google/wiki40b huggingface dataset:
הגן

תקציר העלילה

אברהם (שייקה אופיר) ואשתו שרה (שושנה דואר) הם זוג קשישים שמעבדים גן עצי פרי למרגלות חומת העיר העתיקה. הם מגדלים שם ענבים ותפוחים ואברהם יוצא מדי פעם לשווק אותם בירושלים ברכב המיושן שלו. אברהם משוכנע שקדושה שוכנת בגן הזה ששרד את היריות וההפגזות של מלחמת העצמאות.
משה (ראובן אדיב) הוא קבלן עשיר שרוצה לקנות את שטח הגן ולבנות עליו מגדל מגורים. הוא שולח את עוזרו לואיס (לואיס רוזנברג) לשכנע את אברהם למכור את השטח עברו 1.5 מיליון ל"י "מזומן ביד" אך הוא מסרב. משה מדבר אתו בנועם וגם זה לא עוזר. הם מחליטים לדבר עם הבן יצחק. יצחק (טוביה טבי) נשוי לרינה (אהובה יובל), להם שני ילדים ומצבם הכלכלי לא טוב. משה ועוזרו מדברים איתם ורינה לוחצת על יצחק לשכנע את אביו למכור את הגן. אך גם זה לא עוזר ומביא למריבה קשה בין שני בני הזוג.
בחורה תמהונית (מלאני גריפית) משוטטת במרכז ירושלים, לוקחת תפוח מדוכן של ירקן (זכריה טובי) שרודף אחריה אך היא מתחמקת. היא מוצאת חן בעיני שלושה אופנוענים צעירים, רמי (צחי נוי), אבי (רן קובלנץ) ונסים (יגאל דניאל). היא נמלטת מהם ונכנסת לחורבה ליד הגן. כשהם מנסים לתקוף אותה למטרת אונס היא נמלטת במערומיה לגן וכאן אברהם מגרש אותם כגנבים.
למחרת מתעורר אברהם ומגלה בגן בחורה עירומה שהוא מחשיב למלאך שאלוהים שלח אליו. הוא מכין לה אוכל בתור "מנחה לשליח אלוהים" ומסתיר זאת מאשתו שרה. הוא מגלה זאת ל"חכם יפרח" (סעדיה דמארי) ומבקש ממנו לשמור זאת בסוד אך החכם מוסר זאת לזקני בית הכנסת. הם מגיעים "להציץ" ואברהם מגרש אותם ונוזף בחכם אך לבסוף סולח לו ומכניס אותו לצפות ב"מלאך". החכם פורץ בצחוק ואומר שזו פשוט בחורה עירומה. הוא מפיץ זאת בבית הכנסת וכולם מנדים את אברהם שמנהל לדעתם בית זונות בגנו.
יצחק מגיע לגן לאחר ריב עם אשתו ומגלה את שלושת האופנוענים שפרצו לגן. הוא מגרש אותם ופוגע באופנועים אך רמי זורק עליו אבן והוא נפגע בראש ומאבד את הכרתו. כשהכרתו חוזרת הוא רואה בחורה עירומה גוחנת לידו ומנסה לטפל בו.
הם נכנסים לבקתה קטנה בגן ומתעלסים. למחרת בבוקר מוצא אברהם את בנו העירום בבקתה ושומע צעקת אישה. יצחק אומר לו שאין עוד מישהו בבקתה אבל אברהם מבין הכל. הוא מתפכח, נושא עיניו לשמים ומודיע כי החליט למכור את הגן.
יושינובו טוקוגאווה

ראשית חייו

יושינובו טוקוגאווה נולד בהאן מיטו שבמחוז היטאצ'י (כיום איבראקי), בנו השביעי של נאריאקי טוקוגאווה, הדאימיו של מיטו. משפחתו הייתה אחת משלוש המשפחות שהיו רשאיות להעמיד יורש לתואר השוגון. שמו בילדותו היה שיצ'ירומה מטסודאירה, וחינוכו מגיל צעיר היה נוקשה וקפדני, ודגש רב ניתן ללימודי ספרות ואמנויות לחימה, כמו כן על פוליטיקה וממשל.
בגיל צעיר, ובעידוד אביו, אימצה משפחת היטוטסובאשי-טוקוגאווה את שיצ'ירומה, וזאת על מנת לאפשר לו סיכוי טוב יותר להפוך לשוגון. ב-1847 הוא הפך לראש המשפחה, קיבל תואר רשמי ודרגה ושינה את שמו ליושינובו. עם מותו של השוגון ה-13, אייסאדה טוקוגאווה, ב-1858 הפך יושינובו ליורש לתואר, אך יושיטומי טוקוגאווה (שאחר כך שינה שמו לאיימוצ'י) הוכתר תחתיו, והיה לשוגון ה-14. זמן קצר לאחר מכן החל השוגון החדש בטיהור מתנגדים ויושינובו ותומכיו הושמו במעצר בית, ויושינובו נאלץ לוותר על ראשות המשפחה שלו.
תקופת שלטונו של השוגון יושיטומי טוקוגאווה התאפיינה בניהול כושל ובאי שקט פוליטי. לאחר התנקשות בחייו של היועץ הבכיר של השוגון, שב והתמנה טוקוגאווה לראשות המשפחה, ואף הפך להיות האפוטרופוס של השוגון בן ה-16 ב-1862. שניים מחבריו הקרובים, יושנאגה וקטמורי מטסודאירה, התמנו אף הם למשרות בכירות בממשל; הראשון התמנה לראש הנושאים הפוליטיים והשני הפך למגן העיר קיוטו. השלושה פעלו למען הרגעת הסערות הפוליטיות באזור הבירה הקיסרית וצרפו אליהם בעלי ברית כנגד האן צ'ושו שהתמרד. הם גם השתייכו לתנועה הפוליטית שדגלה בשיפור היחסים בין השוגון לקיסר.

השוגון יושינובו

לאחר מותו של איימוצ'י ב-1866 נבחר יושנובו להחליפו, והפך לשוגון ה-15 לבית טוקוגאווה. מיד עם עלותו לכס השוגון החל טוקוגאווה לערוך שינויים בממשלתו שנועדו לחזק אותה. אחת הרפורמות העיקריות הייתה הזמנת יועצים מצבא הקיסרות השנייה הצרפתית על מנת להעביר את צבא השוגון מודרניזציה.
הצבא והצי הלאומיים של יפן, שהיו תחת פיקוד טוקוגאווה, זכו לחיזוק משמעותי בדמות הסיוע הצרפתי, שכלל גם אספקת ציוד וכלי נשק מודרניים מאירופה ומארצות הברית, ובכך נראה היה ששוגונות טוקוגאווה חיזקה את עצמה וביססה את מעמדה ביפן.

אחרית חייו

לאחר שפרש, ניהל טוקוגאווה חיים שלווים ורגועים, ועסק במספר תחביבים. ב-1902 התיר לו הקיסר מייג'י להקים מחדש את ענף משפחתו והעניק לו את התואר "נסיך", תואר האצולה הגבוה ביותר, על שירותו הנאמן ליפן. יושינובו טוקוגאווה נפטר ב-21 בנובמבר 1913 ונקבר בטוקיו.
Dmesg

dmesg (קיצור של "display message" - הצגת הודעות) היא פקודה ברוב מערכות ההפעלה של לינוקס ויוניקס המציגה את ההודעות המתקבלות מליבת מערכת ההפעלה.

באתחול

כאשר מערכת המחשב מאותחלת תחילה נטענת הליבה לזיכרון. בשלב זה מנהלי התקנים המצויים בליבה מוגדרים לנהוג בהתאם לחומרה הקיימת במחשב הרלוונטי, ומנפקים פלטים אודות הצלחת התהליך. אלמנטים אחרים בתוך הליבה יכולים גם לייצר פלט דומה המדווח אודות הצלחת טעינת מודולים ורכיבים נוספים.
בחלק מהמקרים ניתן לציין פרמטרי אתחול, השולטים על רמת פירוט ההודעות המתקבלות. הדבר נוח במקרים בהם פלט ארוך מידי גולל את מסוף ההודעות מעלה, ובגלל מהירות התהליך לא מתאפשרת קריאתם. בנוסף חלק ממקשי המקלדת עשויים להשהות את הפלט על המסך. פקודת dmesg מאפשרת לבדוק הודעות אלו בצורה מבוקרת, לאחר שהמערכת הופעלה.

לאחר האתחול

ההודעות נשמרות בחוצץ סיבובי בליבת מערכת ההפעלה. אם הוא מתמלא, הודעות ישנות ידרסו. גם לאחר טעינת המערכת הליבה עשויה לייצר הודעות אבחון נוספות. הדבר קורה בין היתר כשהתקני קלט/פלט נתקלים בתקלות, וכן כאשר התקני USB מבצעים החלפה חמה.
קסבייה תומא

קריירה

תומא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גוואנון ושימש כקפטן בכל קבוצות הגילאים. כשהיה בן 18 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד מונפלייה ולאחר זמן קצר חתם על חוזה ל-3 שנים. לעומת זאת, הוא מיעט לשחק ובקיץ 2006 הושאל לרודז ולאחר מכן שוחרר מהמועדון. בקיץ 2007 חתם בטור. לאחר 3 שנים בטור חתם באולימפיאקוס וולו היוונית. בקיץ 2011 חתם בלבדיאקוס ובתום עונה אחת חזר לקדנציה שנייה בטור שנמשכה שנתיים. לאחר שלא זכה לדקות משחק קבת חזר ללבדיאקוס.
ביוני 2015 חתם במכבי פתח תקווה הישראלית. ביוני 2016 חתם בבני יהודה. בדצמבר 2016 שוחרר מבני יהודה וכעבור זמן קצר חתם בלוזאן.
בקיץ 2017 חתם בהמילטון אקדמיקל.
בספטמבר 2018 תומא חתם ברד סטאר.
ב-7 ביוני 2019 חתם בלאוואל.
נסיכות רויס הקו הצעיר

היסטוריה

בשנת 1806 איחד היינריך הארבעים ושניים, נסיך שלייץ את רויס-שלייץ ורויס-גרה, ובאותה שנה קיבל את התואר נסיך מידי נפוליאון. בשנת 1807 הנסיכות הצטרפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בין השנים 1824–1848 איחדה הנסיכות את נסיכויות רויס-לובנשטיין, רויס-אברסדורף ורויס-קסטריץ, ומאז כונתה נסיכות רויס הקו הצעיר. הנסיכות הצטרפה לצולפריין, ובשנת 1849 הוענקה חוקה חדשה לנסיכות, אשר שופרה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19.
הנסיכות נשארה נייטרלית במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה, זאת בשונה מנסיכות רויס הקו המבוגר, אולם בשנת 1867 היא הצטרפה לקונפדרציה הצפון גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד הצבא הפרוסי במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לקיסרות הגרמנית. בשנת 1902 מת היינריך העשרים ושניים, נסיך רויס-גרייץ, ובנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיינריך העשרים וארבעה היה לקוי בנפשו כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, שלטו דודניו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאחריו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר כעוצרי הנסיכות. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ היינריך העשרים ושבעה להתפטר, ובתחומי הנסיכות הוקמה המדינה העממית רויס שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.
הנדסת מכשור ובקרה

הכשרה

הכשרת מומחים בתחום מכשור ובקרה פורסת בפני הסטודנטים את כל תחומי העולם הטכני. זאת, מאחר שהמאפיין הבולט והייחודי של המקצוע, הנו היכולת לבצע אינטגרציה בתכנון ויישום של התחומים הללו. במהלך הלימודים  יסקרו נושאים מגוונים בהם מערכות ממשק ממוחשבות, הנדסה תעשייתית, שרטוט טכני ומערכות בקרה וניתוב.
למוסמכים בהנדסת מכשור ובקרה צפויה השתלבות קלה בשוק העבודה במגוון חברות וארגונים, בהבניית ותפעול מערכות ממוחשבות בתחומים שונים בהם רובוטיקה, מערכות שינוע, ממשקים סלולריים, מתקנים אוטומטיים ונוספים.
הנדסאי מכשור ובקרה מחזיקים בדיפלומה ממשלתית המאושרת על ידי הממשלתי להכשרות בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט). תקופת הלימודים לדיפלומה אורכת לערך שלוש שנים וכרוחה בהשלמת קורסים שונים דוגמת: תורת החשמל, מערכות בקרה, בקרים מתוכנתים, אלקטרוניקה של מערכות בקרה ועוד. על מנת לסיים בהצלחה את מסלול ההכשרה המקצועי ולקבל דיפלומת טכנאי\הנדסאי, על המועמד להציג פרויקט גמר שישקף באופן מעשי או תאורטי את הבנתו בתחום ההתמחות. הפרויקט ישלב אספקטים מקצועיים שונים הנוגעים לתכנון וביצוע של המערכות והחומרות אשר נלמדו במהלך הלימודים, ובסופם יהיה זכרי הבוגר להירשם בפנקס ההנדסאים.תנאי הקבלה למסלול  זה עשויים להשתנות ממוסד למוסד אך לרוב יחייבו תעודת בגרות מספקת במקצועות היסוד אנגלית, מתמטיקה והבעה, במסלולים נוחים למועמדים אשר עברו את גיל 35.  המכללות הנבחרות מציעות גם לימודי מכינה למועמדים שלא עומדים בתנאי המוסד.
מעגל תהודה חשמלי

מעגל תהודה חשמלי הוא מעגל חשמלי בעל תדירות תנודה עצמית - תגובת ההלם שלו מתנודדת בתדירות קבועה. התגובה שלו לכניסה סינוסית היא מקסימלית בתדירות התנודה העצמית, הנקראת תדירות התהודה. מתח היציאה של מעגלי תהודה יכול להיות גדול ממתח הכניסה בתדר התהודה, ונעשה בהם שימוש רב בתקשורת אלחוטית. דוגמה למעגל תהודה חשמלי היא מעגל RLC.

הגורמים לתהודה

ניתן להתייחס לכל מערכת ליניארית שפונקציית התמסורת שלה מכילה קטבים מרוכבים כאל מתנד. אחת התכונות של מתנד היא שהוא גם מהוד - יש לו תדירות תנודה עצמית, ותגובת המערכת לכניסה גדלה סביב אותה התדירות, בה היא מקבלת ערך מקסימלי. תדירות זו נקראת תדירות התהודה של המתנד. תדירות התנודה העצמית של מעגל חשמלי היא התדירות של תגובת ההלם שלו.
כל מערכת שהערך המוחלט של פונקציית התמסורת שלה מקבל מקסימום מתארת מעגל תהודה חשמלי. תדירויות התהודה הן התדירויות של נקודות המקסימום, וייתכנו מספר תדירויות תהודה למעגל. במקרה כזה תגובת ההלם היא סכום של סינוסים בתדירויות התהודה.
דוגמה למעגל שאינו מעגל תהודה הוא מעגל RC פשוט. תגובת ההלם שלו היא דעיכה אקספוננציאלית, ופונקציית התמסורת שלו היא פונקציה מונוטונית של התדר. ניתן ליצור מעגל תהודה על ידי שימוש במספר קבלים.

מעגל LC

מעגל LC הוא מעגל המכיל סליל השראה המחובר לקבל. המשוואה הדיפרנציאלית המתארת את המטען הצבור בקבל היא משוואת מתנד הרמוני: . תדירות התנודה הטבעית של המתנד ההרמוני המתואר על ידי המשוואה הזו היא . כלומר, אם נחבר מעגל LC לזרם חילופין, המטען הצבור על הקבל יהיה סינוס באותה תדירות ומשרעתו תהיה מקסימלית עבור תדירות התהודה.
ההסבר הפיזיקלי לתהודה הוא שדעיכת השטף המגנטי דרך הסליל משרה זרם שטוען את הקבל, ופריקת הקבל משרה שוב שטף מגנטי בסליל. זו הסיבה שהזרם מתנודד, ובתדירות התהודה שני התהליכים הללו מתואמים ומשרעת התנודות מקסימלית.
לא בכל מעגל תהודה חשמלי ישנם גם קבלים וגם סלילים, והמעגל שבתרשים הוא מעגל RLC מסדר שני.

שימושים

מעגל תהודה חשמלי מהווה מסנן מעביר פס (BPF) - הוא מגביר תחום תדרים מסוים ומנחית את כל היתר. ככזה הוא משמש במשדרים ובמקלטים. בנוסף, ניתן לחסוך באנרגיה חשמלית בעזרת מעגלי תהודה חשמליים: מנועים א-סינכרונים מבזבזים זרם בסליל ואילו מנועים סינכרונים מבזבזים זרם בקבל. שימוש בשניהם במקביל גורם לקבל ולסליל להזין זה את זה בזרם בתדר התהודה, וכך רובו מבצע את העבודה הרצויה.
רוחב הסרט של מעגל תהודה חשמלי הוא הרוחב האופייני של תחום התדרים המוגברים. מקדם Q קובע את איכות התהודה - זמן הדעיכה האופייני של תגובת ההלם.
ארל (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1913, לאחר איחודם של 3 מועדוני ספורט: "לה פדאל ז'וייה", "ארל אוטו-ולו" ו-"ארל ספורטס". בשנות ה-70, הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הצרפתית. בשנים 1970 ו-1973, הקבוצה העפילה לרבע הגמר הגביע הצרפתי. בשנת 2009, המועדון העפיל לליגת המשנה הצרפתית מחדש, וציין בכך עליית ליגה רביעית ברציפות בארבע שנים. באותה השנה, הקבוצה עברה למגרשה הנוכחי, לאחר שעזבה את מגרשה הישן סטאד פרננד פורנייה שבארל. אחרי המעבר, הקבוצה שינתה את שמה לשם הנוכחי, ושינתה גם את סמלה.
סייבריזן

גיוס הון

סבב הגיוס הראשון היה ב 2013 בהיקף של 4.6 מיליון דולר. במאי 2015 שנתיים מאוחר יותר ביצעה סבב גיוס שני בהיקף של 25 מיליון דולר בהובלת ענקית הנשק לוקהיד מרטין. ומספר חודשים לאחר מכן, באוקטובר 2015 גייסה עוד כ-59 מיליון דולר בהובלת סופטבנק ופורסם על הכוונה להקים חברת בת ביפן בשיתוף עמה.
ביוני 2017 כאשר החברה מכפילה פי 5 את המכירות ופי 3 את כח האדם, הודיעה סופטבנק כי תשקיע 100 מיליון דולר נוספים בחברה במטרה לחדור לשוק האסייתי ושווקים נוספים לאור ההצלחה. גיוס זה היה הגדול ביותר בתחום הסייבר בישראל. לאחר הגיוס, הוערך שוויה בכחצי מיליארד דולר.
אוגוסט 2019, הענקית היפנית סופטבנק השקיעה 200 מיליון דולר נוספים בחברת הסייבר הישראליתסייבריזן (Cybereason), בסבב ההשקעה הגדול ביותר בתחום הסייבר בישראל. לפי גורם שמקורב לחברה, הסבב נעשה לפי שווי של יותר מ-1.5 מיליארד דולר.
יורג שטיל

קריירת מועדונים

שטיל החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 1986/87 במועדון השווייצרי פ.צ. וטינגן, ששיחק בליגת המשנה השווייצרית. בעונת הבכורה שלו, ערך שטיל שש הופעות ליגה. בעונה השנייה שלו בווטינגן, ערך שטיל 25 הופעות ליגה כשוער הראשון, וסייע לווטינגן להעפיל לליגת העל השווייצרית. בעונת 1988/89 שטיל המשיך להיות שחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי המפתיע. בעונת 1989/90 וטינגן ושטיל סיימו את העונה במקום העשירי. בתום עונה זו, עזב שטיל את וטינגן וחתם בפ.צ. סנט גאלן, אף היא מליגת העל השווייצרית. שטיל שיחק בסנט גאלן בקביעות במשך שלוש עונות, בהן סיימה הקבוצה במקומות התשיעי, השמיני והעשירי בהתאמה. בקיץ 1993 עזב שטיל את סנט גאלן ועבר לטורוס נסה ששיחקה אז בליגת העל המקסיקנית. שטיל שיחק בקבוצה עונה אחת, וסיים עמה במקום ה-16 בליגה. בקיץ 1994 חזר שטיל לליגת העל השווייצרית כשחתם בפ.צ. ציריך. שטיל שיחק שתי עונות בפ.צ. ציריך, בהן סיים במקומות התשיעי והאחד עשר בהתאמה. 
בקיץ 1996 עזב שטיל את פ.צ. ציריך וחזר לפ.צ. סנט גאלן, ושימש בקבוצה זו כשוער הראשי במשך חמש עונות רצופות. בשלוש העונות הראשונות לאחר החזרה לסנט גאלן, סיים שטיל עם הקבוצה במרכז הטבלה. בעונת 1999/00 זכה שטיל עם סנט גאלן באליפות ליגת העל השווייצרית. הזכייה באליפות הקנתה לסנט גאלן ולשטיל השתתפות במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הקבוצה הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי גלאטסראיי, והמשיכה לגביע אופ"א. סנט גאלן ושטיל הדיחו את צ'לסי מגביע אופ"א, אך הודחו לאחר סיבוב נוסף על ידי קלאב ברוז'. בליגת העל השווייצרית סיימו סנט גאלן ושטיל את העונה במקום השלישי.
בקיץ 2001 עזב שטיל את סנט גאלן, וחתם בבורוסיה מנשנגלאדבך מהבונדסליגה. עם הגעתו לקבוצה, הדיח שטיל מההרכב את השוער הוותיק אובה קאמפס, ושימש כשוער ראשון. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2001/02, סיימה גלדבאך במקום ה-12 בליגה, וכך גם בעונת 2002/03. עונת 2003/04 הייתה האחרונה של שטיל כשחקן פעיל. בעונה זו, סיימו שטיל וגלדבאך במקום ה-11 בבונדסליגה. בתום עונה זו, פרש שטיל ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

שטיל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בשנים הראשונות שלו בנבחרת, היה שטיל השוער המשני לפסקל צוברבולר, אך עם הזמן תפס את עמדת השוער הראשון, ואף שימש קפטן ביורו 2004. בטורניר זה, שטיל נבחר כאיש המשחק בתיקו 0-0 מול קרואטיה במשחק הראשון של שווייץ בשלב הבתים. במשחק השני, בו הפסידה שווייץ 3-0 לאנגליה, נרשם לחובתו של שטיל שער עצמי, שכן כדור של ויין רוני פגע בו ונכנס לשער, אך בהמשך נזקף השער לזכותו של רוני. בהמשך שטיל עמד בשער גם בהפסד 3-1 לצרפת. שטיל ושווייץ הודחו מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. הופעתו של שטיל מול צרפת הייתה ה-21 והאחרונה שלו במדים הלאומיים ובקריירת המשחק בכלל.

לאחר הפרישה

שטיל עבד לאחר פרישתו כמאמן שוערים בריינדורף אלטאך החל משנת 2006, ובשנת 2009 החל למלא תפקיד זה בבורוסיה מנשנגלדבאך. בשנת 2014 מונה לתפקיד מאמן השוערים בקבוצות הנוער של פ.צ. בזל.
הורה (שיר)

בחירת האירוויזיון

ב-1982 הזמרת ירדנה ארזי הפסידה בפעם הראשונה בקדם-אירוויזיון כאשר שרה את השיר "מוזיקה נשארת" (שמרית אור-הנרי ברטר) לאבי טולדנו שזכה בקדם עם השיר "הורה". כאשר זכה טולדנו בקדם, הוא נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1982.

באירוויזיון

השיר סיים כאמור במקום השני עם 100 נקודות. "הורה" קיבל "דוז פואה" מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
בדיעבד, הסתבר שצוות השופטים הפיני אהב מאד את טולדנו ששר בקולי קולות "זונה" ("הורה") בשוודית, שהיא שפה רשמית בפינלנד.
אהרן הראל-פיש

אהרן (הרולד) הראל-פיש (באנגלית: Harold Fisch;‏ 1923 – 8 בנובמבר 2001) היה חוקר ספרות, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה

פיש נולד בבירמינגהאם שבאנגליה לרב ד"ר שלמה פיש ולרבקה לבית סוויפט. בילדותו נדדה המשפחה בעקבות משרת אביו, והתגוררה בליברפול, בבירמינגהם, בשפילד ובלידס. בשנת 1940 החל לימודיו באוניברסיטת שפילד, אך בשנת 1942 הפסיקם כדי התגייס לצי הבריטי, שבו שירת על סיפון משחתת בים הצפוני ולאחר מכן כקצין סיפון באוקיינוס האטלנטי. ידיעותיו בשפה הגרמנית איפשרו לו להאזין לאלחוט ולמנוע פגיעת טורפדו במשחתות הבריטיות. בשובו ליבשה הוצב כאיש מודיעין בגרמניה, ונכח במתרחש בברגן-בלזן. לאחר שחרורו שב ללמוד ובשנת 1946 סיים לימודיו בהצטיינות. בשנת 1948 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת אוקספורד והוכשר להוראה אקדמית. עבודת התיזה שלו עסקה בחקר הפרוזה של ג'וזף הול. במסגרת לימודיו היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים, ולאחר שובו מהמלחמה עמד בראש הפדרציה היהודית הבין-אוניברסיטאית.
כמרצה לספרות וללשון לימד באוניברסיטת לידס (1947–1957), וחקר את זיקת הסופרים האנגליים לאורך הדורות ביצירותיהם למסורת המקראית היהודית. במסגרת עבודתו המחקרית פרסם החל ב-1952 מאמרים בעברית. בעקבות מבצע קדש החל לשקול עלייה לישראל, ונענה לבקשתו של פנחס חורגין להצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן כפרופסור חבר לספרות אנגלית. בשנת 1957 עלה עם רעייתו ושלושת ילדיהם.
באוניברסיטת בר-אילן עבד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1989. בשנת 1964 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין. במהלך שנות עבודתו שימש ראש המחלקה לספרות אנגלית, ובין השנים 1968–1971 היה רקטור האוניברסיטה, במהלכן הוכר המוסד על ידי המועצה להשכלה גבוהה. כפרופסור אורח הרצה וחקר באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומחוץ לישראל באוניברסיטאות בראון, ייל, מרילנד ואדינבורו. באוניברסיטת בר-אילן היה ממקימי רשות המחקר והוצאת הספרים. בשנת 1971 ייסד באוניברסיטה את המכון ליהדות ולמחשבה בת זמננו, ועמד בראשו במשך 15 שנים. בין השנים 1981–1987 עמד בראש מכון לכטר לחקר הספרויות.
בעבודתו המחקרית עסק פיש בחקר מוטיבים עבריים ביצירות ספרותיות, ופרסומיו השונים עסקו בין היתר בויליאם שייקספיר, בפרנץ קפקא, בסול בלו, בג'ון מילטון ואחרים.
לצד עבודתו האקדמית היה פיש מעורב בפעילות ציבורית, היה ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה ועורך ביטאונה "זאת הארץ". בשנת 1977 היה חבר משלחת ישראל לעצרת האו"ם, ובתקופת כהונתו של מנחם בגין כראש ממשלת ישראל דחה את הצעתו לשמש שגריר ישראל בהולנד.
בשנת ה'תש"ס הוענק לפיש פרס ישראל לחקר הספרות הכללית.
מנישואיו לפרנסיס ג'ויס לבית רוסטון (נפטרה ב-2015) היה פיש אב לחמישה, ובהם הפרופסורים מנחם פיש, דוד הראל ויוסי הראל-פיש. בתו שיפי דרור פרנק היא מומחית לאולטרסאונד גינקולוגי. גיסו הוא פרופסור מאיר רוסטון.
אלפרד שטיינהרדט

ביוגרפיה

שטיינהרדט נולד ב-1923 בעיר פשמישל שבדרום-מזרח פולין, בן למשפחה יהודית בת שני ילדים. אביו, אלכסנדר, היה רופא בתפקיד בכיר ובעל השקפה ציונית, שאף שקל לעלות לארץ ישראל. הוא למד בבית ספר פולני.
מפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 ועד קיץ 1941 חולקה העיר פשמישל על נהר הסן; הצד המערבי נותר בידי הגרמנים והצד המזרחי נמסר לצבא האדום.
שטיינהרדט זכה דרך פציינט גרמני של אביו לעבודה כעוזר מקרין בבית קולנוע בצד הגרמני. לאחר כשנה נשלח לגטו בו שרד עם אביו ואחותו עד כיבוש העיר בידי הצבא האדום בסוף יולי 1944.
אמו נרצחה באחת האקציות שיצאו מן הגטו.
מפשמישל עבר עם משפחתו לגרמניה ומשם המשיך לצרפת.
בשנים 1946–1948 למד בפריז בבית הספר לקולנוע "L'école Technique de Cinéma". 
עלה לארץ באוגוסט 1948 ובמלחמת העצמאות שירת בגדוד השישי של חטיבת הראל כצלם צבאי במבצע עין. 
שטיינהרדט השתתף ב-1952 בפגישה בדירתו של יעקב מרקס ברחוב הירקון בתל אביב, שבה הוחלט על הקמת איגוד ההסרטה, על יסוד פסטיבל קולנוע בחיפה ועל חלוקת "פרס צבר". עמו השתתפו בפגישה הצלם נפתלי אבנון (רובינשטיין), מפקד יחידת ההסרטה בצה"ל, והצלמים יעקב יונילוביץ' ורולף קנלר.
בשנים 1949 - 1954 שירת כבמאי ביחידת ההסרטה של צה"ל, בדרגת סגן. ב-1953 ביים וערך סרט על גדוד הצנחנים בשם "חוד החנית". הסרט קיבל פרס ראשון בתחרות סרטים תעודיים של איגוד הסרטים הישראלי. במהלך שנותיו בשירות הצבאי עסק במפות וצילומים בחיל המודיעין, ובתפקידי פיקוד והדרכה שונים. בהמשך, כאיש מילואים, שירת ביחידת דובר צה"ל כצלם, תסריטאי, עורך ובמאי, במבצע סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
ב-1954 היה עוזר במאי בסרט "גבעה 24 אינה עונה". ב-1958 היה צלם באו"ם בניו יורק, ובמקביל למד ב-National Film Board of Canada שבמונטריאול. ב-1959 למד בניו יורק באולפן השחקנים, ובלוס אנג'לס ביונייטד ארטיסטס. בשנים 1960 - 1961 למד בניו יורק ב-Seven Arts Center, City College ו-Robert Lewis Theater Workshop. כן היה אחראי על הסרטים בקונסוליה הישראלית בניו יורק. בשנים 1961 - 1962 תפקד כמתאם צילום במשפט אייכמן בירושלים.
בשנות ה-70 וה-80 ביים מספר סרטי קולנוע באורך מלא, בהם "סלומוניקו","יהיה טוב סלומוניקו" "סרט וארוחת בוקר" ו"מסג'יסט הצמרת".
שמחה זבולוני, מפיק הסרט צ'רלי וחצי, הציע לשטיינהרדט לביים את הסרט, אך שטיינהרדט לא היה מעוניין לאחר שקרא את התסריט. 
אלפרד שטיינהרדט נפטר ברמת השרון בשנת 2012, בגיל 88. נקבר בבית העלמין מורשה.
יעקב רוזנפלד (חזן)

קורות חיים


רוזנפלד נולד בירושלים בשם יעקב יצחק רוזנפלד למשפחה הנמנית עם חסידי תולדות אהרן.

קריירה


רוזנפלד למד פיתוח קול באוניברסיטת קליניק בגרמניה וכן אצל זמר האופרה ריצ'רד באון.
כיהן בין השנים 2007–2014 בימים נוראים כחזן בבית הכנסת הגדול של הרובע השישה-עשר בפריז לצידו של החזן המקומי שמואל שפירו.
ב-2013 צורף לפרויקט של המלחין מרטין וידרקר לאלבום שירי שבת בו הוא מבצע את כל השירים.
ב-2015 יצא האלבום השני של פרויקט "שבת המלכה" בו השתתף לצידו של רוזנפלד החזן-זמר אברימי רוט.
שיתף פעולה והופיע לצד אמנים וחזנים ברחבי העולם כגון יצחק מאיר הלפגוט, שמואל שפירו, גד אלבז, שלומי גרטנר, אברימי רוט, חיים אדלר, מרדכי סובול אהרלה סמט, דוד אולמן ועוד. מופיע בקונצרטים ברחבי העולם כגון מיאמי, ברטיסלאבה, בורו פארק, ירושלים, פריז, גרמניה, וינה, הונגריה, קראקוב והיכלי התרבות בכל הארץ.
רוזנפלד ניחן בכישורי משחק וזכה לסיקורים נרחבים על כך בתקשורת. הו הופיע כשחקן ראשי בהצגת תיאטרון חרדי בשם "חלומו של הרבי" בהיכל התרבות, ובהצגה נוספת בשם "כנר על הגג" בהונגריה.
אלינור סטבר

קריירה

אלינור סטבר הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בשנת 1940 והייתה בין האמנים המובילים בה עד 1961. היא נודעה בקולה הגדול והגמיש, הצלול כפעמון של כסף, בייחוד בתפקידי הסופרן הגבוהים של ריכרד שטראוס. בה במידה נודעה גם בגילום התפקידים הליריים של גיבורות מוצרט, רבות מהן בשיתוף עם המנצח ברונו ולטר. מעבר למוצרט ושטראוס, היה לה רפרטואר עשיר ומגוון. היא נחלה הצלחה במוזיקה של וגנר, אלבן ברג, פוצ'יני ובאופרות צרפתיות. סטבר שרה את התפקיד הראשי בהצגת הבכורה העולמית של האופרה האמריקאית "ונסה" מאת סמיואל בארבר. כן הופיעה במספר רב של בכורות במטרופוליטן אופרה, ביניהן "אראבלה" של שטראוס, החטיפה מן ההרמון של מוצרט וווצק של ברג.
מחוץ למטרופוליטן כללה הקריירה שלה הופעה בפסטיבל ביירוית בשנת 1953, שם נחלה הצלחה גדולה בתפקיד אלזה בלוהנגרין, בהצגה שהוקלטה בחברת דקה. היא שרה בניצוח טוסקניני עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בשידור של פידליו מאת בטהובן. בשנת 1954 הגישה הופעה מעולה בפסטיבל האביב של פירנצה בתפקיד מיני באופרה "הנערה מן המערב הזהוב", בניצוחו של דימיטרי מיטרופולוס. עם סרגיי קוסביצקי והתזמורת הסימפונית של בוסטון שרה ב-1948 בהצגת הבכורה העולמית של "נוקסוויל, קיץ 1915" מאת סמיואל בארבר, יצירה שנכתבה בהזמנתה.
מעבר לאופרה, סטבר הייתה פופולרית בקרב מאזיני הרדיו והטלוויזיה בהופעות תכופות בתוכניות The Bell Telephone Hour, The Voice of Firestone ואחרות.
תפוקת ההקלטות המקיפה שלה כללה מספר רב של באלאדות ונעימות מתוך ואופרטות פופולריות, נוסף לאריות, שירים אמנותיים ואופרות שלמות. חוש ההומור של סטבר וההרפתקנות שלה חיבבו אותה על קשת רחבה של מאזינים. בשנות ה-70' הקליטה אפילו בשביל תקליטי RCA אלבום שירים באתר ניו-יורקי, שאירח אז בקביעות את בט מידלר. בה בעת שרה ברסיטל בקרנגי הול וכן, בהופעה ראויה לציון בשלהי הקריירה, את "ארבעה שירים אחרונים" של ריכרד שטראוס עם ג'יימס לוין ותזמורת קליבלנד.
במקביל למוניטין שלה כאמנית העונה על אמות המידה הגבוהות ביותר, יצא לסטבר שם של חובבת בילויים והנאות החיים מחוץ לבימת האופרה. היו מבקרים שחיוו את דעתם, שחייה האישיים, שתוארו כסוערים, נתנו במשך הזמן את אותותיהם בקולה. ידוע הסיפור, כי לאחר הצלחה מבריקה שנחלה ב-1946 בתפקיד הרוזנת בנישואי פיגארו של מוצרט בפסטיבל אדינבורו, הזמינה אותה חברת HMV "(קול אדוניו)" להקליט כמה אריות פופולריות, של מוצרט ושל אחרים. לפי עדותו של וולטר זוסקינד, מנצח ההופעות באדינבורו וההקלטות המתוכננות, הגיעה סטבר לאולפנים כשאינה חשה בטוב אחרי שהייתה ערה במשך רוב שעות הלילה. היא לא יכלה לשיר את האריות הרגילות שלה ואמרה, "אין לי חשק לשיר את זה." זוסקינד, שרצה להציל את זמן ההקלטות, שאל, "מה יש לך חשק לשיר?" סטבר הרהרה לרגע ואמרה, "בואו ננסה את "Depuis le jour" . תפקידי התזמורת לאריה מתוך "לואיז" נמצאו והתקליט נוצר בניסיון אחד. ההקלטה, המציגה קו ווקאלי לירי יוצא מן הכלל ופרשנות רטורית מעולה, זכתה לפרסום רב.
עם פרישתה מן השירה, פנתה סטבר להוראה והצטרפה לסגל המורים במכון למוזיקה של קליבלנד. היא נחשבת לאחת הסופרניות האופראיות הגדולות ביותר שנולדו, למדו והוכשרו לקריירה באמריקה. הקלטותיה הרבות עודן מצויות בשוק, וכן קלטות שמע ווידאו של שידוריה ברדיו ובטלוויזיה ב"קול פיירסטון". שום סקירה של שירת אופרה באמריקה לא תהיה שלמה בלי התייחסות רצינית לסטבר.
אלינור סטבר מתה ב-3 באוקטובר 1990 בלנגהורן, פנסילבניה לאחר ניתוח של שסתום הלב והיא קבורה בבית הקברות גרינווד בעיר הולדתה וילינג.
סינטה

אומצת סינטה (או נתח סינטה) הוא נתח בשר מגב הבקר.
נתח הסינטה קרוב לאזור ממנו קצבים חותכים את הבשר המכונה טיבון. למעשה, הסינטה מחולקת לשני חלקים. החלק העליון מכונה "סינטה עליונה" והוא נחשב לנתח הבשר האיכותי יותר. הנתח השני, "סינטה תחתונה", הוא נתח בשר גדול יותר ופחות רך לעומת הנתח הראשון. את הסינטה התחתונה מוכרים כסטייק סינטה. 
קיים הבדל באופן שבו קצבים מארצות הברית חותכים ומגדירים את הסינטה, לעומת מקביליהם מבריטניה ומאוסטרליה. במטבח הבריטי הסינטה נמשכת קדימה לעבר מרכז גוף הבקר. הסינטה האמריקאית נקצבת רק מהשליש האחרון של גוף הבקר. זאת הסיבה שבארצות אחרות סטייק טיבון נחשב גם לסטייק סינטה.

אטימולוגיה

באנגלית שם הנתח הוא "sirloin", מוצא המילה מאנגלית תיכונה ומשמעה היא "מעל הירך". באנגליה מספרים שמקור המילה הוא מאירוע שבו נכח ג'יימס הראשון. הוא כל כך נהנה מסעודה שהוכנה לכבודו עם חזרתו מסקוטלנד בשנת 1617, עד כדי כך שהוא העניק למנת הבשר תואר אבירות ("Sir loin"). אין ביסוס לסיפור זה וחוקרים רבים מתייחסים אליו כמיתוס.