האמריקאים (ספר)

יצירת הספר

בשנת 1955 החל רוברט פרנק לתור עם משפחתו בכבישים ברחבי ארצות הברית, שיטוטים שנמשכו כשנתיים, במהלכם צילם 28,000 תמונות. פרנק שאף ליצור צילום דוקומנטרי חדש, ולצלם את ארצות הברית באופן שונה מזה בו היא תועדה בידי צלמי ה-F.S.A וצלמי העיתונות באותה התקופה. מסעו של פרנק לא היה ללא הפרעות; בזמן נסיעה דרך ארקנסו, פרנק היה בכלא לאחר שנעצר על ידי המשטרה; במקום אחר באזור דרום, נאמר לו על ידי השריף של העיירה כי "יש לו שעה לעזוב את העיירה".
זמן קצר לאחר חזרתו לניו יורק בשנת 1957, נפגשו פרנק והסופר ג'ק קרואק על המדרכה מחוץ למסיבה וזה הראה לו את הצילומים שלו נוסע ברחבי ארצות הברית.
יוצרים רבים ביניהם סופרים ואנשי תרבות חזותיים אחרים אשר הרגישו של זיקה עם ענינו של תצלומיו של פרנק המתעדים את המתחים בין האופטימיות של שנות ה-50 בארצות הברית לבין המציאות של החיים ואת ההבדלים גזעני.
פרנק בא להדגיש את האירוניה של התרבות האמריקאית ועושר שגובל במתח. הניגוד הזה נתן לפרנק הגדרה ברורה המבדילה אותו מצילום עיתונאי. פרנק עשה שימוש חריג בפוקוס, השתמש בתאורה נמוכה וחיתוך כיוון שזה סגנון הצילום שהכיר כצלם עיתונות. ההדפסות של תמונותיו, היו לעיתים גרעיניות מאוד, לא תמיד בפוקוס על הדברים המקובלים ולפעמים חורגות מהסברים על מה הוא מנסה לצלם בעצם. הצילומים הללו צולמו במצלמת 35 מ"מ ולכן נתנו לפרנק אפשרות לעשות צילומים מהירים מאוד (Snap Shot) ולפעמים חלק מצילומיו צולמו בצורה חשאית שהסובבים אותו לא ידעו שהם מתועדים כלל. לחלק מהצופים בעבודותיו של פרנק, נראה שהצילום שלו הוא כמו עבודת אמנות של ג'קסון פולוק- העבודות מכילות עוצמה רבה תוך כדי חופש ולקיחת סיכון בצילום. הצילומים הללו היו חריגה מן הסטנדרטים המודרניים של צילום ולכן היה לפרנק הקושי בתחילה בפרסום הפרויקט שלו בארצות הברית, כיוון שראו בצילום זה צילום שמאפיין בדרך כלל צילום עיתונות. כאשר ניסה פרנק, לראשונה, לפרסם ולהציג את עבודותיו בארצות הברית, נאמר לו כי כל המרכיבים של הצילום שלו הם מאוד "לא-אמראיקאיים" ואינם רצויים. רק בתחילת שנות ה-60, אשר החל הציור של פולוק והאבסטרקט האמריקאי, החלו להבין את עבודותיו של פרנק והתירו לו לפרסם ולהדפיס אותם גם בארצות הברית.

הוצאת הספר לאור והצגת התערוכה

הספר "האמריקאים" יצא לאור תחילה בצרפתית בשנת 1958, בהוצאת רובר דלפיר (Robert Delpire) הפריזאית, עם טקסטים שתרם אלן בוסקה (Alain Bosquet). רק בשנת 1959 יצא לאור הספר באנגלית, בהוצאת Grove Press, עם הקדמה מאת ג'ק קרואק. הטקסטים של בוסקה הוצגו לצד התצלומים, והציבו את הדימויים בהקשר חברתי ופוליטי חד ואנטגוניסטי יותר מהטקסט של קרואק שרוכז בהקדמה והותיר את התמונות עם כיתוב בלבד. בארצות הברית התקבל הספר תחילה בביקורת ניכרת. מכירות של התערוכה היו מעטות מאוד בהתחלה ולא ניכרה בהם התעניינות רבה. עם השנים, עבודתו של פרנק התחילה לעניין אמנים צעירים והחלה לגבור ההתעניינות בה, כיוון שהיא הביאה אל מול פניהם את התופעה שעדיין לא טיפלו בה בצורה כל כך ישירה לפני כן.
עם צילומים אלה מנבא ומחדש פרנק את הסמלים של אמריקה, וציין כי מכוניות, תיבות מוזיקה, תחנות דלק, דיינרס (כרטיס אשראי) ואפילו את הדרך עצמה נהייתה סמל של החיים המודרניים. במשך הזמן ובאמצעות ההשראה שלה מאוחר יותר על אמנים, האמריקאים הפך לתמצית בסיס הצילום האמנות בהיסטוריה האמריקאית, והיא נחשבת העבודה המזוהה ביותר עם רוברנט פרנק עד היום.
בשנת 1961, הציג פרנק את תערוכת יחיד הראשונה שלו, תחת הכותרת: רוברט פרנק: צלם, בבית המכון לאמנות של שיקגו. הוא גם הציג שנה מאוחר יותר במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בשנת 1962.
הספר זכה להשפעה עצומה על צלמים צעירים רבים, שיצאו בעקבותיו לשוטט ברחובות ובכבישים המהירים של ארצות הברית, ולחפש תמונות. הצלם ברוס דיוודסון טען שבספר "ראיתי אמריקה שצמצמה את החלום והחליפה אותו באמת נוקבת. היה לי קשה לשאת את התצלומים המרים והיפים הללו, משום שעדיין היה בי החלום לתקווה ולסמפתיה אותם מצאתי אצל האלמנה, הגמד והכנופיה".

התערוכה המחודשת לרגל 50 שנה ליציאת הספר

לרגל חמישים שנה לציון יום השנה הראשון לפרסום הספר "האמריקנים", שוחררה בכל העולם ב -30 במאי 2008 מהדורה חדשה של הספר.רוברט פרנק דן עם השותף שלו, גרהרד סטיידהיל, ברעיון של ייצור מהדורה חדשה באמצעות סריקה מודרנית והדפסה חדשה של התמונות. בהדפסה החדשה שינה פרנק באופן משמעותי ביותר, כפי שהוא עשה עבור כל מהדורה של האמריקנים, את חיתוך של רבות מן התמונות, והוסיף יותר מידע על כל פריים. בנוסף, כלל שתי תמונות שהיו שונות לחלוטין מן המהדורה המקורית ב-1958 ו 1959 (הצרפתית והאקמריקאית). את יציאת המהדורה המחודשת ל-50 שנים ליציאת הספר חגגו בתערוכה חגיגית של האמריקנים שמוצגת  ותמשיך להציג ב-2009  בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון, במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, וכן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות מודרנית בניו יורק.