google/wiki40b huggingface dataset:
זוסמה

מאפיינים

זוסמה הוא תת-ענק לבן עם סיווג ספקטרלי A5 IV (לפעמים מסווג ככוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A4 V) שנמצא במרחק של כ-58 שנות אור ממערכת השמש, ובשל כך נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. מסתו גדולה בקצת מפעמיים מסת השמש, רדיוסו מעט יותר משני רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-8,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 26 מעוצמת ההארה של השמש. זוסמה הוא כוכב משתנה ובהירותו משתנה בכ-3 מאיות של דרגת בהירות ומשום כך הוא מסווג כמשתנה קפאידי ננסי מהסוג של δ במגן. מדידות ספקטרוסקופיות מראות שזוסמה מסתובב על צירו במהירות של לפחות 173 קילומטרים בשנייה, אך נראה שציר הסיבוב נטוי בכ-38 מעלות ביחס לקו הראייה אליו כך שמהירות הסיבוב האמיתית היא כ-280 קילומטרים בשנייה והוא משלים סיבוב על צירו בפחות מ-10 שעות.
אנטונלה

אודות הסדרה

תסריט הסדרה נכתב על ידי אנריקה טורס. במאי הסדרה היה ניקולאס דל בוקה, אביה של הכוכבת הראשית.
הסדרה זכתה לחשיפה נרחבת בישראל והייתה מהראשונות מסוגת הטלנובלה ששודרו בישראל. להקת שב"ק ס' איזכרו אותה בשירם "מביא אותה הפוך".

העלילה

אנטונלה היא שחקנית צעירה ומובטלת, שעובדת כליצן בשם פלינפלין, במסיבות ימי הולדת. במהלך עבודתה היא מפתחת מערכת יחסים עם ניקולס, גבר עשיר, שמתברר כי הוא המאהב של נטליה אחותה. בהמשך, נמצאה נטליה מתה, לכאורה כהתאבדות. אנטונלה לא מאמינה שאחותה התאבדה וחושבת שאחותה נרצחה על ידי ניקולס. היא מוצאת את הדרך להיכנס לביתו במטרה לנקום את מות אחותה. לבסוף הם מתאהבים, מתפייסים ומתחתנים.
השולטים בעתיד (ספר)

תוכן הספר

להלן רשימת חלקי הספר:

חלק ראשון : הכוחות המניעים הטכנולוגיים

מזעור, קישוריות, בינה מלאכותית, אנרגיה ועתיד האנרגיה הסולארית, חיישנים, האינטרנט של הדברים

חלק שני : עולם ללא פרטיות - עולם בשליטת הלווייתן

עולם ללא פרטיות, מחשוב לביש, חוק הפטריוט, תעמולת בחירות במדינות המערב וניתוח תעמולת הבחירות של הליכוד בבחירות 2015, הסוכנות של ארצות הברית לביטחון לאומי, טרור של זאב בודד, לוחמה ביולוגית

חלק שלישי : הכרישים שמנסים להפוך לכרישי-לווייתן

אלגוריתמי החיפוש של פייסבוק וגוגל, מיזוגים ורכישות, Airbnb, אובר, רובוטים שמחליפים בני אדם בעולם העבודה, פלוטונומיה, תאוריית קונספירציה

חלק רביעי : הכוח שעובר לסרדינים

פיצוץ אוכלוסין, חוזים חכמים, ארגוני דאו ולהקות מבוזרות, אחסון משותף של מידע, שיתוף ציבור, מדינות ענן, ויקיפדיה
GlobalSecurity.org

GlobalSecurity.org, שהושק בדצמבר 2000, מתאר עצמו כארגון למדיניות ציבורית שמטרתו להיות מקור מהימן למידע רקע ומידע על עניינים שעל סדר היום הציבורי בתחומי הביטחון, חלל, מודיעין, נשק להשמדה המונית וביטחון פנים. הארגון מספק את המידע לציבור הרחב באמצעות אתר האינטרנט שלו. משרדי הארגון שוכנים באלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית.
האתר מספק חדשות וניתוח של מערכות נשק ותעשיית הנשק, מידע מקיף אודות תוכניות, גופים, ומתקנים הקשורים לצבא, חלל ונשק להשמדה המונית. האתר מציג גם תצלומי לוויין של מתקנים צבאיים מסווגים וניתוח שלהם. GlobalSecurity.org מספק מסמכים פוליטיים - חקיקה, פולמוסים פוליטיים, שימועים, ודו"חות - חומר שעשוי לא להיות זמין במקום אחר באינטרנט, ו-GlobalSecurity.org מצהיר שהוא מציג אותו כדי שיהיה נגיש יותר לקוראיו.
האתר נגיש לקוראיו בחינם והכנסותיו מבוססות על פרסום מקוון. קהלי היעד של האתר הם "מומחים בתחום", "מנהיגים בכירים", "צוותים זוטרים ומתמחים", "אזרחים מודאגים", ו"כתבי חדשות"; האחרונים, לפי האתר, הם קהל היעד החשוב ביותר שלו.
GlobalSecurity.org התפצל מ-www.fas.org, האתר של פדרציית המדענים האמריקניים (FAS), המעסיקה הקודמת של מנהל GlobalSecurity.org, ג'ון פייק. חלק מתכני האתר הוכנו על ידי פייק במקור עבור האתר של FAS.
התנועה למען ארץ ישראל טובה

התנועה למען ארץ ישראל טובה היא עמותה (מלכ"ר) התנדבותית א-פוליטית, שבראשה עמד השופט מיכה לינדנשטראוס (לימים מבקר המדינה) אשר פעלה בישראל לאורך שנות השמונים והתשעים של המאה ה-20.
התנועה הוקמה על ידי גרעין מהעיר חיפה ששם לעצמו מטרה להצביע על נקודות אור חיוביות בחברה הישראלית. פעילות התנועה כללה אירועי הוקרה, פעילות התנדבותית בקהילה, ומתן פרס הוקרה לדמויות תורמות בחברה הישראלית. בין הזוכים במהלך השנים: מנחם אלון, שולמית כצנלסון, אורי לופוליאנסקי וצבי השביט.
בשנת 1991 זכתה התנועה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על תרומתה "לקידום ועידוד הסבלנות, הסובלנות, הכבוד וההבנה ההדדיים והשכנות הטובה, בחינוך ובמעשה,קידום שלטון החוק, ערכי הדמוקרטיה והשמירה על זכויות האדם".
שמואל טולידאנו

ביוגרפיה

שמואל טולידאנו נולד בטבריה כבן לרב ברוך טולידאנו וכנכד לרב יהודה טולידאנו שהגיע בשנת 1862 לטבריה מהעיר מקנס במרוקו.
בדומה לבני ענפים רבים של משפחת טולידאנו המורחבת, הוא נצר לרב דניאל טולידאנו שחי במאה ה-16 בסלוניקי.
למד בקולג' הסקוטי בצפת, שבו למדו יהודים וערבים יחד. בצעירותו היה פעיל בהגנה, נעצר ונכלא מחנה המעצר בלטרון. במהלך מלחמת העצמאות שירת כקצין בש"י והמשיך בשירותו הצבאי במחלקת המודיעין, הוא הקים את ש"מ 10, יחידה לאיסוף מודיעין גלוי בעיתונות. בשנת 1952 השתחרר בדרגת רב-סרן. בין השנים 1953–1965 שירת ב"מוסד", פיקד על יחידת "ביצור" שהייתה אחראית להעלאת יהודים מארצות ערב וממדינות מוסלמיות אחרות ולאבטחת מוסדות יהודים ברחבי העולם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה ראש אגף "צומת", שהיה אחראי על גיוס סוכנים והפעלתם. בהמשך היה לסגן ראש המוסד.
ב-1965 פרש מן המוסד ומונה לתפקיד יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים תחת ראש הממשלה לוי אשכול. בתפקיד זה היה אחראי על ריכוז והנחיית מדיניות ממשלת ישראל לשילוב ופיתוח של מגזר ערביי ישראל. הוא המשיך בתפקיד זה לאורך כהונתה של גולדה מאיר ומרבית כהונתו הראשונה של יצחק רבין בתפקיד. בשנת 1977 התפטר מתפקיד היועץ ופרש ממפא"י כדי להצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) לקראת הבחירות לכנסת התשיעית. הוא נבחר לכנסת התשיעית והיה יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה וחבר בוועדת החוץ והביטחון. עם התפרקות ד"ש היה חבר ב"תנועה לשינוי ויוזמה", ששינתה את שמה לשינוי ופעלה כסיעה בכנסת בראשות אמנון רובינשטיין.
עם תום הקדנציה של הכנסת התשיעית בשנת 1981 לא נבחר שוב לכנסת, אך המשיך בעשייה הפוליטית ובשנת 1983 פרש משינוי ועבר למפ"ם. הוא היה חבר במועצה לשלום ולביטחון והיה סמן שמאלי בה. בשנת 2004 טען שצה"ל איבד את המוסריות שלו.
בשנת 1998 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים, על "העמקת ההבנה והדו-קיום בין יהודים וערבים".
טולידאנו הוא אחיינו של הרב יעקב משה טולידאנו, גיסו של גדעון פת ודודו של אהוד טולידאנו.
אלישיב קנוהל

קורות חייו

נולד בב' באב ה'תש"ח, בעת שאביו היה בשבי הלגיון הירדני, ומכאן שמו - 'אלישיב'. הוריו, שושנה ודב קנוהל היו ממייסדי כפר עציון לפני מלחמת העצמאות. לאחר מלחמת ששת הימים היה בין אלו שהקימו מחדש את כפר עציון, היישוב הראשון בגוש עציון.
לאחר שירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים, למד כחמש שנים בישיבת מרכז הרב וכשמונה שנים בישיבת הר עציון שבגוש עציון. במקביל סיים את לימודיו במכללת הרצוג להכשרת מורים, בתואר B.Ed. בהמשך קיבל תואר שני בתלמוד מאוניברסיטת בר-אילן.
הרב קנוהל שימש כרב הקיבוץ כפר עציון עד פטירתו. בעבר שימש כר"מ בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים.
בשנת תשס"ג (2003) פרסם את הספר איש ואשה העוסק בהדרכת חתנים וכלות לקראת חתונתם. בעקבות הצלחתו, הספר יצא במספר מהדורות נוספות. לפי יהודה ברנדס ואביעד סטולמן, בקנה מידה תורני הספר נחשב לרב מכר. על המהדורה השנייה של הספר עבר הרב שמואל אריאל פעמיים, תיקן והעיר אלפי הערות.
הרב קנוהל פיתח יחד עם הרב דוד בן זזון והטוענת הרבנית רחל לבמור ובהתייעצות עם דיינים ואנשי משפט את ה"הסכם לכבוד הדדי" בין בני זוג הנישאים. זהו הסכם טרום-נישואים שמטרתו הסדרת חלוקת הממון בין בני זוג במקרה של גירושין, וכן מניעת מצבים של סרבנות גט.  פרסם מאמרים בקובץ "תחומין", בכתבי עת ובספרי זיכרון שונים. ספרו "ואכלת ושבעת", בנושא הכשרות, נכתב בשיתוף עם הרב שמואל אריאל. גם מספר זה נמכרו למעלה מעשרת אלפים עותקים, וחלקים ממנו נכללים בחומר הלימודים לבחינות הבגרות במקצוע תורה שבעל פה.
מאז שנת תש"ע עמד בראש אגף הנישואין של עמותת רבני צהר. 
הרב קנוהל היה נשוי למרים (לבבי) ואב ל-11 ילדים. נפטר בה' באייר ה'תשע"ח (20 באפריל 2018), לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הרב קנוהל הוא אחיו של פרופסור ישראל קנוהל, מרצה בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
נואל ברנרד

נוֹאֵל ברנרד (Noël Bernard; נולד כנואל ברקוביץ' (Noël Berkovics או Noel Bercovici);‏ 25 בפברואר 1925 – 23 בדצמבר 1981) היה עיתונאי ופרשן פוליטי רומני, ממוצא יהודי וגרמני, אזרח בריטי ואמריקאי, עורך ומנהל המחלקה הרומנית של "רדיו אירופה החופשית" (1955–1958; 1965–1981), אשר בימי השלטון הטוטליטרי הקומוניסטי ברומניה שיחק תפקיד חשוב בהעברת מידע על מה שמתרחש ברומניה ובעולם לאוכלוסיית מולדתו, שסבלה מצנזורה קשוחה של המשטר.
דו"ח הוועדה הנשיאותית של רומניה משנת 2006, שעסק בניתוח הדיקטטורה הקומוניסטית במדינה, הוקיר את זכרו של נואל ברנרד כאחד מהאנשים שנאבקו "מתוך אלטרואיזם ולהט למען הכרת האמת ואמירתה".

קורות חיים

נואל ברנרד נולד בשנת 1925 כנואל ברקוביץ' בסיגטו מרמאציי שבחבל מרמורוש בצפון טרנסילבניה, כבן לאב יהודי (פיליפ ברקוביץ', בן לזוג יהודים מבראילה) ולאם גרמנייה קתולית, אליזבט לבית יאהן (Jahn) שאבותיה הגיעו לסיגט ממראנו שבטירול הדרומי. בילדותו למד ברנרד בבית ספר לותרני. בשנת 1937, בגיל 12, עלה לארץ ישראל עם הוריו. בהמשך למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בימי לימודיו שם הכיר את אשתו הראשונה, איווט בורלא, בת למשפחה יהודית שמוצאה בסלוניקי.
לאחר מכן היגר לבריטניה, למד בלונדון והתאזרח בבריטניה. מאוחר יותר קיבל גם אזרחות אמריקאית.
ברנרד הועסק כעיתונאי על ידי המחלקות בשפה הרומנית של רשות השידור הבריטית "בי.בי.סי" ושל תחנת הרדיו "קול אמריקה". בשנת 1953 התיישב במינכן בירת בוואריה, בגרמניה המערבית, ושם הפך לעורך (1953–1954) ואחר כך למנכ"ל המחלקה הרומנית של תחנת הרדיו "אירופה החופשית" (1953-1958 ו-1965-1981), אשר מומנה על ידי ממשל ארצות הברית עד שנת 1971 באמצעות ה-CIA. בשנת 1958 עבר לגור ברומא עם אשתו ושני ילדיו. כעבור כמה שנים חזר לאנגליה, וניהל את המשרדים בלונדון של תחנת החדשות "רדיו פרס אינטרנשיונל" (RPI), שנרכשה מאוחר יותר על ידי סוכנות החדשות "יונייטד פרס אינטרנשיונל" (UPI). בשנת 1965 שב למינכן בתפקיד מנהל התוכניות ברומנית של "רדיו אירופה החופשית".
אחרי נישואים שניים עם עיתונאית יהודיה בשם סידוניה אלתרוביץ', בשנת 1972 התחתן שוב עם יואנה מגורה (Ioana Măgură), בת למשפחה יהודית מבוקרשט, שעבדה בשנים 1964–1969 כקריינית בטלוויזיה הממלכתית של רומניה, עקרה בשנת 1970 למערב, ועבדה בהמשך כעורכת בתוכניות ברומנית של רדיו אירופה החופשית.
תחת ניהולו זכתה תחנת רדיו אירופה החופשית ברומנית לפופולריות רבה מאוד ברומניה. השידורים של נואל ברנרד ועמיתיו, שהתרחבו בזמן רעידת האדמה ברומניה ב-4 במרץ 1977, מתחו ביקורת חריפה על המשטר הקומוניסטי ועל השרירותיות הבלתי מרוסנת של שלטון היחיד של הזוג צ'אושסקו, שגברה בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80 ברומניה. כעדות הגנרל יון מיכאי פאצ'פה, ראש הבולשת שערק למערב, בספרו "אופקים אדומים", נואל ברנרד הפך בעיני המשטר לאחד מהאויבים הראשיים שיש לחסל.
נואל ברנרד נפטר ב-23 בדצמבר 1981 מסרטן הריאה. סביב מותו נפוצו שמועות, שאין אפשרות להוכיח את אמיתותן, כי חוסל על ידי הקרנות בסתר על ידי אנשי ביון בשרות המשטר של ניקולאה צ'אושסקו; זאת בהתחשב בהתקפות האלימות המסתוריות שסבלו מידי אלמונים כמה מעובדי התחנה ברומנית: העיתונאי קורנל קיריאק, שהיה האחראי על תוכניות פופולריות למוזיקת פופ, נרצח, והסופרת ומבקרת הספרות מוניקה לובינסקו הוכתה קשות על יד ביתה בפריז. באותה תקופה עם מחלתו של ברנרד חלו בסרטן עוד שני עיתונאים חשובים של התחנה, אמיל ג'ורג'סקו וולאד ג'ורג'סקו (יורשו בתפקיד).
לפי בקשתו טרם מותו, גופתו נשרפה ללא טקס דתי. אלמנתו, יואנה מגורה ברנרד, עברה בהמשך עם ילדיה ונכדיה לקליפורניה.
סודות הגברת קירסאנובה

עלילה

בשנת 1878, אל עיירת המחוז בוגורודסק מגיעה מורה צעירה למתמטיקה בשם לריסה קירסאנובה. היא מנסה למצוא את ארוסה פאבל בסטוז'ב, שבאופן מסתורי נעלם יום לפני חתונתם. בניסיון למצוא פתרון, היא חושפת שורת פשעים גדולים.

שחקנים ודמויות 

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סאדו הייטו

ביוגרפיה

הייטו נולד ב-15 בפברואר 1942 בגארואה.
הייטו מילא מספר תפקידים בממשלת קמרון . בשל ניסיונו הכלכלי, הפך הייטו לשר החקלאות של קמרון והיה בתפקיד מ-22 באוגוסט 1983 עד ל-24 באוגוסט 1985. מאוחר יותר, היה שר האוצר מ-4 בדצמבר 1987 עד ל-7 בדצמבר 1990. אחריה הגיעה עמדת המזכ"ל עד שמונה לראש ממשלת קמרון  ב-26 באפריל 1991. כהונתו הוגבלה לפחות משנה, עד ל-9 באפריל 1992. הוא החליף את לוס איינג  באופן זמני.
לאחר התמודדותו כראש הממשלה, הפך הייטו למנהל הלאומי של בנק מדינות מרכז אפריקה ‏ (BEAC), ועזב את תפקידו ב-1 בינואר 2008. למרות גיל הפרישה הרשמי בבנק שהוא 60, הייטו נשאר בתפקידו למשך חמש שנים נוספות באישורו של נגיד הבנק ז'אן-פליקס ממלאפוט .
הייטו נפטר בז'נבה שבשווייץ ב-1 באוגוסט 2019.
אמציה פורת

ביוגרפיה

פורת נולד בשם אמציה פורמן בירושלים, ולמד בבית הספר היסודי תחכמוני, בבית הספר התיכון בבית הכרם ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. הוא שירת בצה"ל 27 שנים כקצין חיל רגלים במילואים, וחמש שנים כעורך ומתרגם ב"הוצאת מערכות" של צה"ל ושל משרד הביטחון. 
פורת הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית ובפילוסופיה ובוגר בית הספר לספרנות של האוניברסיטה העברית. 
בשנת 1956, אגב עבודתו בבית הספרים הלאומי, החל לעבוד בעריכה, ועד שנת 1965 היה עורך ומתרגם עצמאי, בייחוד לבתי ההוצאה "מוסד ביאליק", "עם עובד", "מסדה" ו"מערכות". בשנים 1965–1997 היה עורך ומתרגם וחבר המערכת בהוצאת הספרים "עם עובד", בייחוד ערך (מקור ותרגום) ותרגם מסִפרי ה"ספריה לעם" של בית ההוצאה הזה. בשנת 1969 יצא לאור קובץ סיפוריו "אגדת הבקעה וההר". 
לצד עבודת העריכה והתרגום, עבד גם בהוראה. הוא לימד עברית בבית ספר ערב לעולים חדשים בירושלים (1949–1950); לימד עברית וספרות עברית בבית המדרש למורים שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה שבניו יורק (1964–1965); לימד באוניברסיטה העברית בירושלים סגנון עברי (1967–1976), ותרגום ספרות יפה לעברית (1974–1976). בשנת 1971 נבחר לאקדמיה ללשון העברית. בשנים 1982–2004 לימד עריכת מקור ותרגום בלימודי התעודה והעריכה של אוניברסיטת בר-אילן, והעמיד תלמידים רבים בתחומים אלה. כמו כן פרסם פורת מאמרים בנושאים הקשורים לשפה העברית, כתיבתה ועריכתה והתרגום אליה. בשנת 2005 פרש מהוראה.
אנה מליקיאן

ביוגרפיה

אנה מליקיאן נולדה בבאקו, וגדלה בירוואן. מאוחר יותר, למדה מלקיאן צילום קולנועי בהרוסית, האוניברסיטה הממלכתית של צילום במוסקבה, שם הוענק לה בשנת 2000 פרס סנט אנה עבור סרטה הקצר "על פי בקשה" (До востребования). לאחר סיום הלימודים היא קיבלה מענק מטעם ארגון "גוסקינו" הרוסי, ובעזרתו פתחה בקריירה ביצירת סרטים תיעודיים וסרטי טלוויזיה. סרטה העלילתי הראשון של מליקיאן היה "מאדים" (Марс) משנת 2004, אשר בכורתו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. 
בשנת 2007 יצא סרטה השני של מליקיאן "בת הים" (Русалка), אשר זכה בפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס הבימוי בפסטיבל סאנדנס, והיה מועמד לפרס האוסקר הרוסי. הסרט מבוסס סיפור אגדה, בדומה לסיפור של הנס כריסטיאן אנדרסן באותו השם, ויוצר נרטיב סאטירי על החברה הרוסית, על עושר והבדלי מעמד, וכן על תפקידי מגדר ומקומן של נשים בחברה.
סרטה "כוכב" (Звезда), משנת 2014, זכה בפרס קינוטאבר לבימוי הטוב ביותר, וסרטה משנת 2015, "על אהבה" (Квартет), שהיה מבוסס על שני סרטים קצרים אותם יצרה קודם לכן, זכה בשני פרסי קינוטאבר ראשיים, פרס הסרט הטוב ביותר, וכן פרס המפיצים. הסרט זכה גם בפרס נשר הזהב הרוסי, ובפרס הבימוי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באירלנד.
מגזין וראייטי מינה את מליקיאן לרשימת עשרת הבמאים המבטיחים.
ב-2005 הקימה מליקיאן חברת הפקה משלה, "מגנום", ליצירת סרטים וסדרות טלוויזיה, ולמציאת ופיתוח כישרונות חדשים בקולנוע הרוסי.
אתאופוביה

אתאופוביה הוא מונח המתאר פחד, חוסר אמון, או סלידה מאתאיסטים או מאתאיזם.

ביקורת האתאיזם לעומת אתאופוביה

ייתכן בלבול לעיתים בין טיעונים הנטענים במסגרת ביקורת האתאיזם (חלקם אף על ידי אתאיסטים), לבין אתאופוביה. בעוד שביקורת האתאיזם נמדדת בתגובה נטולת עלבון לרעיון או פעולה המזוהה עם מושג האתאיזם או עם התנועה האתאיסטית הכללית, הרי שאתאופוביה נמדדת באמירת אמרה שגויה וקיצונית או שקר מכוון על ציבור האתאיסטים בכלותו בעיקר בצורת כינויי גנאי וגידוף.

אפליית אתאיסטים לרעה

אתאופוביה יכולה לבוא לידי ביטוי על ידי אפליה נגד אתאיסטים, החל ברדיפה של אלו שמזהים את עצמם, או אלו שמזוהים על ידי אחרים כאתאיסטים, וכלה באפלייתם של אתאיסטים לקבלה למקומות עבודה או תפקידים פוליטיים.
נכון לשנת 2015, יש 19 מדינות אשר אפשר להעניש בהן אנשים על בסיס היותם אתאיסטים, וב 13 מתוך אותן מדינות אפשר להעניש בעונש מוות.

דוגמאות היסטוריות

בחלק מהתרבויות העתיקות, אתאיזם היה חטא שעונשו מוות. אף שידועים כמה פילוסופים ביוון העתיקה אשר הגותם הייתה אתאיסטית, כפירה באלים נתפסה כהשחתת מידות.

אתאופוביה בישראל

ידועים כמה מקרים שבהם דמויות בולטות הקשורות לפעילות אתאיסטית בישראל קיבלו איומים על חייהם באמצעים שונים. בינואר 2016 רוססו כתובות נאצה על ביתו של פרופ' יעקב מלכין, הוגה באתיקה הומניסטית חילונית יהודית ומנהל מכון "תמורה" ליהדות חילונית-הומניסטית. בסמוך לביתו נמצאה מעטפה ממוענת ולידה סכין, אשר הזהירה את יעקב מלכין מלהמשיך בפעילויותיו האתאיסטיות: "זוהי אזהרה עבורך להפסיק מיד כל פעילות אתיאיסטית וכופרנית שאתה מוביל או לוקח חלק בה. עליך לעצור בצורה מוחלטת ומיידית את עיסוקך בהדחת והסתת עם ישראל מאלוקיו... באם לא תפסיק פעולותיך שהרי אחרי אזהרה זו, דע שאתה בוחר על דעת עצמך להפקיר את גורלך ועתידך. אל תדגיש את הסאה, האזהרה כאן אינה סרק, היא נאמרת ברצינות גמורה ומוחלטת, קח אותה ככזו. לא תקבל עוד אזהרה".
פעילים שונים בארגון האתאיסטים הישראלי קיבלו גם הם איומים ישירים על חייהם, וברשתות החברתיות הם זוכים לעיתים קרובות לתגובות אתאופוביות קשות.
יצחק הרצברג

יצחק הרצברג (1888, אוקראינה – 1957, ישראל) היה מורה, סופר ומתרגם עברי.

תולדות חייו

יצחק הרצברג, נולד באוקראינה (אז באימפריה הרוסית). למד בחדר ובישיבה, רכש השכלה כללית באופן עצמי. היה פעיל בארגונים ציוניים. בשנת 1914 עבר לווינה, שם חינך בגימנסיה העברית בעיר, כתב ספרי לימוד להוראת העברית ופעל בשדה הספרות. בשנת 1939, בעקבות האנשלוס, עלה לארץ ישראל, היה מורה פרטי ותירגם ספרי ילדים. הרצברג ניסה בכתיבתו המקורית והמתורגמת-מעובדת, להפיח חיים בדמויות היסטוריות ועממיות.
שמואל אלבז

ביוגרפיה

אלבז נולד וגדל בבאר שבע. הוא בוגר הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בפקולטות לביצוע וניצוח, והאקדמיה למוזיקה באמסטרדם. השתלם אצל המנצחים מנדי רודן, סטנלי ספרבר, ליאור שמבדל, פטר אטווש, דויד פורסליין ורולנד קיפט.
ניצח על התזמורת הקאמרית החדשה של אמסטרדם ועל התזמורת הסימפונית של הארלם.
בין השנים 2002–2014 שימש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, יחד איתה הוא זכה בשנת 2006 בפרס ישראל על תרומה לחברה ולמדינה בתחום התרבות. כמו כן אלבז היה חבר ברביעיית קרמן. 
אלבז מופיע כמנצח וכסולן במנדולינה במדינות רבות בעולם וכן עם מרבית התזמורות החשובות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית אשדוד, סימפונט רעננה, תזמורת הבמה הישראלית ועוד.
אלבז משמש כמנצח הבית של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית החל מעונת הקונצרטים 2016 -2017 והחל משנת 2019 הוא משמש כמנהל מוזיקלי עמית של התזמורת.
אלבז עוסק כמעבד ומתזמר בהפקות מוזיקליות ובהקלטות רבות עבור תזמורות, זמרים ואמנים רבים. באוגוסט 2003 זכתה הרביעייה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית יוקרתית להרכבי כלי פריטה, שנערכה בלה ריוחה, ספרד.
אלבז הקליט את הסונטות והפרטיטות לכינור סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך בהקלטת בכורה עולמית, במנדולינה. ההקלטה זכתה להתעניינות ולהשמעות רבות בתחנות רדיו ברחבי העולם.
בשנת 2000 יזם אלבז את "הפסטיבל הבינלאומי לכלי פריטה" בבאר שבע, ושימש גם כמנהלו האמנותי. באותה השנה לקח חלק בהלחנת וכתיבת כמה מהשירים שנכללו באלבום מלך אמיתי של זהבה בן. בשנת 2007 זכה בפרס באר שבע למצוינות בתחום המוזיקה.
אלבז עוסק במקביל לעבודתו כמוזיקאי, גם בחינוך מוזיקלי בבתי ספר, קונסרבטוריונים ומכללות. 
בשנים 2005-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת חיפה בחוג למוזיקה ובחוג ללימודים רב תחומיים, ועסק בהוראת מקצועות תורת המוזיקה.
בשנת 2004 הקים את בית הספר למוזיקה בנתיבות, ומאז מנהל אותו. עוסק בחינוך למצוינות ובטיפוח מרכזי מצוינות בנגב. אלבז קיים הרצאות ביחידה למצוינות בחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 
משנת 2011 הוא מרצה וחבר סגל בחוג לאומנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר.
אלבז משמש גם כחבר קבוע באנסמבל גלעד אפרת. 
ביולי 2016 ניצח אלבז על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בקונצרט מיוחד של מוזיקה אנדלוסית בעיבודים קלאסיים. זו הייתה הפעם הראשונה בארץ ובעולם שבה מושמעת מוזיקה אנדלוסית על ידי תזמורת סימפונית. בעקבות ההצלחת הקונצרט החליטו לעשות בתזמורת ראשון לציון סדרה המוקדשת כולה לסגנון המוזיקלי הזה בשם "מאנדלוסיה באהבה".

חיים אישיים

אלבז נשוי ואב לשניים, מתגורר בגבעות בר.
BA סיטיפלייר

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2007, לאחר שבריטיש איירווייז מכרה לחברת פליי בי את חברת הבת האזורית שלה "בריטיש קונקט". מכירה זאת לא כללה את אישורי הנחיתה של בריטיש איירווייז בנמל התעופה סיטי בלונדון. כדי לממש את זכותה לטוס מנמל זה, רכשה החברה את חברת "סיטיפלייר אקספרס", חברה אזורית שפעלה מנמל התעופה גטוויק שבלונדון, ומיתגה אותה מחדש בשם BA סיטיפלייר.
מילטון בביט

חייו

בביט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה וגדל בג'קסון שבמיסיסיפי. בילדותו למד כינור ואחר קלרנית וסקסופון. כבר בגיל צעיר גילה נטייה לג'אז ולמוזיקה פופולרית.
אביו של בביט היה מתמטיקאי וזה היה המקצוע שבביט הצעיר תכנן ללמוד כשנכנס לאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1931. אבל לא עבר זמן רב, והוא עזב את הלימודים שם ופנה תחת זאת לאוניברסיטת ניו יורק, ללמוד שם מוזיקה אצל פיליפ ג'יימס ומריון באואר. בתקופת לימודיו החל להתעניין במוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה וכתב מספר מאמרים על מוזיקה של שנים-עשר טונים, ביניהם התיאור הראשון של קומבינטוריאליות וטכניקת "נקודת-זמן" סריאלית. אחרי קבלת התואר הראשון בקולג' לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת ניו יורק בשנת 1935, בהצטיינות, למד אצל רוג'ר סשנס, תחילה באופן פרטי ואחר באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1947 כתב בביט את "שלוש קומפוזיציות לפסנתר", שהן הדוגמאות המוקדמות ביותר לסדרתיות מלאה במוזיקה, קודמות בשנתיים ל-Mode de valeurs et d'intensités של אוליביה מסייאן ובחמש שנים ל"פוליפוניה X" של פייר בולז. ב"קומפוזיציה לארבעה כלים" שבביט חיבר כעבור שנה נעשה לראשונה שימוש בסריאליזם מוחלט בהרכב אינסטרומנטאלי.
ב-1958 התפרסם שמו של בביט שלא בטובתו בשל מאמר בכתב העת הפופולרי "היי פידליטי". השם שנתן למאמר, "המלחין כמומחה" שונה, ללא ידיעתו או הסכמתו, ל"למי אכפת אם אתה מאזין?" כעבור למעלה מ-30 שנה ציין בביט, כי בגלל אותה "כותרת וולגרית עד עלבון" גדול פי כמה הסיכוי, שיזהו אותו "כמחבר למי אכפת אם אתה מאזין? מאשר כמחבר מוזיקה, שלה אולי תרצה ואולי לא תרצה להאזין." (בביט 1991,)
בהמשך החל בביט לגלות עניין במוזיקה אלקטרונית. חברת RCA שכרה את שירותיו כמלחין יועץ לעבודה עם "מארק II סינתיסייזר" שלהם ובשנת 1961 נכתבה ה"מוזיקה לסינתסייזר". מלחינים רבים ראו בכלים אלקטרוניים דרך להפקת גוני צליל חדשים. בביט, לעומת זאת, היה מעוניין הרבה יותר בדיוק המקצבי שיכול היה להשיג בשימוש ב"מארק II סינתסייזר", מידת דיוק שנחשבה, לפחות ב-1961, כבלתי אפשרית בביצוע של נגנים אמיתיים, חיים ואנושיים.
בביט המשיך לכתוב הן מוזיקה אלקטרונית והן מוזיקה לכלי נגינה קונבנציונליים, ולפעמים לשילוב של השניים. "פילומל" (1964), לדוגמה, נכתבה לסופרן ולליווי מסונתז (שכלל את קולה המוקלט והמתופעל של בתאני בירדסלי, שבשבילה נכתבה היצירה), שאוחסן על גבי סרט הקלטה מגנטי. היצירה הזו נכתבה בשיתוף פעולה עם המשורר ג'ון הולנדר ובמימון קרן פורד.
תחנת הרכבת נשר

חידוש הקו

במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל הוחלט להקים מחדש את קו רכבת העמק מחיפה לבית שאן. התוכנית, בהסתייגויות מסוימות, אושרה בידי ועדות התכנון לקראת סוף 2005 והייתה אמורה להיבנות בין השנים 2005–2008‏, אך בפועל עבודות הסלילה בקו החדש-ישן התעכבו בשל מחלוקות על הכדאיות הכלכלית של הקו ובשל עדיפויות קודמות לתקציב.
בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל על הקמתה של מסילת העמק, כחלק ממיזם "נתיבי ישראל", שנועד לקצר זמני נסיעה בין מרכז המדינה לפריפריה. החלטת ממשלה קבעה שמימוש המיזם, בנוסף לסלילתה של מסילת עכו - כרמיאל יתחיל במהלך שנת 2011 ויבוצע על ידי נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, שעד אז עסקה בהקמת רשת הכבישים הבינעירונית בלבד, ולא על ידי רכבת ישראל, כפי שהיה עד אז. במרץ 2016 הסתיימה הנחת פסי המסילה. כלל העבודות של קו הרכבת הושלמו עד קיץ 2016, והקו המחודש הופעל ב-16 באוקטובר 2016.
ביחס למסלול ההיסטורי של המסילה, בחלקה המערבי בין גשר פז למחלף יגור עוברת המסילה מעט מצפון לתוואי המקורי (שעבר דרך צומת הצ'ק פוסט). בין מחלף יגור לצומת העמקים עוברת המסילה בתוואי כמעט זהה לתוואי המקורי.

הקמת התחנה

במסגרת תוכנית מסילת העמק תוכננה תחנה גם בנשר, אך עקב סיבות תקציביות ומחלוקת על מיקום התחנה בניית התחנה לא מקודמת. מתכנני מסילת העמק טוענו כי המיקום היחיד שהתאים לתחנה, לאור תוואי המסילה, נמצא מצפון למתחם הקניות "מבנה תל חנן" בדרך בר יהודה, באזור התעשייה והמסחר של נשר. מנגד, עיריית נשר טוענת כי היא מתנגדת לבניית התחנה במקום זה, כיוון שהיא רחוקה מדרך השלום, המתוכננת להיות מרכז העסקים הראשי (המע"ר) של העיר, ולא נגישה מספיק להולכי רגל ותחבורה ציבורית.
אייבי רוטנברג

קריירה מוזיקלית

רוטנברג הזכיר מוזיקאים כבן-ציון שנקר ושלמה קרליבך כמקורות השראה עיקריים עבורו, אך בעוד צלילי המוזיקה העממית ומילותיה בשיריו מזכירות את קרליבך, קולו הרך ולעיתים אף מלנכולי של רוטנברג מנוגדים לסגנונו של קרליבך.
רוטנברג שיתף פעולה עם אמנים דתיים רבים, ביניהם מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יהודה שכטר, יעקב שוואקי ומשה יס. רוטנברג הוא אף מפיק עיקרי של הקונצרטים השנתיים של האסק, הוא אף הפיק סדרת אודיו לילדים בשם מכונת המידות הנפלאה, בעלת 4 כרכים, הוא אמר כי באמצעותה רצה להעלות את המודעות לתכונות של ילד הטבועות בו.

קריירת כתיבה

בסמפטבר 2015, פרסם רוטנברג את הרומן הראשון שלו, "העונה של פפסי מאיירס" המספר על נער יהודי בן 18 המשחק בניו יורק יאנקיז,  (הוצאת פלדהיים).
בנובמבר 2016, הוא שחרר את "אליהו הנביא", תחת שמו המלא אברהם יום טוב רוטנברג, ניתוח מעמיק של חייו של הנביא, (הוצאת מסורה).
מעבר ואפיטי

גאוגרפיה

המעבר נמצא מזרחית לפארק הפרובינציאלי אגם ואפיטי, במוצאו של נהר ואפיטי, צפונית מזרחית לעיר פרינס ג'ורג', וממערב לפארק הפרובינציאלי מונקמן.
אין דרכים או מסילות ברזל החוצות את המעבר.

היסטוריה

בעת הקמת מסילת הרכבת הפסיפית גראנד טראנק, נסקרו מעבר ואפיטי ומעבר מונקמן ונשקלה האפשרות להעביר את מסילת הברזל דרכם. לסוף נבחר מעבר ילוהד, הנמצא מדרום מזרח למעבר ואפיטי, למעבר מסילת הברזל.