי על ידי ועדה מיוחדת של סינמטק חולון (2008) וכן על ידי עיתון "הארץ".

שובל נרשם ללימודים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. למד חמש שנים וסיים בהצטיינות יתרה. במהלך לימודיו ביים שני סרטים קצרים: "הלב הרעב" וסרט הגמר שלו "פתח תקווה". שניהם השתתפו בפסטיבלים רבים וזכו בפרסים. 
לאחר סיום לימודיו בסם שפיגל, החל לעבוד על סרטו העלילתי הראשון באורך מלא, "הנוער". הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות - פרויקט קולנוע, יונייטד קינג וערוץ ארטה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-10 בפברואר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
שובל מלמד בימוי עלילתי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שבו גם למד ובמחלקה לקולנוע ווידאו בבצלאל, ירושלים.
הוא כותב-שותף של התסריט עם הבמאים מיכל ברזיס ועודד בן נון לסרט "איה" (40 דקות) בכיכובה של שרה אדלר. הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות בקולנוע לב בשנת 2012.
יוצר וכותב במשותף עם דני רוזנברג של הסדרה "ג'וני ואבירי הגליל" (2015) ל-YES. ובנוסף שימש כתסריטאי באופרת הסבון "בובות" ב-HOT.
כתב על קולנוע במקומון "העיר" ובכתב העת "מטעם" - כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית. כותב ברבעון "סינמטק" וכן מכותבי ועורכי העיתון "מערבון", כתב עת לקולנוע בהוצאת האקדמיה החופשית. כותב לכתב העת המקוון "תקריב" וכן במגזין "טיים אאוט תל אביב".
שובל הוא הישראלי הראשון שנבחר למיזם האמנות של חברת רולקס בשבע שנות פעילותו (ב-2014). המיזם שם לעצמו למטרה לאפשר דיאלוג מקצועי ואמנותי של אמנים מבטיחים עם אמנים מנוסים ובעלי שם בתחומם, ובכך להנציח מסורת רבת שנים של אמן ובן טיפוחים. לכל מחזור נבחרים שמונה אמנים בתחילת דרכם, מתחומי אמנות שונים ומכל רחבי תבל, על ידי צוות יועצים מקצועי. המנטור של שובל בתוכנית היה הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו.
לוקרינוס

קורות חיים

ג'פרי מציין כי לוקרינוס היה בנו הבכור של ברוטוס, מצאצאי פליטי מלחמת טרויה ונכדו של אניאס. לוקרינוס ירש חלק ממלכת אביו ושלט בלואגריה (כיום אנגליה). על פי ג'פרי, שלטונו של לוקרינוס נמשך 10 שנים.
לאחר מות אחיו אלבאנאקטוס בידי האמבר ההוני יצאו לוקרינוס, ואחיו השני קאמבר לנקום את מותו של אלבאנאקטוס, ולחמו על גדת הנהר האמבר (הנקרא על שמו של המפסיד בקרב).
בעקבות הקרב נשא לוקרינוס לאישה את בתו של מלך הגרמנים, אסטרילדיס, אשר ההונים החזיקו בשבי, ולוקרינוס שחרר. נישואים אלה היו בניגוד לדעתו של קורינאוס, בן בריתו של ברוטוס (אביו של לוקרינוס) ומלך קורנוול, אשר שאף שלוקרינוס ישא לאישה את בתו, המלכה גוונדולן. לוקרינוס נכנע, ביטל את נישואיו לאסטרילדיס (אולם המשיך לאהוב אותה והחזיק אותה כלואה במערה בטרינוואנטום (כיום בלונדון) במשך שבע שנים).
ללוקרינוס ולאסטרילדיס נולדו בת בשם האברן, וללוקרינוס ולגוונדולן נולד בן בשם מאדאן. לאחר מותו של קורינאוס, עזב לוקרינוס את גוונדלין ושב ונשא את אסטרילדיס כמלכתו. גוונדולן שבה לקורנוול ואספה צבא לתקוף את לוקרינוס. הקרב נערך לעיד הנהר סטור ובו הובס לוקרינוס ונהרג.  לאחר תבוסת לוקרינוס הטביעה גוונדולן את אסטרילדיס והאברן.
לאחר מותו משלה רעייתו, גוונדולן, באנגליה.