google/wiki40b huggingface dataset:
מודל הפירמידה של שיין

מודל הפירמידה של שיין הוא מודל בתחום התרבות הארגונית שפותח על ידי אדגר שיין (Edgar Schein) בשנות השמונים של המאה העשרים. המודל עזר להגדיר את המונח "תרבות ארגונית" ונתן לראשונה כלים פרקטיים למדידה של תרבות ארגונית. המודל זכה לעדכונים על מנת להתמודד עם אספקטים לא ברורים, ועד היום כלי המדידה על פי המודל הם בשימוש על ידי יועצים ארגוניים רבים.

הרקע התאורטי מאחורי המודל

הגישה בתרבות הארגונית אשר המודל של שיין יוצא ממנה היא הגישה הפונקציונליסטית, גישה המקובלת לרוב על העוסקים בצד הניהולי – בעלי מניות, מנהלים, יועצים ארגוניים. על פי גישה זו, תרבות ארגונית היא אוסף של נורמות וערכים המשותפים להנהלה ולעובדים ויוצרים את הבסיס ללכידות ושיתוף פעולה. מהצד השני של הסקאלה של גישות בתרבות ארגונית, ישנה הגישה המוסדית, שהיא הקצנה של גישת הקונפליקט החברתי. על פי גישה זו, תרבות ארגונית היא למעשה כלי לשליטה של ההנהלה בעובדים, וכל ניסיון למדידה שלה, על ידי המודל של שיין ומודלים אחרים, אינו אלא כלי להגדלת הלגיטימציה של הארגון על חשבון העובדים.

עדכון של המודל

הבעיות שהוצגו ביחס למודל המקורי של שיין יכולות לבוא על תיקונן באמצעות שתי תוספות אשר הוספו על ידי פרופסור אביעד רז.  ראשית, ניתן לוותר על הנחות היסוד כקטגוריה נפרדת, ולהסתפק בערכים כקטגוריה שניתן לאפיין בה גם "ערכים סמויים" - הערכים והנחות היסוד אוחדו. שנית, ניתן להפריד בין חפצים ואובייקטים פיזיים ולבין התנהגויות יומיומיות בארגון - כך אפשר ליצור הבחנה בין נורמות לסממנים.

מדידת עוצמת תרבות ארגונית בעזרת המודל

כיום משתמשים יועצים ארגוניים רבים בשיטות מדידה והערכה של התרבות הארגונית על פי עקרונות המודל של שיין. שיין הדגיש כי על מנת להתחיל לחקור ארגון יש לבלות זמן ראשוני בארגון עצמו ולחוות חלק מהתרבות. על מנת למדוד את התרבות הארגונית עצמה נערך שימוש בתצפיות, מסמכים וראיונות.
לאחר שהות מסוימת בארגון בוחרים פרקטיקה מסוימת אשר קיימת בארגון. דוגמה – תהליכי מיון, הערכת עובדים, קבלת החלטות. כעת בודקים שני אספקטים – פער אובייקטיבי : שאלת הפער האובייקטיבי אשר בודק הלימה בין המוצהר (ערכים) למתרחש (נורמות) ומורכב משני ממדים - ממד מינימלי - האם ישנם תנאים מינמאליים (סממנים) לקיום המוצהר (פרקטיקה שמבטאת ערך מסוים). ממד אפקטיבי - האם ביצוע הפרקטיקה אפקטיבי. משמע השיג את מטרת הערך המבוקש. פער סובייקטיבי :  שאלת הפער הסובייקטיבי בודקת הסכמה על ידי הפער בין המוצהר (ערכים) למתפרש על ידי העובדים -  האם העובדים אכן מסכימים כי הערך המוצהר על ידי ההנהלה מתקיים.
ניתוח התוצאות - תרבות ארגונית חזקה קיימת כאשר ההלימה וההסכמה גבוהות - הפרקטיקה מתרחשת כראוי והעובדים מסכימים כי הערך מתקיים – דוגמה –  בארגון קיימת פגישה שבועית מחלקתית שבה מדברים על בעיות שעלו בשבוע האחרון מתוך ערך של העלאת מקצועיות. תרבות ארגונית חזקה תמצא כי הפגישות אכן מתרחשות ואכן עולות שם בעיות, וכי העובדים תופסים את קיום הפגישות הללו כמיישמות את הערך של העלאת מקצועיות.
תרבות ארגונית חלשה –  כאשר ההלימה ו/או ההסכמה חלשים.
Don't Be Stupid (You Know I Love You)

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הסינת'פופ, דאנס-פופ ופולקטרוניקה.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי לארי ג'ורדן. באוקטובר 1997, אישרה טוויין כי ג'ורדן הוא זה שיביים את הקליפ. הקליפ צולם בין ה-18 ל-19 בספטמבר 1997, ופורסם לאחר מכן. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17 מיליון צפיות.
סרנה גורדון

ביוגרפיה

גורדון נולדה בלונדון, ליועץ הנדל"ן סטרת'רן גורדון ולשופטת השלום ניקולה מרי גורדון. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) באותה שנה יחד עם ג'יין הורוקס, והשתיים היו לחברות טובות. אחרי הלימודים הן היו שותפות לדירה בבייזווטר וחגגו את יום הולדת השלושים במסיבה בגראוצו' קלאב.
בשנת 2011 נפרדה גורדון מבעלה טים לורנס. השניים מנהלים יחד את הסניף הבריטי של מכון הופמן, המציג תוכנית פסיכולוגית שייסד בוב הופמן ב-1967. לבני הזוג יש שני בנים.
ב-2013 התחתנה גורדון עם אדם דאגלס, סוחר בספרים עתיקים, בארונדל שבמערב סאסקס.
אגנש גרגי

אגנש גרגֶי (הונגרית: Gergely Ágnes‏); (נולדה ב-5 באוקטובר 1933 בעיירה אנדרד שבדרום-מזרח הונגריה) היא משוררת, סופרת, מסאית ומתרגמת הונגרייה ממוצא יהודי.

קורות חיים

גרגי למדה אנגלית והונגרית באוניברסיטת בודפשט, ועבדה שנים רבות בהוראה ובעריכה. למן שנת 1988 התפרנסה מן הכתיבה, ובשנת 2000 זכתה בפרס קושוט, הפרס הספרותי החשוב ביותר בארצה.
בין ספריה קובצי השירה: "אתה אות על משקוף דלתי" (1963), "אהבותיי הנבחרות" (1973), "תפילה לפני כיבוי המנורות" (1985), "ארץ מלכים" (1994) ו"כל שירי אגנש גרגי" (2006); הרומנים: "המתורגמן" (1973), "השינוי של שיקגו" (1976) ו"נטולי השמירה" (2000); וקובצי המסות: "עשרים ואחת" (1982), "יומן דיווח מן הצפון" (1988) ו"מרכז אירופה היה הבטחה" (1994).
קונסטנטין פון קאופמן

ביוגרפיה

קונסטנטין פון קאופמן נולד במשפחה ממוצא אוסטרי שעברה לרוסיה עוד במאה ה-18, ואף המירה דתהּ לנצרות אורתודוקסית. הוא סיים את הכשרתו כמהנדס צבאי באוניברסיטה צבאית, ובשנת 1844 החל לשרת באזור הקווקז. במהלך מלחמת קרים השתתף במצור על מצודת קארס, וניהל משא ומתן לכניעת חיל המצב האנגלי. בשנת 1861 התמנה לתפקיד בכיר במשרד ההגנה הרוסי. במהלך מילוי תפקידו התקרב לשר ההגנה דמיטרי מליוטין. בשנת 1865 התמנה למושל גוברניית וילנה ולמפקד הצבאי באזור.
בשנת 1867 הועבר לאזור מרכז אסיה. זו הייתה תקופה של התרחבות הרוסית באזור. במהלך מספר שנים ניהל פון קאופמן מערכות צבאיות מוצלחות נגד ח'אנות חיווה, ח'אנות קוקנד ואמירות בוכרה. מערכות אלו הסתיימו בסיפוח חלק מהשטחים לאימפריה הרוסית והפיכת מדינות אלה למדינות חסות רוסיות. במקביל לתפקידו הצבאי, מונה פון קאופמן למושל האזור. הוא קיבל את עיטור גאורגי הקדוש מדרגה שנייה וקודם לדרגת אלוף-מהנדס. במהלך תפקידו כמושל הוכיח פון קאופמן את עצמו כמדינאי ומצביא. בכל מהלך המערכה הצבאית הצבא הרוסי היה בנחיתות מספרית מול הכוחות המוסלמים. כפוליטיקאי היה עליו לסכם הסכמים עם מדינות החסות שהוקמו ולייצב את הגבולות החדשים של האימפריה הרוסית עם סין ואפגניסטן. בתקופתו החלה פעילות התיישבותית של הרוסים באזור. הוא תמך בפעילות מחקרית בתחום הגאולוגיה וגאוגרפיה של האזור וארגן מספר משלחות מחקריות.
בהיותו מושל האזור תרם רבות לפיתוח העיר טשקנט, שהפכה בהדרגה לעיר הראשית באזור.
בשנת 1878 נקראה על שמו אחת מפסגות הרי פמיר, בגובה של 7,165 מ'. (בשנת 1928 שונה השם ל"פסגת לנין", ובשנת 2006 שונה שוב ל"פסגת אבן סינא").
קונסטנטין פון קאופמן נפטר בשנת 1882 מהתקף לב.
ריכרד בר

ביוגרפיה

בר נולד בבוואריה בשנת 1911. הוא היה קונדיטור. בשנת 1930 הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1931 הצטרף לאס אס. לאחר מכן הועסק כשומר במחנה הריכוז דכאו. בשנת 1939 הצטרף לדיוויזיה ה-3 של האס אס, ובשנת 1942 מונה לתפקיד שליש צבאי של מחנה הריכוז נוינגמה. שנה לאחר מכן, בשנת 1943, קודם לתפקיד שלישו הצבאי של אוסוולד פוהל, פקיד נאצי בכיר שהיה מעורב בהשמדת יהודים רבים בשואה. בנובמבר מונה למנהל מחלקה. 
ב-11 במאי 1944 החליף את ארתור ליבהנשל כמפקד מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ I, ובסוף יולי 1944 מונה כמפקד כל חלקיו של מחנה הריכוז אושוויץ. בתפקיד זה פעל עד לשחרור המחנה בתחילת שנת 1945. ב-17 בינואר 1945 נתן בר את פקודת פינוי המחנה והצעדת האסירים לכיוון גרמניה, בהתאם להוראותיו של היינריך הימלר, ובהן – איסור להשאיר מאחור אסירים חיים. אחד ממובילי צעדות המוות טען שהפקודה של בר כללה הוראה לחסל בירייה אסירים חולים שאינם יכולים להשתתף בצעדה או להמשיך בצעידה. אם עדות זאת נכונה, לא ידוע האם זו תוספת אישית של בר או של מישהו בשרשרת הפיקוד בינו ובין הימלר. אולם, ישנם המפקפקים בכך שבר נתן את ההוראה הזאת, והם מייחסים את חוסר הסדר בעת צעדות המוות לכך שבר לא דאג לפינוי אלא נמלט עם הסגל שלו בבהילות בלי לדאוג לפינוי האסירים. בפברואר 1945 החליף בר את אוטו פרשנר כמפקד מחנה דורה-מיטלבאו.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בסופה של מלחמת העולם השנייה נמלט בר ועבר לגור ליד המבורג תחת השם הבדוי קארל נוימן, ועבד כחוטב עצים באחוזה של אוטו פון ביסמרק. בתחילת 1959 ביקשה התביעה בפרנקפורט את הסמכות להעמיד פושעים מאושוויץ לדין במשפט אושוויץ השני וסמכות זאת ניתנה לה באפריל 1959. בעקבות זאת החל מצוד כלל-ארצי בגרמניה אחר פושעים מאושוויץ, ובהם ריכרד בר. תמונתו של בר פורסמה בעיתונות, ואחד העובדים באחוזה שזיהה את בר כמבוקש בעיתון, דיווח למשטרה. תובע מפרנקפורט נסע לאחוזה ובעזרת המשטרה המקומית עצרו את בר ביער באקדחים שלופים, ב-20 בדצמבר 1960. תחילה הכחיש שהוא ריכרד בר, אולם לאחר זמן לא רב ולאחר שנאמר לו שיש די והותר ראיות להוכיח את זהותו, הוא הודה בזהותו האמיתית. דבר מעצרו פורסם בתקשורת, ונתן זריקת עידוד לתביעה שהכינה את משפט אושוויץ השני. ביוני 1961 הוא נחקר לקראת משפט אייכמן וטען שלא הכיר אותו כלל. לטענתו, הוא פיקד רק על מחנה I באושוויץ ולא הייתה לו ידיעה על הנעשה במחנות האחרים. בר היה אמור להיות הנאשם הראשי במשפט אושוויץ השני. כתב אישום הוגש נגדו באפריל 1963, אולם הוא מת מהתקף לב במעצר ביוני 1963. מותו של בר אפשר לשאר הנאשמים במשפט לטעון שהם רק פעלו בהתאם לפקודות שניתנו להם, בלי שעמד מולם מפקד המחנה שיטען לפעילות עצמאית של דרגות הביניים.
לוי יצחק בנדר

ביוגרפיה

נולד בעיירה גרודזיסק מזובייצקי שבפולין. בגיל 17 התקרב לחסידות ברסלב, ומאז הייתה עבורו לדרך חיים ופעל רבות להפיצה. בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה חצה את הגבול מפולין לרוסיה והעתיק את מגוריו לעיר אומן שבאוקראינה, מקום קברו של רבי נחמן מברסלב ומרכז חסידות ברסלב בימים ההם. באומן התקרב אל הרב  אברהם חזן בנו של רבי נחמן מטולטשין (תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב). 
בשנת 1936 נאסר בידי השירות החשאי הסובייטי הנ.ק.ו.ד. בשל פעילות דתית להפצת היהדות ובחשד להברחת כספים לתוך ברית המועצות לצורך פעילותו. הם התכוונו להוציאו להורג, אך ברגע האחרון שוחרר ממאסר הודות לחנינה מיוחדת שקיבל ממושל אוקראינה דאז, שהיה נשוי לבת של אחד מחסידי ברסלב. כעבור תקופה קצרה התחרטו על שחרורו והוציאו צו מעצר חדש נגדו, אך כל נסיונותיהם ללוכדו בשנית עלו בתוהו, לאחר שנמלט מאומן ומצא מסתור באזור מוסקבה. 
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישתם של הנאצים לברית-המועצות, בניסיון להתרחק מאזורי הכיבוש, עבר לאוזבקיסטן והתגורר שם בערים בוכרה וטשקנט. לאחר המלחמה שהה במחנות העקורים בגרמניה ושם שימש כדיין ומורה הוראה לפליטים שהתקבצו שם.
בשנת 1949 עלה לישראל והתיישב בעיר ירושלים, והיה מבין מחדשי תנועת חסידות ברסלב שהייתה במצב התפוררות בארץ ישראל. נודע כמעביר המסורת הוותיקה של חסידות ברסלב שלפני מלחמת העולם השנייה, והיה מקובל על הרוב המכריע של חסידי ברסלב בארץ ישראל ובעולם.
נפטר בכ"ב בתמוז תשמ"ט כשמסביבו קהל רב ונטמן בעת חצות לילה בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת חסידי ברסלב.
תלמידו הרב שמעון יוסף ויזנפלד עומד בראש ישיבות אור הנצח ונצח מאיר-ברסלב ומנחה אותן לאור שיטתו של הרב בנדר.

השקפת עולמו

שמו יצא כאדם שקול מאוד ומתון בהליכותיו והנהגותיו, בנושאי דת ובכלל. מחשבתו הייתה נתונה תמיד ליום המוות, מתוך צורך תמידי להתכונן רוחנית ומוסרית לעולם הבא, לפי אמונתו, וברוח דרכו של מורו ורבו רבי נחמן מברסלב. 
קרא רבות ליישום עצותיו של רבי נחמן מברסלב בענייני אמונה ותפילה, והנחיותיו של רבי נחמן ב'עבודת הבורא' כחלק מסדר יום, כמו השכמה בחצות הלילה ועריכת תיקון חצות, התבודדות שעה ביום, ומנהג חסידי ברסלב להשכים לתפילת שחרית עם הנץ החמה ועוד. העיד על עצמו שכך נהג בדקדקנות יום-יום למעלה משבעים שנה מאז שהתקרב לחסידות ברסלב. למרות געגועיו העזים לעיר אומן ולקברו של רבי נחמן, כפי שהשתקף תמיד משיעוריו, לא ראה בעין יפה את הנסיעות לאומן, שהחלו בשלהי תקופת שלטון ברית המועצות, בעיקר מתוך חשש לשלום החסידים, וכפי שהתבטא: "הכרתי את הקומוניסטים הללו מקרוב, ואני יודע על בשרי מה הם מסוגלים לעולל. אינני סומך עליהם כלל".

מתלמידיו

הרבנים: אליעזר ברלנד, יחיאל מיכל דורפמן, אליעזר שלמה שיק, יעקב מאיר שכטר, נתן ליברמנש, ישראל מאיר ברנר, משה ראובן ביננשטוק, נחמן ישראל בורשטיין, מיכאל גול, שלום ארוש, עופר שלמה גיסין, מאיר קרליבך, שמעון יוסף ויזנפלד, אברהם נחמן שמחה וייצהנדלר, אברהם יארבלום, מוטה פרנק, ישראל יצחק בזנסון, אליעזר בורשטיין, אליהו גודלבסקי, שמעון טייכנר, ניסן דוד קיוואק.
דייוויד רוב

ביוגרפיה

רוב נולד בלונדון גדל באדינבורו והתחנך ב-"Royal High School" בעיר.
רוב שיחק בסרטי קולנוע ובטלוויזיה כגון "נערי הסווינג" ו-"Hellbound". הוא מוכר מתפקידו כגרמניקוס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אני, קלאודיוס" משנת 1976. כמו כן שיחק בשנת 1981 בתפקיד ראשי בסדרה "The Flame Trees of Thika" של ת'יימז טלוויז'ן. הוא תרם את קולו למשחקי הווידאו של "מלחמת הכוכבים". הופיע בסדרת הפנטזיה "Highlander: The Series".
עוד השתתף בתסכיתי רדיו של ה-BBC בין השאר בסדרה "Up the Garden Path" ובתפקיד קפטן ג' אוברי בעיבודים לספריו של פטריק או'בריאן.
בתיאטרון הופיע רוב בשניים ממחזותיו של ריצ'רד נורטון-טיילור, "The Colour of Justice" וב-"Half the Picture". ניקולס קנט ביים את שתי ההצגות והן הועלו בתיאטרון "טריסייקל".
החל מ-2010 מגלם רוב את דמות הרופא ד"ר קלרקסון בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון".
רוב ואשתו, השחקנית בריוני מקרוברטס, נהגו לרוץ מדי שנה במרתון אדינבורו כדי לגייס כספים עבור מחקר מחלת הלוקמיה. מקרוברטס התאבדה ב-17 ביולי 2013, בהיותה בת 56, אחרי שנים של מאבק באנורקסיה.
ויקיה

רקע

ויקיה מופעלת על ידי חברת "Wikia, Inc", חברה מסחרית אשר רשומה בדלאוור, ארצות הברית. החברה הוקמה בסוף שנת 2004 על ידי מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס ואנג'לה ביסלי.
ויקיה שמה דגש על קהילות, גם אלו אשר נוצרו מחוץ לרשת האינטרנט וגם אלו אשר צמחו ברשת האינטרנט. 
ויקיה חופשית לעיון ללא כל מגבלה, חופשית לעריכה (תוך התחשבות בכללי ויקיה), וחופשית להעתקה ולהפצה (בהתאם לתנאי GNU FDL, ובתמונות מסוימות - לפי כללי השימוש ההוגן).
ויקיה משתמשת בתוכנה בשם "מדיה-ויקי" אשר נכתבת בקוד פתוח ומתוחזקת על ידי קרן ויקימדיה.

התוכן בוויקיה

ויקיה מכסה טווח רחב של נושאים; הפרויקטים מבוססי הקהילה מאושרים לרוב, מלבד רעיונות אשר מתחרים ישירות בפרויקטים הנוספים של ויקימדיה. ויקיה דורשת כי כל התוכן אשר יופיע בוויקיה ייכלל תחת אחד מן הרישיונות של תוכן חופשי - בהתאם לתנאי רישיון Creative Commons או בהתאם לתנאי GNU FDL).
ב-3 בפברואר 2005 הכריזה ויקיה על יצירת הוויקי המאה. ביולי 2007 היו בוויקיה מעל 3,000 ויקים שונים במעל ל-50 שפות. ב-7 באפריל 2010 הכריזה ויקיה על יצירת הוויקי ה-100,000.
הוויקים בוויקיה מתמקדים בנושאים רבים, ממלחמת הכוכבים ועד חיות מחמד.
נכון ל-2007, לא קיימים מספר רב של ויקים בעברית בוויקיה. הפרויקט המצליח ביותר בעברית בוויקיה הוא איןציקלופדיה העברית.
אורי דייג

ביוגרפיה

דייג נולד בחצר כנרת. בגיל שנה עבר עם עם הוריו לעין גב ומשם בגיל ארבע לקיבוץ גבעת חיים. בשנת 1952 התחולל פילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד ואורי עבר עם משפחתו להקים את היישוב החדש גבעת חיים איחוד, בו חי עד היום. בשנת 1957 התגייס לצה"ל ולאחר קורס קצינים גויס לסיירת שקד (שהוקמה בשנת 1955) והיה בין קציניה הראשונים. במהלך קורס הקצינים השתתף באליפות צה"ל בריצה ובה גילה את כשרונו. את אימוניו המקצועיים החל רק לאחר השחרור מהצבא כשהיה כבן 22.

קריירה ספורטיבית

דייג החל לעסוק בריצה למרחקים ארוכים לאחר שירותו הצבאי כשהיה בן 22. הוא התאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של יענקל'ה בורנשטיין. 5 שנים לאחר שהחל להתאמן הגיע לשיאו. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1968 הוא זכה במדליית כסף בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 15:38.9 דקות, אחרי יובל וישניצר מאס"א תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 14:45.6 דקות.

אלוף המכביה

במכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכה במדליית זהב בריצת 10,000 בתוצאה של 32.09.8 דקות לפני ציון חצרוני (32:11.0 דקות) ויוסף צברי (33:13.6 דקות), שניהם מישראל.

אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970 זכה בשתי מדליות זהב והיה בין האתלטים המצטיינים באליפות. הוא זכה בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 15:34.4 דקות, לפני דוד לויקו ממכבי תל אביב (15:42.8 דקות) ויעקב עזרא מהפועל חדרה (15:44.6 דקות) ובריצת 10,000 מטר בתוצאה של 32:10.2 דקות, לפני נחום עזרא מהפועל חדרה (32:59.2 דקות) ודוד לויקו (33:11.8 דקות).
במהלך השנים 1961–1972, השתתף בעשרות מירוצי שדה ומרוצי ערים בישראל ואף ניצח ברבים מהם. בגיל 33 פרש מקריירת הריצה אליה שב לאחר הפסקה בגיל 40 כשהתחרה במקצי הוותיקים.

חייו האישיים

דייג נשוי ואב לשלושה ילדים. לאחר פרישתו מריצה עבד כרכז הבניה בקיבוץ גבעת חיים איחוד וכן כמפקח בניה בפרויקטים רבים ברחבי ישראל.
מנחם נחום טברסקי (טריסק)

ביוגרפיה

נולד בטוריסק לרבי אברהם וריקל טברסקי.  נישא בי"ג בסיון ה'תר"ז לחיה בת דודו רבי דוד טברסקי (האדמו"ר מטאלנא). הוכתר עוד בחיי אביו לכהן באדמורו"ת ומקובל כי אביו רבי אברהם היה שולח אל רבי מנחם נחום חסידים כדי שיתנו לו הזכרות להתפלל עבורם. 
בשנת ה'תרמ"ה עקב גזירותיה של ממשלת רוסיה נאלץ רבי מנחם נחום להימלט מטוריסק יחד עם אחיו רבי מרדכי מקוזמיר, והשתכנו בעיר סלאוויטא ולאחר מכן בכפר קוטלנה. לאחר מכן עבר לבריסק שם פתח מחדש את חצרו. 
נפטר בבריסק בחיי אביו בד' בשבט תרמ"ז. רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק  (הבית הלוי) ספד לו. דברי תורתו והסכמותיו הודפסו בספר "זיכרון מנחם נחום".
דזמון פארמר

קריירה

פארמר שיחק כדורסל באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנתו הראשונה הוא לא בלט, וקלע 6.4 נקודות עם 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונתו השנייה ממוצעיו השתפרו כשהוא קלע 9.5 נקודות עם 3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית באוניברסיטת דרום קליפורניה, עונת 2002/2003, פארמר הפך לשחקן המוביל בקבוצתו. הוא קלע 18.7 נקודות עם 4.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 2003/2004 שיפר פארמר את ממוצע הנקודות שלו כשקלע 19.4, והוסיף 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
אחרי שסיים את ארבע שנות הלימודים באוניברסיטה ניסה פארמר להשתלב בליגת ה-NBA. בקיץ 2004 הוא חתם באינדיאנה פייסרס, אך נחתך מהסגל כעבור זמן לא רב. לאחר מכן הוא חתם באריס סלוניקי מהליגה היוונית.
בין השנים 2004–2005 שיחק פארמר בשלוש קבוצות אירופאיות שונות: בסלוניקי, באוסטנדה מהליגה הבלגית ובפרוקום גדיניה מהליגה הפולנית. לאחר מכן הוא עבר לטולסה 66' מליגת הפיתוח של ה-NBA. בעונת 2005/2006 הוא השיג ממוצעים של 16.4 נקודות עם 3.6 ריבאונדים למשחק בטולסה.
באוקטובר 2006 חתם פארמר על חוזה בסיאטל סופרסוניקס בשווי 275,404 $. הוא הספיק לשחק עם הסוניקס 8 משחקים בלבד, עד שנופה ב-4 בינואר 2007. בשמונת המשחקים האלו קלע פארמר 1.6 נקודות בממוצע למשחק.
אחרי שנופה מסיאטל פארמר חזר לשחק בעונת 2006/2007 בטולסה. בעונה זו הוא שיפר את ממוצעיו, כשקלע 19.8 נקודות עם 3.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. אחרי שסיים את עונתו השנייה בטולסה חתם פארמר באתלטיקוס סן ג'רמן מפוארטו ריקו. אחרי ששיחק במדיה חודשים ספורים חזר פארמר לליגת הפיתוח של ה-NBA, למדיה של ריו גראנד ואלי וייפרס. במדי הוייפרס הוא קלע 24.7 נקודות עם 4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-18 בספטמבר 2008 חתם פארמר בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. פארמר שיחק במדיה 3 משחקים בלבד, אך שיפר את ממוצעי ה-NBA שלו כשקלע 4.3 נקודות עם 2.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-16 בנובמבר באותה שנה הוא שוחרר מסגל הספרס. אחרי ששוחרר שיחק פארמר בין השנים 2008–2009 בספרטק פרימוז' מהליגה הרוסית ובזאדאר מהליגה הקרואטית.
בנובמבר 2009 חתם פארמר ברנו ביגהורנס מליגת הNBDL, בה הוא קלע 23.7 נקודות עם 4.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. פארמר שיחק בביגהורנס בכל עונת 2009/2010.
ב-1 באוקטובר 2010 חתם פארמר בעירוני אשקלון מליגת העל הישראלית.
אוסטרינה

תולדות היישוב

אוסטרינה מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 1487. בחפירות ארכאולוגיות באזור התגלו שרידי יישוב סלאבי מהמאה ה-10 ולידו אתרי קבורה בני הזמן ההוא. במאה ה-16 העניק זיגמונד הראשון, מלך פולין, זכות התיישבות לאצילים בעיירה ואלו התחייבו להיות כוח מגן באזור הספר המזרחי.
במאה ה-17 התקיימו ירידי מסחר שבועיים באוסטרינה ובמקום נבנתה כנסייה. עם חלוקת פולין השנייה, ב-1793, נכללה אוסטרינה בשטח רוסיה. ב-1866 היו בה כ-1,200 תושבים, כמחציתם יהודים, כשליש מהם יוונים-אורתודוקסים וכמה עשרות טטרים-מוסלמים וקתולים. בסוף המאה ה-19 היו באוסטרינה כ-2,000 תושבים.
בשנת 1921, לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית, נכללה אוסטרינה בשטח פולין.
בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, נכללה אוסטרינה בשטחה של בלארוס.

יהודי אוסטרינה

בין מלחמות העולם חיו באוסטרינה יותר מ-1,000 יהודים – כשני שלישים מתושביה. באוסטרינה פעלו מפלגות ותנועות נוער יהודיות וכן מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. בספטמבר 1939 תפסו הסובייטים את השלטון באוסטרינה. ב-25 ביוני 1941 כבשו אותה הגרמנים. באוקטובר 1941 הוקם באוסטרינה גטו.
כ-120 יהודים נמלטו מגטו אוסטרינה וחלקם הצטרפו ליחידת פרטיזנים ביערות באזור אשמיאני.
בנובמבר 1942 גורשו רוב תושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בית הכנסת הגדול בברנו

היסטוריה

בית הכנסת נחנך ב-1856 ושימש את הקהילה היהודית המקומית בברנו עד שנשרף בידי הנאצים ב-16 במרץ 1939.
לאחר שריפתו, נהרס בית הכנסת והריסותיו פונו. המגרש שעליו עמד בית הכנסת נותר פנוי, ונכון לסוף העשור השני של המאה ה-21 לא מתוכננת בנייה במקום.
הגישה הטכנולוגית בחקר התקשורת

רקע

הגישה הטכנולוגית מזוהה עם מספר סוציולוגים, חוקרי תקשורת והוגים אשר ביניהם: דניאל בל אשר כתב על ההשפעות החברתיות שמחוללות מערכות התקשורת ומנואל קסטלס אשר טען כי העולם נכנס ל"עידן המידע" בו טכנולוגיית המידע הדיגיטלי מהווה בסיס להרחבת התפוצה של תצורת רשתות בכל תחום במבנה החברתי.
הגישה מעמידה במרכז את חשיבותה של הטכנולוגיה בתחום התקשורת וכן את השלכות הפיתוחים אשר חלים בה על החברה. יחידת הניתוח על-פי הגישה היא החברה האנושית. הגישה למעשה מסתכלת על הטכנולוגיה ובאמצעותה על החברה.

זרמים שונים

הגישה הטכנולוגית מכילה קשת רחבה של טענות באשר לעוצמת ההשפעה שיש לטכנולוגיה ולהתפתחויות הטכנולוגיות השונות.

דטרמיניזם טכנולוגי

הזרם הקיצוני אשר משויך לגישה הנו זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי אשר טוען בבסיסו כי המדיום, אמצעי התקשורת, הוא המסר העיקרי ולא התכנים המועברים באמצעותו. הזרם רואה את הטכנולוגיה כמחוללת שינוי חברתי דרמטי. הטכנולוגיה תמיד מקדימה למהלכים, רעיונות ומחשבות הקשורות לחברה. עם זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי מזוהים בין היתר הרולד איניס (1894-1952) ומרשל מקלוהן (1911-1980) המזוהים עם אסכולת טורונטו.

הזרם המתון

החלק המתון בגישה טוען כי הטכנולוגיה הנה בבחינת כלי עזר. התפתחויות טכנולוגיות עשויות לשקף תמורות החלות בחברה ומהוות מדד מרכזי בעיני הגישה בבואה להסביר שינויים חברתיים.

דוגמאות

דוגמה לאופן בו התפתחות טכנולוגית משפיעה על החברה ניתן למצוא בסדרת הטלוויזיה "מראה שחורה". סדרת הטלוויזיה מאירה בכל אחד משלושת הפרקים שבה השפעה חברתית שונה כתוצאה מטכנולוגיה קיימת או בדיונית בתחום המידע והתקשורת.
קווידיץ' בראי הדורות

ספר הלימוד הבדיוני

בתוך העולם של הארי פוטר, קווידיץ' בראי הדורות הוא ספר שנכתב על ידי קנילוורת'י ויספ, מומחה לקווידיץ'.
הספר מתאר את היסטוריית הקווידיץ', כמו גם משחקים מבוססי-מטאטא אחרים. בין היתר הספר מתאר את הגרסה המוקדמת של המשחק, את ההוספה של סניץ' הזהב למשחק, את התפתחות מטאטא המירוץ, וגם את קבוצות הקווידיץ' השונות. זהו אחד הספרים הפופולריים בספרייה, ועל פי מאדאם פינס, הספרנית של הוגוורטס, העותק שנמצא בספרייה "כמעט מדי יום התלמידים מגפפים אותו, מזילים עליו ריר, ובאופן כללי מתעללים בו...", שעל פי אלבוס דמבלדור זהו שבח גדול לכל ספר שהוא. על פי המתואר בסדרה, הארי פוטר, הרמיוני גריינג'ר ונוויל לונגבוטום נהנו מקריאת הספר.

הספר כמוצר מסחרי

הספר האמיתי נכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, אך שמו של קנילוורת'י ויספ מופיע על הכריכה. כל רווחי הספר (כ-20% ממחיר המדף) מוקדשים לארגון הצדקה קומיק ריליף, כמו ספר נוסף שחיברה רולינג - חיות הפלא והיכן למצוא אותן. על פי הארגון, נתרמו 15.7 מיליון ליש"ט לצדקה ממכירות שני הספרים.
הספר, כמו שאר ספרי הסדרה, תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל.
בשנת 2013 אמרה רולינג כי הספר יצא במהדורה של סרט ועוד ספרים מהסדרה יהפכו לסרטים.
אילקה רווה

תולדות חייו

רווה נולד בבאקו (כיום בירת אזרבייג'ן) ועלה לארץ ישראל בגיל ארבע. במהלך שירותו בבריגדה היהודית פגש את אשתו אביבה, כאשר השניים השתתפו בצוות ההווי והבידור של הבריגדה, "מעין זה". אילקה רווה אף ביצע את המנון הבריגדה. ב-1947 נפצע רווה בתאונת אופנוע ורגלו נקטעה. לאחר חזרת הצמד לארץ הוא נודע בשם "הלל ואביבה", וזכה לפופולריות ביישוב. הם קראו לשיריהם שירים "צבריים" או "כנענים". חלק ניכר מהלחנים והתמלילים של שיריהם הושפעו מהפגישה עם מרחבי הנגב ועם תנופת ההתיישבות באזורי ספר צחיחים. אחד המלחינים המזוהים עמם היה דוד זהבי, חבר קיבוץ נען, בו התגוררו. מחברים נוספים שאת שיריהם שרו היו ידידיה אדמון, מרדכי זעירא, מתתיהו שלם ואחרים.
בעת מלחמת העצמאות הופיעו הזוג אילקה ואביבה בפני קהילות יהודית בארצות הברית כחלק ממאמצי המגבית היהודית המאוחדת לגייס כספים למדינה הצעירה. באותה תקופה התמקד רווה בליווי אשתו הזמרת בחליל. אביבה ליוותה את עצמה בתוף מרים ובדרבוקה. הופעותיהם בארצות הברית נמשכו גם בשנות החמישים. ב-1954 שבו ארצה עם בנם אהוד.
ב-1966 הפסיקה אביבה לשיר ואילקה רווה החל להופיע בקיבוצים ובבסיסי צה"ל כזמר וחלילן שגם מסביר ומספר על המוזיקה ועל החלילים בהם הוא משתמש. רווה פתח גם סדנה להכנת חלילים מקנים שאסף על גדות נחלים.

דיסקוגרפיה חלקית

ב-1953 הקליטו אילקה ואביבה תקליט שירי פולקלור ישראליים בניו יורק בשם "Shepard and other folk songs", התקליט יועד לקהל אמריקאי ומופיעים בו שירים כ"בין הרים", "מולדתי", "שומר מה ליל" וקטעים אינסטרומנטליים בחליל ותופים. לאחר תקליט זה הקליט רווה בניו יורק תקליט ובו נעימות בחליל בשם "Night on the desert" בין הנעימות בתקליט "החליל", "יש חליל נעלם", "מה יפים הלילות בכנען", "ארץ זבת חלב ודבש", "מה דודך מדוד" ועוד.
ב-1959 הקליט רווה תקליט נוסף שיועד לקהל אמריקאי "Hillel Raveh sings songs of the Israel Defence Army" (הלל רווה שר משירי צבא הגנה לישראל), רוב שירי התקליט הם שירי פלמ"ח כ"בין הגבולות", "הפינג'אן", "הקרב האחרון", "דודו" וכדומה.
באותה שנה הקליט רווה תקליט בשם "Hillel and the Sons of Galilee - Songs of the Exodus" עם חבורת זמר שנקראה "בני הגליל". את העיבוד המוזיקלי לתקליט ערך גיל אלדמע, שלמד אז בניו יורק.
סקייווסט איירליינס

היסטוריה

מתוסכל מהיקפה המצומצם של שירות האוויר, ראלף אלתקין, רכש את חברת התעופה דיקסי שביצעה טיסות עבור אנשי עסקים לסולט לייק סיטי בשנת 1972.החברה החלה להתרחב במערב ארצות הברית, והחברה הפכה לחברת התעופה האזורית הגדולה ביותר ב-1984 כאשר רכשה את חברת התעופה סאן איירליינס של שפעלה בפאלם ספרינגס, קליפורניה.