google/wiki40b huggingface dataset:
עמרי פדן

ביוגרפיה

פדן נולד וגדל בירושלים ולמד בליד"ה. התגייס לצה"ל בפברואר 1971, התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. לאחר הטירונות בחטיבת הצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. עם חבריו לצוות נמנו אבנר שור, אבי דיכטר ואורי טבנקין. בשלב מסוים הוצע לו לצאת לקורס קצינים יחד עם אבי דיכטר, אך הם סירבו והעדיפו להישאר כלוחמים בצוות איתמר עד תום השירות. השתתף בשנת 1972 כלוחם בצוות איתמר במבצע להשתלטות על מטוס סבנה החטוף, אם כי בסופו של דבר, צוות איתמר לא היה זה אשר פרץ למטוס אלא שימש גיבוי לצוות ותיק יותר. באותה שנה השתתף יחד עם דיכטר ועם לוחמים אחרים של הסיירת ושייטת 13 במבצע שבו חצו את תעלת סואץ.
למד כלכלה ומתמטיקה באוניברסיטה וסיים דוקטורט בכלכלה ב-1981. בתחילת שנות ה-80 שימש מרצה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1978 נמנה עם מקימי "שלום עכשיו" ושימש דובר התנועה, והיה מיוזמי מכתב הקצינים בקריאה לשלום עם מצרים. ב-1979 עמד בראש משלחת של שלום עכשיו למצרים ונפגש עם אנואר סאדאת במטרה לקדם את תהליך השלום בין ישראל למצרים. הביקור זכה לסיקור נרחב בעיתונות הערבית.
עזב את האקדמיה לטובת התעשייה, ולשם כך ויתר על הצעה לפוסטדוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1988 מונה למנכ"ל "כיתן" ושימש בתפקיד עד לשנת 1992.
פדן מעורב בפעילות פילנתרופית ויושב בחבר הנאמנים של  עמותת חיים - למען ילדים חולי סרטן בישראל.
נשוי לאריאלה, המכהנת כסגנית יו"ר אלוניאל, ואב לארבעה בנים.

זכיין מקדונלד'ס

לאחר שעזב את כיתן קיבל ב-1992 את הזיכיון של חברת מקדונלד'ס בישראל, פתח את הסניף הראשון ב-1993 והוביל את ההצלחה של הרשת בארץ. נכון ל-26 ביוני 2014 לרשת יש 180 סניפים והיא מעסיקה כ-5,000 עובדים. בשנת 2002 הפסיק לשמש מנכ"ל בפועל של החברה הזכיינית, אלוניאל בע"מ, ועבר לתפקיד יו"ר פעיל. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, מחזיק פדן ב-50% ממניות ההון של החברה וב-100% ממניות השליטה.
יחד עם חברת אלוניאל הורשע פדן בעבירה של העסקת נוער בשבת, בניגוד לחוק עבודת הנוער, והוטל עליו קנס של 50,000 ש"ח. ערעורו לבית הדין הארצי לעבודה נדחה. פדן החליט להמשיך ולהיאבק בחוק באמצעות עתירה לבג"ץ.
בשנת 2004 חזר פדן לנהל את הרשת ופתח בשינוי מקיף בתפריט שמציעה הרשת בארץ, במה שכונה בתקשורת הישראלית "מהפכת הבריאות של מקדונלד'ס". השינוי בתפריט כלל הפחתה בערך הקלורי של חלק מהמוצרים והפחתת אחוזי השומן בבשר.
ביוני 2013 עורר סערה כאשר סירב להצעה לפתוח סניף של מקדונלד'ס באריאל, הנמצאת מעבר לקו הירוק.
החל מאמצע 2013 נאבק פדן בניסיון של הסתדרות הנוער העובד והלומד לאגד את עובדי מקדונלד'ס בישראל ולהביא לחתימתו של הסכם קיבוצי.
מנהלת הצי של ארצות הברית

מִנְהֶלֶת הַצִי (באנגלית: Navy Board, או Board of Naval Commissioners) היה המטה המִנוהלי האחראי לציוד ולאספקה בצי המלחמתי האמריקני בין השנים 1815 ל-1842. הוא כלל שלושה אנשים והוקם במסגרת הרחבתה של מחלקת הצי בסוף מלחמת 1812. את המערכת הקים בנג'מין קראונינשילד, מזכיר הצי בתקופת נשיאותם של ג'יימס מדיסון וג'יימס מונרו.
כינון מִנהלת הצי אושר בחוק על ידי הקונגרס ב-7 בפברואר 1815, ונבע מן הצורך הגובר להסיר מעל כתפי מזכיר הצי כמה מתפקידיו בעלי האופי האזרחי, כדי שיוכל להקדיש את מלוא זמנו לניהול הכולל של המשרד.
ככל שהלוחמה הימית נעשתה יותר ויותר טכנולוגית, נסתבר כי שלושה קציני מִנהלת הצי וקומץ אנשי המטה שלהם אינם מספיקים כדי להתמודד עם צורכי הרכש של הצי. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הוחלט לנקוט גישה יותר פונקציונלית ולהקים כמה אגפים (bureaus) בתוך מחלקת הצי, שכל אחד מהם מופקד על תחום מוגדר כמו בניית אוניות או אספקה. הרפורמה אושרה במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון טיילר, ויושמה על ידי מזכיר הצי אייבל פארקר אַפְּשׁוּר. חוק של הקונגרס, שהתקבל ב-31 באוגוסט 1842, ביטל את מִנהלת הצי וכונן במקומה את "מערכת האגפים" של מחלקת הצי. מערכת זו, בשינויים אחדים, הוסיפה להתקיים עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים.

הקמת מינהלת הצי ותחומי אחריותה

מִנהלת הצי הייתה אחראית לרכש של ציוד וחומרי גלם ימיים; בנייה, חימוש, הצטיידות, תיקונים ואחזקת כלי שיט בעתודה; הכנת תחזית תקציבית ליחידותיו השונות של הצי; ופיקוח על המספנות, הבסיסים והסוכנים של הצי. מזכיר הצי המשיך להחזיק באחריות על כוח האדם של הצי, המינויים, תנועת האוניות ועניינים אדמיניסטרטיביים אחרים שלא נמסרו לפיקוח המינהלת. 
מִנהלת הצי, כפי שקבע החוק, הייתה מסופחת למשרד מזכיר הצי, וכללה שלושה פוסט קפטנים, שמונו לתפקידם על ידי הנשיא באישור הסנאט. הקצין הבכיר מבין השלושה שימש כראש מִנהלת הצי (president of the board). מִנהלת הצי הייתה רשאית להתקין תקנות ולהעסיק מזכיר ושני פקידים. כל אחד מקציני מִנהלת הצי (naval commissioners) קיבל 3,500 דולר לשנה שכללו שכר, קצובות ותשלומים אחרים שהיו מגיעים לו בשל היותו קצין ים בצי המלחמתי.

מזכירי מִנהלת הצי

ג'יימס קרק פולדינג (לימים מזכיר הצי בתקופת נשיאותו של מרטין ואן ביורן) שימש כמזכיר מִנהלת הצי מ-1815 עד 1823. החליפו מי שהיה שנים ארוכות הפקיד הראשי של מחלקת הצי, צ'ארלס ו' גולדסבורו.
כריס ואן הולן

ביוגרפיה

ואן הולן נולד בקראצ'י שבפקיסטן, כבן הבכור להורים אמריקאים ממוצא הולנדי. אביו היה דיפלומט שעבד במחלקת המדינה בלשכה לענייני המזרח. בהמשך חזר להתגורר בארצות הברית, שם העביר את לימודיו התיכוניים. ב-1982 למד לתואר ראשון בפילוסופיה בסווארתמור קולג' (Swarthmore College) שבפנסילבניה. לאחר מכן סיים תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד ב-1985.
משנת 2003 משרת ואן הולן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השמיני של מדינת מרילנד. במהרה צבר עמדות כוח בקרב מפלגתו בקונגרס, ונהפך לחבר החמישי בחשיבותו בסיעה הדמוקרטית של בית הנבחרים. בבית הנבחרים הוא חבר בוועדה לתקציב וכן בוועדה המשותפת הנבחרת להפחתת הגירעון.
במרץ 2015 הכריז על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית, על מנת לרשת את הסנאטורית הדמוקרטית הפורשת ברברה מיקולסקי,, באפריל 2016 זכה בפריימריז הדמוקרטיים נגד חברת בית הנבחרים דונה אדוארדס ובנובמבר 2016 זכה בבחירות הכלליות. לאחר ניצחונו נבחר לעמוד בראש ועדת קמפיין הבחירות לסנאט של המפלגה.
ואן הולן נשוי ואב לשלושה. הוא מתגורר בפרבר של וושינגטון במחוז מוטנגומרי, מרילנד, וחבר הכנסייה האפיסקופלית.
בעיית הדוויגר–נלסון

בעיית הדוויגר–נלסון היא בעיה פתוחה במתמטיקה השואלת מהו המספר הקטן ביותר של צבעים שבו יש לצבוע את כל הנקודות במישור, אם אסור לצבוע באותו צבע שתי נקודות שמרחקן זו מזו הוא 1. בלשון טכנית, השאלה היא מהו המספר הכרומטי  של גרף מרחקי היחידה במישור האוקלידי.
את הבעיה הציג אדוארד נלסון  ב-1950, לאחר שהוגו הדוויגר  דן בבעיה דומה ב-1945. בתוך זמן קצר הוברר שמספר הצבעים מקיים . את ריצוף חלת הדבש של המישור (במשושים משוכללים) אפשר לצבוע בשבעה צבעים, וזה מוכיח שאכן  . מאידך, מכיוון ש"הפלך של מוזר" הוא גרף מרחקי יחידה (בן 7 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו 4, מתקיים גם .
לפי תוצאה כללית של ניקולאס חוברט דה ברויין  ופול ארדש (1951), אם המספר הכרומטי של גרף הוא לפחות k, אז יש לו תת-גרף סופי כזה. לכן, כל חסם תחתון על  יתקבל מהצגת גרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי מתאים. ב-1998 הראה פריטיקין (Pritikin) שגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 5 הוא בן 13 קודקודים לפחות; וגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 6 (אם יש כזה) הוא בן 6,198 קודקודים לפחות.
ב-1981 הראה פלקונר (Falconer) שאם כל קבוצות הצבע הן מדידות, אז מספר הצבעים הוא לפחות 5. ב-2018 מצא אוברי דה גריי גרף מרחקי יחידה (בן 1,581 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו הוא 5, ובכך שיפר את החסם ל-.

הכללות

שאלה דומה אפשר לשאול עבור גרף מרחקי היחידה במרחב התלת-ממדי, שגם המספר הכרומטי שלו אינו ידוע. הבעיה נחקרה גם עבור "גרף מרחקי ה-d" בספירה ובמישור ההיפרבולי, שם המספר הכרומטי עלול להיות תלוי ביחידת המרחק d.
פועה נייגר

ביוגרפיה

נייגר גדלה בירושלים. היא בתו של דב נייגר, נציב מס הכנסה בעבר. היא למדה בבית ספר תיכון בויאר והתאמנה בהפועל ירושלים בהדרכת אלברט עמים. נוסף לכך, היא מנגנת בפסנתר כתחביב.

שיאנית ישראל

בתחרות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 שנערכה באצטדיון הדר יוסף במאי 1983 זכתה נייגר במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 1:03.82 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 זכתה נייגר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 1:02.50 מטר ומדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.25 שניות, אחרי פאינה ינקלביץ' מהפועל תל אביב (56.78 שניות) ולפני חברתה לאגודה מזל מנצורי (58.92 שניות) ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.98 שניות, אחרי דליה נבות מהפועל העמקים (14.73 שניות) ולפני לי פינקלשטיין מקריית ביאליק (15.16 שניות)

1984

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכתה נייגר במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:05.15 דקות, אחרי דלית בונין שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:01.48 דקות, שיפור לשיא של נייגר.

1985

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה נייגר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:03.99 דקות, אחרי בת אגודתה עידית מורלי (1:02.81 דקות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר, אחרי אורית קולודני (56.68 שניות) ועידית מורלי (57.69 שניות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי היא זכתה בשתי מדליות כסף בריצת 100 מטר משוכות אחרי דליה נבות שקבעה שיא ישראלי חדש לנערות של 14.33 שניות ולפני דבורה ברגר מקנדה, ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:02.0 דקות אחרי, דלית בונין (1:01.89 דקות) ולפני עידית מורלי (1:03.29 דקות).

1987

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1987 זכתה נייגר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:01.73 דקות.

1988

במסגרת תחרות הזמנה שנערכה ב-30 ביוני 1988 קבעה נייגר בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 1:00.31 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של דלית בונין (1:00.80 דקות).

1989

בשנת 1989 זכתה נייגר באליפות ישראל במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.25 שניות. בתחריות האתלטיקה של המכביה השלוש עשרה שנערכו שבוע לאחר מכן, בריצת 400 מטר משוכות ניצחה נייגר בשיא מכביה חדש תוך כדי כעס רב ותסכול גדול, מאחר שהיו רק 9 משוכות ולכן הריצה והשיא כמובן נפסלו לרוע מזלה של נייגר. למחרת נערכה ריצה חוזרת, אך נייגר שניפצעה בעצת רופאיה היא לא התייצבה לריצה המחודשת ונאלצה לראות את תמי בלוך קובעת שיא מכביה חדש.

1990

באליפות אירופה שנערכה בספליט באותה העת יוגוסלביה בסוף אוגוסט 1990 סיימה נייגר במקום שביעי במקצה שלה בשלב המוקדמות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 59.49 שניות באליפות ישראל שנערכה אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.45 שניות ובאליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991 היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.46 שניות.

1992

ב-20 ביוני 1992 בתחרות שנערכה בתל אביב קבעה נייגר בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 58.86 שניות.

1993

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1993 זכתה נייגר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.05 דקות.
יששכר בן יקותיאל הלוי

רבי יששכר בן יקותיאל הלוי (נפטר ה'צ"ב, 1332) מן הראשונים, מגדולי תלמידיו של הרא"ש ומחבר החיבור האבוד "קיצור ספר התרומות".

קשריו עם הרא"ש

רבי יששכר היה תלמידו של הרא"ש שהגיע עמו מאשכנז בעת מנוסתו ושהה לצדו בתקופת טולדו. הוא גם התקשר עמו בקשרי משפחה - אחותו גיטלה בת ר' יקותיאל הלוי, נישאה לרבי שלמה בן הרא"ש.
הוא חתום לצד רבו הרא"ש על פסק הלכה בכתב יד פראג של שו"ת מהר"ם מרוטנבורג
חיבורו "קיצור ספר התרומות" לרבי שמואל הסרדי אבד.
עלילות טייני טון - כיף של חופשה

עלילה

גיבורי הטייני טון מסיימים את הלוניברסיטה ויוצאים לחופשת הקיץ שלהם. באסטר ובאבי מנהלים קרב אקדחי מים אשר גרם להצפתו של "עמק אקמי". הארנבים, יחד עם ביירון הכלב, שטו מעבר לדרום ארצות הברית, שם הם ניסו להתחמק שהיצורים ששכנו שם ורצו לאכול אותם.
פלאקי דאק מצטרף לשמנתון החזיר ולמשפחתו לנסיעה ללונה פארק בשם "העולם השמח". הטיול היה ארוך וכאוב עבור פלאקי, אשר הוטרד מתחביבי המשפחה של שמנתון ואפילו כמעט נהרג על ידי רוצח פסיכופת שנסע בטרמפ במכונית.
בינתיים, מירה השתגעה כי היא איבדה את החתול שלה פרווני. כאשר היא ומשפחתה נסעו לשמורת טבע היא יצאה מהמכונית והטרידה את חיות השמורה. פיפי לה-פיום בזבזה את זמנה עם השחקן ג'וני פיו, אשר לא מעוניין בפיפי. תרנקול ושירלי דה-לון ראו את הסרט "בואשופוביה" בקולנוע וגם פיפי וג'וני הלכו לשם. בקולנוע תרנקול דיבר במשך כל הסרט והפריע לשירלי ולצופים ונזרק מהקולנוע על ידי משתתפי הסרט, כאשר בואשת ורודה מגיעה לקולנוע ג'וני נתן לה חתימה, בגלל זה פיפי נורא כעסה וזרקה את ג'וני מהקולנוע. מירה תפסה את ג'וני פיו וקראה לו "חתלתול".
אחרי שהבינו כי הלובי של האוניה הוא חדר מופעים, באסטר ובאבי ברחו בעזרתו של ביירון. הם נרדפו על ידי היצורים שרצו לאכול אותם, למרבה המזל הם ניצלו על ידי האופוסום הידידותי שבאסטר פגש במהלך המסע. באסטר, באבי, ביירון והאופוסום ברחו לעגלת המכרה ונופלים לחור השחור דרך וואקילנד ועד עמק אקמי.
הסרט מסתיים כאשר באסטר, באבי וכל כוכבי הסדרה מתכוננים לשנת לימודים חדשה בלוניברסיטת אקמי.

פארודיות

בסרט ישנם פארודיות על סרטים שונים כמו: סופרמן ובת הים הקטנה. קריקטורות של סלבריטים כגון: אופרה וינפרי, ברברה וולטרס, ג'וני קרסון, ארסיניו הול, ג'יי לנו, שר, רוזאן בר, סילבסטר סטאלון וכו'. "העולם השמח" מבוסס על דיסניוורלד, והפרסומת בקולנוע מבוססת על הפרסומת "THX".
לידיה סקובליקובה

ביוגרפיה

לידיה סקובליקובה נולדה בעיר זלטואוסט (מחוז צ'ליאבינסק) והתאמנה בענפי ספורט שונים. בגיל 14 היא ניצחה בתחרות מקומית בריצה וכעבור שנה החליטה לעבור להחלקה מהירה על הקרח. בשנת 1958 היא זכתה במדליית ארד בתחרות ארצית. בשנת 1960 היא השתתפה לראשונה באליפות העולם וזכתה במדליית ארד בתחרות כוללת. באליפות העולם של שנת 1960 סקובליקובה זכתה במדליית זהב בריצת 500 מ' ו-3000 מ'. בשנת 1960 הענף נכלל בפעם ראשונה בתוכנית האולימפית וסקובליקובה הייתה חלק של נבחרת ברית המועצות.
בשנים 1963 ו-1964 סקובליקובה זכתה באליפות העולם כאשר היא ניצחה בכל התחרויות (500 מ', 1000 מ', 1500 מ', 3000 מ'). בעקבות הצלחות אלו פעמיים הוענק לה עיטור הדגל האום של העמל.
בשנים 1966–1967 סקובליקובה לא השתתפה בתחרויות וחזרה לקראת הכנות לאולימפיאדה.
לאחר ירידה בתוצאות, בשנת 1969 סקובליקובה עזבה את ספורט התחרותי. היא סיימה לימודים במכון למורים בסברדלובסק ועבדה כמרצה.
בעלה היה ספורטאי מצטיין בהליכה ובעל שיא עולמי בתחום.

השתתפות באולימפיאדות

סקוו ואלי 1960 הייתה האולימפיאדה הראשונה בה החלקה מהירה על קרח לנשים נכללה בתוכנית האולימפית. סקובליקובה זכתה התחרות זו ב-2 מדליות זהב.
באינסברוק 1964 סקובליקובה הייתה המועמדת למדליות ואכן זכתה ב-4 מדליות זהב. עד לשנת 1980 אף ספורטאי לא הצליח להגיע להישג זה.
בגרנובל 1968 סקובליקובה התחרה אך לא זכתה במדליה. ההישג הגדול היה מקום שישי במרחק של 3000 מ'.
קולנוע אסתר

בית הקולנוע

מתכנני הבניין הם האדריכל יהודה מגידוביץ ובנו המהנדס רפאל מגידו, שחרגו בתכנון מהקו המנחה שהציבה אדריכלית הכיכר ג'ניה אוורבוך. הם יצרו בניין העומד על עמודים ובחזית קעורה כלפי פנים הבניין. את המרפסות התחילו מגזע בניין "נקי" הצומח מפינת הבניין ברחוב זמנהוף והן עוטפות את הבניין לחזית הפונה לכיכר ולרחוב ריינס. המרפסות היוו מעין תבליט וקישוט, ללא קשר למה שקורה בפנים הבניין.
חללי ענק ליוו את הנכנס ללובי הקולנוע: פואייה הכניסה, חלל גרם המדרגות המונומנטלי, וחללי הכניסה לאולם וליציע הקולנוע. חלל מרהיב ודומה נבנה גם בבית הקפה שנקרא: "קפה אמנות" (כיום סניף של הבנק הבינלאומי), בשטחו הענק שכנה פינת ריקוד והוא שימש את מיוחסי העיר ואנשי הצבא הבריטיים במשך שנים. לאחר קום המדינה שימש כסניף של הוועד למען החייל. בפינת הבניין, פינת רחוב ריינס, נפתח בית הכלבו הראשון בעיר, "אקמן", שאותו הקים אריך אקמן.
הקולנוע היה בן 1,000 מקומות ישיבה, רובם באולם וחלקם ביציע הקולנוע. היציע היה בעל תאים למכובדים ובהם כורסאות מרופדות בעור (הכורסאות נמצאות היום בלובי המלון). היה זה ראשון המבנים בארץ ישראל שהותקן בו מיזוג אוויר מרכזי, מתוצרת "קארייר".
הסרט הראשון שהוצג בקולנוע אסתר (בשנתו הראשונה הוא נקרא "קולנוע כיכר דיזנגוף") היה "שלגיה ושבעת הגמדים". למעלה מחמישים שנה פעל הקולנוע תחת הנהלתם של בני משפחת נתנאל-גולדשמיד ושותפים נוספים. מיטב הסרטים ההוליוודיים והאירופאיים הוצגו בבית הקולנוע, שנחשב לאחד מהטובים בארץ, ושימש כבית הקולנוע המרכזי לסרטי MGM (מטרו גולדווין מאייר). בין הסרטים הידועים שהוקרנו בו היו: "בן חור", "נוסע עובר בגשם", "וודסטוק", "עמנואל", "הארי המזוהם", "טריניטי" "פנטסיה" ואחרים.
אולם הקולנוע שימש בשנותיו הראשונות גם בבית כנסת בימי החגים, וכאולם למופעי איגרוף ולכינוסים פוליטיים רבים.

בית מלון

בשנת 1998 הסבו בני משפחת המייסדים את בית הקולנוע לבית מלון, שהיה למלון הבוטיק הראשון בארץ שנבנה בתור שכזה. המלון פתח את דלתותיו בשנת 2001. במלון 85 חדרי אירוח, חדר אוכל הפתוח לכיפת השמיים והמסמל את חלל אולם הקולנוע. במרפסת הגג הפתוחה ששטחה למעלה מ-350 מ"ר נערכים אירועים רבים.
אריה דבילנסקי, אדריכל השימור והשינוי, בתיאום ובשיתוף עם היזם בן המשפחה, ההיסטריון דני גולדשמיד, עיצבו את המלון בהשראת קולנוע וארכיטקטורת באוהאוס.
הבניין הוא בניין לשימור מחמיר הן בחזיתות הפונות לרחוב והן בחלקיו הפנימיים. באופן שכזה שומרו: לובי הכניסה וחלל חדר המדרגות של הקולנוע לשעבר. בחללים אלו נתלו מחדש גופי התאורה המקוריים העשויים פליז ונחושת, הושאר המעקה הדקורטיבי ומאחז היד המתעגל במעלה המדרגות, החלונות הבלגיים המקוריים וויטרינות התצוגה של ה"בקרוב". העולה בגרם המדרגות המהודר מרגיש את משק ההיסטוריה ואת השחיקה שנעשתה בשיש המדרגות במשך עשרות שנות עלייה לאולם הקולנוע.
בלובי המלון, בגלריה ובחלל חדר המדרגות ישנה תצוגה של תולדות "קולנוע אסתר". התצוגה משלבת בין צילומי התקופה של הקולנוע והווי החיים של כיכר דיזנגוף. כרזות הסרטים שהוצגו, הזמנות לפתיחתו של הקולנוע ולסרטים נוספים, חפצים אותנטיים: לוחות החשמל המיוחדים, כיסאות העץ המקוריים, כורסאות מתאי היציע ועל כולם שתי מקרנות הענק המקוריות משנות ה-30 ומשנות ה-40.
פסטיש

פסטיש (Pastiche) היא טכניקה אמנותית שמחקה באופן קליל, ומבלי שלחיקוי זה תהיה חשיבות פרשנית, סגנון או עלילה של ספר אחר. למרות שהפסטיש לרוב היתולי באופיו, הוא על פי רוב מלא כבוד לטקסט המחוקה. דוגמאות ניתן למצוא בסיפורים הרבים המציגים את שרלוק הולמס, שלא נכתבו על ידי ארתור קונאן דויל. ספרות מעריצים רבה כתובה בפסטיש. 
נעשה שימוש בפסטיש גם ביצירות שאינן ספרותיות, כולל אמנות ומוזיקה. למשל, צ'ארלס רוזן תיאר חלק ניכר מיצירותיו של מוצארט כפסטיש של סגנון הבארוק.
בפסטיש נעשה גם שימוש בפרסומות, שמחקות סגנונות ונושאים פופולריים. הרבה יצירות ז'אנריות, במיוחד בפנטזיה הן במהותן פסטיש.

משמעות נוספת

בשלהי המאה ה־19 באנגליה, נעשה שימוש בפסטיש עם אלמנט נוסף של משמעות: יצירה תוארה כפסטיש אם צירפה יחדיו סגנונות של כמה יצירות מקוריות. כפי שמגדיר זאת מילון אוקספורד (O.E.D), פסטיש הוא "עירוב של מרכיבים שונים: תערובת, בליל, ערבוביה". משמעות מוקדמת זו חופפת למשמעות האטימולוגית של המילה: פסטיש הוא הגרסה הצרפתית למילה האיטלקית pasticcio, שהיא סוג של פאי העשוי ממרכיבים שונים ורבים. במהלך המאה העשרים, המילה "פסטיש" שינתה את משמעותה, כך שכעת היא משמשת במשמעות שתוארה קודם, ללא קונוטציות הכרחיות לעירוב סגנונות.
בניגוד לפרודיה, שנוטלת פסוקים ממקור ספרותי אחד ומעוותת אותם במטרה להגחיך את הנושא שבו היא דנה, הפסטיש פועל בשיטת ההטלאה: הוא מייבא פסוקים ממקורות ספרותיים אחרים, ובלי לעוות אותם, הוא עשוי גם כן להגחיך נושא כלשהו.

הפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני

הפסטיש החל לתפוס את מקומו גם בקולנוע, בשני העשורים האחרונים, כאשר התחילו לצאת סרטים פוסט מודרניים. הפסטיש תפס חלק נכבד מתרבות הפוסטמודרניזם שעיקריה היו קלילות וגיחוך על השאלות הקיומיות שהציגו במאי המודרניזם. הפסטיש, יחד עם ערבוב הסגנון וצורת הבימוי הקלילה הפכו את הקולנוע הפוסטמודרני לחוויה שלא נראתה כמוה בתולדות הקולנוע. הפסטיש, בקולנוע הפוסטמודרני, משמעותו 'הדבקת' (Paste- Pastich) רעיון המוכר לכל ושימוש בו עד כדי שחיקת הרעיון. יש להזכיר כי מדובר בהדבקה מלאכותית, אחת שלא תראה טבעית ושיהיה ידוע לנו כי הרעיון לקוח ממקום אחר. דוגמאות לפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני ניתן למצוא בסרטיו של קוונטין טרנטינו ("כלבי אשמורת", "להרוג את ביל") ובסרטיהם של האחים כהן ("ביג לבובסקי").
צבי אלדרוטי

ביוגרפיה

אלדרוטי נולד בתל אביב בשנת 1934 לאב טורקי ואם אשכנזיה. את לימודי התיכון סיים בשנת 1952 בעיינות, פנימייה ליד נס-ציונה. הוא שירת בצבא הקבע לזמן מה ולאחר חתונתו ב-1958 החליט לעבור עם אשתו לעיירת פיתוח והגיע למגדל העמק, בה עבד כעוזרו של גזבר המועצה הממונה, אברהם זלוסצר. כשהוכרז על בחירות למועצה בשנת 1959, בגיל 25, הוא התמודד בראשות רשימת מפא"י שזכתה ב-5 מתוך 9 מושבים, ומונה לראשות המועצה. אלדרוטי המשיך לכהן בתפקיד, גבר על יריביו גם בארבע מערכות בחירות הבאות לראשות המועצה כשהוא מוביל את המערך לרוב מוחלט במועצה, וכיהן בתפקיד עד לשנת 1977. בשנת 1968 זכה בפרס למינהל ציבורי על תפקודו. באמצע שנת 1969, הוא פרש מתפקידו, אותו העביר לזלוסצר, ועבר לנהל את מפעל בגד עור. אולם בעקבות מחלה של מחליפו הוא שב לכהן בראשות המועצה ולהתמודד שוב על התפקיד, תוך שהוא מבטיח שלא יתפטר באמצע הקדנציה. אלדרוטי המשיך בתפקיד עד 1977, עת התפטר מתפקידו.
במהלך מילוי תפקידו יצר קשרים עם יישובים אחרים בצפון. הוא שלח סיוע לבית שאן ובשנת 1970 הוא נקרא לתווך בסכסוכים בנצרת. אלדרוטי בחר להוביל את מגדל העמק בקו של פיתוח עצמי וראייה חיובית, בניגוד לגישה של עיירות פיתוח אחרות שהתמקדו בהצגת המצב הגרוע ובהצבת דרישות לממשלה.

בכנסת

בשנת 1965 נבחר לראשונה למרכז מפא"י וב־1971 הקים את מחוז הצפון של מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הוא נבחר במקום הראשון של מומלצי מחוז צפון וזכה גם לתמיכה של 16 ראשי ערי פיתוח. אלדרוטי הוצב בדיונים מוקדמים במקום ריאלי באחורי רשימת המערך, אולם לקראת הגשת הרשימה הוזז למקום ה-58 ולא נכנס לכנסת. בשבוע האחרון של הכנסת השמינית (בשנת 1977) כיהן כחבר כנסת מטעם סיעת המערך, לאחר פרישת אהרון יריב. בבחירות לכנסת התשיעית הוא הוצב ברשימת המערך מעבר למקום ה-60.

בניהול

בדצמבר 1971 נתמנה למנכ"ל עמידר תפקיד בו כיהן, במקביל להיותו ראש מועצת מגדל העמק בתואר. ב-1973, לקראת הבחירות לכנסת השמינית התפטר מהתפקיד בעקבות מועמדותו לכנסת, ושב לכהן כיו"ר מועצת מגדל העמק בפועל. בתחילת 1974 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של החברה ואף נתבקש לעזוב את ראשות מגדל העמק כדי להתמסר לעבודה בחברה, אך הוא התפטר מהתפקיד בשנת 1975 לאחר שגזבר החברה נעצר על מעילה בכספים והועלתה ביקורת על הבקרה על הכספים בחברה.
לאחר חברותו הקצרה בכנסת, ניהל במשך שנתיים את מנהל ”מלווה העצמאות והפיתוח” בארגנטינה, ולאחר מכן שימש במשך שש שנים כמנכ"ל "דיור לעולה". בשנים 1986–1990 היה יו"ר ”תעוש אזורי פיתוח” במקביל לכך שהיה יו"ר הדירקטוריונים של דבר, עם עובד וסיפרי. בשנים 1990–1994 היה יו"ר דירקטוריון השק"ם עד להפרטת החברה. בשנים 1995–1996 כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה. בתחילת שנות ה-2000 היה שותף ויו"ר בחברת ב.נ.ה – בנייה ניהול והנדסה. כן היה חבר דירקטוריון בחברות גמול, גזית גלוב וספנקריט חולדה.
כן כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של תיאטרון יידישפיל, כחבר הנהלת מחשב לכל ילד וכיו"ר עמותת דיירי הדיור המוגן בישראל.
נכון לשנת 2009 כיהן כדירקטור בשירותי בריאות כללית וחבר הנהלת מרכז יצחק רבין לחקר ישראל.
היה נשוי לזהבה עד למותה ב-2013 ואב לארבעה ילדים. התגורר בנורדיה. בנו, טל אלדרוטי, כיהן כשמאי הממשלתי הראשי.
נפטר ב-13 באפריל 2018.
יחסי הוותיקן–הרפובליקה המרכז-אפריקאית

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים שבין הוותיקן לרפובליקה המרכז-אפריקאית כוננו באופן רשמי ב-13 במאי 1967.
האפיפיור פרנציסקוס ביקר באופן רשמי ברפובליקה המרכז-אפריקאית בנובמבר 2015 ושלח מסר של איחוד ואהבה לאומה, הוא קרא לאחות את הפצעים ממלחמת האזרחים שבמקום. האפיפיור נפגש בעת ביקורו עם נשיאת הרפובליקה המרכז-אפריקאית קתרין סמבה-פנזה.
הנשיא החדש הנבחר של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, פאוסטן-ארשאנז' טואדרה ביקר בוותיקן במסגרת ביקורו הראשון אי פעם במדינה אחרת בתפקיד, באפריל 2016. הנשיא הודה לאפיפיור פרנציסקוס על כך שביקר ברפובליקה בזמן התקופה הקשה ביותר בהיסטוריה שלה וקבע שבעקבות הבחירות הכלליות במדינה שהתנהלו בצורה סדירה והתהליך של החלשת הכוחות הצבאיים הנלחמים בה, המדינה בדרך להתאוששות.
ב-6 בספטמבר 2016 נחתם הסכם בילטרלי בין שתי המדינות.
דוד מאיר

פרופסור דוד מ. מאיר (7 ביוני 1926 - 14 בדצמבר 1992) היה רופא ישראלי יוצא ארצות הברית, אשר כיהן כמנהל הכללי השלישי של בית החולים שערי צדק בירושלים.

קורות חיים

דוד מאיר נולד בברוקלין שבניו יורק כדוד ליפשיץ, בן למשפחה שמוצאה מליטא. לימים שינה את שם משפחתו למאיר, כשמו הפרטי של אביו.
מאיר למד בישיבת תורה ודעת. השלים לימודי תואר ראשון בכימיה בישיבה יוניברסיטי וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת אוטווה שבקנדה. התמחה בפתולוגיה תוך כדי שירות כרופא בחיל האוויר של ארצות הברית. שירת בקוריאה כרופא בחדר מיון. בשנת 1958 הצטרף לסגל הקולג' החדש לרפואה על שם אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי וניהל בו את התוכנית ללימודי הפתולוגיה.

בישראל

בשנת 1968, בגיל 42, עלה מאיר לישראל ומונה כמנהל הכללי של בית החולים שערי צדק, לאחר פטירתו הפתאומית של קודמו ד"ר פאלק שלזינגר. הוא תואר ככוח המניע בבניית הקמפוס החדש של בית החולים ליד שכונת בית וגן ובהעברת בית החולים אליו, מהלך שבעטיו גם הופנתה כלפיו ביקורת, שכן הוא היקשה על מצבו הכספי של בית החולים. בימיו נפתחו בבית החולים מחלקות ושירותים חדשים רבים. כיהן כמנהל בית החולים עד 1981.
נטורי קרתא התנגדו למינויו של מאיר למנהל בית החולים בשל עיסוקו כפתולוג. בחודש אפריל 1969 הושחת ביתו על ידי קבוצה של חרדים, שגם פגעו באמו הזקנה, בטענה שמאיר מאפשר נתיחות מתים בבית החולים בניגוד להלכה היהודית. בחודש יולי 1969 מנעו בעדו חרדים בשל אותה טענה מלהתפלל ליד הכותל המערבי.
מאיר לימד פתולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. הוא גם שימש כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן והיה ממייסדי האגודה לרפואה ומשפט.
ב-14 בדצמבר 1992 נפטר דוד מאיר בירושלים. הוא מת מפצעים שנגרמו לו כשנפגע על ידי מכונית ליד ביתו בעיר. נקבר בבית הקברות סנהדריה.
מאיר היה נשוי ואב לשלושה.