google/wiki40b huggingface dataset:
אניבאלה סטאבילה

חייו

הרשומות על ראשית חייו אינן מדויקות, אבל הוא נולד ככל הנראה בנאפולי וסביר להניח, שהיה נער מקהלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, אחת הכנסיות החשובות ביותר ברומא, בשנים 1544-45. "אניבאלה קונטראלטו" רשום גם הוא באותה כנסייה בשנים 1555-56; כיון שאין זה מתקבל על הדעת, שבן עשרים יירשם כקונטראלטו, ייתכן שהיה זה אדם אחר; לחלופין, יש הגורסים, שאניבאלה נולד באמצע שנות ה-40' של המאה ה-16. סטאבילה עצמו הזכיר את לימודיו אצל פלסטרינה, שהיה מאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש ב-1555-56.
סטאבילה היה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בשנת 1575 והחזיק במשרה זו עד 1578, אז עבר למשרה דומה בקולג' הגרמני. כיון שג'ובאני דראגוני כיהן גם הוא במשרת מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לטראן, החל ב-1576, מסתבר שהשניים היו שותפים למשרה במשך שנתיים. בשנת 1582 הוסמך סטאבילה לכומר וב-1590 החליף שוב מקום עבודה. הפעם היה למאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה מאג'ורה", שם הועסק משנת 1591 עד 1594. בתחילת 1595 נסע לפולין לעבוד בשירותו של המלך זיגיסמונד השלישי ואזה, שנהג להעסיק מוזיקאים איטלקים, אבל סטאבילה מת אחרי חודשיים בסך הכל בקרקוב. סיבת מותו אינה רשומה, אבל המסע לפולין לא נעדר סיכונים; גם מלחין המדריגלים הנודע לוקה מארנציו מת אחרי מסע לפולין (1599), שהרס, לטענתו, את בריאותו.

מוזיקה

סטאבילה כתב מיסות, מוטטים, תחינות, מזמורי תפילה ושאר יצירות קודש, בתשעה פרסומים נפרדים. שניים מקבצי המיסות שלו יצאו לראשונה לאור בוורשה ב-1979, בשם Msze królewskie (מיסות מלכותיות), שחיבר למעסיקו זיגיסמונד השלישי. אחת המיסות שלו - "מיסה קנטנטיבוס אורגניס" כתובה להרכב יוצא הדופן של 12 קולות עצמאיים ונוצרה בשיתוף פעולה עם פלסטרינה ואחרים. רק הקיריה, קרדו וקרוציפיקסוס נותרו מיצירה זו.
סגנונו של סטאבילה היה דומה לזה של פלסטרינה, בייחוד במוזיקה הווקאלית שלו. אף כי כרגיל נהג לכתוב מוזיקה מורכבת פחות מבחינה קונטרפונקטית מזו של מורו, הרי מדי פעם חרג ממנהגו וכתב קאנון, בייחוד במוטטים שלו. המוזיקה החילונית שלו, בעיקר מדריגלים, נשאה לא פעם אופי קליל, מאפיין יוצא דופן לגבי חבר באסכולה הרומאית, שהמוזיקה שלה הצטיינה במקרים רבים בייראת קודש, אם לא חומרה.
סטאבילה הוציא לאור שלושה ספרי מדריגלים. את השני בשלושה כתב יחד עם ג'ובאני מריה נאנינו (1581). כל שלושת הקבצים האלה התפרסמו בוונציה, סביבה ידידותית יוצר להוצאת מוזיקה חילונית קלה, והמרכז הפעיל ביותר להוצאת מוזיקה באיטליה של סוף המאה ה-16.
משהו חייב לקרות

רקע

ב-2 בינואר 2012 הוציא לאור סול ג'יי את הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום, "מריאנה" בעמוד היוטיוב הרשמי שלו. ב-6 באוגוסט יצא לאור הקליפ של הסינגל השני מהאלבום, "תן חיוך". ב-5 באוקטובר 2012 פורסם גם הקליפ לסינגל "אצלי בדם". ב-27 בדצמבר 2012 השיק סול ג'יי את האלבום במועדון הסאבליים. באירוע ההשקה התארחו האמנים: אקסום, נצ'י נצ', צ'ולו, פישי הגדול וסאבלימינל. יום לאחר מכן, ב-28 בדצמבר 2012, יצא גם הקליפ לסינגל הרביעי מהאלבום, "אל תבכו". ב-8 בדצמבר 2013 יצא הקליפ לסינגל החמישי מהאלבום, "קח הכל באיזי", שבו מארח סול ג'יי את טדרוס.
בנימין איש-שלום

קורות חייו

איש-שלום נולד בירושלים למשפחה מסורתית. למד לימודים תורניים בישיבת ההסדר הר עציון ורכש את השכלתו האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, ממנה קיבל ב-1985 תואר מוסמך ולאחר מכן תואר דוקטור במחשבת ישראל. רוב מחקריו עוסקים בניתוח תורת הרב קוק. מראשית שנות השמונים מלמד איש-שלום באקדמיה. בעבר נמנה עם סגל האוניברסיטה העברית ועמד בראש קתדרה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. לימד באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1990 הקים את בית מורשה בירושלים, מרכז אקדמי השואף להעמדת מנהיגות יהודית משכילה ומתונה, ומאז הוא מכהן כנשיאו.
איש-שלום היה שותף ליוזמות לחיזוק הלכידות בחברה הישראלית, בהן הקמת ארגון "גשר" (1970), ייסוד אמנת "שלום בישראל" (1997) ושותפות בהקמת "קבוצת הסכמה לאומית", אשר עסקה במציאת דרכים לגישור והסכמה בנושאים השנויים במחלוקת בציבוריות הישראלית (1998). בשנת 1999, בעקבות המלצות ועדת נאמן, ייסד בשיתוף עם הסוכנות היהודית את המכון המשותף ללימודי יהדות, כמענה לרצונם של אלפי עולים חדשים להכיר את מורשתם היהודית ולאפשר למעוניינים בכך להתגייר. במסגרת המכון מתקיים שיתוף פעולה בין נציגים אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים. בשנת 2002 הקים יחד עם הרמטכ"ל וקצין חינוך ראשי את "קורס נתיב" בצה"ל, המקנה לחיילים עולים השכלה יהודית-ציונית, חינוך ואפשרות לגיור במסגרת שירותם הצבאי. כמו כן פיתח עם גורמים אלה תוכנית חינוכית מקיפה לזהות יהודית-ציונית בשם "ייעוד וייחוד", המיועדת לכלל מפקדי וחיילי צה"ל. בשנת 2004 קיבל איש שלום את פרס אבי חי על "פעילותו החינוכית, ההגותית והציבורית הרחבה והמגוונת, שבמרכזה הקמתו של בית מורשה".
בשנת 2010 התמנה על ידי שר החינוך גדעון סער לראש ועדת מקצוע הליבה החדש - "תרבות ישראל ומורשתו". מקצוע זה נועד לחזק את החינוך לערכים יהודיים וציוניים במערכת החינוך. 
איש-שלום מתגורר בירושלים, נשוי לרבקה ואב לשישה בנים.
חיפה 87'

סינגלים

לקראת צאת האלבום ב-2007 שוחרר הסינגל "הייתכן" שזכה להצלחה גדולה יחסית בתחנות הרדיו ושהה מספר שבועות במקומות הראשונים במצעדי תחנות הרדיו. עם השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה. לאחר כחודש יצאו הסינגלים "היי", "הכל נרגע" ו"איתך" שנכשלו וכמעט ולא הושמעו. לשיר "איתך" צולם קליפ שזכה להצלחה סבירה בערוץ המוזיקה.
איתנים

אֵיתָנִים הוא הר בהרי ירושלים, גובהו 776 מ' מעל פני הים. הוא ממוקם לצד כביש 395 מעין כרם לאשתאול, בין המושבים רמת רזיאל וגבעת יערים. המוסד המרכזי השוכן על ההר הוא בית חולים איתנים השייך למועצה אזורית מטה יהודה. על ההר נמצא גם מתקן מרכזי לשידורי רדיו וטלוויזיה, לניתוב השידורים לכל רחבי הארץ.
גונאר פולסון

ביוגרפיה

פולסון נולד באופסלה וב-1969 סיים תואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת קרלטון באוטווה. עד 1989 עבד בעבודה שאינה מכוונת לתחום אותו למד. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת טורונטו ולאחר מכן השלים דוקטורט בהיסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד.
מ-1994 ועד 1998 היה מרצה במרכז ללימודי השואה של אוניברסיטת לסטר. מ-1998 ועד 2000 עבד כהיסטוריון במוזיאון המלחמה האימפריאלי, בנוסף הוא גם שימש כמרצה אורח במרכז ללימודי עברית ויהדות של אוניברסיטת אוקספורד ובמוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
ב-2002 יצא ספרו "עיר סודית" על ההיסטוריה החברתית של היהודים שנמלטו מגטו ורשה.
בנג'מין זנדר

קורות חייו

בן רביעי בין ארבעת ילדיהם של הורים יהודים מברלין שנמלטו לאנגליה בגלל השלטון הנאצי בגרמניה. אביו, ד"ר ולטר זנדר, היה עורך דין, מזרחן ומוזיקאי, נגן צ'לו שאף הופיע פעם תחת שרביטו של המנצח ארתור ניקיש. בנג'מין התחיל את צעדיו הראשונים במוזיקה בהדרכת אביו בתחום הנגינה בצ'לו ובהלחנה.
בנג'מין זנדר עסק בהלחנה מגיל 9. בילדותו הוזמן על ידי בנג'מין בריטן לאלדבורו (Aldeburgh) במחוז סאפוק והיה לתלמידו. כמו כן למד אצל איימוג'ן הולסט, בתו של המלחין גוסטב הולסט. 
בגיל 12 התקבל כצ'לן בתזמורת הלאומית לנוער של בריטניה.
מגיל 13 למד מוזיקה בפנימית אטינגם (Uttingham), ואחר כך בבית הספר סנט פול בלונדון על מנת להמשיך בלימודי נגינה בצ'לו עם הרברט ויתרס (Herbert Withers). מגיל 15 השתלם במשך 5 שנים באיטליה אצל הצ'לן הקטלאני גאספר קסדו. לשם כך שהה 3 שנים בפירנצה ובסיינה והשלים אחר כך לימודי הצ'לו באקדמיה הממלכתית למוזיקה של קלן בגרמניה, שם שימש כעוזר למורו. 
פרט לכישוריו המוזיקליים, בנג'מין זנדר חונן גם בכישורי כתיבה והרצאה, סיים לימודי ספרות אנגלית בקולג' יוניברסיטי בלונדון ובעת לימודיו זכה בפרס לכתיבת מסה של האוניברסיטה. בו זמנית נתן קונצרטים ורסיטלים כחבר ברביעית קינג-זנדר-אריאלי ולימד בבית הספר לילדים מחוננים במוזיקה של יהודי מנוחין.
בשנת 1965 זכה במלגה והשתלם בארצות הברית באוניברסיטת ברנדייס ובאוניברסיטת הרוורד ועם לאונרד שור ((Shure וארנסט אוסטר  בניו יורק והתיישב לבסוף בבוסטון.

פעילותו המוזיקלית

החל משנת 1967 מלמד נגינה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ומנצח על תזמורת הנוער הפילהרמונית של המקום. במסגרת תפקידו ב-NEC ניהל תוכנית אמנותית משותפת למוסד זה ולפנימיה לאמנויות הבמה בנאטיק, מסצ'וסטס. גם כן במסגרת מנהל זנדר כיתות אמן שבועיות באלם וולנט 
- מה שנקראת תוכנית וולנט היל Walnut Hill Program.
בעקבות קשיים פיזיים שהתעוררו אצלו ביכולת לנגן בצ'לו (לדבריו לא התפתחו באצבעותיו היבלות הנחוצות לכך) הפסיק את הקריירה שלו כצ'לן
והקדיש את עצמו לאמנות הניצוח ולהוראה.
בשנות ה-70 ניצח בנג'מין זנדר על התזמורת הסימפונית האזרחית של בוסטון (Boston Civic Symphony). פוטר מתפקיד זה בגלל הרפרטואר ה"כבד" כביכול שבחר - סימפוניות של מאהלר וברוקנר, למשל. 
במחאה כל החברי התזמורת התפטרו והקימו יחד עם זנדר את התזמורת הפילהרמונית של בוסטון בשנת 1979. 
 
מאז 1979 מכהן בנג'מין זנדר כמנצח של תזמורת זו כשברפרטואר שלה זנדר ממשיך לשים דגש מיוחד על המוזיקה הרומנטית המאוחרת ועל הסימפוניות של גוסטב מאהלר. מצד שני שמר בנג'מין זנדר על קשר מיוחד עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון איתה הקליט בהצלחה רבה כמה סימפוניות של בטהובן ושל מאהלר. את הקלטותיו מלווה בהסברים לקהל המאזינים. 
בנג'מין זנדר מנצח גם על תזמורת הנוער הפילהרמונית של בוסטון, שאותה הוא הקים בשנת 2012.

פעילותו החוץ-מוזיקלית

בנג'מין זנדר הצטיין כמרצה מבוקש וכמורה בתחום טיפוח היצירתיות, הניהול והמנהיגות והרצה בין היתר, תוך כדי הדגמות בפסנתר, בפורום הכלכלי העולמי בדבוס, בפני עובדי IBM, NASA, Shell Oil, ועידת TED, בריטיש טלקום וכו'. שיטותיו מקבלות השראה, בין היתר, מעקרונות "הפורום של לנדמרק" של ורנר ארהרד.
כתב ספר בתחומים הנ"ל - "אמנות האפשר", יחד עם אשתו השנייה, הפסיכותרפיסטית רוזמונד זנדר, שהתמחתה בטיפולים משפחתיים. ספר זה תורגם לשבע עשרה שפות. 
לבנג'מין זנדר יש שלושה ילדים - בת אחת מנישואיו הראשונים לפטרישיה 
ובת ובן מנישואיו השניים (החל מ-1981) לרוזמונד סטון. שני בני הזוג 
נפרדו בשנת 1986.
גם לאחיו מייקל ולוק יש כישורים מוזיקליים ועוסקים בנגינה בזמנם הפנוי.
שוקר (קומיקס)

ילדותו ותחילת חייו כפושע

הרמן שולץ נולד בניו יורק, והוריו של הרמן נפטרו כשאחיו הצעיר מרטי נולד. שולץ המחונן נשר מבית ספרו חרף גאונותו הרבה, והחליט להיות פושע. לבדו, הוא המציא זוג כפפות הלם ששימשו אותו לפתיחת כספות, אך התנודות הקוליות היו עזות כל כך עד ששולץ המציא בנוסף גם חליפה מבודדת הלם. הוא אימץ את הכינוי שוקר, ובפעילותו הראשונה תחת שם זה נתקל בספיידרמן ואף הביסו, והשניים נהפכו לאויבים מושבעים.
בשלב מוקדם בקריירה שלו, השוקר חבר ליריביו הבולטים של ספיידרמן, סייע למיסטריו בהקמת "שבעת המרושעים", והצטרף לצוותים רבים המורכבים מאויביו של ספיידרמן. הוא הצטרף לקבוצת אדוני הרשע כדי להפליל את הנרי פים, שעמד לדין בעוון בגידה, אך הם הובסו על ידי האוונג'רס. במהלך אחת מהרפתקאות הסולו שלו עם דוקטור אוקטופוס, הוא השתתף בפשיטה על אחוזת האוונג'רס, בתקווה לכבוש את האחוזה כשהגיבורים נעדרים בקשת הסיפור סאגת האינסוף, אך כשהאוונג'רס חוזרים בעקבות סיועם של קבוצת שומרי הגלקסיה שוקר ואוקטופוס נמלטים. למרות שלשוקר היו כמה הזדמנויות להרוג את ספיידרמן, הוא דחה אפשרויות אלו מכיוון שבמקרים אלו האחרון היה מעולף, פצוע או ישן.
כשהוא והנבל ספיד דמון ביצעו שוד בנק, השניים גויסו לקבוצת ת'נדרבולטס. במרדף של המשטרה אחריו, הוא ניצל על ידי חברי הקבוצה, אך ספיד דמון גונב את שללו של שוקר. לפני ששוקר הורג את דמון, מתגלה כי הוא התכוון להשתמש בכסף זה כדי לממן את פעילויות הקבוצה. הוא פורש מהקבוצה, נהיה סוכן שטח סמוי של ג'סטין האמר ולכאורה מתאייד כשהידרו-מן מציף את ניו-יורק.

מלחמת אזרחים

במהלך אירועי מלחמת האזרחים של מארוול, שולץ חוזר לחיים ומצטרף לקבוצת ששת המרושעים של דוקטור אוקטופוס, אך הקבוצה מפורקת בהתקפה משותפת של קפטן אמריקה והאוונג'רס הסודיים. הוא נראה מאוחר יותר יושב בבר נבלי על, המתפוצץ כשהמעניש משליך אליו רימון יד, אך שולץ שורד פיצוץ זה ובורח.
שוקר נראה מאוחר יותר עם בומרנג והידרו-מן המנסים לשדוד בית מכירות פומביות, אך מובס על ידי חברי היוזמה וור משין וקומודו בניסיונם ללכוד את ספיידרמן. הם נמלטים, אך מובסים בידי צוות הסקרלט ספיידר. הוא נשכר לאחר מכן על ידי איש מאפיה מסתורי לפוצץ רכבת תחתית, אך הוא נכנס למצב קצר של עילפון כשספיידרמן גונב את כפפותיו ומשתמש בהן נגדו. כששוקר מקבל בחזרה את כפפותיו הוא ממוטט את כל מערכת הרכבת התחתית, אך ספיידרמן מחלץ את כל הנוסעים ושוקר בורח. לאחר מכן, הוא מתאחד עם בומרנג ונוקם בספיידרמן.
בקשת הסיפור "ספיידרמן: אי העכביש", הרמן נאבק בספיידרמן ומובס פעם נוספת. מאוחר יותר, הוא נהיה נגוע בוירוס העכביש, ההופך אותו ליצור בעל שש זרועות. כשהוא שודד בנק, ספיידרמן נאבק בו ומובס, ושוקר נהפך לעכביש ענקי, כמו שאר תושבי ניו-יורק, אך, ככל הנראה, הוא נרפא כשספיידרמן מבטל את הוירוס.
ארסניו ולפורט

קריירה

ארסניו ולפורט, נולד וגדל בעיר אמסטרדם שבהולנד וכבר מגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של הירנביין מהעיר הירנביין. בתקופתו בקבוצת הנוער של הירנביין, כבש ולפורט 16 שערים שזיכו אותו בחוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בקבוצה הבוגרת של הירנביין. ב-4 בדצמבר 2011, ערך ולפורט את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, כשעלה כמחליף בניצחון 5-1 של קבוצתו על א.ז. אלקמאר. ב-31 בינואר 2012, רשם הופעת בכורה בגביע ההולנדי במשחק נגד ויטסה ארנהם. בפגרת הקיץ של 2012, כשהירנביין שיחקה בליגה האירופית, כבש ולפורט את שער הניצחון של קבוצתו בניצחון 2-1 על מולדה. לאחר החצי הראשון של עונת 2012/13, שולפורט שיחק רק בחמישה משחקים, הוא הושאל לזוולה. בשני המשחקים הראשונים ולפורט ישב על הספסל ואת הופעת הבכורה שלו במדי זוולה ערך נגד פיינורד. במהלך חצי עונת ההשאלה בזוולה לא זכה ולפורט לדקות משחק רבות ולא הצליח להרשים, ולאחר שרשם תשע הופעות ושני שערי ליגה סיים את דרכו בקבוצה.
לאחר שחוזהו בהירנביין לא חודש, ב-27 ביוני 2013, לאחר שערך התרשמות חתם ולפורט בפרנצווארוש אחת הקבוצות המצליחות והגדולות ביותר בהיסטוריה של ליגת העל ההונגרית. במשך עונה אחת, ולפורט לא השתלב במדי פרנצווארוש ולאחר שערך 10 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד שוחרר מהקבוצה. ביולי 2014, כשהוא שחקן חופשי, חתם ולפורט בר.ק.ס. וואלביק מליגת המשנה בהולנד.
ב-2 בפברואר 2016, לאחר שהיה מועמד למכבי נתניה חתם ולפורט בבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-8 בפברואר ערך ולפורט את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר כשעלה כמחליף בניצחון 2-0 את הפועל רעננה. ב-14 במרץ, כבש ולפורט את שער הבכורה שלו במדי בית"ר בניצחון 3-2 על מכבי חיפה. עד תום העונה כבש ולפורט שני שערי ליגה בתשע הופעות ליגה. ב-22 במאי 2016, האריך ולפורט את חוזהו בבית"ר בשלוש שנים נוספות. ב-30 ביוני 2016, ערך ולפורט את הופעת הבכורה האירופית שלו במדי בית"ר בתיקו 0-0 נגד סלובודה טוזלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-25 בינואר 2017 חתם באלמרה סיטי. ב-27 ביוני 2018 חתם בפוסאן אייפארק הקוריאנית.

קריירה בינלאומית

לזכותו של ולפורט ארבע הופעות ושער אחד במדי נבחרת הולנד עד גיל 20.
ג'אנקרלו גונסאלס

קריירה

גונסאלס החל את הקריירה שלו בקבוצת אלחואלנסה (Alajuelense) מהליגה הקוסטה ריקאית הראשונה ב-2007 ואתה זכה בשתי אליפויות ב-2010 ו-2011. לאחר מכן גונסאלס עבר לואלרנגה (Vålerenga) מהליגה הנורווגית הראשונה בה שיחק עונה וחצי. ב-21 בפברואר 2014 הוא עבר לקבוצת קולומבוס קרו מה-MLS. ב-26 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת פאלרמו לארבע שנים.
באוקטובר 2010 שיחק לראשונה במדי קוסטה ריקה, ואת שערו הראשון כבש בינואר 2013. הוא שותף בהישג השיא של נבחרתו הלאומית במונדיאל 2014, בה קוסטה ריקה הגיע לרבע הגמר.
פייחת

פַּיַיחַת היא תופעה של היווצרות שכבת אבקה דמוית פיח על עלי צמחים. התופעה נוצרת על ידי מיני פטריות שונים ממערכת פטריות השק, הניזונות מטל דבש שמפרישות כנימות היונקות את מוהל הצמחים. 
הפטריות אינן גורמות נזק ישיר לצמח שעליו הן חיות, אולם שכבת הכיסוי עלולה לפגוע בקליטת אור השמש על ידי העלים ובכך לעכב את תהליך הפוטוסינתזה. לעיתים רחוקות הדבר יכול להאט את גדילת הצמח או לגרום להצהבת העלים, בעיקר כאשר תערובת דביקה של פייחת וטל דבש חוסמת את הפיוניות ופוגעת בתהליכי ויסות הגזים והטרנספירציה של הצמח.
מעבר לכך, הנזק הוא בעיקר אסתטי, ולכן הפייחת נחשבת למחלה של צמחי נוי. התופעה נפוצה בצמחי נוי כגון אזליאה, גרדניה, קמליה, שפלרה, לגרסטרמיה ועוד, וכן בצמחים הגדלים תחת עצים כגון פקאן ואחרים, המשמשים גם הם פונדקאים לכנימות, ואשר טל דבש מטפטף מהם. צמחים הנגועים בפייחת רבה יכולים גם ללכלך את סביבתם באבקה השחורה.
הטיפול בצמחים הנגועים בפייחת הוא ניקוי והסרה של הכנימות המייצרות את טל הדבש, באמצעות חומרים שונים. ניתן לעשות זאת בתמיסה דלילה של מי סבון או באלכוהול 5%, וכן באמצעות שמן הנים, המשמיד את החרקים המזיקים ואינו רעיל לבני אדם וליונקים ועופות. ניתן להשתמש בקוטלי חרקים סיסטמיים כגון מלתיון או דיאזינון או Imidacloprid (שם המסחרי : קונפידור). במקרה של קונפידור המלצת היצרן היא לדלל את החומר במים בדלי ולשפוך סמוך לעץ אך שיטה יעילה יותר היא להזריק את החומר ישירות לגזע העץ באמצעות ניקובו במכונת קידוח ביתית בכמה מקומות בהתאם לעובי הגזע.
אין להשתמש בחומרי ההדברה שצויינו לעיל בצמחים המיועדים למאכל, ויש להיזהר משימוש בהם בצמחים בתוך הבית, בהתאם להוראות היצרנים.
כל הטיפולים משמשים להסרת הפייחת והכנימות הגורמות לה, אך אינם מהווים מניעה של התחדשות התופעה.
צרפת (עיר פיניקית)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

במקרא

העיר צרפת מוזכרת בין השאר בספר מלכים א' פרק י"ז כאתר שאליו נשלח אליהו הנביא על ידי אלוהים לאחר התייבשות נחל כרית בו הסתתר בזמן הבצורת הקשה שפקדה את הארץ בימי אחאב. בסיפור מכונה העיר "צרפתה אשר לצידון". אליהו נשלח בציווי אלוהי לגור בביתה של אישה אלמנה מקומית, שם הוא חי ביחד איתה ובנה. המשפחה מתקיימת גם כך בקושי רב לפני הצטרפות אליהו לביתם, האלמנה אף מתלוננת על כך בפני אליהו וזה מבטיח לה שאין צורך בדאגה מכיוון שעד שתסתיים הבצורת בישראל לא יחסר לה דבר. ואכן, בתקופת מגוריו בבית האלמנה מתואר מצב על-טבעי בו לא חסר לאלמנה שום מצרך לכלכלתה כפי שניבא אליהו. בהמשך הסיפור מסופר כי בנה של האלמנה חלה כל כך קשה עד שמת, האלמנה באה בטענה לאליהו כי מות בנה קרה באשמתו, אליהו בתגובה לוקח את הילד לחדרו שבמעלה הבית, השתטח ונשכב עליו שלוש פעמים והתפלל לאלוהי ישראל שישיב את נפשו לאחר שהילד "מת" לדברי המחבר המקראי. אליהו מחולל נס והילד חוזר לחיים. לאחר שהציל את בנה מכנה האישה את אליהו בכינוי "נביא האלוהים".
העיר מוזכרת גם בספר עובדיה: "וְגָלֻת הַחֵל-הַזֶּה לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר-כְּנַעֲנִים, עַד-צָרְפַת, וְגָלֻת יְרוּשָׁלַים אֲשֶׁר בִּסְפָרַד יִרְשׁוּ אֵת עָרֵי הַנֶּגֶב." (עובדיה פסוק 20). אולם פרשני המקרא, רש״י ורד״ק ועוד, מבדילים בין העיר צרפת הסמוכה לצידון לבין ארץ צרפת המוזכרת בנבואת עובדיה.

ארכאולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

שימוש בשם כיום

על שמה של העיר נקראת בשפה העברית המודרנית צרפת אשר במערב אירופה.
ליואיס סולה אי סאלה

ליואיס סולה אי סאלה (בקטלאנית: Lluís Solà i Sala; נולד בוויק, קטלוניה, ספרד, 1940) הוא משורר, מחזאי ומתרגם קטלוני.
כמחזאי, ליואיס סולה ביים יצירות של יוהאן אוגוסט סטרינדברג, אייסכילוס וז'ואן ברוסה, בין היתר. בנוסף הוא גם פרסם יצירות מקוריות. הוא ביים יותר מחמישים יצירות - גם קלאסיקות וגם עכשוויות, וביניהם המחזה "nô Semimaru" עם תפאורה על ידי אנטוני טאפייס ומוזיקה של ז'וזפ מריה מסטרס קואדרני (Josep Maria Mestres Quadreny). הוא גם ביים הפקות משוררים כגון ז'וזפ וינסנס פוש (Josep Vicenç Foix), ז'ואן ויניולי ומיקל באוסה (Miquel Bauçà). הוא ייסד וניהל את "המרכז הדרמטי של אוסונה" (Centre Dramàtic d'Osona), והוא היה פרופסור במכון התיאטרון (Institut del Teatre) בין 1975 ו-2005. הוא ניהל את קבוצת התיאטרון "לה גאביה דה ויק" (La Gàbia de Vic), מ-1963 עד 1979. הוא תרגם סופרים בשפות זרות כגון קפקא, רילקה, רימבו ופסואה.
ציינו אותו לשבח בספטמבר 2012 במצעד של עיירתו ויק (Marxa dels Vigatans).
קאפו

קאפו (בלעז: Kapo) הוא אסיר בתקופת השלטון הנאצי שהיה ממונה מטעם הנאצים לפקח על אסירים אחרים במחנה ריכוז.

מאפייני הקאפואים

את הקאפואים מינו אנשי האס אס כדי לדאוג שהאסירים ימלאו את פקודותיהם. הם היו אחראים על ביצוע העבודות ועל המשמעת, הסדר והניקיון בקרב האסירים, לעיתים תוך כדי השפלה ופגיעה בהם, כחלק ממשטר האימה שהטילו הנאצים במחנות.
הכינוי הגיע ככל הנראה מהמילה האיטלקית Capo, שפירושה "ראש" (או "העומד בראש"), או מראשי התיבות של המילה הגרמנית "Kameradenpolizei", שפירושה "משטרת עמיתים", וכוון לראשי יחידות העבודה במחנות. לאחר מכן הפך לכינוי נפוץ לאסירים, יהודים ולא-יהודים, שהיו ממונים מטעם הנאצים על תחומי אחריות נוספים כמו השגחה על אסירים אחרים, על צריפי המגורים או על המטבחים. המונח משמש רבים בישראל לציון משתפי פעולה יהודים עם הנאצים, למרות שחלק גדול מהקאפואים במחנות הריכוז לא היו יהודים. חוקרי השואה מציינים שיש להבדיל בין הקאפואים: היו כאלה שניסו לעזור ככל יכולתם לשוכני המחנות ואף להצילם ממוות, אך אחרים היו אדישים לסבל האסירים והיו אף כאלה שירדו לשפל המדרגה ונודעו באכזריותם. היו אף מקרים ספורים שהאסירים רצחו קאפואים אכזריים במיוחד.
חלק מהקאפואים נבחרו בניגוד לרצונם, וחלקם התנדבו לתפקיד, כשראו הזדמנות לשפר את תנאיהם בצורה מקסימלית ואולי גם להציל את חייהם. בתמורה למשימתם ניתנו להם תנאים משופרים בהרבה משאר האסירים, כולל מנות מוגדלות של מזון, מגורים נפרדים, וביגוד חם. היתרון הגדול ביותר מבחינת הקאפואים היהודים היה אי-שילוחם להשמדה באקציות הגדולות במחנות, אולם עם סיומן רובם נשלחו אל מותם.

משפטי הקאפואים במדינת ישראל

עם השנים התפתחו דיונים ומחלוקות רבות על תפקידי הקאפואים, בעיקר סביב שאלת גבולות המוסר וההתנהגות האפשריים בעת המאבק על החיים. לאחר הקמת מדינת ישראל הועמדו בה לדין מספר קאפואים יהודים שעלו לארץ (ההיסטוריונית חנה יבלונקה מעריכה את מספרם בארבעים) על-פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, אך מרביתם שוחררו או נידונו לעונשים קלים. יוצא מכלל זה היה מקרה, בשנת 1952, בו נידון קאפו בשם יחזקאל אינגסטר, שהיה אחראי על אסירים בשני מחנות-משנה של מחנה גרוס-רוזן לעונש מוות. העונש ניתן גם עם קביעת השופטים כי אינגסטר, למרות מעשיו הנוראים במחנה, היה נרדף וחי בתנאים לא-אנושיים ממש כקורבנותיו. לבסוף הומתק עונשו למאסר של שנתיים. אינגסטר מת זמן קצר לאחר שחרורו. המשפטים סוקרו בצורה מצומצמת בעיתונות באותה תקופה, ומרבית המשתתפים בדיונים היו ניצולי השואה.

שימוש במושג בזמנים המודרניים

לאחר 1945 המושג נפוץ והיה בשימוש במספר ספרים, בהם "הזהו אדם" של פרימו לוי, ו"האדם מחפש משמעות" של ויקטור פרנקל. האחרון עוסק בנושא מנקודת מבטו של פסיכיאטר. המושג מוזכר גם באוטוביוגרפיה "לילה" של אלי ויזל, בנובלה הגרפית "מאוס" של ארט ספיגלמן, ובסרט "קאפו" של גילו פונטקורבו.
נעשה גם שימוש במושג בתיאורם של יהודים התומכים באויביה של מדינת ישראל.
דניאל שליט

קורות חייו

שליט נולד בנתניה בשנת ת"ש (1940) להורים ילידי פולין שעלו לארץ ישראל מספר שנים קודם לכן. אמו עלתה באמצעות סרטיפיקט במסגרת תנועת הנוער גורדוניה. משפחותיהם המורחבות נספו בשואה.
למד בבית הספר התיכון ע"ש טשרניחובסקי בנתניה ובמקביל באקדמיה למוסיקה בתל אביב. התגייס לתזמורת צה"ל ולאחר שחרורו מגיוס חובה עבד בה כשנה. נסע להשתלמות מוזיקלית בלונדון. כששב לישראל עבד כמנצח המשנה של גארי ברתיני בתזמורת הקאמרית הישראלית. 
לאחר מלחמת ששת הימים החל שליט ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת עיסוקו בתורתו של שמואל הוגו ברגמן נפגש שליט עם הספר "אורות הקודש" של הרב קוק ובעקבותיו החל בגיל 35 בתהליך חזרה בתשובה. הוא זנח את עיסוקו במוזיקה למשך יותר מעשר שנים. מאז לא חזר לעיסוק מקצועי במוזיקה, אבל חזר להגות מוזיקלית והלחנה. 
במהלך השנים לימד והרצה במסגרות שונות. תקופה מסוימת לימד בישיבת קבר יוסף, לפני שהגיע אליה הרב יצחק גינזבורג. מלמד במכללה למדינאות. 
שליט עוסק בכתביו במפגש בין התרבות היהודית לתרבות העולם ובנושאים הגותיים רחבים. יצירותיו המוזיקליות מנוגנות בהרכבים קאמריים ובתזמורות סימפוניות בישראל ובעולם. 
בשנת 1973 נישא שליט בנישואים שניים לרות, ובשנת 1975 נולדה להם בת. כעבור עשר שנים הצטרפה המשפחה ליישוב קדומים ושם התגוררה עד לשנת 2009, אז עברה לכפר-סבא. 
אחיו הוא המוזיקאי שמחה חלד.
פיליפה גרגורי

ביוגרפיה

פיליפה גרגורי נולדה ב-9 בינואר 1954 בניירובי, אז בירת קניה הבריטית (לימים רפובליקת קניה). היא בתם השנייה של איליין וארתור פרסי גרגורי, נווט באיסט אפריקן איירווייז. כשהייתה בת שלוש עברה המשפחה לבריסטול שבאנגליה.
גרגורי למדה בבית הספר לבנות קולסטון, ועברה בחינות A-level באנגלית, היסטוריה וגאוגרפיה. אחר כך למדה עיתונאות בקארדיף, והייתה חניכה בעיתון פורטסמות' ניוז. בהמשך התקבלה לאוניברסיטת סאסקס ללימודי ספרות אנגלית, ואחר כך עברה ללמוד היסטוריה. היא עבדה ברדיו ה-BBC במשך שנתיים, והתחילה ללמוד באוניברסיטת אדינבורו שם עשתה את הדוקטורט שלה בספרות של המאה ה-18. גרגורי לימדה באוניברסיטת דרהאם, אוניברסיטת טיסייד, ובאוניברסיטה הפתוחה.

חיים אישיים

כשעבדה על הדוקטורט שלה על ההיסטוריה של המאה ה-18 כתבה את הרומן הראשון שלה "ויידקר". באותה תקופה חייתה בקוטג' בפניין ויי יחד עם בעלה הראשון פיטר צ'יסלט, עורך בעיתון הרטלפול מייל, ועם בתם התינוקת ויקטוריה. השניים התגרשו לפני שהספר יצא לאור.
בעקבות הצלחת הספר "ויידקר" ופרסום הספר "The Favoured Child", עברה גרגורי למידהרסט שבמערב סאסקס, המקום שם מתרחשת עלילת "טרילוגיית ויידקר". היא התחתנה עם בעלה השני פול קרטר, ולשניים נולד בן. גרגורי התגרשה שוב ונישאה לאנתוני מייסון אותו פגשה כשהייתה גרה בהרטלפול.

כתיבה

גרגורי כתבה רומנים שעלילתם מתרחשת בתקופות היסטוריות שונות, אם כי בעיקר בתקופת שושלת טיודור ובמאה ה-16. קריאה ברומנים היסטוריים המתרחשים במאה ה-17 הובילו אותה לכתיבת הטרילוגיה "ויידקר", סיפור של אהבת הארץ וגילוי עריות, "The Favoured Child", ו-"Meridon". הספר הבא היה "מסחר מכובד" רומן העוסק בסחר עבדים באנגליה של המאה ה-18 המתרחש בבריסטול. גרגורי עיבדה את הרומן למיני-סדרה בת ארבעה חלקים עבור ה-BBC. התסריט היה מועמד לפרס באפט"א, וזכה בפרס מהוועדה לשוויון בין הגזעים.
שני רומנים שלה מתרחשים בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית: "Earthly Joys" ו-"Virgin Earth". גרגורי כתבה גם רומנים עכשוויים - "Perfectly Correct",‏ "Mrs Hartley and the Growth Centre",‏ "The Little House" ו-"Zelda's Cut".
רומנים אחדים שלה זכו בפרסים ועובדו לדרמות טלוויזיוניות. הרומן המצליח ביותר הוא "בת בולין האחרת" שיצא לאור ב-2001. ב-2003 עובד לסרט טלוויזיה בכיכובם של נטשה מקאלהון, ג'ודי מיי וג'ארד האריס. עם פרסומו זכה הספר בפרס "הרומן הרומנטי של השנה", ולאחר מכן יצאו לאור ספרי המשך "השוטה מחצר המלוכה", "The Virgin's Lover", "ירושת בולין", "The Constant Princess", ו-"The Other Queen". מירמקס רכשו את הזכויות על הרומן "בת בולין האחרת" ובפברואר 2008 יצא לאור סרט באותו שם.
גרגורי הוציאה לאור סדרת ספרים גם על בית פלנטג'נט ששלטו לפני בית טיודור, ועל מלחמות השושנים. ספרה הראשון "המלכה הלבנה" פורסם ב-2009 ועוסק בחייה של אליזבת וודוויל אשתו של המלך אדוארד הרביעי. "המלכה האדומה" יצא לאור ב-2009 על אודות מרגרט בופורט, רוזנת ריצ'מונד ודרבי אמו של המלך הנרי השביעי, וסבתו של המלך הנרי השמיני. "גבירת הנהרות" (2011) עוסק בחייה של ג'קרטה מלוקסמבורג, אמה של אליזבת וודוויל. הרומן "בתו של ממליך המלכים" יצא לאור ב-2012 עוסק באן נוויל, אשתו של ריצ'רד השלישי, והרומן "הנסיכה הלבנה" (2013) מתרכז באליזבת מיורק, אשתו של הנרי השביעי ואמו של הנרי השמיני. ב-2017 יצא לאור הרומן האחרון בסדרה "The Last Tudor". ב-2013 שודרה בערוץ BBC One מיני-סדרה בת עשרה חלקים "מלכה לבנה" המבוססת על הרומנים "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"בתו של ממליך המלכים".