google/wiki40b huggingface dataset:
בלנית (לווייתן)

מיון

במהלך המסע של ג'יימס קלארק רוס בין 1839 ל-1843, חוקרי טבע מצאו עצמות ומזיפות שדמו לאלו של אובלנה, רק קטנים יותר. בפרסומו "זואולוגיה במסע של אוניות הוד מלכותו ארבוס וטרור" (1846), ג'ון אדוארד גריי מתאר את המין החדש, ומעניק לו את השם המדעי Balaena marginata. מעט לאחר מכן, קיבל גריי לידיו גולגולת ומספר עצמות של בלנית אחרת, והחליט ליצור סוג חדש בשם Caperea. שש שנים מאוחר יותר, ב-1870, קרא לבלנית אחרת בשם Neobalaena. רק מאוחר יותר הוא הבין כי כל שלושת הסוגים שיצר חד הם, והבלנית כונתה באופן סופי Caperea marginata. משמעות שם הסוג Caperea (מלטינית) הוא "קפל", בהתייחס לחזות המקופלת של עצם האוזן, בעוד שמשמעות שם המין הספציפי marginata (מלטינית) הוא "תחום בגבול", בהתייחס לגבול הכהה מסביב למזיפות של הבלניות.

מבנה והתנהגות

הבלנית נצפית רק לעיתים רחוקות, ולכן הידע אודותיה מועט יחסית. זוהי באופן ברור לווייתן המזיפות הקטן ביותר. אורך הגורים בלידה נע בין 1.6 ל-2.2 מטרים. הזכר הארוך ביותר שנצפה היה באורך של 6.1 מטרים, והנקבה - באורך 6.45 מטרים. משקלה המרבי נע בין 3 ל-3.5 טון. תוחלת החיים כמו גם משכי תקופות ההיריון וההנקה אינם ידועים.
צבען של הבלניות שחור עד אפור כהה בגבן, ובטנן - לבנה. בדומה לבלניים, ראשן גדול והלסת התחתונה שלהן מעוקמת. עם זאת, יש ביניהם הבדלים בולטים: סנפיר הגב צורתו כצלב, ועורן של הבלניות אינו מחוספס כשל הבלניים. בדומה ללווייתן מינקי, הם אינם מוציאים את סנפיר הזנב שלהם מהמים לפני הצלילה. במרכזו של סנפיר זה נמצא חתך קטן. לבלנית 17 זוגות של צלעות (וסך של 34), יותר מכל מיני הבלניים.
ההתנהגות החברתית והמבנה החברתי אינם ידועים. באופן טיפוסי הבלניות נצפו בזוגות או בגפן, ולעיתים - עם מיני לווייתנאים אחרים. לעיתים רחוקות נצפות קבוצות גדולות של בלניות. כך, ב-2001 נצפתה קבוצה של 14 בלניות בדרום האוקיינוס השקט, וב-2007 - נצפתה קבוצה של מעל ל-100 פרטים כ-40 קילומטרים דרום-מערבית לעיר פורטלנד שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
יאיר אגמון

קורות חייו

אגמון נולד בירושלים בעקבות רומן בין אמו הרווקה רחל אגמון, לאביו, חיים צפרירי, שהיה אז נשוי ואב לשישה. הוא למד בתיכון הימלפרב ובישיבת מעלה גלבוע. שירת בצה"ל כקצין בגדוד גרניט של חטיבת הנח"ל. אגמון הוא בוגר של תוכנית המנהיגות עמיתי ברונפמן, מחזור 2004.
ב-2009, במהלך שירותו הצבאי, הוציא לאור בהוצאת ראובן מס את ספרו הראשון - חפ"ש: מחשבות צבאיות ומחויכות על פרשיות השבוע והמועדים. הספר מבוסס על שיעורים בפרשת השבוע שאגמון העביר לחייליו כמפקד כיתה, ומטרתו "ליצור גשר בין חיי היום-יום של החייל הקרבי לבין התורה".
סיפור קצר של אגמון, ונפש יהונתן נקשרה, הומלץ בידי השופטים בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת 2011.
ב-2012 יצא לאור, בהוצאת זמורה ביתן ובעריכת עלמה כהן-ורדי, הרומן עם הארץ - סיפור מסע. הספר מתאר מפגשים עם דמויות שונות מן החברה הישראלית, חלקו בדיוני וחלקו מבוסס על אירועים שקרו לאגמון. הספר כתוב בגוף ראשון, שמו של המספר הוא "יאיר אגמון", וכמו אגמון עצמו הוא קצין משוחרר דתי.
בשנת 2012 החל אגמון ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. סרטיו הוצגו בפסטיבל טרייבקה, פסטיבל תל אביב, דוקאביב, ובפסטיבל מינכן לסרטי סטודנטים. אחד מסרטיו אף נכלל ברשימת המתמודדים על פרס אופיר לשנת 2015.
סרטים בבימויו זכו בפרויקט סרטים של 48 שעות בשנת 2014 ובשנת 2015.
בשנת 2014 יצא לאור, בהוצאת זמורה ביתן, ספר הפרוזה השני של אגמון, יאיר ויהונתן. הספר ממזג בין סיפורו של יהונתן, דתל"ש אלים ומבולבל, לבין סיפורים שונים מחייו של אגמון, ומשלב בתוכו סרטוני וידאו קצרצרים ומוזיקה מקורית, בעזרת שימוש בברקודי QR.
בשנת 2016, יצא לאור ספרו הרביעי, שמשהו יקרה, בהוצאת כתר. הספר מורכב מחמש נובלות על בדידות, תקיעות, וחוסר משמעות: "ומותר לאהוב" - המתאר ניצנים של רומן בין ראש ישיבה לבין אחד מתלמידיו, "אומן" - סיפור על בחור חילוני שמגיע לקיבוץ הברסלבי באומן ולא מצליח להתחבר, "ערגה" - המתאר את קורותיה של בחורה צעירה בפסטיבל 'ריינבואו' בנגב, "מיני מנטל" - על חרדי צעיר שנוסע ללאס וגאס, ומזמין לחדרו זונה, ו-"פרקי אליק" - על חבורת חיילים משוחררים ש'מחמיצים' את מבצע צוק איתן.
ב-2017 הוקרן סרטו הדוקומנטרי "רחל אגמון" בתחרות התיעודית הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים. בסרט, מלווה יאיר את שני הוריו, בשני מסעות, במטרה להבין את הרומן שנוצר ביניהם, ואת שורשו של הקשר הרומנטי שהעניק לו את חייו. הסרט נכלל ברשימה הסופית לפרס אופיר ב-2019 בקטגוריית הסרטים התיעודיים עד 60 דקות.
ב-2017 שודרה סדרת רשת שיצר יאיר אגמון יחד עם אלעד שוורץ בשם "הַטְרֶמפִּיסְטִים", סדרת רשת דוקומנטרית, על האנשים שבצידי הדרך ובשולי התודעה. הסדרה, שזכתה להצלחה רבה ברשת, נרכשה על ידי חטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי, שמימנו את צילומי העונה השנייה של הסדרה. כל פרקי הסדרה עלו לפייסבוק וליוטיוב. 
בדצמבר 2017 יצא לאור ספרו החמישי, מה אהבתי, בהוצאת ידיעות ספרים. זהו ספרו השני העוסק בפרשות השבוע. 
ב-2018 שודרה סדרת רשת שאגמון יצר יחד עם תמר קיי - "פני זקן". הסדרה, המורכבת מעשרה פורטרטים של עשרה קשישים שונים בהווה הישראלי, מנסה להציע נקודת מבט חדשה על הזקנה, ולהבין מה זה אומר להיות אדם זקן.
החל מ-מאי 2019 משודרת בכאן 11 הסדרה "וואי וואי וואי" - סדרה דוקומנטרית בת 7 פרקים העוסקת בדור ה-Y. 
יאיר כותב טור שבועי במגזין "מוצש" בעיתון "מקור ראשון".
הוא מתגורר בתל אביב, נשוי לשירה, ולהם בת ובן.
יונס טורקוב

קורות חיים

טורקוב נולד בוורשה (אז בירת גוברניית ורשה של האימפריה הרוסית). אחיו של השחקן זיגמונט טורקוב, השחקן והסופר יצחק טורקוב והעיתונאי מארק טורקוב ובעלה של השחקנית דיאנה בלומנפלד.
בשנת 1916 ארגן וביצע, יחד עם אחיו זיגמונט, את הDOS artistishe vinkele(הפינה האמנותית). בשנים 1917–1920 שיחק ביידיש בתיאטרון של אסתר רחל קמינסקה. בשנת 1921 ארגן סיבוב הופעות לDos baveglekhe dramatishe teater בפולין וגליציה.
בשנת 1926 נשכר לביים את תיאטרון היידיש בקרקוב וקיבל מטעם המדינה את הסבסוד הראשון לתיאטרון יידי בפולין.
בשנת 1929 ייסד את ה"וואַרשעווער ניַיער יידישער טעאַטער" ("וְונִיט" – 'התיאטרון היהודי החדש של וורשה).
בשנות השלושים היה במאי תיאטרון ה"kleynkunst revi" בקובנה והופיע עם "אנסמבל" שהקים יחד עם אשתו.
בין השנים 1940–1943 היה אסיר בגטו ורשה. בגטו סייע להקמת הארכיון המחתרתי "עונג שבת" והיה מפעיליו; היה ראש ועד העזרה העצמית היהודית בגטו, ובמהלך שהותו כתב עיתון אותו ודברי זכרונות אותם הסתיר בין מסמכים אחרים ומצאם לאחר השואה. טורקוב נמלט מהגטו לאחר חיסולו בשנת 1943, תוך שהוא משתמש בתעודת זהות "ארית" מזויפת על שם יאן טטרקייביץ' (Jan Tatarkiewicz), והצטרף למחתרת הפולנית ארמייה קריובה.
בתום מלחמת העולם השנייה עבד ברדיו הפולני בלובלין, שימש חבר בוועד היהודי המרכזי של פולין וחקר 18 מקרים של שיתוף פעולה בין יהודים לגסטאפו.
שנתיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, טורקוב כתב את סיפור חיי היום יום של "הרובע היהודי" בורשה בשנים 1939-1943. בספרו "אזוי איז עס געווען", ציין כי היו כ-250 מקרי מוות בגטו כתוצאה ממגפה או רעב, זאת רק במשך שנה אחת. הוא ניתח את הטקטיקה הגרמנית בה שמרו בגטו לא רק על אווירה של אימה וטרור, אלא גם של כאוס ודמורליזציה. בנוסף, ציין את ספרי ה"ממורבוך" בהם יהודים ציינו ברשימות ארוכות את חללי משפחותיהם מאז תקופת ימי הביניים כדי להעביר את הזיכרון של הקהילות שהושמדו לדורות הבאים.
בשנת 1949 פרסם ביידיש בואנוס איירס את הכרך השני של זיכרונותיו "אין קאמף פארן לעבן" (המאבק על החיים) בו הוא מגולל את זיכרונותיו מאביב 1943 בסוף המלחמה. הוא כותב על הבריחה עם חיסול הגטו, הפעילות של היהודים והפולנים, מותם של יקירים וחיפוש הניצולים לאחר המלחמה.
בשנת 1950 עלה לישראל, עד לשנת 1966 התגורר בעיקר בארצות הברית, ולאחריה התגורר בתל אביב.
היה נשיא ארגון לוחמי גטו ורשה עם הקמתו בשנת 1963.
בשנת 1970 זכה בפרס מטעם יד בן-צבי על ספרו "היה הייתה יהדות ורשה".
בשנת 1977 זכה בפרס ע"ש מארק דבורז'צקי על מכלול יצירותיו בנושא השואה.
בשנת 1980 היה חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
ב-4 בדצמבר 1988 נפטר ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
ולדיסלב ברונייבסקי

ולדיסלב ברונייבסקי (בפולנית: Władysław Broniewski; ‏1897, פלוצק - 1962, ורשה) היה משורר וחייל פולני.

חייו

בצעירותו הצטרף ברונייבסקי לכוחותיו של יוזף פילסודסקי והשתתף במלחמה להגנת פולין מפני הפלישה הסובייטית ב-1919. על פועלו בקרבות קיבל את אות הגבורה הפולני וירטוטי מיליטארי  - אות הגבורה הגבוה ביותר בפולין לציון לוחמה בקרב.
בשנות השלושים נטה ברונייבסקי לסוציאליזם. עם פלישת גרמניה לפולין בספטמבר 1939 כתב פואמה המעודדת את הפולנים להניח בצד את מחלוקותיהם הפוליטיות ולהילחם בפולשים. כשפלשה ברית המועצות לפולין ממזרח, ב-17 בספטמבר, היה ברונייבסקי בלבוב שנכבשה על ידי הסובייטים. בתחילה פרסם את שירתו בעיתונים סובייטיים, אך לאחר זמן קצר מחקר על ידי הנקו"ד ולאחר ארבעה חודשי חקירה נשלח לכלא לוביאנקה במוסקבה, שם היה אסור מעל שנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה ברונייבסקי להמשיך לכתוב בפולין הקומוניסטית בלי להיות מאוים על ידי המשטר ועם זאת לשמר מעט מעצמאותו האמנותית. הוא הוכרז על ידי השלטונות בתור אחד המשוררים הלאומיים. בנוסף לכתיבת שירה היה ברונייבסקי גם מתרגם שירה ופרוזה. בין היתר תרגם לפולנית מכתביהם של פיודור דוסטויבסקי, ברטולט ברכט, ולדימיר מאיאקובסקי ואחרים.
בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו עקב אלכוהוליזם.
עובדיה בעל מום

עובדיה בעל מום הוא סיפור קצר בן 12 פרקים מאת ש"י עגנון שהתפרסם בשנת 1921. הסיפור נכלל בכרך "על כפות המנעול" (כותרת משנה "סיפורי אהבים"), בתוך המקבץ "סיפורים קטנים".
הסיפור נמנה עם סיפוריו היותר ריאליסטיים של עגנון, כאשר הקשר בין הגורם החברתי, המוסרי והמיני הוא נושא מרכזי בסיפור.

עלילה

הסיפור עוסק ב"עובדיה שואב מים", שהוא גם בעל מום, המאורס ל"השפחה המופקרת" שייני סריל. עובדיה מחליט להתערב במעללי ארוסתו המופקרת, אך הדבר מביא למפלתו, והוא מוכה, נפצע, ומובל לבית־החולים, הרחק מארוסתו. עובדיה מתנתק ומסתגל למצב הנהנתני בבית החולים, ובזמן שהוא מוטל במיטת חוליו, מתרחש ה"סיבוך" – סריל הופכת מ"בתולה שמלעיזין עליה" לאשה מופקרת בעליל. סופו של הסיפור בלידת תינוקה של שייני סריל שהרתה לגבר אחר, ובמפגש המחודש בין שני הגיבורים.
מויז'ש פרסבורגר

קורות חיים

נולד בוורשה ב-27 בדצמבר 1904 ונספה בשואה, כנראה בשנת 1943. 
בשנת 2010, החלה האגודה האירופאית לתאוריה של מדעי המחשב להעניק מדי שנה את פרס פרסבורגר על תרומה יוצאת דופן למדעי המחשב התאורטיים של מדען צעיר (או במקרים יוצאי דופן למספר מדענים צעירים).
פארוק קדומי

ביוגרפיה

נולד בכפר ג'ינסאפוט בשנת 1931. לאחר מכן עברה משפחתו ליפו, ובמלחמת העצמאות נמלטה לשכם. עבד שלוש שנים עבור חברת הנפט האמריקאית עראמקו הסעודית בערב הסעודית. לאחר מכן בשנים 1954-1958 למד באוניברסיטה במצרים ועבר למפרץ הפרסי שם הצטרף לפת"ח בשנת 1960, בעת היותו באיחוד האמירויות הערביות. בשנים 1965-1966 עבד עבור משרד הבריאות בכווית אולם גורש משם על רקע חתרנות כנגד המשטר בקשר עם פעילותו בפת"ח. 
בשנת 1983 הצטרף לאבו מוסא בהתנגדותו לערפאת, אולם חזר לפת"ח ותפס שוב תפקיד מרכזי בארגון. 
בעת חתימת הסכמי אוסלו היה יושב ראש המחלקה המדינית של אש"ף, התנגד להסכמי אוסלו ובעקבות זאת נשאר בתוניס בעת שההנהגה הפלסטינית עברה לרצועת עזה. יש הטוענים שבשל כך חל קרע ביחסיו עם יאסר ערפאת, למרות שהיו דיווחים שערפאת סימן אותו כיורשו. לאחר מותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004 הוא מונה ליו"ר פת"ח, אך הוסכם כי מחמוד עבאס יתמנה ליו"ר הוועד הפועל של אש"ף מטעם פת"ח. עם זאת, נוצרו חיכוכים בין שני האישים, על רקע חילוקי הדעות ביניהם לגבי סמכויות אש"ף והרשות הפלסטינית. 
קדומי נחשב לנוקשה ביותר מבחינה אידאולוגית בין מנהיגי פת"ח. בשנת 2003 טען שנושא חזרת הפליטים יותר חשוב מהקמת מדינה פלסטינית. קדומי תומך בהמשך המאבק המזוין נגד ישראל ורואה את ההבדלים בין הפת"ח לחמאס כהבדלים טקטיים ולא אסטרטגיים. לאחר מות ערפאת הוא ביקר באופן חריף את הגישה המתונה לטענתו, שהוביל עבאס והתנגד להפסקת האינתיפאדה השנייה.
קדומי התמסר לצד המדיני-פוליטי של הארגון ועסק בהפצת רעיונות פת"ח בעולם. קדומי לא נחשב לקובע מדיניות אלא למבצע מדיניות מכיוון שבשלב מוקדם התרחק ממעגל מקבלי ההחלטות והחל לנדוד בעולם. 
בשנת 2002 הוציא ספר בשם: "ההתנגדות - הדרך לשיבה ולמדינה", בהוצאת מרכז זאיד לתיאום ומעקב, שבאיחוד האמירויות.
אסטרוביולוגיה

אסטרוביולוגיה (מיוונית: ἄστρον, אסטרון- כוכבים, βίοςλογία, ביולוגיה- מדע החיים) היא מדע העוסק במקור, התפתחות, ותפוצת החיים ביקום. אסטרוביולוגיה עוסקת בשאלה האם החיים קיימים מעבר לכדור הארץ, וכיצד בני האדם יכולים לזהות אותו אם כן. המושג אקסוביולוגיה דומה אך יותר מסוים, ועוסק רק בחקר אפשרות קיום חיים מחוץ לכדור הארץ.

החיפוש אחר תבונה חוץ-ארצית

ראשית החיפוש אחר תבונה חוץ ארצית החל ב-1960, במבצע שנקרא "אוזמה" (Ozma, על שם הנסיכה מסיפורי ארץ עוץ). בחיפוש זה, הפנו אנטנה של טלסקופ רדיו אל עבר שני כוכבים שכנים, בתקווה לקלוט מהם שידורים. בהמשך נערכו עוד כמה מבצעים דומים, במסגרת הכוללת הקרויה סט"י (SETI), ראשי התיבות באנגלית של "חיפוש אחר תבונה חוץ-ארצית". עד כה, כל מבצעי סט"י לא העלו דבר: למרות כמה אזעקות שווא, טרם נקלטו אותות שזוהו חד-משמעית כאיתותים של ציוויליזציות חוץ-ארציות. 
דרך נוספת לחיפוש אחר תבונה חוץ ארצית נעשית באמצעות גשושיות חלל. אחד הניסויים המשוכללים ביותר נערך באמצעות שתי חלליות וייקינג של נאס"א, שנחתו על מאדים בקיץ 1976. החלליות היו מצוידות במעבדה כימית קטנה שערכה כמה ניסויים פשוטים כדי למצוא סימני חיים. התשובה הייתה שלילית. ב־1996 הודיעו מדענים מנאס"א על מציאת סימנים לחיים מיקרוסקופיים במטאוריט שניתז ממאדים, הגיע לכדור הארץ ונפל באנטארקטיקה. הודעה זו עוררה התרגשות רבה, אך בהמשך נקבע כי גם בה אין ממש. מלכתחילה היה ברור שאם אמנם יש חיים במאדים, הם חייבים להיות מיקרוסקופיים. לכן, היו שטענו שהגשושיות נחתו במקום הנכון, ויש צורך בבדיקות נוספות.
שני הגופים במערכת השמש שהאסטרוביולוגים תולים בהם את התקוות המרובות ביותר הם "אירופה" - ירח צדק ו"טיטאן" - ירח שבתאי. באירופה יש סימנים להימצאות אוקיינוס של מים נוזליים מתחת למעטה הקרח העבה, ובטיטן יש אטמוספירה סמיכה למדי. 
נכון לעת זו, למרות כל המאמצים שהושקעו, ולמרות ההשערה הגורסת שהחיים צריכים להימצא בשפע מסביב לנו, טרם נמצא להם סימן.

אסטרוביולוגיה בישראל

בשנת 1987 הקים פרופסור נועם להב מהאוניברסיטה העברית בירושלים את האגודה הישראלית לחקר ראשית החיים, ואף כיהן כיו"ר בשנים 1987-2000. בשנת 2004 הוסיפה האגודה גם את תחום האסטרוביולוגיה, ועל כן שונה שמה לאגודה הישראלית לאסטרוביולוגיה וחקר ראשית החיים, כאשר מדי שנה מתקיימים כנסים בנושאים אלה עם משתתפים מרחבי העולם. החל משנת 2016, יו"ר האגודה הוא פרופ' אבשלום אליצור וסגן היו"ר הוא ד"ר תומר שושי.
צ'ולוכי (נהר)

היסטוריה

במהלך מלחמת קרים, ב-4 ביוני 1854, הובילו, 13,000 חיילים של יחידות האימפריה הרוסית, שהיו ברובן מורכבות מגאורגים, תחת פיקודו של איוון מלחזוביץ' אנדרוניקוב, את הצבא העות'מאני שהיה מורכב מ-35,000 החיילים בראשות סינאן פאשה, לצידו השמאלי של נהר הצ'ולוכי, והנחילו להם תבוסה. בסוף הניצחון הצבאי הוענק לאנדרוניקוב עיטור אלכסנדר נבסקי.
התרחשות היסטורית נוספת התרחשה ב-16 באפריל 1918, כאשר המשמר הלאומי הגאורגי, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, מנע פלישה של כוחות עות'מאניים לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
הגשר על נהר הצ'ולוכי, שנמצא על הדרך הראשית המחברת בין אג'ריה לבין יתר גאורגיה, פוצץ ב-2 במאי 2004 בהוראת המנהיגות הגולה של אג'ריה בראשות אסלן אבשידזה, כאשר הוא קרא להחלטה להפציץ את הגשר שנמצא בנפת כובולתי "אמצעי מניעה כנגד פעולות צבאיות אפשריות של ההנהגה המרכזית הגאורגית".
פגיון המסבאה

פגיון המסבאה או פגיון הקבצן (מדי פעם נקרא גם פגיון החלפה, פגיון קרוב ניצב או פגיון שיכר) הוא סוג של פגיון אנגלי שהיה כבד וארוך. הפגיון היה הפגיון הסטנדרטי באנגליה מהמאה ה-16 עד אמצע המאה ה-18, והיה מורכב מלהב ארוך, רחב וישר, וידית גדולה כבדה בצורת כלוב ששימשה כאגרופן. בדרך כלל הוא שקל כקילו ונחגר על הגב התחתון. פגיון הקבצן היה נפוץ כנשק אזרחי, הוא היה יעיל כנגד חרבות ונשקי מוט, וקצר מספיק לשימוש בפאב צפוף.
מנכמוס

מנכמוס (ביוונית: Μέναιχμος) ‏ (380 - 320 לפנה"ס) היה מתמטיקאי יווני קדום וגאומטרן שנולד באלופקונזוס, אשר היה ידוע בשל חברותו עם הפילוסוף אפלטון ובשל גילויו את חתכי החרוט ופתרונו לבעיה של הכפלת הקובייה באמצעות פרבולה והיפרבולה.

חייו ועבודתו

מנכמוס זכור בקרב המתמטיקאים בשל תגליתו את חתכי החרוט ופתרונו לבעיה של הכפלת הקובייה. קרוב לוודאי שמנכמוס גילה את חתכי החרוט, שהם האליפסה, הפרבולה וההיפרבולה כתוצר לוואי של חיפושו אחר פתרון לבעיית הכפלת הקובייה. מנכמוס ידע שבפרבולה y² = lx, כאשר l הוא קבוע שנקרא הלקטוס רקטום. הוא גילה תכונות נוספות של חתכי חרוט. באמצעות המידע הזה התאפשר לו לפתור את הבעיה של הכפלת הקוביה.
יש מעט מקורות ישירים לעבודתו של מנכמוס; עבודתו על חתכי חרוט ידועה בעיקר מאפיגרמה של ארטוסתנס, וההישג של אחיו (מציאת שיטה לרבע את העיגול נתון באמצעות קוואדרטריקס) דינוסטרטוס, ידוע רק בזכות כתביו של פרוקלוס. פרוקלוס מציין גם שמנכמוס נלמד בידי אודוקסוס. 
מנכמוס היה מורהו הפרטי של אלכסנדר הגדול.
MEMS

MEMS (ראשי תיבות של: Micro Electro Mechanical System, תרגום: "מערכת מיקרו אלקטרו מכנית") היא משפחה של טכנולוגיות, חומרים ומעגלים משולבים ברמות מיקרו וננו (NEMS), המכילות רכיבים ומערכות אלקטרוניות, מכניות, אופטיות (MOEMS) ביולוגיות, (BioMEMS) ופיזיקליות אחרות, כולם ממוזערות המאפשרות מגוון רחב מאוד של יישומים מתקדמים וחדשנים.
הפוטנציאל של מכונות ממוזערות הובן הרבה לפני פיתוח הטכנולוגיה ובאה לביטוי בהרצאתו המפורסמת של פרופ' ריצ'רד פיינמן ב-1959 "יש שפע מקום בתחתית". הטכנולוגיה הפכה למעשית כאשר אומצו טכנולוגיות ייצור מתחום המעגלים המשולבים בהם ריבוץ, אילוח, חימצון, molding ,plating וטכנולוגיות מזעור ושילוב נוספות.

חומרי MEMS

טכנולוגיית MEMS מנצלת מספר רב של חומרים וטכניקות ייצור שונות כאשר כל שיטה תלויה בסוג ההתקן וסקטור השוק שאליו המוצר מופנה.

צורן (סיליקון)

צורן הוא חומר הנפוץ ביותר בתעשיית המיקרואלקטרוניקה ובייצור מעגלים משולבים לצריכה המונית בעולם המודרני. יכולת המיזעור, זמינות של חומרי ייצור איכותיים וזולים, והיכולת לשלב טכנולוגיות רבות על מצע יחיד הופכים את הצורן לחומר אטרקטיבי למגוון רחב של יישומי MEMS. לצורן יתרונות רבים בגלל תכונות החומר. לצורן הבנוי מגביש יחיד ישנן תכונות מכניות של גמישות, לפי חוק הוק וכמעט שאין לו היסטרזיס ולכן גם הוא אינו מפזר חום ובעל אמינות גבוהה מבחינת עייפות החומר לפעולה של מיליארד או טריליון מחזורים ללא שבירה. הדרך הנפוצה ביותר ליצירת התקני MEMS על ידי שימוש בצורן היא על ידי ריבוץ של שכבות חומר כאשר התבניות לייצור השכבות נעשות באמצעות פוטוליתוגרפיה ואחר כך איכול (Etching, תצריב) ליצירת הרכיבים הרצויים.

פולימרים

פולימרים ניתנים לייצור בכמויות גדולות עם מגוון רחב של תכונות חומר להבדיל מצורן גבישי שהוא יחסית מסובך ויקר. התקני MEMS המיוצרים על ידי שימוש בפולימרים משתמשים עיצוב בהזרקה (Injection molding), הבלטה (Embossing) או סטריאוליתוגרפיה (Stereolithography) אשר מתאימים במיוחד לייצור מיקרופלואידיקה.

מתכות

מתכות משמשות ליצירת אלמנטים רבים ב MEMS. למרות שלמתכות אין את היתרונות מבחינת התכונות המכניות שיש לצורן, כאשר נעשה שימוש בהם תוך התחשבות במגבלותיהם, מתכות יכולות להיות אמינות מאוד.
מתכות שימושיות הן זהב, ניקל, אלומיניום, כרום, טיטניום, טונגסטן, פלטינה ו כסף.

ריבוץ (דפוזיציה)

אחד מאבני הבניין הבסיסיים בתהליכי הייצור ב MEMS היא היכולת לרבץ שכבות דקות של חומר עם עובי בין כמה ננומטרים ספורים ועד ל 100 מיקרומטר. שיטת הריבוץ הנפוצות הן: אלקטרו-שיטוח (Electroplating), ריבוץ מותז (Sputter deposition), ריבוץ אדים פיזיקלי (Physical vapor deposition) וריבוץ אדים כימי (Chemical vapor deposition).

MOEMS

התקני MOEMS כוללים בתוכם גם רכיבים אופטיים ופוטוניים כמו סיבים אופטיים, לייזרים, מראות לניתוב אור ליישומי מיתוג אופטי בתקשורת אופטית, מצלמות וגלאים אופטיים כדוגמת כמוסה המכילה מצלמה ומערכת שידור המאבחנת מחלות במעיים של חברת גיוון אימג'ינג.

BioMEMS

מערכות MEMS ביולוגיות כוללות בתוכן מרכיבים המסוגלים לטפל, לנטר רקמות ביולוגיות, לעורר נוירונים, מיקרו ביו-חיישנים ( BioSensor) ביולוגיים המסוגלים לזהות מולקולה ביולוגית מסוימת ולמדוד ריכוז של חומר מסוים במערכת ביולוגית כגון התקן תת-עורי מבוסס MEMS לגילוי רמות הסוכר בדם אצל חולי סוכרת.
חואקין שוכמן

ביוגרפיה

חואקין שוכמן נולד בארגנטינה, עלה לישראל בילדותו, בשנת 2002. תחילה גדל בנהריה, ובנעוריו עבר עם משפחתו למושב ברק על מנת שיוכל להשתלב במחלקת הנוער של הפועל גלבוע גליל. למד בתיכון עמק חרוד והיה שותף לעליית נבחרת בית הספר לליגת העל לתיכונים.
בעונת 2012/13 עלה לקבוצת הבוגרים של הפועל גלבוע גליל ושיחק שני משחקים בלבד. בעונת 2014/15 הצטרף להפועל עפולה מן הליגה הלאומית ושיחק במקביל בגלבוע גליל במסגרת הכרטיס הכפול, המאפשר לשחקן צעיר מקבוצה בליגת העל לשחק במקביל גם בקבוצה מן הליגה הלאומית. בעונת זו ירד עם גלבוע גליל לליגה הלאומית בתום העונה ומונה כקפטן הקבוצה. הוא המשיך לשחק בקבוצה גם כשזו שיחקה בליגה השנייה. בעונת 2016/17 סיים את העונה הסדירה עם 26 דקות למשחק וממוצעים של 6.4 נקודות למשחק, 3.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים. במשחק שהתקיים מול מכבי תל אביב בו ניצחה גלבוע גליל, קלע 13 נקודות המהווים שיא אישי עבורו
שוכמן צורף לנבחרת העתודה של ישראל. שיחק באליפות אירופה שנערכה בשנת 2014 ביוון בה זכתה ישראל במקום השביעי, אך קיבל בה דקות בודדות ולא קלע נקודות במהלך האליפות. בעת שחזר מן האליפות, נשפט ל-10 ימי מחבוש צבאי, כיוון שיצא לאליפות אירופה ללא חתימת מפקדיו, על אישור היציאה מחוץ לישראל.
בקיץ 2019 חתם בהפועל תל אביב לשנתיים בעקבות מאמנו בגלבוע, אריאל בית הלחמי.
אריך מוספלדט

אריך מוספלדט (בגרמנית: Erich Muhsfeldt;‏ 18 בפברואר 1913 - 28 בינואר 1948) היה חייל אס אס בדרגת אובר-שארפיהרר, פושע מלחמה נאצי ומש"ק באס אס בזונדרקומנדו במחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נעצר, נשפט על ידי בית דין גבוה לצדק במשפט אושוויץ הראשון בשנת 1947 בקרקוב ונידון למוות בגין פשעים כנגד האנושות.

זוועות מלחמת העולם השנייה

בשנת 1933 הצטרף מוספלדט לאס אה, וב-1939 למפלגה הנאצית. הוא שירת במחנה אושוויץ עוד משנת 1940, תחילה כראש קבוצת אסירים ולאחר מכן כראש בלוק. הוא נשלח למחנה מיידנק ב-15 בנובמבר 1941. היה מעורב בהוצאה ההמונית להורג בירי באסירים שנותרו במחנה בפעולה שנודעה כ"אקציית חג הקציר". באקציה זו נורו למוות ביום אחד קרוב ל-43,000 אסירים בשלושה אתרים שונים של המחנה. לאחר שמחנה מיידנק חוסל, מוספלדט חזר למחנה אושוויץ ופיקד בו על יחידות הזונדרקומנדו בקרמטוריום 2 ו-3 שבאושוויץ-בירקנאו.
מוספלדט היה בעל קשר יוצא דופן עם הפתלוג הרומני-הונגרי ד"ר מיקלוש ניסלי, שנכפה עליו לבצע נתיחות בגופות הקורבנות על ידי ד"ר יוזף מנגלה. ניסלי שרד את המלחמה ובהמשך העיד על שהתרחש באושוויץ. ניסלי תיאר מקרה אחד שבו מוספלדט הגיע אליו לבדיקה שגרתית לאחר שירה באחורי ראשם של שמונים אסירים קודם לשריפתם בכבשן. ניסלי ציין שלחץ הדם של מוספלדט היה גבוה, והוא שאל אותו אם הדבר קשור לעלייה "בתנועת" האסירים, כלומר אם העלייה בכמות המשלוחים החדשים למחנה הובילה לכך. מוספלדט ענה בכעס שהדבר לא שינה לו אם ירה באסיר אחד או בשמונים. הוא הוסיף ואמר שאם לחץ הדם שלו גבוה מדי זה מפני שהוא שתה יתר על המידה.
עם סוף המלחמה נעצר מוספלדט והועמד למשפט בפני בית דין גבוה לצדק בקרקוב בשנת 1947. הוא הורשע ברצח המונים, נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך. גופתו הועברה למכון האנטומיה של אוניברסיטת קרקוב, בה שימשה עזר חזותי לסטודנטים.
בעת שירותו ב"יחידות גולגולת המת" של האס האס היה מוספלדט נשוי ואב לילד. גורלם של אשתו ובנו אינו ידוע בוודאות, אם כי לדבריו של ניצול השואה ד"ר מיקלוש ניסלי, האישה נהרגה במהלך הפצצה אווירית, ובנו נשלח לחזית הרוסית.
מוספלדט הוכר לראשונה לציבור הרחב דרך דרמת מחנה הריכוז "האזור האפור", בה גילם אותו הארווי קייטל. הסרט המבוסס על זכרונותיו של מיקלוש ניסלי, שכפי שנאמר, שוחח איתו לעיתים קרובות ולכן זה האחרון הכיר אותו.
יונתן מילר

ביוגרפיה

מילר נולד בלונדון וגדל בארצות הברית, בניו יורק. החל ללמוד נגינה בכינור בגיל צעיר ועם השנים החל לנגן מוזיקה יהודית וקאנטרי. עלה לישראל ב-1981, לאחר סיום לימודים באוניברסיטה בניו יורק.
במהלך שהותו בישראל הקליט והופיע עם אמנים רבים, כדוגמת שולי נתן, סוזי מילר, סמיר שוקרי, מירל רזניק, מורן מגל, ויוסי לב, ובמשך תקופה קצרה הופיע עם שלמה בר ו"הברירה הטבעית" בתוכניתם 'ברכת הלבנה'. ניגן עם להקת "הפונדקאים" מסוף שנת 1981 ועד לשנת 2002, עת התפרקה הלהקה. בסוף שנות ה-80 עזב את הלהקה באופן זמני לטובת השתתפות בהרכבים המצליחים "כמו צועני" ו"הופה היי" יחד עם יגאל בשן ועוזי חיטמן, ובשנת 1991 השתתף בקדם אירוויזיון 1991, כחלק מההרכב "להקת שיר" שהגיע למקום השלישי עם השיר "כל שנה". מילר הופיע ב"הופה היי" מספר שנים עד שחזר ל"פונדקאים". לאחר פירוק "הפונדקאים" ייסד עם שותפו ללהקה, שי טוחנר, להקת קאנטרי-רוק בשם הטוחנים (The Grinders), שהתפרקה כשמילר החליט לחזור לארצות הברית ב-2004.
זמן מה לאחר עזיבתו את ישראל הצטרף מילר לקרקס השמש (Cirque Du Soleil), אחת ההפקות היוקרתיות ביותר בקנדה ובארצות הברית, והופיע שם במשך למעלה משנה. בשנת 2013 שב לישראל, לאחר 9 שנים בארצות הברית.
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "שכונה" בתור איציק, סוהר בבית הכלא שעובד עבור טדי שיינפלד.
כיום מופיע יונתן מילר במסגרת הרכבים שונים כגון: הבינבטרון, הדמעות ושי טוחנר וחברים. בנוסף, הוא מופיע ומנגן בהצגה "רביזור" בתיאטרון יידישפיל כמחליף של אדם מדר.
אדם וחווה (קראנאך)

פרשנות

מן התימה של היצירה ניתן להניח כי הושפעה מתחריט הנחושת של אלברכט דירר "אדם וחוה", משנת 1504, אך בעוד שבתחריטו של דירר אדם וחוה ממוקמים במרכז התמונה, נמצאים באופן סימטרי זה לעומת זו ומתוארים כדמויות אידיאליות, בחיתוך העץ של קראנאך אדם וחווה נמצאים בתור פרט, כשחיות סובבות אותם, ואינם לבד.
שינוי נוסף הוא בתפקידן של החיות: אצל דירר נמצאות ארבע חיות המייצגות את ארבעת סוגי הליחה שהיו תחת שליטת האדם לפני חטאו: החתול מייצג את הכולירה, הארנב סנגוויני, השור פלגמטי, והדישון מלנכולי. אצל קראנאך החיות ממלאות את התמונה ומציפות אותה בפרטים.
אצל קראנאך רואים כי חוה היא זו העומדת והאקטיבית, בעוד אדם יושב ומצטייר כפאסיבי. זהו ביטוי לפרשנות הנוצרית, שלפיה חווה היא החוטאת העיקרית בחטא האדם הראשון.