google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר שלנברג

חיים וקריירה

שאלנברג נולד בשנת 1969 בברן כבן לשגריר אוסטרי, גדל בהודו, ספרד ופריז. משנת 1989 עד 1994 למד משפטים באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת פריז השנייה פנתאון-אסאס. לאחר סיום לימודיו המשיך את לימודיו במכללה לאירופה עד 1995. בשנת 1997 נכנס למשרד החוץ של אוסטריה.
בשנת 1997 עבד במשרד הפדרלי לענייני חוץ. בין השנים 1999–2000 שימש שלנברג כראש היחידה לעניינים כלליים לשילוב האיחוד האירופי.
בין השנים 2000–2005 כיהן שלנברג ראש המחלקה לעניינים משפטיים בייצוג הקבוע של אוסטריה לאיחוד האירופי. בין השנים 2005–2008 היה חבר הממשלה ודובר העיתונות של שרת החוץ אורסולה פלסניק. בין השנים 2008–2013 היה שלנברג חבר הממשלה ודובר העיתונות של השר לענייני חוץ (וסגן קנצלר) מיכאל שינדלגר. בין השנים 2009–2013 כיהן כראש יחידת המטה 1 (תיאום תקשורת מדיניות חוץ, דיפלומטיה ציבורית) ונכון לשנת 2011 גם סגן ראש הקבינט של סגן קנצלר ושר החוץ, מייקל שינדלגר. בין השנים 2014–2016 היה שלנברג ראש היחידה החדשה לתכנון אסטרטגי ומדיניות המדווח ישירות לשר החוץ סבסטיאן קורץ.
בין השנים 2016–2018 שימש שלנברג כמנכ"ל אירופה במשרד הפדרלי לאירופה, אינטגרציה וענייני חוץ. מאז שנת 2018 שלנברג הוא מנהל כללי לתיאום מדור IV בקנצלרייה הפדרלית.
ב־3 ביוני 2019 מונה שלנברג לתפקיד שר החוץ של אוסטריה.
דקה (מטבל)

דקה (בערבית: دقة ) או: דואה היא מטבל מצרי המכיל תערובת של עשבי תיבול, אגוזים (בדרך כלל אגוז לוז) ותבלינים (כגון כמון, כוסברה, קימל, שומשום ופלפל שחור). בדרך כלל נאכלת כחלק ממנה ראשונה - ומשמשת מטבל ללחם או ירקות. שם המטבל נגזר מהמילה הערבית "לכתוש" מכיוון שהתערובת נכתשת לאחר קלייתה לשם קבלת מרקם גרגרי שאינו דומה לאבקה או לממרח אחיד.
גפן ברקאי

ביוגרפיה

ברקאי נולד וגדל בהוד השרון ולמד בתיכון הדרים בעיר. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל.

קריירה

חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2012 כאשר שיחק בסדרת הנעורים "יומני החופש הגדול" ששודרה בערוץ דיסני לצופי Yes, בה שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של גור, בן זוגה של תמר (ליהי קורנובסקי). על תפקידו בסדרה היה מועמד לתואר שחקן השנה בטקס נבחרי הילדים לשנת 2012. ברקאי שיחק גם בעונה השנייה של הסדרה, בשנת 2013.
בשנת 2013 השתתף בפרסומת של ספרייט.
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של אריאל בעונה השנייה של סדרת הנוער "שוברי גלים" ששודרה בערוץ הילדים לצופי Yes.
בנוסף התארח בתוכנית ״הכי טוב ככה״ עם הדר לוי.
בשנים 2015 ו-2016 הנחה את פסטיבל יותר למתגייסים.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "ירח בבית 12" בבימויה של דורית חכים. בסדרת המתח שיצרה וכתבה קרן ויסמן, "מלאך של אמא", שיחק בתפקיד אורח. בדצמבר אותה שנה החל לגלם את מייקל רוזן בסדרת הנוער "Oboy" בערוץ הילדים לצופי Yes.
בשנת 2017 שיחק בסרט "פוקסטרוט".
בנוסף התארח בתוכנית ״הכל טום״ בערוץ הילדים.
מאז 2014 הוא משמש כפרזנטור של חברת האופנה הישראלית "רנואר".
בפברואר 2019 התארח בתוכנית ״גב האומה״.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של אדר (תפקיד ראשי) בסדרת הנוער "התחנה".
ביולי 2019 החל לשחק בקומדיה הרומנטית של קשת 12, "זה לא הגיל", בתפקיד בן זוגה של מירי מסיקה הצעיר ממנה בשני עשורים.
משתתף  בפעם הראשונה בפסטיגל 2019 הנקרא “play פסטיגל״.

חיים אישיים

כשהיה בן 17 יצא וגר עם הזמרת מאיה הרמן, המבוגרת ממנו בשבע שנים.
ב-2016 היה בזוגיות עם עמית פרקש במשך ארבעה חודשים.
ב-2017 היה ברקאי בן זוגה של הדוגמנית ניבר מדר. באוגוסט 2018 נפרדו.
איי קיימן במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של איי קיימן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים שחייה ושיט. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, התעמלות, רכיבה ושיט והשתתפותה היא סמלית.

משחקי החורף

איי קיימן השתתפה באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת שמנתה גולש אלפיני אחד. אולם, למרות שהגולש דין טרוורס העפיל למשחקים הוא לא היה רשום לאף תחרות בענף הסקי אלפיני.
שמורת יער אודם

שְׁמוּרַת יַעַר אֹדֶם היא שמורת טבע השוכנת בצפון רמת הגולן, דרומית לכפר עין קנייא, מערבית מהכפר בוקעאתא ולקיבוץ אל-רום, דרומית מהכפר מסעדה וסביב מושב אודם .

גאוגרפיה

שטחה של השמורה הוא 19,340 דונם. השמורה הוכרזה תחילה בשטח של 11 אלף דונם באמצעות צו אלוף ביוני 1972. כיום השטח המיועד לשמורה הורחב, ולאחר אישורו הוא אמור לעבור הכרזה מחודשת.
מקור שם השמורה הוא בשם ההר, ששמו ניתן לו עקב צבעו של הר הגעש עליו הוא שוכן - הר שצבעו אדום (ונקרא בערבית: תל אל-אחמר). צבע אדמת ההר אדום. לעיתים קוראים לשמורה שמורת יער מסעדה או שמורת נחל סער.
כביש 987 ממסעדה לגוב-געש חוצה את השמורה מצפון לדרום.
יער אודם נמצא בתחום השמורה והיא מהווה את השמורה השנייה בגודלה בגולן (אחרי שמורת יער יהודיה). יש בה יער מפותח ותופעות געשיות מיוחדות. כל פני השטח מכוסים סלעים בזלתיים.

מאפיינים

אקלים השמורה מאופיין בריבוי משקעים (כ-1000-800 מ"מ בשנה). בזכות ריבוי המשקעים, כיסוי קרקע עבה, ובעיקר איסור כריתת עצים בשמורה לאורך עשרות שנים, התפתח בה יער ים-תיכוני. ביער זה גדלים עצים כגון אלון מצוי, אלון התולע, אגס סורי, שזיף הדב, אלה ארצישראלית, לבנה רפואי, אוג הבוסקאים ועוזרר חד-גלעיני. עליהם מטפסים שיחים כגון יערה איטלקית, פואה ועוד. כן מאופיין היער בצמחייה צפופה של סיסנית הבולבוסין, ובפרחי חורף כגון בר-נורית חרמשי, אביבית בינונית ורקפת יוונית. באביב פורחים סחלבן החורש, מירונית סרגלית, שנק החורש, בן-חורש רחב-עלים ומינים שונים של כרכום. כן גדלות ביער מגוון פטריות.
בעלי חיים המאפיינים את השמורה הם חזיר בר, זאב, קיפוד אירופי, יערון קטן וגדול, נברן השדה, נמנמן הסלעים, יערון צהוב צוואר, קוצן, שועל, דורבן וחדף מצוי.
שטח היער מאופיין בתופעת הג'ובות (גב געש), בורות בקוטר  מ-30 ועד 200 מטרים ועומק של עד 60 מטרים, המכוסים בצמחיית היער. בשמורה 17 "ג'ובות" (בערבית "ג'ובאת" - בור טבעתי בעל קירות תלולים כלפי פנים) מתוך ה-23 המצויות בצפון הגולן והן מכוסות בחורש עבות. למעט ג'ובת מסעדה, לא מצטברים בהן מים. הבור הגדול ביותר הוא "אלג'ובה אלכבירה" (הג'ובה הגדולה), הממוקם במרחק של 1.5 ק"מ מצפון מערב להר אודם. חלק מהחוקרים טוענים כי הג'ובות נוצרו בעקבות בועת גז גדולה שנלכדה בתוך הלבה הנוזלית, שנקרשה לקרום בזלת קשה, כך נותר חלל תת-קרקעי מתחת לקרום בזלתי; בשלב מסוים הקרום קרס ואז נחשף החלל. אפשרויות אחרות הן שהג'ובות נוצרו מהתפוצצות של גז דחוס, שנוצר כאשר מגמה מותכת פגשה בתת-קרקע מי תהום והם הפכו לקיטור דחוס וגרמו לפיצוץ; או שהבורות מהווים תופעה קרסטית של חלל בסלעי גיר שנוצר מתחת לקרום בזלת דק שקרס פנימה.
לוי שטראוס

קורות חייו

לוי נולד בעיירה בוטנהיים (Buttenheim) שבחבל פרנקוניה עילית בגרמניה לרבקה והירש במשפחה מרובת ילדים. אביו היה רוכל ונפטר ממחלת השחפת כשלוי היה בן 16.
בעקבות פטירת האב נותרה המשפחה בלא הכנסה והאם החליטה בשנת 1847 להגר עם לוי ואחיותיו לארצות הברית, שם הצטרף לאחיו הגדולים בעסקיהם אשר התנהלו בעיר ניו יורק.
בשנת 1853, כחלק מהבהלה לזהב, עבר לוי לסן פרנסיסקו אשר בקליפורניה. באותם ימים הגיעו אלפי מחפשי זהב לאזור ותרמו להתפתחותה המהירה של קליפורניה. במרוצת הזמן הבחין לוי כי מכנסיהם של מחפשי הזהב לא התאימו לסוג זה של עבודה, ולרוב התבלו ונקרעו כעבור זמן קצר. כתוצאה מכך החל לוי לייצר מכנסיים עמידים העשויים מאריג גס (קנבס). המכנסיים אומנם שווקו בהצלחה, אך יצרו בעיות אחרות למחפשי הזהב בשל היותם מסורבלים. 
אחד מאותם קוני הבדים  אותם מכר לוי שטראוס היה תופר יהודי בשם יעקב וו. דייוויס (Jacob W. Davis) שהגיע לארצות הברית ממזרח אירופה. יעקב דייוויס הגיע לרעיון של הוספת מסמרות מתכת למכנסיים לשם חיזוקי הכיסים. מאחר שלא היה באפשרותו לממן את רישום הפטנט על הרעיון, הוא פנה ללוי שטראוס לשם שותפות. שניהם רשמו את הבקשה לפטנט על הרעיון. הפטנט האמריקאי שמספרו 139,121 US התקבל ב-20 במאי 1873 על שמם של דייוויס ולוי. לוי שטראוס הקים את החברה שנקראה על שמו (.Levi Strauss & Co) והעסיק את יעקב דייוויס כעובד החברה.
לוי שטראוס התגורר בסן פרנסיסקו עם אחותו פאני, שם גם נפטר.
הוא הוריש את חברת לוי'ס (LEVI'S), אותה ייסד, לארבעת אחייניו. החברה פועלת עד היום ונחשבת למצליחה והגדולה ביותר בתחומה.

הנצחתו

המבנה בו התגורר שטראוס בגרמניה, הוא מן המבנים העתיקים בעיירה. נבנה ב-1687 ונרכש על ידי המועצה המקומית בסוף שנת 1987. בשנת 1992 החלו בשיפוץ המבנה, שנפתח כמוזיאון לזכרו בסתיו 2000.
עולם מופלא

הפקה ומאפיינים

הפקת הסדרה ארכה למעלה מחמש שנים, ובוצעה על ידי המפיק אלאסטייר פאתרגיל וצוותו, שאחראים גם לסדרה המוצלחת הכוכב הכחול. הקריין הראשי של הסדרה בגרסה המקורית הוא סר דייוויד אטנבורו, שדרן טלוויזיה פופולרי וחלוץ בתחום סרטי הטבע, ואת המוזיקה שמלווה את פרקי הסדרה הלחין ג'ורג' פנטון. במהלך צילום הסדרה, ביקר הצוות ב-62 מדינות, והצילומים נערכו ב-204 אתרים טבעיים שונים ברחבי העולם. ההפקה כולה ארכה יותר מ-5 שנים, ובכללן יותר מ-2,000 ימי צילומים. הפקת הסדרה עלתה כ-13 מיליון לירות שטרלינג, שהן כ-26 מיליון דולרים.
הסדרה מורכבת מ-11 פרקים עיקריים. הפרק הראשון מהווה סקירה כללית של הסדרה, על ידי תיאור של כל סביבות המחיה השונות שעליהן יוסבר ביתר-פירוט בפרקים הבאים. המעבר מקצה אחד של כדור הארץ לקצהו השני והסקירה של סביבות המחיה השונות והייחודיות של כדור הארץ ממחישים לצופה את המגוון העשיר של צורות חיים ונופים הקיימים בכדור הארץ כולו. כל אחד מ-10 הפרקים הבאים מתמקד באחת מהסביבות הטבעיות הקיימות בכדור הארץ וסוקר את מאפייניה, נופיה, את האתגרים הטבעיים המצויים בה ואת המגוון של הפאונה והפלורה החיים בה, ודרכי הישרדותם.
הפקת הסדרה כללה שימוש בטכניקות צילום ייחודיות ובטכנולוגיה חדשנית. היה זה בין הפעמים הראשונות שכמה מהתנהגויות בעלי החיים, הנופים ותופעות הטבע שנראו בסדרה צולמו ותועדו. בין התנהגויות הייחודיות שצולמו במהלך הסדרה ניתן למנות את המרדף של קבוצת זאבים מצויים אחרי אייל הצפון - שצולם מן האוויר; את נמר השלג שרדף אחרי עז מבריגה בהרי ההימלאיה; את גורי דוב הגריזלי שיוצאים ממאורתם לאוויר העולם בפעם הראשונה; את מקוק הסרטנים שצולל מתחת למים; ואת למעלה ממאה דגי המפרשן שניצודו בבת-אחת. בסיטואציות מסוימות בסדרה נעשה שימוש בהשלמת תמונה על ידי מחשב כדי לאפשר הצגת תמונה רציפה.
כמה מפרקי הסדרה, ובייחוד פרקים 6–11, מציגים סיטואציות קשות לצפייה מעולם הטבע, דוגמת פיל בודד שמותקף באכזריות על ידי קבוצת אריות או דוב קוטב שמנסה לתקוף מושבת ניבתנים ללא הצלחה ולבסוף מוכרע על ידי הרעב, התשישות והחבלות הגופניות. פאתרגיל אמר כי הוא ביקש מה-BBC להציג אזהרה הולמת לפני שידור קטעים אלו.
11 הפרקים העיקריים בסדרה ממעטים להתייחס לבעיות איכות סביבה עולמיות שנגרמות כתוצאה מנזקי האדם, דוגמת התחממות עולמית, אובדן בתי גידול, בעלי חיים בסכנת הכחדה ועוד. דייוויד אטנבורו אמר כי הדבר נעשה בכוונה תחילה, מפני שהיוצרים העדיפו לסקור את המגוון והיופי שבכדור הארץ. מכל מקום, חלקה השני של הסדרה, "עולם מופלא: העתיד" (Planet Earth: The Future) - המורכב משלושה פרקים, מתייחס בהרחבה לשימור הטבע, להשפעות האדם על בתי הגידול השונים ולאפשרות לחיות לצד הטבע מבלי להזיק לו.
תומאס מורל

חייו

מורל נולד באיטון, בקינגהמשייר, ולמד באיטון קולג' ובקינגס קולג', קיימברידג' (תואר ראשון ב-1726, תואר שני ב-1730 ודוקטורט ב-1743).
מורל היה עמית ב"אגודת חוקרי עתיקות" של לונדון ובשנת 1768 נבחר ל"עמית החברה המלכותית" כ"רקטור של באקלנד בהרטפורדשייר, מחבר התזאורוס היווני שיצא לאור לא מכבר ועמית באגודת חוקרי העתיקות של לונדון, ג'נטלמן בקיא ומיומן בתולדות הטבע ובכל סעיף של ספרות הנימוסין" 
בשנת 1775 התמנה לכומר הצבאי בקסרקטין פורטסמות'.
מורל כתב את הדין וחשבון הארוך והמפורט ביותר ששרד עד ימינו על שיתוף פעולה עם הנדל.
הוא מת בשנת 1784 ונקבר בצ'יזוויק, לונדון.
רון נשיאל

ביוגרפיה

רון נשיאל החל לעבוד בקול ישראל בשנת 1990. הוא עבד תחילה ככתב לענייני משפט בתל אביב, ולאחר מכן כמגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה. בנוסף הוא שימש כעורך חדשות, היה מהמגישים הראשונים של תוכנית האקטואליה "כל היום" וייסד את התוכנית "מעבירים לראשון" אותה הוא הגיש. משנת 2015 הוא התחיל להגיש את תוכנית הרדיו השבועית "יומן השבוע".
בשנת 2016 הצטרף לתאגיד השידור הישראלי, ומשנת 2017 עם פתיחת התאגיד הוא מגיש את התוכנית "יומן השבוע" בתחנת כאן ב'.
נשוי לעיתונאית אורית לביא-נשיאל.
יצחק לייפר

ביוגרפיה

נולד בגליציה בשנת ה'תק"ל ליענטלע ורבי אהרן אריה לייב לייפר מפרמישלאן. נישא לפייגא בת רבי איתמר הכהן מצ'יזיקוב (שנודע כצדיק נסתר) בהשתדלותו של רבי לוי יצחק מברדיטשוב. ולאחר פטירתה נישא לבריינא. עם פטירת אביו בב' באדר א' ה'תקע"ג מונה אחיו הצעיר רבי מאיר כממלא מקומו בפרמישלאן. ורבי יצחק שהתגורר בקאלוש שבאוקראינה לא נהג באדמו"רות עד פטירת דודו רבי דוד לייפר (מייסד חסידות קאליש) אז נתמנה לממלא מקומו בתמיכת רבי יעקב מליסא (בעל נתיבות המשפט). 
נפטר בו' בשבט ה'ת"ר. בנו השני רבי ישראל מייר לייפר מילא את מקומו בקאלוש.
אנטון מוסימן

אנטון מוסימן (בגרמנית: Anton Mosimann; נולד ב-22 בפברואר 1947) הוא שף ומסעדן שווייצרי שהיה השף הראשי במלון דורצ'סטר, במייפייר, לונדון, במשך שלוש עשרה שנה, במהלך תקופה זו הגיעה המסעדה לניקוד של שני כוכבים במדריך מישלן האדום. אחרי שמוסימן עזב את דורצ'סטר הוא הקים מועדון הסעדה פרטי, בשם "מוסימנס'" (Mosimann's), בית ספר לבישול ומיזמים אחרים בעסקי המסעדנות. הוא גם מנחה תוכניות טלוויזיה בבריטניה ובשווייץ.
מוסימן מכנה את סגנון הבישול שלו בשם "בישול טבעי" (cuisine naturelle) והוא שם דגש על מרכיבים טבעיים ובריאים, ונמנע מתוספות כמו שומנים ואלכוהול.

צעירותו והקריירה

מוסימן נולד בזולותורן, למרגלות הרי היורה,

לאוטו והלגה מוסימן.

מאז היותו בן שש הוא עזר במסעדה שהוריו ניהלו ב-Nidau. הוא היה ילד יחיד.
כשמלאו לו 15, הוא החל בהתלמדות במלון מקומי, וקיבל תעודה של שף ראשי כשהגיע לגיל 25.
במהלך שנות העשרים שלו הוא עבד במלונות ברומא, מונטריאול, יפן ובלגיה. בזמן אקספו 70' ביפן, מוסימן היה השף הראשי של הביתן השווייצרי.

דורצ'סטר

מוסימן התמנה לשף המטבחים של המלון הלונדוני דורצ'סטר ב-1975, כשמלאו לו 28 שנים בלבד.

קודמו בתפקיד, יוג'ין קאופלר, שאל את אולדריך פירר, מומחה שווייצרי לגסטרונומיה, את מי כדאי למנות. מוסימן עורר את תשומת לבו כשהוא כה במדליית זהב על הבישול שלו, בתחרות שנערכה בלוצרן.

כשמסעדת דורצ'סטר זכתה בניקוד של שני כוכבי מישלן הייתה זו מסעדת המלון הראשון שזכתה בניקוד זה מחוץ לגבולות צרפת.

המטבח הטבעי

מוסימן אמר: "אני יוצר מה שאני מכנה 'מטבח טבעי'. מאפיינו העיקרי הוא שהוא אינו משתמש במרכיבים כמו חמאה, שמנת ואלכוהול. הוא מתמקד יותר בטעמם של מרכיבים בודדים. המאכלים מבושלים קלות בלבד. בנובל קוויזין וגם ב'מטבח טבעי', מושם דגש רב על הצגת המנות."

ספרו, Cuisine Naturelle, פורסם ב-1985.

שלהי הקריירה

אחרי שמוסימן עזב את מלון דורצ'סטר הוא פתח מועדון הסעדה פרטי בבלפרי בבלגרביה ב-1988. עסקיו הנוספים היו בית ספר לבישול וחברה לארגון אירועים. מוסימן החזיק בהרשאה מלכותית כאחראי על ארוחותיו של צ'ארלס, נסיך ויילס.
עבודתו הטלוויזיונית כוללת תוכנית מיוחדת של Food and Drink בשם Anton Goes to Sheffield, ששודרה ב-1985

וזכתה בפרס גלנפידיך ב-1986, ‏Cooking with Mosimann ב-1990 ו-Anton Mosimann – Naturally, ששודרה בשנים 1992-1991.
ב-2001 הוא נבחר לבשל ל-300 אורחים בקבלת הפנים בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון בארמון בקינגהאם.

אותות כבוד

ב-2004 זכה מוסימן בתואר קצין המסדר האימפריה הבריטית "על שירותו בתעשיות התיירות והמזון".

הוא גם קיבל אות אביר מסדר ההצטיינות החקלאית הלאומית מטעם ממשלת צרפת.

בהוקרה על עבודתו בקבלת הפנים בחתונתם של הדוכס והדוכסית מקיימברידג', התמנה מוסימן ל-Deputy Lieutenant של לונדון רבתי.
יום שישי ה-13

על פי אמונה טפלה, יום שישי ה-13 נחשב כבעל מזל רע. אסמכתאות לקיומה של אמונה טפלה זו קיימות מאז המאה ה-19. מקור האמונה קשור כנראה לחיבור של שתי אמונות הקושרות את יום שישי כיום בעל מזל רע ואת המספר 13 כמספר בעל מזל רע. באמונה טפלה זו, כשיום שישי מופיע ב-13 בחודש, הוא נחשב ליום מבשר רעות. פחד מיום שישי ה-13 נקרא פָראסְקבֶדקטריאפוביה (παρασκευηδεκατριαφοβία).
בכל שנה יש בין פעם אחת לשלוש בהן היום ה-13 בחודש יוצא שישי. בממוצע, יום שישי ה-13 (כמו כל צירוף של יום בשבוע ויום בחודש) מופיע אחת לשבעה חודשים וליתר דיוק כל 212.35 ימים. מאפיין המקל על זיהוי חודשים בהם חל יום שישי ה-13 הוא העובדה שהיום הראשון של החודש הוא יום ראשון.
בספרד, באמריקה הלטינית וביוון, ניתנת משמעות דומה ליום שלישי החל ב-13 בחודש.

התפתחות האמונה

מקור האמונה נוצרי. אגדה אורבנית פופולרית קושרת אמונות אלו ביום שישי, 13 באוקטובר 1307, בו פשט מלך צרפת פיליפ היפה על כל מעוזי מסדר אבירי היכל שלמה (ה"טמפלרים") ועצר את רוב אבירי ובכירי המסדר. האבירים שנעצרו עונו קשות עד שהודו שעסקו בכפירה, מינות, הומוסקסואליות ועבודת השטן. למעשה, ביום זה נפל אחד המסדרים המפוארים של אירופה בימי הביניים. יש התולים את הפחד מהמספר 13 בנסיבות קדומות עוד יותר: בסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום חמישי בערב סעדו 13 אנשים, ישו ו-12 השליחים, יחד עם יהודה איש קריות. 
בתקופה המודרנית, ההתייחסות המיוחדת ליום שישי ה-13 מצויה באגדות אורבניות, סרטי אימה ומספר וירוסי מחשב (המפורסם שבהם הוא וירוס ירושלים ההיסטורי) נכתבו כך שיפעלו ביום זה. לעִתים אף קורה שאירוע שלילי המתרחש ביום שישי ה-13 מקבל התייחסות מיוחדת בקרב חלקים מהציבור ובקרב כלי תקשורת מסוימים (לדוגמה: פיגועי נובמבר 2015 בפריז, שהתרחשו ביום שישי, 13 בנובמבר 2015).
לירוי בורל

ביוגרפיה

בורל גדל בפנסדאוון, פנסילבניה. בשל בעיית ראייה חמורה ממנה סבל כתוצאה מפציעה בילדותו, לא יכל להשתתף במקצועות ספורט אלמלא האתלטיקה הקלה, וכך הגיע לריצת 100 מטר.
בבגרותו החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטת יוסטון והצטרף למועדון האתלטיקה של האוניברסיטה ולהתאמן אצל טום טלז. בדיוק כמו שעשה אתלט אחר לפני כמה שנים, קרל לואיס שמו. לימים יהיו השניים מתחרים מרכזיים אחד של השני וכן שותפים בקבוצת השליחים האמריקאית.
בורל סבל מפציעות טורדניות וחוסר מזל במהלך הקריירה שלו, במיוחד לקראת תחרויות משמעותיות.

שיאן עולם

את פריצתו הגדולה עשה בורל בשנים 1990 ו-1991 אותן סיים בראש הדירוג השנתי בריצת 100 מטר. במשחקי הרצון הטוב שנערכו ב-1990 בסיאטל ניצח את קרל לואיס וזכה במדליית זהב ובתחרות שנערכה בניו יורק ב-14 ביוני 1991, קבע 9.90 שניות ושיפר את שיא העולם של לואיס בשתי מאיות. 
באליפות העולם שנערכה באותה שנה בטוקיו, עקף את שיא העולם של עצמו וקבע תוצאה של 9.88 שניות, אך זכה רק במדליית כסף, אחרי לואיס שקבע שיא עולם חדש של 9.86 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992), פסל בזינוק הראשון בגמר ריצת 100 מטר, כשיצאה לבסוף הריצה לדרך זינק חלש וסיים במקום חמישי. מאוחר יותר זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר, כרץ שני בשיא עולם חדש של 37.40 שניות, שיא שהחזיק 16 שנה עד שנשבר על ידי נבחרת ג'מאייקה שקבעה 37.10 שניות, באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה בורל במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.48 שניות, לפני בריטניה (37.77 שניות) וקנדה (37.83 שניות).
אל שיאו הגיע בורל בשנת 1994, כאשר שבר את שיא העולם בפעם השנייה. בתחרות בעיר לוזאן השווייצרית, קבע 9.85 שניות, שיפור של שיאו של לואיס במאית אחת בלבד. שיא זה החזיק שנתיים עד אשר דונובן ביילי מקנדה קבע 9.84 שניות, באולימפיאדת אטלנטה (1996).
פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת

פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת הוא פסטיבל כליזמר המתקיים מדי קיץ בעיר צפת, ובמסגרתו מופעים סולנים ולהקות המשמיעים מוזיקה יהודית מסורתית ומוזיקת נשמה בינלאומית.
הפסטיבל החל להתקיים בשנת 1987. אחד המובנים של המונח "כלי זמר" על פי מילון אבן שושן הוא: "כינוי עממי למנגנים בחתונות ובמסיבות שמחה משפחתיות לשמח את הקרואים". בגולת מזרח אירופה נהגו לבטא את המונח ברצף אחד "כליזמר" או "כליזמרים" ובהגיית מלעיל. מארגני הפסטיבל בחרו בשם זה כדי להדגיש את שמירת הרציפות של מסורת המוזיקה העממית היהודית בפסטיבל.
הפסטיבל הוא פסטיבל חופשי ופתוח לקהל הרחב. אירועי הפסטיבל מתקיימים בסמטאות העיר העתיקה של צפת מעל מספר במות. הפסטיבל נחשב לגדול מסוגו בארץ, הן במספר האמנים המופעים בו והן מבחינת מספר המבקרים הבאים מרחבי הארץ לחזות בו להאזין לו. עם האמנים שהופיעו במסגרת הפסטיבל נמנים מוסא ברלין, אברהם לייב בורשטיין, חיליק פרנק, להקת פרה אדומה, דוד דאור, גיורא פיידמן, ג'ימי לויד ברי סחרוף אברהם טל וקובי אפללו.
בין האמנים שהופיעו בשנת 2012, לצד אמני ישראל, היו למעלה מארבעים אמנים שהגיעו מארצות חוץ, ארצות הברית, בריטניה, סלובניה, גרמניה, אוסטריה וקרואטיה. 
מנהלו האמנותי של הפסטיבל הוא אמן הכינור אייל שילוח, המלווה בשנים האחרונות את העיר ומוביל את פרויקט כיתות האומן הבינלאומיות ואת פרויקט 'צפת עיר מנגנת'. 
במהלך ימי הפסטיבל מתקיימים בצפת אירועים מיוחדים, סדנאות קבלה ומיסטיקה, סיורים מוזיקליים בליווי כליזמרים, סיורי לילה מודרכים ומומחזים באתרים נבחרים בצפת בליווי שחקנים ומופעי נגנים הפזורים בסמטאות. כן מתקיימים בתקופת הפסטיבל אירועים מיוחדים לילדים כבימת כליזמרים לילדים, מופעי סיפורים ומופעי קסמים.
יורגן קולר

וולדהוף מנהיים, פ.צ קלן ובאיירן מינכן

קולר שיחק בנוער של וולדהוף מנהיים, בה גם עלה לבוגרים בשנת 1983, בגיל 18. וולדהוף מנהיים שיחקה אז בבונדסליגה, וקולר העביר שם ארבע עונות, צבר 95 הופעות והבקיע שני שערים. בשנת 1987 חתם קולר בפ.צ. קלן, בה שיחק שתי עונות, צבר 57 הופעות וכבש שני שערים. הצלחתו בקלן הביאה אותו לחתום בבאיירן מינכן בשנת 1989. עם באיירן מינכן זכה קולר באליפות בשנת 1990, שסללה לו את הדרך לסגל של נבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1990. קולר שיחק בבאיירן מינכן במשך שתי עונות, צבר 55 הופעות והבקיע 6 שערים.

יובנטוס

בקיץ 1991 חתם קולר במועדון הפאר יובנטוס מליגת הסרייה א' האיטלקית. קולר תפס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, וזכה עמם בדאבל בעונת 1995, ובגביע אופ"א בשנת 1993, לאחר ניצחון כפול בשלב הגמר על קבוצתו העתידית, בורוסיה דורטמונד. קולר שיחק ארבע עונות, הופיע ב-102 משחקים והבקיע שמונה שערים במדי יובנטוס.

בורוסיה דורטמונד

בשנת 1995 חתם קולר בבורוסיה דורטמונד. קולר היה אחד משלושה כוכבים עם עבר ביובנטוס שעברו לבורוסיה דורטמונד, יחד עם שטפן רויטר ואנדראס מולר. הקריירה של קולר בדורטמונד נסקה לגבהים חדשים, והוא פתח בהרכב שניצח בגמר ליגת האלופות 1997 את יובנטוס, קבוצתו הקודמת, יחד עם רויטר ומולר. באותה שנה, זכה עם בורוסיה דורטמונד בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו, וגם בתואר אישי יוקרתי, כדורגלן השנה בגרמניה. בנוסף, זכה קולר עם בורוסיה דורטמונד בשתי אליפויות הבונדסליגה. קולר צבר 191 הופעות בבורוסיה דורטמונד במשך שבע עונות, וכבש 14 שערים, וסך הכל הופיע בדיוק ב-500 משחקי בונדסליגה וכבש 36 שערים, לפני פרישתו בתום עונת 2002. משחקו האחרון של קולר בבורוסיה דורטמונד הסתיים בטונים צורמים. קולר הגיע עם בורוסיה דורטמונד לגמר גביע אופ"א 2002 מול פיינורד. עבירה של קולר ברחבה זיכתה אותו בכרטיס אדום כבר בדקה ה-31 של המשחק, ואת הפנדל תרגם פייר ואן הוידונק לשער, במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2 לטובת פיינורד.

קריירה בינלאומית

קולר זומן לשישה טורנירים בינלאומיים רצופים, הטורניר הראשון בו קולר שותף היה יורו 1988, בו הגיעה גרמניה לחצי הגמר והפסידה לנבחרת הולנד. במונדיאל 1990 היה קולר שותף לזכייה של הנבחרת לאחר ניצחון בגמר על ארגנטינה. לאחר מכן קולר לקח חלק ביורו 1992, בו הפסידה גרמניה בגמר לדנמרק, ונבחר לנבחרת הטורניר. קולר שיחק גם במונדיאל 1994 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול נבחרת בולגריה. בטורניר יורו 1996 קולר היה שותף מלא בזכייה הגרמנית לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צ'כיה, והטורניר הגדול האחרון בו קולר שיחק היה מונדיאל 1998 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול קרואטיה. סך הכל, קולר צבר 105 הופעות במדים הלאומיים במשך 12 שנים, והבקיע שני שערים.

קריירת אימון

קולר החל עם פרישתו ממשחק פעיל לאמן את נבחרת גרמניה עד גיל 21, ובמקביל מונה למנהל הספורטיבי של באייר לברקוזן, תפקיד אותו עזב בשנת 2004. בשנת 2005 מונה למאמן דיסבורג, אותה עזב כעבור שנה. בשנת 2008 חתם על חוזה לשלוש שנים ב-ו.פ.ר. אאלן, אך נאלץ לעזוב תוך זמן קצר בשל בעיות בריאותיות שנגרמו מלחץ התפקיד. עם זאת, המשיך לעבוד באאלן כמנהל ספורטיבי, עד לפיטוריו בשנת 2009. באפריל 2013 חזר למועדון נעוריו, וולדהוף מנהיים, הפעם כמנהל ספורטיבי. בשנת 2015 החל לאמן במועדון ספורט האוונשטיין.
קולר דחה הצעה לאימון נבחרת חוף השנהב בשנת 2006.
סרגיי קריקאליוב

ביוגרפיה

קריקאליוב סיים את לימודיו בתיכון ב-1975, והתקבל לאוניברסיטת הנדסת מכונות משם יצא עם תואר מהנדס מכונות ב-1981. אחר שסיים את לימודיו בהצטיינות, הצטרף ל"אנרגיה" תעשיית החלל של רוסיה היום ושל ברית המועצות דאז. בחברה הוא השתלב בתפקידי הנדסה רבים ובהם הנדסת אמצעים חדשים למערכות חלל. מאוחר יותר שימש בתפקיד של מהנדס טילים בכיר. 
בשנת 1985 נבחר על ידי סוכנות החלל הסובייטית לנבחרת קוסמונאוטים. באותו הזמן ברית המועצות התחילה את עבודתה על פרויקטים מסובכים כמו תחנת החלל מיר ופרויקטים הנדסיים גדולים אחרים, לכן נדרש לשלוח לחלל אנשי מקצוע ומהנדסים. בהיותו מהנדס מצטיין עם הרבה מאד ניסיון בתחום, החליטה הסוכנות להכשיר אותו כאסטרונאוט ולשלוח אותו לחלק מהמשימות. לאחר שנבחר להיות אסטרונאוט, התחיל את הכשרתו וסיים אותה בשנת 1986. 
בשלהי 1988 התחיל בסדרת אימונים קשים לקראת שהות ארוכה בחלל, תוכנית האימונים כללה 6 הליכות חלל, התקנת חומרה על גבי תחנת החלל, ומשימה משותפת עם סוכנות החלל האירופאית. בסוף 1988 לאחר שסיים את אימוניו נשלח למשימת החלל הראשונה שלו עם סויוז TM-7 ובאפריל 1989 נחת בשלום. 
לאחר כשנה החל להתאמן למשימת חלל נוספת אשר כללה שהות ממושכת בחלל. המשימה כללה כחמש הליכות חלל ומשימת מחקר משותפת עם סוכנות החלל היפנית. עם סיום האימונים וההכנות למשימה, שוגר קריקאליוב במאי 1991 לתחנת החלל "מיר" במשימת סויוז TM-12 יחד עם מפקד הצוות אנאטולי ארטסברסקי והאסטרונאוטית הבריטית הלן שרמן. הלן שרמן חזרה לכדור הארץ לאחר שבוע בחלל, והשאר נשארו בתחנת החלל לסיום המשימות. במהלך המשימה יושמו כ-6 הליכות חלל, התקנת חומרה על תחנת החלל ומחקרים. בסוף המשימה, ביולי 1991, כאשר הצוות החדש הגיע להחליף את הצוות של קריקאליוב, הוא נשאר למשימה נוספת מפני שהאסטרונאוט שהיה מיועד להחליפו לא היה מאומן למשימות עם שהות ארוכה בתחנת החלל ולהליכות חלל מרובות. לאחר סיום משימה זו, חזר במרץ 1992 לכדור הארץ. 
זמן קצר לאחר שחזר ממשימת החלל האחרונה שלו, נבחר על ידי סוכנות החלל הרוסית להיות הנציג של רוסיה בנאס"א במשימת STS-60, וב-1993 התחיל את הכשרתו. ב-1994 הוא שוגר למשימה כמהנדס ראשי במשימה המשותפת הראשונה של סוכנות החלל הרוסית עם נאס"א. לאחר שחזר ממשימת החלל עם נאס"א, חזר לעבוד כמהנדס בתעשיות החלל של רוסיה ועבד גם כמתכנן הנדסי של המשימות בנאס"א עד שנבחר למשימת חלל נוספת STS-88 ב-1998. 
בדצמבר 1998, נשלח יחד עם רוברט קבנה למשימת החלל STS-88, והשניים היו הראשונים שנכנסו לתחנת החלל הבינלאומית. בנוסף לכך במסגרת משימה זו הכינו האסטרונאוטים את תחנת החלל לשהות ארוכה. 
בשנת 2000, סרגיי קריקאליוב פיקד על צוות expedition 1, בטיסה השנייה שלו לתחנת החלל הבינלאומית. במסגרת המשימה שארכה כ-4 חודשים התקין הצוות קולטים חדשים על תחנת החלל לצורך המחקרים של נאס"א. וב-2005 שוגר למשימת החלל השישית והאחרונה שלו expedition 11, במסגרת משימה זו הוא שהה כ-6 חודשים בחלל וערך את שתי הליכות החלל האחרונות שלו. בסיום המשימה, הפך קריקאליוב לאדם ששהה את הזמן הרב ביותר בחלל. סך כל הזמן ששהה בחלל מגיע ל-803 ימים 9 שעות ו-39 דקות.
החל משנת 2009 הוא מכהן כמנהל "המרכז להכנת הקוסמונאוטים על שם גגרין". 
על עבודתו המעולה במהלך השנים, קריקאליוב זכה לתארים רבים ובהם אות גיבור ברית המועצות ולאחר מכן, אות גיבור רוסיה, אות לגיון הכבוד הצרפתי וגם אות לנין.