google/wiki40b huggingface dataset:
מיסולונגי

גאוגרפיה

העיר שוכנת על חופי מפרץ פטרס ומייצאת מנמלה הקטן תוצרי דגים, טבק ויין. הכביש המהיר יואנינה-פטרס (E55) עובר מצפון לעיר.

היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה בתיאור ונציאני של קרב לפנטו (1571) וייתכן ששמה הוא הלחם בסיסים של המילים "אמצע" ו"אגמים" באיטלקית (messo+laghi). עד 1700 הייתה העיר, שלא הייתה גדולה בהרבה מכפר דייגים, תחת שלטון ונציה. לאחר מכן עברה לידי האימפריה העות'מאנית.
בעת מרד אורלוב ב-1770 הגן צי העיר על מבואות מפרץ פטרס מפני צי הצבא העות'מאני. בעת מלחמת העצמאות היוונית הייתה העיר מרכז חשוב ומבוצר של המורדים היוונים בשלטון העות'מאני, והייתה בשנים 1821-1823 מושב הסנאט של יוון היבשתית המערבית. ב-1822 עמדה במצור עות'מאני. ב-15 באפריל 1825 החל מצור שני על העיר שנמשך כשנה תמימה עד ליציאתם של הכוחות החמושים מן העיר וכניעתה. למרות הכניעה ביצע הצבא העות'מאני בפיקודו של איברהים פאשה (בנו של מוחמד עלי (שליט מצרים)) טבח באוכלוסיית העיר ובחמושים שעזבו אותה. עקב עמידתה ההירואית של העיר במצור הארוך והטבח שבסופו זכתה העיר במעמד של עיר קדושה (הייראס פוליס, ביוונית: Ιεράς Πόλεως Μεσολογγίου). יום הטבח מאוזכר מדי שנה ביום ראשון של הדקלים בטקס בהשתתפות גורמים רמי-דרג בממשל ובצבא יוון הנערך ב"שדות הגיבורים" בעיר.
באותה עת שהה בעיר המשורר הבריטי הלורד ביירון שאהד את תנועת השחרור היוונית, והיה ממוביליה של התנועה הפילהלניסטית שהתפשטה באירופה בתמיכה במאבק היוונים לעצמאות. בסוף 1823 הצטרף ביירון באופן פעיל למאבק היווני. ב־19 באפריל 1824 מת במיסולונגי ממחלת המלריה בה לקה כאשר השתתף במלחמת העצמאות של יוון. היוונים, המעריצים את זכרו, קברו את לבו מתחת לעץ בעיר בעוד גופתו נשלחה לאנגליה.
דוד ויסוצקי

חייו

ויסוצקי נולד למשפחת מייסד חברת תה ויסוצקי ("ו. ויסוצקי ושות'") קלונימוס זאב ויסוצקי. לאחר פטירת אביו עמד בראש החברה המשפחתית וגם בראש חברה משלו "ד. ויסוצקי, ר. גוץ ושות'". בשנת 1914 שתי החברות התמזגו לחברה אחת עם הון עצמי של 10 מיליון רובל ומחזור שנתי של 45 מיליון רובל. החברה נשלטה על ידי דירקטוריון שהיה מורכב מבני משפחת ויסוצקי: בנו של דוד - פיודור ויסוצקי,  גיסיו של דוד - אוסיפ צייטלין ורפאל גוץ ואחיינו - באר גברונסקי; יו"ר הדירקטוריון היה דוד ויסוצקי עצמו. לחברה היו מפעלי אריזה במוסקבה, סנקט פטרבורג, אודסה, צ'ליאבינסק, קוקנד וסרטנסק. ב-1904 נפתח סניף מכירות בניו יורק וב-1908 נפתח סניף מכירות בלונדון. 
בשנת 1908 קיבל דוד ויסוצקי פניה מפאול נתן בבקשת סיוע להקמת בית הספר הטכני בארץ ישראל (לימים הטכניון). מעזבונו של קלונימוס זאב ויסוצקי נתרמו מאה אלף רובל על ידי דוד ויסוצקי לצורך הקמת הטכניון והוא התחייב לתרום מאה אלף רובל נוספים חמש שנים מאוחר יותר. ויסוצקי היה חבר הקורטוריון הראשון של הטכניון שנבחר ב-5 במרץ 1908.
דוד ויסוצקי היה נדבן ידוע, בביתו ביקרו אנשי תרבות רבים במוסקבה. היה פעיל גם בקהילה היהודית של מוסקבה. 
על פעולתו בתחום התעשייה ומסחר הוענק לו על ידי הממשלה רוסית תואר מכובד המקביל לדרגה שמינית בשרות אזרחי. 
אחרי מהפכת אוקטובר הולאמו כל המפעלים של החברה והפעילות של החברה עברה לפולין ואחר כך לארץ ישראל. ב-1917 היגר דוד ויסוצקי עם משפחתו לבריטניה.
יחידת ההנחתה הקדמית

דגל היחידה

ליחידה קיים, כמו בשאר יחידות החיל דגל ייצוגי המבוסס על דגלה הרשמי של זרוע האוויר-כאשר באמצעו מותקן סמל היחידה-כתחליף לסמל החיל. הדגל מוצג במספר מועדים: במסדר הענקת דרגות, ביום חיל-האוויר, ובמסדר החלפת פיקוד.
המרכז החקלאי

המרכז החקלאי הוא ארגון שנוצר בתקופת היישוב ואשר היווה מסגרת משותפת של גופי ההתיישבות העובדת ושל עובדי החינוך החקלאי. בתקופתו הראשונה, עמד בראשו כארבעה עשורים אברהם הרצפלד איש העלייה השנייה.בשנת 1956 החליף את הרצפלד יצחק שפירא, שעמד בראשו במשך כעשרים שנה עד 1975 ויזם את בניית ביתו של המרכז, בשדרות שאול המלך 8 בתל אביב.
המרכז החקלאי נבחר אחת לארבע שנים על ידי הוועידה החקלאית המורכבת מנציגי חברי הסתדרות הפועלים החקלאיים שהוקמה בשנת 1919. עם הקמת ההסתדרות הכללית בשנת 1920 היוותה הסתדרות הפועלים החקלאים (שכללה עובדים חקלאים שכירים ועצמאים) חלק מרכזי של ההסתדרות. בשנת 1994, לאחר השינוי הארגוני בהסתדרות, שהפכה להיות איגוד מקצועי גרידא, נותק הקשר של ההסתדרות עם המרכז החקלאי.
גם לאחר הניתוק מההסתדרות המשיך המרכז החקלאי לפעול ותפקידו המרכזי היה יצוג החקלאים והאינטרסים שלהם מול מוסדות השלטון. החל מ-2001 אוגד המרכז החקלאי עם נציגי ארגוני המגדלים החקלאיים ועם נציגי התנועות ההתיישבותיות לידי גוף שנקרא התאחדות חקלאי ישראל.
סיק איירוני

סיק איירוני (באנגלית: Seek Irony, בתרגום לעברית "חפשו אירוניה", דו-משמעות הומונימית עם "אירוניה חולנית") היא להקת Modern Rock ישראלית אשר הוקמה בשנת 2001 על ידי האחים כפיר גוב (שירה) ורום גוב (תופים), יחד עם יואב וולנסקי (אלקטרוניקה וקלידים), ערן מונטנר (גיטרות) ודניאל שטרוסברג (בס) (הצטרף ללהקה בשנת 2004). 
הלהקה משלבת בסגנונה את הכוחניות המאפיינת את מוזיקת הרוק הכבד האמריקאי יחד עם סאונד וביטים המאפיינים מוזיקה אלקטרונית. בשנת 2005 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם המפיקה האמריקאית סילביה מאסי (אשר עובדת עם הלהקות סיסטם אוף א דאון, Tool, Red Hot Chili Peppers) אשר הזמינה את הלהקה להקליט אלבום באולפני RadioStar Studios שבבעלותה, בקליפורניה שבארצות הברית. עם סיום הקלטת האלבום, במהלך שנת 2006, נחשפה סיק איירוני במספר ראיונות בעיתונים ומגזינים בארץ ובחו"ל, כולל מספר מגזינים של תעשיית המוזיקה האמריקאית. באפריל 2007 נבחר להיטה של הלהקה, "Tech'N'Roll", להשתלב באחת התוכניות היומיות הפופולריות ביותר של ערוץ הספורט האמריקאי "Fox Sports", The Best Damn Sports Show, והלהקה זכתה לחשיפה בשידור פריים טיים בטלוויזיה אמריקאית. 
בתחילת 2008 חתמה הלהקה עם חברת תקליטים אמריקאית חדשה מלאס ווגאס בשם "Aksel Records" והוציאה סינגל ראשון בשם: "Everything We Are", אשר נכתב בשיתוף עם זמר רוק מלבנון בשם ראב זגייב. סולן הלהקה כפיר גוב וראב זגייב פרסמו בלוגים אישיים בעמוד ה-myspace של סיק איירוני, המסבירים את השתלשלות האירועים שהובילו להיווצרות הקשר ולשיתוף הפעולה ביניהם. לפי פרסומים באתר הבית של הלהקה, סיק איירוני מתוכננים להקליט אלבום בכורה רשמי אשר יצא להפצה במהלך שנת 2008.
פסטיבל מוצרט של ורמונט

פסטיבל מוצרט של ורמונט כולל סדרת קונצרטים פופולריים, חלקם באולמות וחלקם תחת כיפת השמים, המתקיימים מדי שנה באתרים שונים במדינת ורמונט בצפון-מזרח ארצות הברית. פסטיבל הפתיחה בשנת 1974 נועד לחגוג הן את יפי הטבע של מדינת ורמונט והן את גאוניותו של המלחין שעל שמו נקרא הפסטיבל – וולפגנג אמדאוס מוצרט. ייעודו של הפסטיבל גדל במהירות ומאז העונה השלישית הוא מקיף רפרטואר רחב פי כמה, הן קלאסי והן אחר.

היסטוריה

הפסטיבל נוסד בשנת 1974 על ידי מלווין קפלן, אבובן ומורה בג'וליארד, יחד עם המנצח ויליאם מטקאלף ואוניברסיטת ורמונט. תוכנית הפסטיבל בשנתו הראשונה כללה יצירות מוצרט בלבד, שבוצעו באתרים שונים בוורמונט, מקתדרלה ועד לאוניית נוסעים. בסך הכל התקיימו עשרה קונצרטים במהלך שבועיים ימים; הכרטיסים לכל אחד מן הקונצרטים נמכרו עד האחרון בהם. בעונה הבאה, הורחבה מסגרת הפסטיבל וכללה 15 קונצרטים ושלוש סדנאות. המסגרת הזאת נשמרה ברובה ללא שינוי במשך 33 השנים הבאות, אם כי ב-2006 הציג הפסטיבל 19 קונצרטים. במסגרת הפסטיבל בוצעו עד כה יותר מ-3,000 יצירות ביותר מ-50 אתרים, בהן 278 מתוך 626 יצירותיו של מוצרט – כמות העולה אולי על זו שבכל פסטיבל אחר או סדרת קונצרטים אחרת בארצות הברית.
הפסטיבל התאגד כארגון שלא למטרת רווח בסוף 1976; מועצת המנהלים הראשונה המלאה התאספה בראשית 1977. בהמשך למסע התרמה מוצלח, השיג הפסטיבל הכרה ארצית כאשר תוכנית "בוקר יום א'" של CBS צילמה שבוע קונצרטים במקום. סדרה של קונצרטי חורף נפתחה בשנת 1978, ובשנת 1979 כבר היה הפסטיבל מבוסס היטב בתודעת הציבור ונהנה משבחי הניו יורק טיימס, בוסטון גלוב, לוס אנג'לס טיימס וה"סטאר" של מונטריאול. בשנת 1983 הוקלטה ושודרה כל סדרת החורף ברשת הציבורית של הרדיו הארצי. בשנת 1984 הציג הפסטיבל את הקונצרט הראשון שלו על המדשאה של אחוזת משפחת פון טראפ בסטאו, ורמונט, והמקום היה תוך זמן קצר לאחד משני אתרי הקונצרטים הגדולים והפופולריים ביותר, יחד עם "חוות שלברן". כיום מלווים כל הקונצרטים על מדשאת טראפ בתצוגה של זיקוקין די-נור.
Thinking Out Loud

הווידאו קליפ

אמיל נאווה ביים את הקליפ הנלווה. רוב הווידאו צולם באולם הקריסטל במלון "מילניום ביטלמור" שבלוס אנג'לס, הקליפ צולם באופן רציף באמצעות מצלמת 16 מ"מ.
בניגוד לקטעי הווידאו הקודמים של שירן, שבהם הוא מופיע על בתפקידי משנה, בקליפ הנוכחי הוא לקח את התפקיד הראשי. 
בסרטון שירן מבצע ריקודים סלוניים עם בריטני צ'רי, אחת המתחרות בתחרות הריקודים הטלוויזיונית, "אז אתה חושב שאתה יכול לרקוד". כוריאוגרפיית הריקוד נכתבה על ידי נפיטאבס  בסיועו של פול קרמיריאן. 
בסיבוב ההופעות שירן עבד חמש שעות ביום במשך שלושה שבועות כדי להתאמן עם צ'רי.
הווידאו פורסם ב-8 באוקטובר 2014. לאחר 24 השעות הראשונות, הגיע הקליפ למעל 2.7 מיליון צפיות באתר האינטרנט יוטיוב. נכון לאוקטובר 2018, הקליפ נצפה מעל ל-2.5 מיליארד פעמים, מה שהופך את הסרטון לאחד מהסרטונים הכי נצפים ביוטיוב. הקליפ היה מועמד ארבע פעמים לפרס בטקס פרסי קליפ הווידאו של MTV, בקטגוריית קליפ השנה, והקליפ הטוב ביותר של אמן ממין זכר.
יישובי הכוכבים

יישובי הכוכבים הם יישובים שהוקמו בישראל בשנות התשעים לאורך "הקו הירוק".
מנטו מברוגנוס

מנטו מגדליני מברוגנוס (ביוונית: Μαντώ Μαγδαληνή Μαυρογένους;‏ 1796 – יולי 1840) הייתה יוונייה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית של 1821. בהיותה אישה עשירה, הוציאה את כל הונה למען מאבקם של ההלנים לחירות. בעידודה תרמו ידידיה באירופה כסף ונשק למהפכנים.

תולדות חייה

מנטו מברוגנוס, בתו של דמטריוס מברוגנוס, נולדה בטריאסטה (אז בתחומי האימפריה האוסטרית, כיום חלק מאיטליה). סבה, הפנר ניקולאוס מברוגנוס, היה דרגומן (מתורגמן) בשירות מפקד הצי העות'מאני ונסיך ואלאכיה. ב-1809, בהיותה בת שלוש-עשרה, שבה משפחתה אל מכורתה באי מיקונוס. היא התחנכה בקולג' בטריאסטה, שם למדה פילוסופיה יוונית עתיקה והיסטוריה, ושלטה היטב בצרפתית, איטלקית וטורקית.
באפריל 1821 סיפר לה אביה כי הפיליקי אטריה, הארגון המחתרתי שהקימה לסקרינה בובולינה (גיבורה נוספת של מלחמת העצמאות היוונית), נערך למרד בשלטון העות'מאני. כמו בובולינה, אף היא נטלה חלק בקרבות ובמשלחות לגיוס תמיכה באירופה. מברוגנוס הזמינה את מנהיגי מיקונוס לפגישה ושכנעה אותם להצטרף למהפכה.
בהנהגתה גוננו אנשי האי מיקונוס בחירוף נפש על ביתם מפני חילות האויב. מנטו מברוגנוס ציידה, איישה ושילחה מכספה היא שתי אוניות אל האי אביה (Εύβοια) כדי לשכנע את אנשיו להצטרף למאבק. עד מהרה התחברו אוניותיה עם מספר אוניות נוספות מאיי יוון אחרים. במהלך השנים תרמה את כל רכושה לטובת המאבק ואחרי שדירתה נשרפה נשארה כמעט מחוסרת כל. 
רבים חיזרו אחרי והיא בחרה בדימיטריוס איפסילנטי כבן זוגה. הם נפגשו ב בנאפפליו ב-1823 והיו מאורסים מספר שנים עד שנפרדו. לאחר אבדן תמיכתו של איפסלנטי ובשל הסכסוכים הפוליטיים שלה עם יואניס קולטיס היא הוגלתה מנאפפליו וחזרה למיקונוס, שם חייתה בעוני וכתבה את זיכרונותיה. יואניס קפודיסטריאס העניק לה דרגת גנרל ודירה בנאפפליו. הייתה בבעלותה חרב עתיקה בעלת ערך רב והיא העניקה אותה לקפודיסטריאס.
בשנותיה המאוחרות התגוררה מברוגנוס באי פארוס, שם ניצב עדיין ביתה כמונומנט היסטורי, סמוך ל"פאנאגיה אקטונטפיליאני" ("כנסיית הבתולה מריה"), אשר על פי המסורת נוסדה על ידי הלנה הקדושה, אמו של קונסטנטינוס הגדול. היא נפטרה בפארוס ביולי 1840. כאות הוקרה לפועלה קראו אנשי מיקונוס את הכיכר המרכזית שבעיר על שמה, שם ניצבת גם פרוטומה שלה. הממשלה היוונית טבעה כמה מטבעות המנציחות את זכרה.
מקס ניומן

חייו המוקדמים

מקס ניומן נולד בתור מקסוול נוימן בצ'לסי, לונדון, אנגליה למשפחה יהודית, ב-7 בפברואר 1897. אביו היה הרמן אלכסנדר נוימן, שהגיע במקור מן העיר הגרמנית בידגושץ' (כיום חלק מפולין) והיגר עם משפחתו ללונדון בגיל 15. הרמן עבד כמזכיר והתחתן עם שרה אן (פייק), מורה לאנגלית, בשנת 1896.
המשפחה עברה לדולוויץ' בשנת 1903, וניומן למד בבית הספר של לונדון מ-1908. בבית הספר, הוא הצטיין במתמטיקה, וכן שיחק שחמט וניגן בפסנתר.
בשנת 1915 זכה נוימן במלגה ללימודי מתמטיקה בקולג' סנט ג'ון, שבקיימברידג'.

מלחמת העולם הראשונה

לימודיו נדחו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. אביו נעצר בתור אויב לאחר תחילת המלחמה ב-1914, ועם שחרורו חזר לגרמניה.
ב-1916 שינה ניומן את שמו מ"נוימן" לצורה האנגלית "ניומן", ואמו שרה עשתה זאת גם היא ב-1920. בינואר 1917 החל ניומן ללמד בבית הספר ביורק, ועזב באפריל 1918. הוא בילה כמה חודשים במחלקת הכספים של הצבא הבריטי, ולאחר מכן לימד בבית ספר שיגוול במשך שישה חודשים בשנת 1919, לפני שחזר לקיימברידג'.
הוא נקרא לשירות צבאי בפברואר 1918, אך טען לסירוב מצפוני עקב אמונותיו וארץ מוצאו של אביו, ובכך נמנע מכל תפקיד מרכזי בלחימה.

סיום הלימודים

ניומן המשיך את לימודיו באוקטובר 1919, וסיים את תוארו ב-1921. את התזה שלו ביצע על שימוש במכונות סימבוליות (כדוגמת מכונת טיורינג שהומצאה מאוחר יותר) בתחום הפיזיקה.

קריירה אקדמאית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ב-5 בנובמבר 1923 נוימן נבחר לעמית מחקר בקולג' סנט ג'ון, שם עבד על הבסיס של טופולוגיה קומבינטורית. ההגדרות של נוימן פתרו בעיות שעלו מניסיונות הגדרה קודמים לתחום. פרסומיו של מעל לעשרים מאמרים הציבו אותו כ"מומחה בטופולוגיה מודרנית".

חיי משפחתו

בדצמבר 1934 נישא ללין לויד אירווין, סופרת, עם פטריק בלקט כשושבין. לזוג נולדו שני בנים, אדווארד (נולד ב-1935) וויליאם (נולד ב-1939).

מלחמת העולם השנייה

הממלכה המאוחדת הכריזה מלחמה על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939. אביו של ניומן היה יהודי, דבר שהיווה בעיה לרגל עלייתו של הרייך השלישי. לין, אדווארד וויליאם עברו לארצות הברית ביולי 1940 (שם שהו במשך שלוש שנים לפני חזרתם לאנגליה באוקטובר 1943). אוסוולד ובלן מנע מניומן לעבור לאוניברסיטת פרינסטון, ולכן נשאר באוניברסיטת קיימברידג' שם המשיך לעשות במחקר והוראה.
נפטר בקיימברידג', אנגליה.
הנס הוליין

חייו

הנס הוליין סיים את לימודיו בבית הספר לאדריכלות באקדמיה לאמנות יפה בווינה ב-1956. בזכות מלגת הצטיינות שבה זכה התאפשר לו לממן את המשך לימודיו בארצות הברית. הוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של אילינוי (שאת לימודי האדריכלות אז ניהל מיס ון דר רוהה) עד 1959 ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד 1960. הוא עבד כאדריכל במספר משרדים בשוודיה ובארצות הברית לפני ששב לווינה ב-1964 שם הקים משרד אדריכלים משלו.
הנס הוליין עבד כפרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בשנים 1963, 1964 ו-1966. בשנים 1967-1976 לימד כפרופסור באקדמיה לאומנות יפה שבדיסלדורף. מאז 1976 לימד כפרופסור בווינה באוניברסיטה לאמנויות. 
נוסף על עבודתו כאדריכל הציג הנס הוליין תערוכות שונות, בין היתר בביאנלה של ונציה לאמנויות. בשנת 1980 עיצב את הבמה לדרמה שהפיק ארתור שניצלר בווינה בשם Der Einsame Weg.
הנס הוליין היה מוכר בין היתר בזכות הביקורת החריפה שמתח נגז זרם הפונקציונליזם של הגישה המודרניסטית והשתייכותו לזרם האדריכלות הפוסט מודרנית.
מאז שנות ה-70 זכה הוליין להכרה בינלאומית בזכות עבודותיו הייחודיות.
אוטו פרנקל

אוטו פרנקל (1919 – מאי 2010) היה רופא פנימאי, פרופסור לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה פנימית בבית חולים שיבא (1964-1985).
בין עיסוקיו הרבים במחלות פנימיות פרנקל התעניין ועסק רבות בפרמקולוגיה קלינית.

ביוגרפיה

פרנקל נולד בבודפשט לאירמה ולשמואל. אביו היה נוירולוג. פרנקל סיים את לימודיו היסודיים בבית ספר יהודי חילוני בעל צביון ציוני. בנעוריו פרנקל זכה בפרס ראשון לאומי בהונגריה במתמטיקה.
פרנקל למד רפואה בבית הספר לרפואה של בודפשט סיים בהצטיינות בשנת 1943.
בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, גורש פרנקל למחנה הריכוז מאוטהאוזן.
פרנקל ניצל בעזרת פרטיזנים סרבים. לאחר השיחרור חזר לבודפשט. 
פרנקל התחיל התמחות ברפואה פנימית. בהיותו ציוני נשלח כנציג וציר לקונגרס הציוני בבזל בשנת 1947. 
בשנת 1948 פרנקל עלה לארץ ישראל במסגרת עליית האקדמאים. 
פרנקל הוצב כרופא צבאי בבית החולים דונולו. בהמשך עבד עם חולי פוליו בבית החולים בפרדס כ"ץ.
בשנת 1953 החל פרנקל את עבודתו כפנימאי בכיר במחלקתו של הפרופסור הרי הלר בבית החולים תל השומר.
בשנת 1963 יצא פרנקל להשתלמות בלונדון. לאחר חזרתו, מונה פרנקל בשנת 1964 כמנהל מחלקה פנימית בבית החולים תל השומר (ביתן 36). 
במהלך שנות הששים של המאה העשרים לקח פרנקל חלק פעיל בהקמת החוג לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות השבעים קיבל פרנקל מינוי כפרופסור חבר לרפואה פנימית וכיהן בתפקידו זה וכן בתפקידו כמנהל מחלקה עד שנת 1985. 
עם יציאתו לגמלאות עבד פרנקל  שנתיים כיועץ פנימאי למחלקות הכירורגיות ובמקביל כיהן כיושב ראש ועדות רפואיות באגף השיקום  של משרד הביטחון עד פרישתו  בשנת 1995.
פרנקל נפטר בשנת 2010. נטמן בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
אהימה (מחוז)

היסטוריה

לפני רסטורציית מייג'י ב-1868 נקרא האזור בו שוכן מחוז אהימה האן אייו, ובשל מיקומו הגאוגרפי, היו חופי המחוז מרכז דיג ומסחר ימי, ולעיתים אף היוו קו הגנה, למשל בעת הפלישות המונגוליות ליפן. 
לאחר קרב סקיגהארה העניק השוגון טוקוגאווה איאיאסו את האזור לבעלי בריתו, וקטו יושיאקי בנה את טירת מצויאמה, שהיוותה את הבסיס להתפתחות בירת המחוז מצויאמה.

גאוגרפיה

מחוז אהימה שוכן בקצה הצפון-מערבי של האי קיושו, והוא גובל במחוזות קאגווה וטוקושימה במזרח, קוצ'י בדרום, ובים הפנימי סטו בצפון. 7% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.

כלכלה

אזור החוף של המחוז, במיוחד סביב הערים סאיג'ו ואימברי, נמצאים מרכזי תעשייה, ובעיקר תעשיית בניית אוניות.
בית השמשוני

בית השמשוני או בית יד הנדיב הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים המצוי ברחוב אבן גבירול 16, בפינת רחוב אברבנאל.

היסטוריה

בית השמשוני נבנה עבור דוד השמשוני, פקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי בין השנים 1931–1932. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי. בית השמשוני נחשב לאחד הבתים היפים שנבנו בשכונת רחביה בשנות הקמתה הראשונות.
המבנה בנוי בטון ומצופה אבן וכלל מאפיינים רבים של הסגנון הבינלאומי - מרפסת קמורה גדולה, מרפסת קמורה קטנה יותר מעליה (אלמנטים דמויי ספינה), תקרות הצלה מעל המרפסת, חלונות אופקיים צרים בחדר המדרגות של המבנה המאוורים את חדר המדרגות ומונעים חימומו על ידי אור רב מידי.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נרכש המבנה על ידי יד הנדיב (קרן רוטשילד). המבנה שופץ בפיקוח משרד האדריכלים ספקטור עמישר, אשר הוסיפו קומה נוספת למבנה (תוך שמירה על צביונו המקורי). לחזית המבנה הוסף שלט האצולה של משפחת רוטשילד.
גדעון אריאל

קריירה ספורטיבית בישראל

אריאל נולד בתל אביב ולטענתו, עבר ילדות רצופת התעללויות. בגיל 9 התגרשו הוריו ובגיל 11 נשלח לכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים. הוא שאף להצטיין בספורט אך מבנה גופו הכבד והגמלוני היה לו לרועץ. בעצת מורהו לחינוך גופני, דני דסה, הוא החל להתאמן בזריקת דיסקוס. בעקבות רצינותו והתמדתו החלו להגיע גם הישגים ובמכביה ב-1957 ניצח בתחרות לנוער בהדיפת כדור ברזל וסיים שני בתחרות בזריקת דיסקוס. ב-1960 שבר אריאל את השיא הישראלי בזריקת דיסקוס במבחנים לקראת אולימפיאדת רומא, כשזרק את המכשיר למרחק 48.16 מטר ושבר את שיאו של אוריון גלין גלר, 48.03 מטר. 
בסוף שנות ה-50, עוד בטרם התגייס לצה"ל, התקבל אריאל ללימודי המחזור הראשון במכון וינגייט. ב-1960 התגייס לצה"ל ושרת כמדריך ספורט. ב-1964, בעת שהיה כבר סטודנט בארצות הברית, ייצג אריאל את ישראל באולימפיאדת טוקיו והשתתף בזריקת דיסקוס. בשני המשחקים האולימפיים בהם נטל חלק היה אריאל נושא הדגל של המשלחת הישראלית בטקס הפתיחה.

קריירה אקדמית בארצות הברית

ב-1963 נסע אריאל לארצות הברית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני באוניברסיטת ויומינג. הוא המשיך בלימודיו והשלים תואר שני ותואר דוקטור (ב-1972) בביומכניקה, באוניברסיטת אמהרסט במסצ'וסטס. ב-1975 השלים תואר דוקטור נוסף במדעי המחשב.
עוד בהיותו ספורטאי פעיל בישראל העסיקו את אריאל שאלות שנגעו לאופטימיזציה של תנועה וכוח בזמן הביצוע הספורטיבי. לאחר שהתמחה בארצות הברית בביומכניקה, החל אריאל לנסות לפתור שאלות אלו באמצעות שימוש במחשב. ב-1968 היה אריאל הראשון שיישם חקר ביצועים בספורט באמצעות מחשב, כשניתח את קפיצת השיא של בוב בימון בתחרות בקפיצה למרחק באולימפיאדת מקסיקו (1968). הוא הקרין כל פריים של סרט הצילום של הקפיצה על מסך זכוכית ומדד בצורה ידנית מרחקים וזוויות. את המידע הזין למחשב מרכזי על ידי כרטיסים מנוקבים וביצע ניתוח ממוחשב של הנתונים.
בהמשך, עם התפתחות תחומי המחשוב והצילום, השתכללו ניתוחיו של אריאל ורבים מהספורטאים המובילים של ארצות הברית נעזרו בו. ב-1976, זורק הדיסקוס האמריקאי, מק וילקינס, שינה במקצת את סגנון הזריקה שלו לאחר ניתוח ממוחשב של תנועותיו על ידי אריאל ובזריקתו השנייה בסגנון המשופר שבר את השיא העולמי. וילקינס המשיך וזכה במדליית זהב אולימפית באותה שנה. על הספורטאים שנעזרו בניתוחיו של אריאל נמנים בין היתר: הטניסאי ג'ימי קונורס, האתלטים אל ארטר ואדווין מוזס וספורטאים בולטים בתחומי הבייסבול, כדורסל, גולף, סקי ואפילו פולו ופריסבי. בסיועו של אריאל שיפרה נבחרת הנשים לכדורעף של ארצות הברית את הישגיה באופן משמעותי. אריאל ניתח את תנועותיהן ועמדותיהן של שחקניות הנבחרות המובילות בעולם בתחילת שנות ה-80 ויחד עם מאמני נבחרת הנשים האמריקאית יישמו את הניתוח על השחקניות האמריקאיות. לפני טורניר הכדורעף במשחקי לוס אנג'לס ב-1984
דורגו האמריקאיות במקום ה-45 בעולם ובטורניר האולימפי הן נוצחו בגמר על ידי סין.
הונגריה באירוויזיון למקהלות

היסטוריה

ב-20 במרץ 2017 הודיעה הונגריה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
איגוד הכדורעף בישראל

היסטוריה

בשנת 1943 הוקמה "ההתאחדות הארצישראלית בכדורעף", שהייתה בשליטה מלאה של אגודות "הפועל". הקמת ההתאחדות לכדורעף תרמה לשיפור הענף הן מן ההיבט הארגוני (כמו: ליגות סדירות, תאריכי משחק קבועים, תוכניות משחק שנתיות) והן מן ההיבט המקצועי (כמו:מאמנים מקצועיים, אמונים סדירים, עידוד נוער). בתחילת פעילות ההתאחדות הפעילות לא כללה נשים, ונשים שיחקו כדורעף רק באופן ספוראדי. 
ארגון משחקים לא היה ברמה בינלאומית שכן מלבד תחרויות מזדמנות עם קבוצות הצבא הבריטי, או קבוצות שונות שביקרו מדי פעם בארץ-ישראל ההתמודדויות היו לרוב רק בין קבוצות ארץ-ישראליות.
בשנת 1947 הצטרפה ההתאחדות הארץ-ישראלית להתאחדות הכדורעף הבינלאומית (FIVB) שהוקמה באותה שנה ונמנתה בין 20 החברות הראשונות של ארגון זה. למרות הפעילות הבינלאומית שהחלה כבר בשנים הראשונות של המדינה, הליגה הלאומית הרשמית הראשונה החלה רק בשנת 1956 כשהוחלט להעביר את הכדורעף למסגרת "ההתאחדות לספורט" שהוקמה בשנת 1951. בשנת 1995 הוחלט כי איגוד הכדורעף יפסיק לפעול תחת "ההתאחדות לספורט" ותוקם עמותה נפרדת תחת השם "איגוד הכדורעף בישראל".
מגהץ

מגהץ הוא מכשיר שמטרתו החלקת קמטים באריגים בכלל ובביגוד בפרט, בעזרת הפעלת חום ולחץ.
חום המגהץ פותח קשרים כימיים בין המולקולות הארוכות (פולימרים) של האריגים. לאחר שחרור הקשרים מיישר משקל המגהץ את המולקולות ואלו שומרות על צורתן המיושרת עם התקררותן. לאריגים מסוימים, כגון אריגי כותנה, מוסיפים מים בזמן הגיהוץ כדי לפתוח את הקשרים הכימיים הפנימיים שלהם.
את תכונות המגהץ ניתן לנצל גם לעיקור אריגים.

היסטוריה

כבר במאה הראשונה לפני הספירה השתמשו בסין במחבתות מלאות בגחלים לוהטות כמכשירים לגיהוץ אריגים. באירופה השתמשו החל מהמאה ה-17 במגהצים יצוקים מיצקת. המגהצים היצוקים נראו כמשולש מתכת כבד שאליו מחוברת ידית. את המגהצים חיממו באש לפני כל שימוש. גרסאות מאוחרות יותר של מגהצים הורכבו מקופסת מתכת שלתוכה הוכנסו גחלים בוערות שאווררו בעזרת מפוח לשם הזנת תהליך הבעירה שלהם.
בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים היו בשימוש מגהצים שהפיקו חום מבעירת סוגי דלק שונים, כגון קרוסין, אלכוהול, גז טבעי ואף בנזין. בבתים שצוידו במערכת צינורות גז להפעלת תאורת גז, השתמשו בגז להפעלת מכשירים נוספים, ביניהם מגהצים. למרות סכנת השריפות הגלומה בשימוש במגהצים הפועלים על דלק נוזלי, הם נמכרו בארצות הברית עד שנות הארבעים של המאה העשרים.
בעולם התעשייתי, מגהצים הפועלים על שריפת דלק פינו את מקומם למגהצים חשמליים המפיקים חום על ידי התנגדות לזרם חשמלי. היצקת הוחלפה במשטח תחתון עשוי חמרן או פלדת אל-חלד ואת טמפרטורת גוף החימום של המגהץ קבע תרמוסטט. המצאת המגהץ החשמלי ב-1882 נזקפת לזכות הנרי סיליי (Henry W. Seeley) מניו יורק. באותה שנה הוצג בצרפת מגהץ המחומם בעזרת קשת חשמלית שכשל בשל הסכנה הצרופה בשימוש בו. בטמפרטורה של המגהצים החשמליים הראשונים היה קשה לשלוט, שליטה בחומם בעזרת תרמוסטט הופיעה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. מאוחר יותר, בזכות המצאתו של תומאס סירס (Thomas Sears), החל השימוש בקיטור בתהליך הגיהוץ.

מגהצים מודרניים

המגהצים המודרניים הם גרסאות ביתיות וניידות של מגהצים חשמליים. חלקם כוללים אפשרויות פעולה שונות שתפקידן לייעל את תהליך הגיהוץ. משלל האפשרויות ראויות לציון ויסות החום ויצירת הקיטור.
ברוב המגהצים ניתן לווסת את חום הפעולה של המגהץ כדי להתאימו לאריגים שונים, אריגים דקים ועדינים שאינם עמידים בחום (כגון אריגי ניילון, צמר ומשי) מגהצים בטמפרטורות נמוכות יחסית (135-148 מעלות צלזיוס) ואילו אריגים עמידים יותר כמו כותנה ופשתן מגהצים בטמפרטורות גבוהות יותר (190-230 מעלות צלזיוס).
בחלק מהמגהצים נמצא מכל מים ההופכים לקיטור במהלך הגיהוץ, כדי לייעל את התהליך באריגים מסוימים.
גבריאיל פופוב

ביוגרפיה

פופוב התחנך באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה ע"ש לומונוסוב. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1959 והיה מזכיר ועדת הקומסומול באוניברסיטה. הוא נשאר בפקולטה לכלכלה, בה התחנך כסטודנט ולאחר מכן היה לדיקן הפקולטה, מאז 1978. ייגור גאיידר, שהיה לראש ממשלת רוסיה היה תלמידו בפקולטה.
בתקופת הפרסטרויקה, גבריאיל התערב יותר ויותר בפוליטיקה. בשנת 1989 הוא נבחר לועידת נציגי העם והיה בין חברי האופוזיציה. ב-1990 עזב את המפלגה והיה לתומך נלהב של דמוקרטיזציה ומדיניות הפרסטרויקה. ב-20 באפריל 1990 פופוב נבחר לראשונה בתולדות העיר באופן דמוקרטי לתפקיד ראש העיר. הוא פוטר כעבור שנתיים לאור בעיות ניהוליות.
לאחר 1992, חזר פופוב לאקדמיה וכעת הוא נשיא האוניברסיטה הבינלאומית במוסקבה. בנוסף, הוא יושב ראש התנועה הרוסית לרפורמה דמוקרטית בתחומי מדע. הוא ממשיך בפעילות מדעית ופרסם מאמרים רבים בתחום הכלכלה ופוליטיקה רוסית. לאחר שיורי לוז'קוב פוטר מתפקיד ראש העיר של מוסקבה, נתן לו עבודה באוניברסיטה. מעשית, לוזקוב מתגורר מחוץ לרוסיה ולא היה מרצה באוניברסיטה.
הוריו היו ממוצא יווני והוא נשיא כבוד של ארגון יוצא יוון ברוסיה.
ימי הפופ

מדבריו של המחבר על הספר

האייטיז לא חוזר, ימי הפופ לא חוזרים, אבל הרומן כן.
הספר ימי הפופ קיבל מההוצאה צ'אנס נוסף ויצא במהדורה מחודשת.

לקריאה נוספת

עמיחי שלו, ימי הפופ, ידיעות ספרים, 2009. 191 עמודים.
אליפות אירופה בשחייה

תחרויות באליפות אירופה בשחייה

מלבד השחייה הצורנית שהתחרות באליפות אירופה היא לנשים בלבד, בשאר הענפים ההשתתפות היא של שני המינים.