google/wiki40b huggingface dataset:
ריאקציה (אידאולוגיה)

רֵיאַקֱציה היא שם כולל לאידאולוגיות פוליטיות שמעוניינות להחזיר את החברה האנושית לתקופות קדומות יותר. יש להבדיל בין ריאקציונרים לשמרנים: בזמן שהשמרן מעוניין להגן על המצב הקיים מפני שינויים, הריאקציונר מעוניין לשנות את המצב הקיים ולהחליפו במצב שהיה קיים קודם לכן.
השם ריאקציה ניתן לראשונה למתנגדיה של הנאורות. אנשים אלה קמו כתגובת נגד (ריאקציה) לחסידי הנאורות שהניחו שהתבונה האנושית יכולה לקדם את האנושות. הריאקציונרים טענו לעומתם, שהתערבות אנושית במהלכה התקין של ההיסטוריה תביא לאסון. במקום זאת, יש להסתפק בשינויים מדורגים תוך הסתמכות על תבונתם הנצחית של כתבי קודש והחכמה המצטברת של פילוסופים ואנשי דת קדומים. כוחות ריאקציה התנגדו בחריפות למהפכות הבורגניות שחלו באותה עת ובעיקר לגדולה שבהן - המהפכה הצרפתית. הם הגנו על המשטר המלוכני והפאודלי ובניגוד למהפכני תנועת ההשכלה, הם טענו לנאמנות מתמדת למלך ולאצולה.
בתקופות המודרניות מרבים להשתמש במונח ככינוי גנאי. קומוניסטים נוהגים לכנות כ"ריאקציונרים" אנשים אשר מתנגדים לניתוח המרקסיסטי את החברה - ובייחוד לאומנים, אנשי דת ושמרנים. המונח רווח במיוחד ביחס לפאשיסטים, וקומוניסטים משתמשים עד היום בכינוי זה בתיאורם את משטר וישי בצרפת, משטר פרנקו בספרד ומשטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה.
בישראל משמש הכינוי בקרב פעילים קומוניסטים, יהודים וערבים, כנגד לאומנות בקרב יהודים, תנועת ההתנחלות (ולעיתים התנועה הציונית בכללותה), מוסדות הרבנות ובתי הדין הדתיים - וכן "הריאקציה הערבית": הזרמים הלאומיים, הלאומנים והדתיים בקרב החברה הערבית בישראל (ביחוד כלפי היריבים העיקריים של הקומוניסטים ברחוב הערבי: התנועה האיסלאמית ובל"ד), וכן המשטרים בחלק ניכר מהמדינות הערביות.
מנחם אורן (שחמטאי)

ביוגרפיה

אורן נולד באימפריה הרוסית, ברוז'ינוי (כעת בבלרוס), ולאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה לאזרח פולין והשחמטאי החזק ביותר בקראקוב. ב-1930 עזב את קראקוב לרובנו. עם הפלישה הסובייטית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה סופחה רובנו לברית המועצות ואורן הפך לאזרח סובייטי. הוא שהה בימי המלחמה בברית המועצות ואחרי המלחמה שב לפולין.
ב-1949 עלה לישראל דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עיברת את שמו והיה למורה לפיזיקה בגימנסיה הרצליה. כיהן כיו"ר המועצה של ארגון המורים התיכוניים.
 ד"ר אורן היה לשחמטאי הבולט בשנותיה הראשונות של המדינה. 

ב-1951 זכה באליפות השחמט הראשונה של ישראל, בגיל 49. וקיבל את הפרס מראש הממשלה באותה עת, דוד בן-גוריון. לאחר מכן ערך מסע משחקים סימולטניים ברחבי הארץ, שכל הכנסותיו היו קודש לנסיעת נבחרת ישראל לאולימפיאדה שנערכה בהלסינקי ב-1952. בשל מדיניות הקיצוב נסיעת הנבחרת התאפשרה רק הודות לכך.
הרמוני (מודול)

הרמוני (באנגלית: Harmony; ידועה גם בשם נוד 2, באנגלית: Node 2) היא מודול על גבי תחנת החלל הבינלאומית. הרמוני הועלתה בהצלחה אל תחנת החלל במשימה STS-120 ב-23 באוקטובר 2007 על ידי מעבורת החלל דיסקברי. בתחילה חוברה היחידה ליוניטי ולאחר מכן העוברה למיקומה הסופי בקדמת המעבדה האמריקאית דסטיני ב-14 בנובמבר 2007.
בעת חיבור הרמוני לתחנת החלל עלה שטח המחיה של התחנה מ-420 מטרים מעוקבים של שטח ל-500.2, גידול של כעשרים אחוזים בשטח המחיה.

מקור השם

השם המקורי של היחידה היה "נוד 2". במרץ 2007 הסתיימה תחרות בין יותר מ-2200 תלמידים מ-32 מדינות בגילאים של גן עד תיכון על בחירת השם. התחרות נקראה "אתגר נוד 2", והיא דרשה מהמשתתפים ללמוד על התחנה, לבנות מודל שלה ולכתוב חיבור שמסביר מדוע השם שלהם הוא זה שמתאים ל"הרמוני".

מפרט

הרמוני שוקל 14,288 קילוגרם והוא המחבר השני בין שלושה אל החלק הראשי של התחנה. התכנון של הרמוני הוא במידה רבה על בסיס המודל הלוגיסטי הרב תכליתי, תא מדוחס שמביא ציוד ואספקה לתחנה במשימות של המעבורות והוא ניתן להחזרה לכדור הארץ. נוסף על כך הוא תוכנן על בסיס קולומבוס, רכיב שנבנה על ידי סוכנות החלל האירופית.

הרמוני מנוהלת על ידי מרכז טיסות החלל מרשל בהאנטסוויל, אלבמה. הוספת המודול אפשרה את הרחבת התחנה מנפח השווה לבית בן שלושה חדרים לנפח השווה לחמישה חדרים, עם חיבור המודול היפני קיבו והמודול האירופי קולומבוס. היד הרובוטית של התחנה קנדארם2 ניתנת להפעלה מרכיב זה בשל הימצאות חיבור חשמל מתאים מחוץ להרמוני. אחרי ביטול מודול המחיה, נבחרה הרמוני לשמש כאזור השינה של הצוות האמריקאי. שני חדרי השינה הראשונים הובאו במשימת STS-126 ושניים נוספים ב-STS-128.

הסכם בנייה

במסגרת הסכם בין נאס"א לסוכנות החלל האירופית יחידת "הרמוני" נבנתה על ידי חברת טאלאס אליניה ספייס, שבסיסה ברומא. היחידה הגיעה למרכז החלל קנדי שבפלורידה ב-1 ביוני 2003 לאחר שהועברה מאיטליה בעזרת איירבוס בלוגה. "הרמוני" במקור הועברה מידי סוכנות החלל האיטלקית לידי סוכנות החלל האירופית ולאחר מכן לנאס"א במכון לעיבוד חלקי תחנת החלל. העברה זאת סיימה הסכם גדול בין נאס"א לסוכנות החלל האירופית שנחתם בטורינו ב-8 באוקטובר 1997. האסטרונאוט האיטלקי פאולו אנג'לו נספולי ליווה את הרמוני לתחנת החלל על גבי משימה STS-120.

שיגור לחלל

הרמוני שוגרה בהצלחה אל תחנת החלל במשימה STS-120 ב-23 באוקטובר 2007 על ידי מעבורת החלל דיסקברי, בתור רכיב עיקרי של התחנה ושמו ISS-10A.

ב-26 באוקטובר, הקנדארם2 הוציא את הרמוני מתוך תא המטען של המעבורת וחיבר אותה באופן זמני לחיבור הצד של יוניטי, למחרת ב-27 באוקטובר נכנס הצוות לתוך המודול. לאחר שהמעבורת עזבה את הרמוני, היא הועברה לקדמת דסטיני, כאשר זה הוא מיקומה הנוכחי והסופי. חיבור זה דרש מצוות התחנה לבצע שלוש פעילויות חוץ ריכביות על מנת לסיים את החיבור.
שומרי המפרץ

"שומרי המפרץ" הוא ארגון נוער מקומי, בו שותפים בני נוער מאילת ומישובי חבל אילות. שומרי המפרץ נוסד בשנת 2004 על ידי עמותת "מדבר וים אילת" - עמותה סביבתית אילתית.

פעילות

המפגשים השבועיים נערכים ב-"כיפת שומרי המפרץ" (כבש"ה) במרכז איזידור באילת, במהלך מפגשים אלו לומדים החניכים להכיר את הים וסביבתו, את מקצוע הצלילה כדי שיוכלו לעזור לגופים הירוקים ולעיריית אילת, בשמירה על מפרץ אילת הן בדרך של צלילות ניקיון, והן במבצעי ניקיון והסברה לקהל ולקהילה.
חלק נוסף בהכשרת "שומרי המפרץ" עוסק בהכנה לקראת הגיוס לצבא. בפרק זה, בשיתוף עם בסיס חיל הים שמאמץ את "שומרי המפרץ", "שומרי המפרץ" חווים הווי צבאי, מורשת קרבות וסיפורי לוחמים. כל אלו כדי להקל עליהם את הגיוס ולהפוך אותם לחיילים ואזרחים שומרי סביבה טובים יותר.
בתוכנית ההדרכה ותפעול הארגון שותפים: חיל הים הישראלי, החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים, המשרד לאיכות הסביבה, מועדוני הצלילה באילת, חיל החינוך, מועדוני הצלילה באילת – "מנטה" ו "מרינה דיוורס", קבוצת ריף הדולפינים, קצא"א, המצפה התת-ימי והיחידה לאיכות הסביבה אילת – אילות.
הפעילות ב-"שומרי המפרץ" מוכרת כיעד במסגרת מחויבות אישית לתלמידי כיתות י' ו"בגרות חברתית" לתלמידי כיתות י"א - י"ב.
לאחר תקופת ניסיון והתמדה, מוענק לחניכים קורס צלילה של "כוכב 1". עם סיום קורס הצלילה, החניכים הצעירים מצטרפים לצלילות הניקיון שנערכות מדי כחודש וחצי במהלך שנת הלימודים.

פעילותם ההתנדבותית של שומרי המפרץ כוללת מבצעי ניקיון תת-ימיים הנעשים מדי חודש, כמו כן מדי שנה בחג פסח וחג סוכות, עורכים "שומרי המפרץ" מבצעי הסברה בחופים בנושא החשיבות של שמירת הניקיון בים ובחופים. חלק בלתי נפרד ממבצעי ההסברה הוא התמקדות בבעלי החיים שמתקיימים במפרץ אילת ומטרתם של מבצעי הסברה אלו הוא, העלאת המודעות בקרב הציבור לנזקים אפשריים לחיות הבר ולעולם התת-ימי כתוצאה מאי שמירה על הניקיון.
לדוגמה, באחת מצלילות הניקיון הוציאו כ-30 צוללים מהים כ-1000 ק"ג פסולת באזור חוף קיסוסקי.

קשיים בהמשך פעילות הארגון

בשנת 2015, ארגון שומרי המפרץ נתקל בקושי להמשיך בפעילות הסדירה של צלילות ניקיון חודשיות. הארגון טען כי עיריית אילת החליטה לקצץ את המשאבים הכלכליים שניתנו לארגון עד עתה ובכך פגעה קשות ביכולתו להמשיך בפעילות. שומרי המפרץ השיקו קמפיין לגיוס כספי המונים ב-HeadStart, על מנת לנסות ולצבור את הסכום החסר, אולם נכשלו בגיוס הכספים ונאלצו לצמצם את פעילותם בשנת 2016.
סמל ג'יבוטי

סמל ג'יבוטי אומץ לאחר שהמדינה קיבלה את עצמאותה ב-25 ביוני 1977. את הסמל מקיפים עלי דפנה.
הסמל כולל חנית אנכית מאחורי מגן מסורתי. מתחת למגן שתי ידיים הנושאות כל אחת סכין גדולה. שתי הידיים מסמלות את שתי הקבוצות האתניות המרכיבות את המדינה.
מידענות

מֵידְעָנוּת (באנגלית: Information science; המוכרת גם כ"לימודי מידע") היא עיסוק מקצועי, שעיקרו שימוש מושכל במידע, על סוגיו וייצוגיו השונים, לצורך השגת יעד מוגדר. במאה ה-21, מדובר בפעילות של איתור, עיבוד וניהול מידע באמצעות מחשבים ורשתות מחשבים ובעיקר רשת האינטרנט.
העוסק בתחום מכונה "מידען" (וברבים, "מידענים"). עיקר עבודתם של המידענים הוא בניהול של מידע, תחום ההולך וגדל, במיוחד בארגוני היי-טק בימינו.

לימודי מידענות

כדי לרכוש השכלה במידענות, ניתן לקחת קורסים בנושא, אך ההשכלה הפורמלית המוסמכת, ניתנת גם באוניברסיטה. האוניברסיטה העברית הייתה הראשונה שהציעה לימודים בנושא, לתואר שני ואף לתואר שלישי, אך החוג נסגר ב-2005. בעשור השני של המאה ה-21 האוניברסיטה היחידה בישראל בה ניתן ללמוד מידענות לכל התארים היא בר-אילן, במסגרת המחלקה ללימודי מידע, והיא מאפשרת לעשות זאת גם בשלוחה הצפונית שלה, במכללה האקדמית גליל מערבי. נוסף על כך, באוניברסיטת חיפה פועל "המרכז לחקר חברת המידע", אשר גם בו מתבצע עיסוק בתחום, על ידי סטודנטים לתארים מתקדמים וחוקרים מפקולטות שונות.

מידענות על-פי הגדרות משרד החינוך

בישראל, משרד החינוך מכיר בחשיבות של תחום המידענות כמיומנות למידה חשובה עבור האדם של המאה ה-21 ובהוראתו בכל אחד מתחומי הדעת הנלמדים בבית הספר. אם עולה בכיתה בעיה או דילמה, שאינה מבין נושאי הלימוד שבתוכנית הלימודים, היא יכולה לעורר בתלמידים סקרנות ולשמש כנקודת מוצא לתהליך מידעני פורה ומועיל.
מרצ'לו ויוטי

ביוגרפיה

ויוטי נולד במחוז דובר הצרפתית של שווייץ להורים איטלקים. הוא למד צ'לו, פסנתר ושירה בקונסרבטוריון של לוזאן. וולפגנג זאוואליש, שהיה מורו של ויוטי, עודד אותו להתחיל את הקריירה שלו בתיאטרון. כמנצח צעיר ליטש ויוטי את אמנותו עם תזמורת הנגנים הצעירים הבינלאומית "Jeunesses Musicales" בעיר האיטלקית פרמו ועם הרכב כלי נשיפה מעץ.
ויוטי היה המנצח הראשי של תזמורת הרדיו של זארבריקן משנת 1991 עד 1995. הוא היה אחד מצוות משותף של שלושה מנצחים ראשיים לתזמורת הסימפונית של לייפציג משנת 1996 עד 1999. ויוטי היה המנצח הראשי של תזמורת הרדיו של מינכן משנת 1998 עד 2004, אז התפטר במחאה על קיצוצי תקציב, שאיימו על המשך קיומה של התזמורת. בינואר 2002 התמנה למנהל מוזיקלי בתזמורת של תיאטרו לה פניצ'ה בוונציה.
ויוטי עבר אירוע מוחי בשעת חזרה במינכן בפברואר 2005 ונותח להרחקת קריש דם ממוחו. לאחר הניתוח אושפז ביחידת טיפול נמרץ, אך לא חזר להכרתו ומת ב-16 בפברואר 2005. הוא היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
איליה סמירין

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
סמירין נולד בעיר ויטבסק, אז בברית המועצות. הוא התחיל ללמוד שחמט אצל לב פק לצד רבי אמנים עתידיים כמו יבגני אגרסט ורחל איידלסון. סמירין עלה לישראל בשנת 1992.
פולקר בק

פולקר בק (בגרמנית: Volker Beck; נולד ב-12 בדצמבר 1960 בשטוטגרט) הוא פוליטיקאי גרמני. 
בק, חבר מפלגת הירוקים הגרמנית, משמש כיושב-ראש הוועדה הפרלמנטרית ליחסי גרמניה-ישראל בבונדסטאג.
החל את הפעילות הציבורית שלו כדובר ארגון להאט"ב גרמני במשך למעלה מ-10 שנים. בק משמש כדובר מפלגת הירוקים לענייני פנים ודת. הוא מתבלט במאבקו נגד אנטישמיות ושנאת זרים בגרמניה, וכן בתמיכתו במדינת ישראל. על פעילותו זו הוכרז פולקר בק ב-22 ביוני 2015 כזוכה בפרס "ליאו-בק". את הפרס מעניקה מאז 1957 המועצה המרכזית של יהודי גרמניה וזכו בו בעבר אישים כגון קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, נשיא גרמניה לשעבר כריסטיאן וולף ושר החוץ לשעבר, יושקה פישר. בנימוקים להענקת הפרס נכתב שבק משמש כ"מודל למאבק בשנאה המודרנית כנגד ישראל והיהודים". 
בק הוא הומוסקסואל גלוי, ונודע גם בשל פעילותו ארוכת השנים בנושאי זכויות האדם בגרמניה ומחוצה לה – עם דגש על שוויון זכויות מלא לקהילת הלהט"ב. במאי 2006 נפצע במהלך הפגה פרו- להט"בית במוסקבה.
בליץ בדקר

בליץ בדקר (בגרמנית ובאנגלית: Baedeker Blitz או Baedeker raids) הוא שמה של סדרת הפצצות מן האוויר ("בליץ" בגרמנית) שהונחתו על אנגליה על ידי חיל האוויר הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה מאפריל ועד יוני 1942. ההפצצות כוונו למרכזים ואתרים היסטוריים ותרבותיים וגרמו להרס רב בערים היסטוריות, בהן באת', קנטרברי, אקסטר, נוריץ' ויורק. בעיקר נפגעה העיר אקסטר, עליה אמר התעמולן דובר האנגלית "לורד האו האו" בשידור רדיו "אקסטר הייתה יהלום - הרסנו אותה". סיבת המתקפה הייתה תגובה להפצצות הבריטיות על עיר הנמל הגרמנית ליבק במרץ 1942. שמה של ההתקפה ניתן לה עקב נאומו של התועמלן הנאצי גוסטב בראון פון שטום ב-24 באפריל 1942, מיד לאחר ההפצצה הראשונה, בו אמר: "אנחנו נפציץ כל מקום שזכה לציון שלושה כוכבים במדריך בדקר" (מדריך טיולים ידוע), כלומר כל מקום בעל ערך תרבותי ותיירותי גבוה.

ההפצצות

ב-28 במרץ 1942 הפציצו מפציצי חיל האוויר המלכותי הבריטי את העיר הגרמנית ליבק, שהבתים במרכזה ההיסטורי היו עשויים עץ וגרם לנזק רב ולכ-1,000 הרוגים. בתגובה הורה היטלר על הפצצות-תגמול על יעדים בעלי משמעות תרבותית והיסטורית באנגליה.
ב-23 באפריל הותקפה אקסטר בשני יעפי התקפה. נזק כבד נגרם למרכז ההיסטורי ו-70 איש נהרגו. העיר הופצצה שנית ב-3 במאי.
ב-25 וב-26 באפריל הותקפה באת' ונהרסו בה 19,000 מבנים. ב-28 באפריל הותקפה יורק וב-27 וב-29 הותקפה נוריץ'.
בעקבות "הפצצת האלף" במסגרתו תקף חיל האוויר המלכותי את העיר קלן בליל ה-30/31 במאי הופצצה העיר קנטרברי, במטרה להרוס את קתדרלת קנטרברי, ב-31 במאי וב-2 וה-6 ביוני.
ההפצצות גבו את חייהם של 1,637 אזרחים, 417 מתוכם בעיר באת'. למעלה מ-50,000 מבנים נהרסו, רובם מבני מגורים. בין המבנים בעלי החשיבות שנפגעו נמנים קתדרלת אקסטר, הגילדהול של יורק, אולמות הכנס של באת' ועוד. עם זאת לקתדרלת קנטרברי, אחד המקומות החשובים והסמליים ביותר עבור הנצרות האנגליקנית, שפגיעה בה יכלה להסב נזק מורלי גדול, נגרם נזק שולי. הערים שנפגעו הציגו יכולת עמידה ושיקום.
רבים ממטוסי הלופטאווה הופלו על ידי הנ"מ הבריטי ובכך נגרם לחיל האוויר הגרמני נזק תוך התקפת יעדים חסרי-ערך מבחינה אסטרטגית.
אלידע בר-שאול

אלידע בר-שאול (נולד תשל"ב) הוא איש ידיעת הארץ, מורה דרך ומחבר ספרי עיון היסטוריים.

ביוגרפיה

אלידע בר-שאול נולד בירושלים בשנת תשל"ב, אך את שנות ילדותו בילה ברחובות, שם כיהן סבו, הרב אלימלך בר-שאול, כרב ראשי. הוא גדל בשכונת פא"י ברחובות למשפחה שחיה על התפר שבין העולם הדתי לחרדי.
למד בתלמוד תורה הרא"ם, בישיבת שעלבים ובישיבת "הכותל". במקביל השקיע את זמנו בקריאת ספרי היסטוריה.
לאחר שסיים את לימודיו בישיבה למד הדרכת טיולים בקורס של החברה להגנת הטבע, והחל להדריך בבית ספר שדה עפרה. באותם ימים החל להתוודע לסיפורי מורשת קרב, שלימים יהפכו להיות דומיננטיים בהדרכותיו ובהרצאותיו הרבות. לאחר מכן, עבר להדריך בבית ספר שדה שער הגיא, שם העמיק את ידיעותיו במורשת קרב בשל ההקשר ההיסטורי המובהק למקום. באותם ימים הכיר את אשתו איילה, שהדריכה גם היא בבית ספר שדה.
לאחר 6 שנים שבהן הדריך במסגרת בתי הספר הללו, שימש פרק זמן קצר כרכז הדרכה במדרשה למורשת הציונות במזכרת בתיה, מדרשה שהוקמה בשליחות הרב משה צבי נריה. במהרה גילה שאין התפקיד מתאים לו, ומאז ועד היום הוא עוסק בהדרכת קבוצות באופן עצמאי, ובמחקר היסטורי.
הוא מבקש בהדרכותיו להיצמד לעדויות העולות מן השטח ולא מסתפק בספרים ובמדריכים כמקור מוסמך וודאי. בהדרכותיו מחבר בין דמויות היסטוריות מן העבר הרחוק לעת החדשה ומבקש להעלות על נס את אתוס הגבורה היהודית כסמל תרבותי בעל ערך היסטורי. נוסף על הנחלת הערכים של לאומיות וזיקה לארץ, הוא מחפש לעשות צדק עם אלה אשר ההיסטוריוגרפיה דאגה למחוק אותם מספרי ההיסטוריה, וכך הוא נוהג הן בהרצאותיו והן בספריו.
אלידע בר-שאול פרסם את מאמריו ואת הגיגיו בבמות שונות, ובהם עלון מעייני הישועה, שבו סקר דמויות ירושלמיות בטור שנקרא 'הפינה הירושלמית' ובעלון פנימה, שבו סקר דמויות נשים עלומות בהיסטוריה. האחרונה שבהן הפכה לימים לספר על פועלן של נשים, המבקש לעשות חסד עם נשים אשר חוללו היסטוריה אך נשכחו מהספרים.
בשנת 2014 כתב את הספר ימים כתיקונן: עשרים וארבעה מסעות חקר בעקבות נשים שחוללו היסטוריה. הספר מגולל את סיפורן של 26 נשים שמסרו את נפשן למען עם ישראל וסיפורן לא נודע ולא נחרת בהיסטוריה הישראלית והיהודית. בספרו כולל בר שאול לצד לוחמות שניהלו קרבות הרואיים שבהם מסרו את נפשן, גם רבניות, עושות חסד, סופרות ונשים אחרות שפעילותן הייתה באפיקים אחרים לחלוטין, אפיקים שאליהם יכולות גם נשים ונערות להתחבר ועימן להזדהות גם בימינו אלה.
בשנת 2017 יצא ספרו אדם מול שמים: מסכת חייו של סגן-אלוף אבי לניר בעל עיטור העוז: קורותיהן של משפחות: סיפורה של תקופה. הספר הוא סיפור תלת-דורי של משפחה ציונית מסועפת, אשר במרכזו ניצבת דמותו של סא"ל אבי לניר, מפקד טייסת 101 שנפל בשבי במלחמת יום הכיפורים, הוא עונה למוות בידי הסורים, ולאחר מותו הוענק לו עיטור העוז. בספר מוקדש חלק ניכר לתיאור מאבקי ההגנה ואצ"ל בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20, שהתנהלו לפני לידתו ובמהלך ילדותו של אבי, שנולד ב-1940. הספר, בדומה להדרכותיו של בר-שאול, מבקש לעשות צדק היסטורי עם מי שנגזר עליו למות בקרב אך גם להיעלם מהזיכרון הקולקטיבי.
אמריהו כהן הראש

אֲמַרְיָהוּ כֹהֵן הָרֹאשׁ היה כהן בבית המקדש בימי יהושפט מלך יהודה, ייתכן שהיה הכהן הגדול או רק פקיד.‏
בעת גמר מלחמת ישראל ויהודה עם מלך ארם והריגת אחאב, מסופר כי חזר המלך יהושפט אל ירושלים ועסק במינוי שופטים: "וְגַם בִּירוּשָׁלַ‍ִם הֶעֱמִיד יְהוֹשָׁפָט מִן הַלְוִיִּם וְהַכֹּהֲנִים וּמֵרָאשֵׁי הָאָבוֹת לְיִשְׂרָאֵל לְמִשְׁפַּט ה' וְלָרִיב וַיָּשֻׁבוּ יְרוּשָׁלָ‍ִם. וַיְצַו עֲלֵיהֶם לֵאמֹר כֹּה תַעֲשׂוּן בְּיִרְאַת ה' בֶּאֱמוּנָה וּבְלֵבָב שָׁלֵם. וְכָל רִיב אֲשֶׁר יָבוֹא עֲלֵיכֶם מֵאֲחֵיכֶם הַיֹּשְׁבִים בְּעָרֵיהֶם בֵּין דָּם לְדָם בֵּין תּוֹרָה לְמִצְוָה לְחֻקִּים וּלְמִשְׁפָּטִים וְהִזְהַרְתֶּם אֹתָם וְלֹא יֶאְשְׁמוּ לַ-ה' וְהָיָה קֶצֶף עֲלֵיכֶם וְעַל אֲחֵיכֶם כֹּה תַעֲשׂוּן וְלֹא תֶאְשָׁמוּ. וְהִנֵּה אֲמַרְיָהוּ כֹהֵן הָרֹאשׁ עֲלֵיכֶם לְכֹל דְּבַר ה' וּזְבַדְיָהוּ בֶן יִשְׁמָעֵאל הַנָּגִיד לְבֵית יְהוּדָה לְכֹל דְּבַר הַמֶּלֶךְ וְשֹׁטְרִים הַלְוִיִּם לִפְנֵיכֶם חִזְקוּ וַעֲשׂוּ וִיהִי ה' עִם הַטּוֹב" (ספר דברי הימים ב', פרק י"ט, פסוק ח'.)
ואאל יונס

ביוגרפיה

יונס נולד בערערה. למד סיעוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא אח מוסמך ועסק בתחום במספר בתי חולים בצפון ישראל. 
בשנים 1995–2018 היה בעלים ומנהל של חברת "גני מייס אלרים", שברשותה אולם אירועים ומסעדה.
חבר הלשכה המדינית של תע"ל, נבחר כמועמד מטעמה לכנסת ושובץ במקום ה-18 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים. ב-9 בפברואר 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות יוסף עטאונה, החל יונס לכהן כחבר הכנסת העשרים וכיהן בה כחצי שנה. ב-10 באוגוסט 2018 התפטר מחברותו בכנסת במסגרת מימוש הסכם רוטציה בסיעתו, הרשימה המשותפת.
יונס הוא תושב ערערה שעל יד נחל עירון. נשוי, ואב לשניים.
איטרביום

תכונות

איטרביום הוא מתכת אפרפרה, רכה למדי, רקיעה ובעלת ברק מתכתי. מגיב באיטיות עם מים ומתחמצן כשנחשף לאוויר. בעל שלוש צורות אלטרופיות הנקראות "אלפא", "בטא" ו"גמא", כאשר ההבדל ביניהן הוא המבנה הגבישי שלהן. הצורה "בטא" קיימת בטמפרטורת החדר והיא הופכת למוליך למחצה בלחץ של 16,000 אטמוספירות.

היסטוריה

האיטרביום זוהה ב-1878 על ידי הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גאליסאר דה מריניאק (Jean Charles Galissard de Marignac) כשמצא רכיב חדש ב"ארביה" (סוג עפרה) וקרא לו "איטרביה" על שם הכפר "איטרבי" בשוודיה. מריניאק חשד שמדובר ביסוד חדש וקרא לו "איטרביום".
רק בשנת 1953 נקבעו תכונותיו של האיטרביום, מכיוון שאז בודדו אותו בצורתו המתכתית.

צורה בטבע

איטרביום נמצא בטבע בכמה מינרלים עם לנתנידים אחרים. מופק לרוב בצורה מסחרית ממונזיט (0.03% בקירוב). בעבר היה קשה להפרידו ממתכות אחרות, אך בזכות התפתחות טכניקות חדשות כמו "חילוף יונים" ההפרדה הפכה פשוטה יותר.

אמצעי זהירות

איטרביום הוא חומר רעיל ויש לטפל בו בהתאם. תרכובות איטרביום עלולות לגרות את העור ואת העיניים, החומר נחשד בנוסף לכך בהיותו טרטוגני. אבק איטרביום מתכתי עלול להתלקח בצורה ספונטנית, תוך שחרור אדים מסוכנים. אין לכבות שריפות שמערבות את החומר בעזרת מים, אלא על ידי חומר כיבוי יבש (כגון אבקה).
זאב מילוא

זאב מילוא (1922 - ?) היה מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, קצין בחיל הקשר והאלקטרוניקה בדרגת אלוף-משנה, חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1960. 
זאב מילוא נולד בשם ולדימיר מילר בשנת 1922 בממלכת יוגוסלביה. גדל בזאגרב, בירת קרואטיה. לאחר פלישת מדינות הציר ליוגוסלביה, במלחמת העולם השנייה, החל שילוח של יהודים למחנות ריכוז והשמדה, וב-1942 נשלחו לאושוויץ חמישה מבני משפחתו שהתגוררו בווירוביטיצה. בעזרת תעודות מזויפות נמלט מילר לאיטליה. בספטמבר 1943 השתלטו פרטיזנים על האזור שבו שהה, ומילר הצטרף אליהם, ובהמשך פעל כטכנאי רדיו בדרינה. 
התחיל ללמוד הנדסת חשמל ביוגוסלביה. בשנת 1949 עלה לישראל וסיים לימודי הנדסת חשמל בטכניון. הצטרף לחיל הקשר והאלקטרוניקה כאזרח עובד צה"ל. בשנת 1960 זכה בפרס ביטחון ישראל, יחד עם סא"ל אלכסנדר רוזן וסרן צבי ורדיאל, על פיתוח בתחום ההצפנה. התגייס לצה"ל בדרגת רב-סרן, והתקדם לדרגת אלוף-משנה במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי. 
לאחר סיום שירותו בצה"ל מונה בשנת 1978 למנכ"ל "כור תקשורת והתראה", ובתחילת 1986 מונה לסגן מנהל חטיבת איתות ובקרה ב"מוטורולה ישראל".
מצ'טה

מָצֶ'טָה (בספרדית: Machete) היא סכין גדולה ורחבה, המורכבת מידית אחיזה קצרה ולהב שטוח, מעט מעוקל בקצהו ומחודד, שאורכו נע בין 30 ל-60 סנטימטרים. המצ'טה משמשת בעיקר ככלי עבודה לחיתוך וקיצוץ, אך יכולה לשמש גם ככלי נשק קר דמוי חרב.
מקור המצ'טה בחרבות קצרות שהיו נפוצות בעת העתיקה ובימי הביניים, ונהוג לייחס את התפתחות צורתה המודרנית לעובדים בשדות קנה הסוכר בפוארטו ריקו במאה ה-17. הפועלים בשדות חיפשו כלי מתאים לקציר הקנים במקום הגרזנים הכבדים שהיו בשימוש עד אז, ופיתחו כלי רב שימושי וקל להנפה.
במדינות שונות ברחבי העולם המצ'טה משמשת ככלי לביצוע פעולות חקלאיות ומשימות ביתיות כמו חיתוך מזון, קיצוץ עצים להסקה, פיצוח אגוזי קוקוס, פילוס שבילים דרך צמחייה, גדיעת עצים ועבודות גינון שונות.
בנוסף לשימושיה היום יומיים המגוונים, למצ'טה בגרסאותיה השונות גם חלק נכבד בעימותים צבאיים לאורך ההיסטוריה, במיוחד באזורים כמו האיים הקריביים, אמריקה הלטינית, אפריקה ודרום מזרח אסיה. בשל תפוצתה הרבה באזורים אלה, המצ'טה הייתה לעיתים קרובות נשק חשוב בידי קבוצות גרילה ומורדים ומהפכנים שונים.
בשנת 2010 יצר הבמאי רוברט רודריגז את סרט הפעולה "מצ'טה", בו הגיבור מטיל אימה על אויביו בעזרת מבחר סכינים.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם

ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (The Universal Declaration of Human Rights) היא מסמך היסוד של הקהילה הבינלאומית על זכויות האדם והאזרח. ההכרזה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948, ומתארת את זכויות האדם היסודיות שצריכות לחול בכל מדינות האו"ם. זו ההגדרה הבינלאומית הראשונה של זכויות האדם, ומאז מצוין ה-10 בדצמבר כיום זכויות האדם ברחבי העולם. עקרונות ההכרזה הם בסיס חשוב במשפט הבינלאומי, ותשתית לחוקות של מדינות רבות. סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם, כבסיס לפעילותם, כמו אמנסטי אינטרנשיונל והאגודה לזכויות האזרח בישראל.
הטיוטה הראשונה של ההכרזה נכתבה על ידי ג'ון המפרי, משפטן קנדי שהיה מרצה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ושימש בתפקיד מנהל המחלקה לזכויות אדם במזכירות האומות המאוחדות. בעיצוב הנוסח הסופי השתתפו בין השאר גם אלינור רוזוולט ורנה קאסן.
ההכרזה עצמה, בהיותה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם, היא בגדר המלצה בלבד, ואין לה תוקף משפטי. אולם למרות זאת, תוכן ההכרזה משמש בסיס לעקרונות משפטיים מחייבים במישור הבינלאומי.
בישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948 אושרה ההכרזה על ידי 48 מדינות. 8 מדינות נמנעו, לא היו מדינות שהצביעו נגד. נציג ברית המועצות, שנמנעה בהצבעה, אמר כי למגילה יש "ערך מוסרי בלבד", והוא אינו יכול להצביע בעדה מכיוון שהיא לא מחייבת את כל המדינות להתאים את מערכות החוקים שלהן למגילת זכויות האדם, כפי שהוא הציע.
הקונגרס היהודי העולמי היה שותף למהלכי הניסוח של החוק, ותמך בעמדה הסובייטית. מדינת ישראל לא הייתה חברה באו"ם בזמן ההכרזה (היא התקבלה לאו"ם בהחלטה 273 ב-11 במאי 1949), איננה חתומה על ההכרזה ולא אישרה אותה. עם זאת, בית המשפט הגבוה לצדק הזכיר את המגילה ואימץ את עקרונותיה בחלק מפסקי הדין שלו.

הרקע להכרזה בדבר זכויות האדם

הוועדה לזכויות האדם הוקמה בשנת 1947 במטרה לנסח הכרזה אוניברסלית בדבר זכויות האדם, שנתקבלה בעצרת האו"ם שנה לאחר מכן. שורשיה הרעיוניים של ההכרזה נובעים מאחת מתקופות השפל החמורות ביותר בהיסטוריה האנושית - מלחמת העולם השנייה והשואה. ההפרות הקיצוניות של זכויות האדם הבסיסיות בתקופה זו הכשירו את דעת הקהל בעולם לרעיון, כי שיתוף פעולה בינלאומי להגנת זכויות האדם וחירויותיו הבסיסיות הוא צורך חיוני לבניית חברה בינלאומית חדשה ובריאה.

ביקורת

אף על פי שההכרזה קיבלה שבחים מאישים רבים, קיימות גם מספר ביקורות על ההכרזה לכל באי עולם. נטען כי] ההכרזה סובלת מהטיה תרבותית מערבית וכן שלא ניתן בה ביטוי מספק לכל הזכויות הרצויות.
מעשה מביש

מעשה מביש (מיוונית עתיקה: ἁμαρτία) הידוע גם כמעשה הזוועה הוא מונח ספרותי, שפותח על ידי אריסטו במהלך כתיבת ספרו פואטיקה. בטרגדיה האלמנט מתייחס למעשה המחולל במישרין את החיזיון המרכזי במחזה. הכרחי שיהיה זה מעשה אובייקטיבי. אסור שהמעשה יהיה סתם יחס או מצב רוח סובייקטיבי, או סתם נטייה סבילה של מזג ושל אופי. כדי להיות טרגי באמת, חייב המעשה המביש להיות יציג במובן מיוחד, הוא חייב להיות מעשה שאדם רגיל עלול לעשותו, מעשה המביע את הטבע האנושי היסודי או נובע מגורלו היסודי של האדם, כי מעשים יציגים כאלה יהיו בהכרח גם אוניברסלים. כלומר, בעלי תוקף ומשמעות מפתים ומאלפים תמיד. המבישים ביותר בין המעשים שייכים לתחום הבגידה, רצח, ניאוף וגילוי עריות ובמיוחד רצח של קרוב משפחה.
מודל VSEPR

מודל VSEPR (ראשי תיבות באנגלית: Valence shell electron pair repulsion – מודל הדחייה בין זוגות האלקטרונים ברמות הערכיות) היא תאוריה המנבאת את הצורה הגאומטרית של המולקולות. תאוריה זו מתחשבת בעובדה שזוג אלקטרונים בלתי קושרים (שלא משמשים ליצירת קשר קוולנטי על ידי שיתוף אלקטרונים בין האטומים) דוחים זה את זה. המודל נקרא לעיתים מודל גילספי-נייהולם, על שם שני ההוגים העיקריים שלו.
תאוריה זו מסבירה בין היתר את צורתה הליניארית של המולקולה CO₂ לעומת מולקולת H₂O המכופפת (וזו הסיבה שהיא פולרית (קוטבית) ופחמן דו-חמצני אינו פולרי) מכיוון שלמים יש שני זוגות אלקטרונים שלא משתתפים ביצירת הקשר והם דוחים זה את זה ואת האלקטרונים הקושרים, ואילו בפחמן דו-חמצני אין אלקטרונים לא קושרים.
את מודל VSEPR מקובל להשוות עם תאוריית הקשר הערכי (Valence bound theory), אשר מתארת את צורת המולקולה על פי אורביטלים אשר זמינים אנרגטית לקשר, ובה מסווגים הקשרים לקשרי סיגמא ופאי. תאוריית האורביטלים המולקולריים היא מודל נוסף המסביר כיצד אטומים ואלקטרונים מרכיבים מולקולה.
ההנחה כי יש קשר בין הגאומטריה המולקולרית לבין מספר אלקטרוני הערכיות הוצגה עוד ב-1940 בהרצאת בייקר שנשאו נוויל סידג'ויק והרברט פאוול מאוניברסיטת אוקספורד. ב-1957 רונלד גילספי ורונלד סידני נייהולם מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון ניסחו זאת לכדי תאוריה מפורטת המאפשרת לבחור מבין מספר גאומטריות חלופיות.