google/wiki40b huggingface dataset:
תולעים שטוחות

מערכת העיכול

הפלאנאריה ניזונה מבעלי חיים זעירים, חיים או מתים, שבמי הנחל. פתח הפה אינו נמצא בפלאנאריה בראש, כמו בבעלי חיים אחרים, אלא בצד הגחוני, מעט מאחורי מרכז הגוף. לפני הפה מונח הלוע, הקרוי גם "חדק", כי הוא מסוגל להשתרבב ולצאת החוצה דרך הפה, באופן שהטרף נקלט דרך פתח הלוע ולא דרך הפה כמו בבעלי חיים אחרים. הלוע עובר בקצהו הקדמי למעי, שהוא בעל שלושה סעיפים ראשיים: אחד קדמי העובר באמצע הגוף ושניים אחוריים – מצידי הגוף. העיכול נעשה בחלקו בתוך חלל המעי ובחלקו – בתוך התאים של דופן המעי כמו בהידרה. סעיפי המעי הראשיים מסתעפים לבני סעיפים רבים. אטומים בקצותיהם-תאי להבה, המעבירים את המזון המעוכל לכל חלקי הגוף. המעי משמש, אפוא, לא רק לעיכול ולספיגת המזון אלא גם להעברת המזון לכל חלקי הגוף ובזה הוא דומה לחלל העיכול של ההידרה, ויש המציינים אותו בשם זה "חלל עיכול". הפסולת נפלטת דרך הלוע, כי סעיפי המעי הם אטומים בקצותיהם החופשיים ופי הטבעת החסר.

מערכת הנשימה ומערכת הדם

מערכת הנשימה ומערכת הדם חסרות בפלאנאריה. חילוף הגזים נעשה דרך כל שטח הגוף. המזון מועבר לכל חלקי הגוף על ידי סעיפי המעיים הרבים. בלי שיהיה צורך בתיווכה של מערכת הדם.
דור מלחמה

העלילה

ישנם שלושה חלקים בני 90 דקות כל אחד: זמן אחר (Eine andere Zeit), מלחמה אחרת (Ein anderer Krieg), ומדינה אחרת (Ein anderes Land).

זמן אחר

זמן קצר לפני פלישת גרמניה לברית-המועצות, חמישה חברים קרובים נפגשים לחגוג בברלין. האחים וילהלם ופרידהלם הם בהתאמה קצין ומגויס טרי לצבא. ויקטור הוא יהודי שאביו בעל מתפרה. שרלוט אך זה עברה את הבחינות לקראת הפיכתה לאחות. גרטה היא ברמנית יפהפייה שרוצה להיות זמרת מפורסמת. החברים מקווים כי הם יפגשו שוב עד חג המולד הבא.
וילהלם ופרידהלם עדים לכמה ניצחונות מוקדמים של הצבא הגרמני הנע לעבר מוסקבה. שרלוט מתחילה להתרגל לראות דם בעודה עובדת בקו החזית. גרטה שוכבת עם חייל בגסטאפו כדי לקדם את הקריירה שלה כזמרת וכדי להשיג מסמכים עבור ויקטור על מנת שהוא יוכל לברוח לניו-יורק. עם זאת, ויקטור נעצר על ידי הגסטפו והוא נשלח על רכבת למחנה ריכוז.

מלחמה אחרת

הפלישה נהדפת על ידי הצבא הסובייטי, תוך שהוא גורם לאבידות כבדות לגרמנים. במהלך המתקפה שבה כמעט כל המחלקה נהרגת, וילהלם מתעלף, בעקבות פיצוץ. כאשר הוא מתעורר, במקום לחזור לבסיס, הוא מוצא בקתה על שפת אגם והוא מתגורר לבדו במשך כמה שבועות. הוא מתגלה על ידי המשטרה הצבאית ונידון למוות על עריקה. פרידהלם, לאחר שהיה מנותק מיחידתו במתקפה המוקדמת, נמלט מהרוסים על ידי כל שהוא לובש מדי צבא סובייטים, אך נורה על ידי הגרמנים  כשהוא מנסה לחזור לקווים הגרמנים. הוא נלקח לבית חולים שדה שבו שרלוט מגלה אותו, ומשכנעת את הרופא לפעול כדי להציל את החיים שלו. בעודו מחלים ומאמין שאחיו מת, הוא אומר לשרלוט שווילהלם נהרג. פרידהלם נשלח בחזרה הביתה, אך בעודו רואה את אכזבתו של אביו ממותו לכאורה של וילהלם מקצר את חופשתו וחוזר לצבא. ויקטור בורח מהגרמנים, מצטרף לקבוצה של פרטיזנים פולנים ומנסה להסתיר את זהותו היהודית, כי הם שונאים יהודים. שרלוט מתייאשת מוילהלם ופוצחת ברומן עם הרופא. גרטה מבקרת בקו-החזית ומתוודעת למתרחש שם. בחזרתה לגרמניה, היא נעצרת על ידי הגסטאפו ונזרקת לכלא עקב התנגדותה למשטר של היטלר אך בעיקר בגלל ניסיונותיה ליצור קשר עם אותו קצין גסטפו שהיא יצרה עמו קשר בפרק הראשון.

מדינה אחרת

הצבא הסובייטי מתקרב לכיוון ברלין. לא רק המלחמה אלא גם הנאציונל-סוציאליזם בסכנה. גזר דין המוות של וילהלם מצטמצם למאסר על תנאי והוא נשלח לשרת בגדוד משמעתי. סמל סדיסט מתעלל בוילהלם, כשבסופו של דבר וילהלם הורג אותו ובורח מהגדוד. ויקטור מגורש מהפרטיזנים כשמתגלה עובדת היותו יהודי. הוא נפגש עם פרידהלם, שהורג מפקד SD ובכך מאפשר לויקטור לברוח. אחרי שהצבא הנאצי מתפרק, פרידהלם נהרג תוך שהוא מוביל קבוצה של אנשי מיליציה גרמנים, בכך שהוא מקריב את עצמו כדי שחייליו ייכנעו. כאשר בית חולים השדה נכבש, שרלוט נתפסת על ידי הסובייטים והיא נאלצת לעבוד כאחות בשבילם. בימים האחרונים של המלחמה גרטה מוצאת להורג על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בשל פשעי הנאום שלה והתנגדותה למשטר הנאצי. זמן קצר לאחר סוף המלחמה, שלושה ניצולים, וילהלם, ויקטור ושרלוט נפגשים בחורבותיו של אותו הפאב שנפגשו בעבר, כדי להתאבל יחד על החברים שאיבדו.
האופרה של צ'אוטקואה

האופרה של צ'אוטקואה (באנגלית: Chautauqua Opera) היא להקת האופרה הקיצית הקבועה של מכון צ'אוטקואה, מרכז השכלה למבוגרים בצפון מדינת ניו יורק. כלהקת אופרה המופיעה מדי קיץ, זו הלהקה הוותיקה ביותר הפעילה ברציפות בארצות הברית מאז היווסדה ב-1929. הלהקה מעלה כמה אופרות במהלך העונה, הנמשכת תשעה שבועות מדי קיץ מאז הקמתה. הפקות האופרה מבוצעות בשפה האנגלית בנורטון ממוריאל הול, בדרך כלל בערבי שני ושישי קבועים מראש במהלך העונה.
מנהלה הכללי של האופרה כיום הוא סטיבן אוסגוד. עונת 2005 שלה כללה את "מאדאם בטרפליי" של פוצ'יני, "כור המצרף" של וורד, "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי ו"איש המוזיקה" של וילסון.
נוסף לכך, האופרה של צ'אוטקואה מנהל את תוכנית "האמנים הצעירים", שבמסגרתה היא מכשירה זמרים צעירים מוכשרים, המייעדים עצמם לקריירה של מוזיקה אופראית. משתתפי תוכנית האמנים הצעירים מגישים רסיטלים בימי שלישי אחר הצהריים, תחת השם "שירים אמנותיים במלון אתיניאום", שני קונצרטים של מוזיקה קלה עם התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה ושתי הצגות רוויו של תיאטרון מוזיקלי במשך עונת הקיץ.
יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג

ביוגרפיה

יוהאן קזימיר נולד ב-20 באפריל 1589 בצווייבריקן, ליוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ולמגדלנה מיוליך-קלווה-ברג, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג. בשנת 1591 קבע אביו כי לאחר מותו יקבל יוהאן קזימיר את אזור קלבורג, אולם לאחר מותו בשנת 1604 ירש אחיו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן את עיקר הנחלה, ובשנת 1611 סוכם כי יוהאן קזימיר יישאר רק עם התואר וטירת קלבורג, ואילו אחיו ייתן לו קצבה שנתית של 3,000 פלורינים, וכך סוכם גם עם אחיהם פרידריך קזימיר, רוזן פפאלץ-לנדסברג.
ב-11 ביוני 1615 התחתן יוהאן קזימיר עם קתרינה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל התשיעי, מלך שוודיה ומריה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 8 ילדים.
לאחר מותו של גיסו גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה בשנת 1632 במהלך קרב ליצן, עלתה לשלטון בתו כריסטינה, מלכת שוודיה, אשר נתמכה על ידי אקסל אוקסנסטירנה, ועד מהרה החלה בהרחקת יוהאן קזימיר ומשפחתו מהחצר. בשנת 1644 הרחיקה כריסטינה את אוקסנסטירנה מחצרה בתמיכת יוהאן קזימיר ובניו, ובשנת 1647 מינתה את בנו של יוהאן קזימיר קרל גוסטב לגנרליסימו של הצבא השוודי. בשנת 1649 מונה קרל גוסטב לנסיך הכתר, ובשנת 1654 הוא עלה לשלטון כקרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה, אולם יוהאן קזימיר לא זכה לראות זאת, בעקבות מותו ב-18 ביוני 1652.
ערן ליס

קריירה בתחום המשפטים

ליס בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים (בשנת 2000) ובעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן (בשנת 2003). 

מייסד-שותף של משרד עורכי הדין עדין-ליס ומתמחה בקניין רוחני, דיני מחשבים וטכנולוגיות מידע ודיני הגנת הפרטיות ועוסק בליטיגציה. מוערך על ידי חברות דירוג בינלאומיות וישראליות כעורך דין בולט בתחום הקניין הרוחני. 
כתב יחד עם שותפו למשרד, עו"ד דן עדין, ספר בשם "דיני קניין רוחני ופרקטיקה", שיצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ליס מרצה, בין היתר, בפני איגוד לשכות המסחר והתאחדות התעשיינים בישראל.
ליס חבר בלשכת עורכי הדין, ב-AIPPI, ב-Enforcement Committee וב-INTA.
מפרץ טריאסטה

מפרץ טריאסטה (באיטלקית Golfo di Trieste; בסלובנית Tržaški zaliv; בקרואטית Tršćanski zaljev) הוא מפרץ רדוד בצפונו של הים האדריאטי ומהווה חלק ממפרץ ונציה. רוב חופיו של המפרץ שייכים לאיטליה, ובדרומו לסלובניה ולקרואטיה. שטחו של המפרץ הוא כ-1,000 קמ"ר, וגבולו עם הים האדריאטי הוא בקו דמיוני בין פונטה טליימנטו (Punta Tagliamento) באיטליה וסבודריה (Savudrija) בקרואטיה. עומקו הממוצע של המפרץ הוא 16 מטר ועומקו המרבי 37 מטר. למעט מספר איים קטנים בלגונת גראדו, אין במפרץ טריאסטה איים. חופיו המזרחיים מפורצים בהשוואה לחופיו הצפוניים והמערביים.
ברוך אלמקייס

שתי קדנציות ראשונות

ב-1983 נבחר לראשונה כראש מועצת ירוחם. נחשב בזמנו לאחד מראשי המועצה הצעירים בישראל, ואחד היחידים שניצח בעיירת פיתוח מטעם מפלגת העבודה. אלמקייס נחשב כראש מועצה כריזמטי ובעל חזון, אך מתנגדיו טענו כי הוא בזבזן, לא מציאותי ורחוק ממנהל תקין. אחת מהצעותיו יוצאות הדופן של אלמקייס, הייתה למחות על קיפוח עיירות הפיתוח באמצעות הקמת מדינת ירוחם.
במהלך כהונתו, נחנכו מוסדות תרבות רבים בעיר, אך שיעור האבטלה הגיע עד ל-39 אחוז ב-1986. אחת מהשקעותיו המרכזיות הייתה "אגם ירוחם" בפארק ירוחם, שהוקם ב-1992; בתחילה זכה האגם להצלחה רבה, אך כיום הוא נחשב לפרויקט בעייתי, שעל פי המשרד לאיכות הסביבה, השחייה בו אסורה. בעקבות השקעות נוספות, ביניהן דוברה יקרה שאמורה הייתה לשמש כמסעדה צפה, נקלעה ירוחם לגירעון תקציבי. בעקבות זאת החליט שר הפנים דאז, אריה דרעי, לפזר את המועצה שבניהולו של אלמקייס. בבחירות שהתקיימו ב-1992 הפסיד אלמקייס למוטי אביסרור.

קדנציה נוספת

בשנת 2003, ניצח אלמקייס את אביסרור בבחירות לתפקיד ראש המועצה. בתקופת כהונתו שקעה המועצה בחובות, וחודשים רבים לא קיבלו עובדי המועצה את שכרם; בסופו של דבר, פעילות המועצה הושבתה כליל. בעקבות הבעיות בניהול וסכסוכיו עם פקידים בכירים, קרנות שונות הפסיקו את תרומותיהן לפעילויות ביישוב. אלמקייס עורר התנגדות רבה בשל כך ונערכו כנגדו הפגנות תושבים. אלמקייס הציע מספר הצעות מקוריות לשיקום העיר, בהן הקמת שכונה בדואית בירוחם לתושבי השבט השכן, ראשונה מסוגה בישראל בעיירת פיתוח יהודית.
בעקבות תלונות רבות שהושמעו כלפיו, הקים משרד הפנים ועדת חקירה שתבדוק את התנהלותו. בדו"ח שפרסמה הוועדה נכתב בין השאר כי אלמקייס "פעל, במובהק ובצורה גלויה, בניגוד לכל חוק ומינהל תקין", ועל כן המליצה הוועדה להרחיקו "מכל תפקיד ציבורי אחראי המחייב קבלת החלטות".
ב-25 בנובמבר 2004, לאחר שהחליט משרד הפנים על מינוי של חשב מלווה למועצת ירוחם, הוגשה נגד אלמקייס תלונה במשטרת הרצליה, על ידי מנכ"ל משרד הפנים, גדעון ברלב. ברלב טען כי אלמקייס תקף אותו; אלמקייס מצידו טען כי ברלב הוא זה שתקף אותו. בתחילת 2005 התרבו התלונות על אלמקייס והגיעו אף לבית המשפט העליון. בסוף אותה שנה הודיע שר הפנים אופיר פינס על הדחתו של אלמקייס, מונתה ועדה קרואה לניהול העיר, ובראשה עמד חבר הכנסת האלוף במיל' עמרם מצנע.

חיים אישיים

אלמקייס נשוי לאורלי ואב לשלושה ילדים.
ניקולה מילוטינוב

קריירה

מילוטינוב שיחק בעונת 2011/2012 בקבוצת המופארם ורשאץ הסרבית. ב-2012 עבר לפרטיזן בלגרד. הוא זכה עמה באליפות ב-2013 וב-2014 ובאליפות הליגה האדריאטית ב-2013. כמו כן השתתף במשחקי היורוליג והיורוקאפ. בעונת 2014/2015 רשם במשחקי פרטיזן בכל המסגרות, ממוצע של 9.94 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק. 
ביולי 2015 עבר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית וזכה עמה באליפות. הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 3.7 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק. 
מילוטינוב היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה ב-2010. ב-2013 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג. הוא רשם באליפות ממוצע של 10.7 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק. במאי 2015 זומן לסגל של נבחרת סרביה בכדורסל לקראת אליפות אירופה. באליפות עצמה זכה לדקות משחק מועטות.
פאול גומה

פאול גומה (רומנית: Paul Goma; נולד ב-2 באוקטובר 1935), סופר רומני, מתנגד המשטר הקומוניסטי ברומניה ומצדיק את שואת יהודי רומניה.

חייו

גומה נולד בכפר מאנה שבמחוז אורחי, בבסרביה בעת שהייתה חלק מרומניה.
בשנת 1952, בהיותו בן 17, הביע בכיתתו תמיכה בכוחות הפרטיזנים הרומנים המתנגדים לשלטון הקומוניסטי , ונעצר ל-8 ימים בידי הסקוריטטה. לאחר מכן סולק מבית הספר, ונאלץ להשלים את לימודיו התיכוניים בבית ספר המרוחק מביתו. בשנת 1956 הקים קול מחאה נגד שליטת ברית המועצות בהונגריה וברומניה, וקרה למחאה רומנית בדומה למרד ההונגרי. הוא נעצר בעוון המרדה ונידון לשנתיים מאסר. לאחר שריצה את עונש המאסר הוגלה למעצר בית בברגאן, מקום בו שהה עד שנת 1964.
בשנת 1965 פרסם רומן בשם "אוסטינטו" ובשנת 1966 סיפור בשם "כשהתוף משתתק". בקיץ 1967 הבריח למערב את הנוסח הלא מצונזר של הרומן "אוסטינטו". בשנת 1968 הופיע ספרו "החדר הסמוך". בשנת 1970 שלח את הספר "הדלת", שנדחה ברומניה, למערב. בשנת 1971, ביריד הספרים של פרנקפורט הופיע הרומן "אוסטינטו" עם כותרות הטוענות שהוא אסור ברומניה. בשנת 1972 הופיע במערב גם "הדלת".
החיכוכים בין גומה ובין השלטונות הרומניים התגברו והוא הוגלה עם משפחתו וביקש מקלט פוליטי בפריז. בפברואר 1981 נשלחה אליו מעטפת נפץ על ידי אנשיו של איליץ' רמירס סאנצ'ס, אך המעטפה עוררה את חשדו, הוא הזעיק את המשטרה וניצל. מעטפה דומה נשלחה לשר הפנים של רומניה, והוא נפצע בפניו.
בשנת 1982 ניסו כוחות הסקוריטטה להתנקש בגומה. המרגל מאתיי היידוקו קיבל הוראה לרצוח את גומה, אך הוא פנה לשירותים החשאיים של צרפת (DST) ובהדרכתם ביים ניסיון הרעלה כושל. כאשר גומה אכל במסעדה, היידוקו הניח על הדלפק כוס משקה מורעל שהייתה מיועדת עבורו, אך סוכן DST התחזה לסועד שלומיאל והפיל "בטעות" את הכוס.
בשנת 2002 פרסם גומה מסה בשם "השבוע האדום 28 ביוני - 3 ביולי או בסרביה והיהודים". במסה שלו מתוארות הפגיעות של התושבים הלא רומנים בצבא הרומני הנסוג מבסרביה לפני מלחמת העולם השנייה (לאחר שרומניה נכנעה לאולטימטום סובייטי, בעקבות הסכם מולוטוב ריבנטרופ). לטענת המחבר, יון אנטונסקו עודד את פרעות יאשי ואת שואת יהודי רומניה כנקמה על מעשי היהודים בבסרביה ובוקובינה בשבוע הנסיגה. המסה עברה מספר שינויים ופורסמה שוב ושוב והיא משמשת ככלי אפולוגטי בידי רומנים רבים המאשימים את היהודים בפשעים שונים ובעיקר בהבאת הקומוניזם לרומניה, ובכך מצדיקים את מה שנעשה ליהודים בתקופת אנטונסקו.
הטיעונים ההיסטוריים של גומה הותקפו והופרכו על ידי מרבית ההיסטוריונים. גומה נחשב לאנטישמי וסוג מיוחד של מכחיש שואה (לא מכחיש אלא מצדיק). ברומניה יש לו חסידים רבים.
גומה נשא לאישה את אנה מריה נבודרו (Ana Maria Năvodaru), בעלת מוצא יהודי ובנם המשותף, יהודי על פי ההלכה.
עובדה (תוכנית טלוויזיה)

שידור התוכנית

התוכנית שודרה לראשונה בחודש נובמבר 1993 בערוץ 2 המסחרי שזה עתה החל לשדר במסגרת הזכיינית "טלעד". את כל עונות התוכנית הגישה העיתונאית אילנה דיין.
כל עונות התוכנית שודרו באופן קבוע מדי שנה מעונת הסתיו ועד לעונת האביב, להוציא שנה אחת - 2001–2002, בה לא שודרה התוכנית, לאחר 8 עונות, עקב פרישתה של דיין מ"טלעד" ומערוץ 2 לטובת הקמת ערוץ החדשות הייעודי. שנה לאחר מכן, חזרה דיין לערוץ 2 ושבה להגיש את התוכנית.
באותה השנה בה חזרה לערוץ השני, שודרה התוכנית במסגרת חברת החדשות למשך עונה אחת, זאת לאחר שכל העונות הקודמות שודרו באופן רצוף תחת הזכיינית "טלעד". בעונה שלאחר מכן שבה התוכנית לזכיינית "טלעד" לשתי עונות נוספות עד לסיום זכיונה בערוץ 2 בשנת 2005, אז עברה התוכנית ל"שידורי קשת" ובה משודרת מאז שנת 2006.
את כל עונות התוכנית הפיקה חברת החדשות עבור הזכייניות השונות, אך בעונה ה-16 עברה התוכנית להפקה פנימית של הזכיינית "קשת" עקב רצונה של הזכיינית בעיבוי מערך האקטואליה שלה הנפרד מחברת החדשות.
הסרט "קאפו" ששודר בתוכנית זכה בפרס אמי לסרטי תעודה לשנת 2000.
יעקוביאן

פונקציות תלויות ובלתי תלויות

אם  הן פונקציות גזירות ברציפות של המשתנים , הן נקראות פונקציות תלויות או בלתי תלויות בהתאם להאם הן מקיימות או לא מקיימות ביניהן יחס מהסוג , כשהפונקציה  היא פונקציה כלשהי של 2 משתנים שגזירה ברציפות. 
על ידי גזירת  ביחס ל , אנחנו מסיקים ש:
 .
אם נסמן , ואת    בתור , מערכת המשוואת  תראינה כך:
 .
זוהי מערכת משוואות ליניארית ב   . כל אחת מהמשוואות ב  מתארת יחס זהותי בין ; לכן הן שקולות זו לזו, ואלימינציה של  מתוך  נותנת   . אפשר לנסח תוצאה זו כך: התאפסות היעקוביאן  היא תנאי הכרחי לקיום יחס כמו  .
מסתבר שזהו גם תנאי מספיק לקיום יחס כמו ,  אם כי ההוכחה לכך קשה יותר. 
תוצאה זו נכונה עבור כל מספר של משתנים. הפונקציות (הגזירות ברציפות)  של המשתנים  הן תלויות או בלתי תלויות בהתאם להאם הן מקיימות או לא מקיימות יחס מהסוג  עם  גזירה ברציפות; ותנאי הכרחי ומספיק לקיום יחס כזה הוא התאפסות היעקוביאן  . 
באופן אנלוגי, אי התאפסות היעקוביאן  הוא תנאי הכרחי ומספיק לאי היותן של הפונקציות  תלויות. בניסוח אחר, אם ,  אז הפונקציות  לא מקיימות ביניהן שום משוואה מהסוג  (עבור פונקציה  כלשהי של  משתנים אשר גזירה ברציפות).
יוסף ליכטנבום

קורות חייו

יוסף ליכטנבום נולד באביב 1895 בעיר ורשה שבפולין, בנם של שרה לבית גליצֶנשטיין ויעקב ליכטנבום. למד ב"חדר" ובבית המדרש למורים עבריים בחארקוב (1914–1918). אחר-כך היה מראשוני חברי "הבימה" במוסקבה.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל, אך שהה תקופות ארוכות וקצרות יותר של עשייה בגרמניה (1922–1924), בפולין ועוד.
כל השנים עסק בעבודות ספרותיות. בין שנים 1931–1932 כיהן כמזכיר מערכת כתב העת הספרותי "מאזנים". שיריו הראשונים נדפסו ב-1913 במאסף "נתיבות" שבעריכת אורי ניסן גנסין ופישל לחובר, ומאז הופיעו בעיתונים "הצפירה", "העולם", "התקופה", "העם" וכמעט בכל העיתונים והאכסניות הספרותיות בארץ במשך כל השנים. כן פרסם מסות על סופרים וספרים בתחומי הספרות העברית והכללית, וכן תרגומי שירה ופרוזה מספרות העולם, ואף הרבה לערוך אנתולוגיות. בשנת תשי"ג זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגום לעברית של האפוס הפולני "פן טדאוש" לאדם מיצקביץ'. היה חבר מערכת "הארץ" וסופר-עורך בהוצאת טברסקי.
ב-1953 נישא לנחמה בידֶרמן.
מת בתל אביב בקיץ 1968, בגיל 73, ונקבר בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו מתה באביב 1979, ונקברה לצדו.
דוכסות קורלנד וסמיגליה

היסטוריה

בסיום מלחמת ליבוניה מגיסטר של המסדר הליבוני גוטהארד קטלר הצליח להמשיך בשליטה בחלק משטחי המסדר תוך הקמת דוכסות ובכך שהכיר שדוכסות תהיה פייף של האיחוד הפולני-ליטאי. בכך הוא הבטיח לעצמו תמיכת פולנים נגד מדיניות התפשטות של רוסיה הצארית. בירת הנסיכות הייתה ילגבה בה פעמיים בשנה התקיימה אספה כללית. עם פטירת של גוטהרד קטלר בשנת 1587 הדוכסות חולקה בין בניו. הם אף הצליחו להרחיב במקצת שטחי הדוכסות. בשנת 1616 אחד מבניו הודח והבן שני שלט בכל הנסיכות עד לשנת 1642.
בתקופת שלטונו של יקוב קטלר הנסיכות הגיע לשיא התפתחותה. הדוכס החדש תמך בהתפתחות קשרי מסחר ופיתוח תעשייה. בתמיכתו הוקמה מושבה בג'יימס איילנד ונרכש אי טובגו שהוכרז "הקורלנד החדשה". במהלך המלחמה בין שוודיה לבין האיחוד הפולני-ליטאי השוודים פלשו לשטחי הדוכסות, כבשו אותה והדוכס הועבר לריגה. עם סיום הלחימה הדוכס חזר לילגבה והשוודים ויתרו על השאיפות שלהם לשלוט בדוכסות. הדוכסות קיבלה בחזרה את המושבות שלה מעבר לים אך לא הצליחה לחזור לשגשוג של לפני המלחמה.
במהלך מלחמת הצפון הגדולה הדוכסות הייתה במרכז הלחימה. השוודים עזבו אותה רק לאחר קרב פולטבה. בשנת 1710 הדוכס התחתן עם קרובת משפחה של פיוטר הגדול - אנה. אומנם בדרך מסנקט פטרבורג לדוכסות הדוכס חלה ונפטר. הדוכסית התגוררה בילגבה עד לשנת 1730. האיש החזק בדוכסות בתחילת שהותה היה השגריר הרוסי אלכסיי בסטוז'ב-ריומין. לאחר תקופה קצרה, הוחלט למנות לדוכס את הדוד של הדוכס הנפטר פרדיננד קטלר שהיה הצאצא האחרון של משפחת קטלר. הדוכס החדש שהיה גנרל בצבא הפולני ולכן העדיף לא להגיע לדוכסות והמשיך להתגורר בגדנסק. כתוצאה מכך, בשנת 1717 האספה החליטה ששליטה בדוכסות תהיה בידי הפקידות הגבוהה. התפקיד הנכסף שהיה פנוי משך מספר מועמדים. מצד הרוסים אלכסנדר מנשיקוב ראה את עצמו כמועמד ראוי. מצד פולין וצרפת המועמד המועדף היה בן של מלך פולין מוריץ מסקסוניה.
בשנת 1730 אנה אשתו של הדוכס הנפטר התמנתה לקיסרית האימפריה הרוסית ועברה לסנקט פטרבורג ביחד עם מאהבה ארנסט בירון מאצילי הדוכסות. בשנת 1733 סוכם למנות לאותו לדוכס. ארנסט בירון שלט בדוכסות במשך מספר שנים, תוך שהותו בסנקט פטרבורג באופן קבע. בשנת 1741 הוא הודח מכל תפקידיו ברוסיה וגם מכס הדוכס.
עד לשנת 1758 לא היה דוכס חדש והשליטה בפעם השנייה הועברה למועצת הפקידים. בשנת 1758 קרל מסקסוניה, דוכס קורלנד, בן של אוגוסט השלישי, מלך פולין התמנה לדוכס. אף על פי שהיה דוכס עד לשנת 1763, מעשית הוא לא היה מסוגל לשלוט כי רוב האצולה שמרה אמונים לדוכס המודח - ארנסט בירון. בשנת 1763, בתקופת יקטרינה הגדולה ארנסט בירון התמנה לדוכס בפעם השנייה. תקופה זו של שלטונו הייתה רצופה במאבקים בין תומכי פולין לבין תומכי רוסיה בקרב האצולה. בשנת 1769 הוא העביר את השלטון לבנו. האצולה המקומית לא הייתה מרוצה מהמהלך ובן של בירון הצליח לשלוט רק בתמיכת האימפריה הרוסית. הוא עבר לאירופה ועם חזרתו בשנת 1787 המשיך במאבק עם האצולה המקומית.
בשנת 1795, לאחר התפרקות האיחוד הפולני-ליטאי וחלוקתה בין האימפריה הרוסית, אוסטריה ופרוסיה האספה הכללית של הדוכסות החליטה על סיפוח הדוכסות לאימפריה הרוסית. הדוכס ויתר על תפקידו ונפטר בשנת 1800. בנותיו התחתנו התגוררו בצרפת ואוסטריה.
פורטו נובו

מקור השם

מקור שמה של העיר הוא במילה הפורטוגזית "נמל חדש".

היסטוריה

העיר נוסדה בסוף המאה ה-16 על ידי אנשי שבט הגאן. העיר נבנתה על ידי הפורטוגזים במאה ה-17 על מנת להוות עיר נמל ממנה ניתן יהיה לייצא עבדים לאמריקה. הממלכה של פורטו נובו "הסכימה" לקבל הגנה צרפתית על מנת להתגונן מפני הבריטים בשנת 1883, אך הממלכה השכנה אבומה התנגדה לחסות הצרפתית ופרצה מלחמה. ב-1883 פלש הצי הצרפתי לפורטו נובו וקוטונו, והם הפכו לחלק מהמושבה הצרפתית דהומיי. בשנת 1900 הפכה פורטו נובו לבירת דהומיי.

כלכלה

פורטו נובו היא העיר השנייה בגודלה בבנין, ומבחינה כלכלית היא שנייה בחשיבותה לקוטונו.
העיר מהווה מרכז חקלאי, ומגדלים בסביבתה בעיקר כותנה וקפוק. כמו כן מייצרים בעיר שמן דקלים.
לוקס

לוּקְס הוא יחידת מידה פוטומטרית למדידת שטף אור נראה ליחידת שטח המסומנת באותיות lx.
סטארי אוסקול

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1593 תחת השם אוסקול, על שמו של הנהר עליו הוקמה, ושימשה כמבצר בקו ההגנה הדרומי סביב מוסקבה. בראשית המאה ה-17 נכבשה ונשרפה על ידי כובשים פולנים. בהמשך ניסו לכבוש אותה הטטרים של קרים, אך נכשלו בכך שלוש פעמים ונסוגו. בשנת 1655 שונה שמה של העיר לסטארי אוסקול (אוסקול הישנה), בעקבות עיר אחרת אשר קיבלה באותה שנה את השם נוביי אוסקול (אוסקול החדשה).
בסוף המאה ה-17 תיכנן הצאר פטר הגדול להקים את הצי הראשון שלו בסטארי אוסקול, אך כאשר לא מצא יער מתאים בסביבתה של העיר, אשר העצים שלו יוכלו לשמש חומר גלם, העביר את בניית הצי לעיר וורונז'.
במשך המאות הבאות עברה העיר בין מחוזות שונים של האימפריה הרוסית. בשנת 1918, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עברה העיר לשליטת אוקראינה העצמאית למשך כחצי שנה, ובסוף אותה שנה חזרה לידי הבולשביקים.

כלכלה

בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לכרות בעיר עפרת ברזל, במסגרת גילוי האנומליה המגנטית של קורסק, שטח עתיר מחצבים, בין הגדולים בעולם.
כיום נכרות בעיר למעלה מ-8 מיליון טונות של עפרת ברזל בשנה. מהסיבה הזו נפתחה בסטארי אוסקול שלוחה של המכון המוסקבאי לפלדה וסגסוגת.
אליסה וייט-גלוז

ילדותה

וייט-גלוז נולדה במונטריאול, קוויבק, שבקנדה, הבת השנייה משלושה ילדים. סבה וסבתה היו אסירים במחנות ריכוז בזמן מלחמת העולם השנייה והצליחו להימלט. חוויותיהם במחנות נתנו השראה לשיר, "First Day in Hell" של Arch Enemy.

The Agonist :2004−2014

בשנת 2004 הקימה וייט-גלוז את The Agonist (שנקראה אז "Tempest") עם חברי הלהקה דני מרינו, וכריס קלס, במונטריאול, קוויבק, קנדה. היא שיחררה איתם שלושה אלבומים כסולנית הראשית שלהם.
וייט-גלוז פרסמה בדף הפייסבוק שלה, כי היא עזבה את The Agonist, וכי ויקי פסראקיס, תיקח את תפקיד הסולנית במקומה.
באוגוסט 2015 חשפה וייט-גלוז בראיון, כי שאר חברי The Agonist הוציאו אותה מהלהקה, והסירו אותה בכוח מכל מה שקשור ללהקה.
וויט-גלוז נתנה ראיון נוסף ב -2017, שם פירטה את נסיבות עזיבתה וכיצד ראתה בכך את "הבגידה הגדולה ביותר" שחשה אי פעם בחייה. לאחר מכן שיחררה The Agonist את הצהרתם הציבורית החולקת על דבריה, תוך שהיא מצטטת התנהגות לא מקצועית וסכסוכים כסיבת עזיבתה.

2014-הווה: Arch Enemy

ב-17 במרץ 2014 הודיעה Arch Enemy כי וייט-גלוז תחליף את הסולנית לשעבר אנגלה גוסו.
עם Arch Enemy, היא הוציאה שני אלבומי אולפן (War Eternal ו-Will to Power) ואלבום הופעה אחד As The Stages Burn!.

אקטיביזם

וייט-גלוז, פעילת זכויות בעלי חיים, קיבלה פרס ליבי מ-PETA על עבודתה בקמפיין בינלאומי הפועל נגד ציד של כלבי ים קנדים.

חיים אישיים

וייט-גלוז מנהלת מערכת יחסים עם פול קאיאפה, הידוע גם בשם "דויל וולפגנג פון פרנקנשטיין", הגיטריסט של להקת ההארדקור האמריקאית Misfits.
היא גדלה במשפחה צמחונית, והיא טבעונית מאז 1998. היא מנהלת אורח חיים סטרייט אדג'י.
בשנת 2016, חשפה וייט-גלוז שהיא סובלת מחרדה חברתית, אשר לדעתה נבעה בעקבות סיבוב הופעות מפרך.
לווייט-גלוז יש אחות גדולה, ואח צעיר.
מרטנזיט

מרטנזיט הוא מבנה גבישי של ברזל, תוצאה של חיסום, הוא טרנספורמציה מהירה (ללא תהליך דיפוזיה) ממצב אוסטניט. לרוב, מקובל להשתמש במונח "מרטנזיט" בהקשר של תרכובת פלדה פחמנית. תרכובת זו, ביחסים שונים בין הפחמן לברזל, שימושית מאוד בתעשייה המודרנית ומשמשת לרוב כחומר גלם לבניית כלים, חלקי מכונות ושאר הישומים התעשייתיים. המרטנזיט נקרא על שם המטלורג הגרמני אדולף מארטנס (1850 – 1914).
המרטנזיט נוצר על ידי קירור מהיר, המכונה ריווי, של תרכובת הנמצאת בפאזה אוסטניטית, אם בהשקעת הפלדה החמה במים קרים ובתהליכים תעשייתים מתקדמים יותר אף בחנקן נוזלי. הקירור המהיר גורם לאטומי הפחמן להילכד בגביש, כיוון שאינם מספיקים לצאת בדיפוזיה אל מחוץ למבנה הגבישי המתהווה. מבנה זה מכיל מאמצים פנימיים כתוצאה ממהירות המעבר מהפאזה האוסטניטית לפאזה המרטנזיטית. בהגדלה מיקרוסקופית של מרטנזיט מוצק, ניתן לראות שגרעיני הגבישים הם דמויי מחטים מחודדות – דבר המבחין את המרטנזיט מפאזות אחרות.
מבנהו המולקולרי הגבישי של המרטנזיט הוא טטרגונל ממורכז גוף לעומת המבנה של האוסטניט – שהוא קובייתי ממורכז פאה. חרף הרכבם הכימי הזהה של חומרים שונים, אף כי נוסחתם הכימית זהה, אלה יכולים להיבדל בתכונותיהם בשל מבנה מולקולרי שונה למשל מרטנזיט ואוסטניט.
המעבר מפאזה אוסטניטית לפאזה מרטנזיטית דורש מעט מאוד אנרגיית אקטיבציה, כיוון שהתהליך הוא תוצאה של ארגון מחדש עדין, אך מהיר, של מיקומי האטומים אלה ביחס לאלה. צפיפות המרטנזיט נמוכה יותר מזו של האוסטניט, לכן המעבר בין שתי הפאזות גורם לשינוי בנפח התרכובת.
הפאזה המרטנזיטית יכולה להיהרס בקלות עם חימום התרכובת לסף טמפרטורה הייחודי לכל חומר, זאת משום שתהליכים כימיים מואצים בטמפרטורות גבוהות ובהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה. התהליכים השונים נקראים חיסום, הרפיה וריפוי. בסגסוגות מסוימות, התופעה ניתנת לשיכוך על ידי הוספת יסודות דוגמת טונגסטן, שמשתתפים בהתגרענות של הצמנטיט.
כיוון שקשה לשלוט בתהליך הריווי, פלדות רבות מקוררות בשיטה זו, כך שייווצר עודף של מרטנזיט ואז על ידי הרפיה, ריכוזי המרטנזיט משנים פאזה למבנה הרצוי בהתאם לשימוש העתידי של אותה פלדה. כיוון שיתר מרטנזיט גורם לפריכות של הפלדה ואילו מיעוט מרטנזיט יגרום לפלדה להיות רכה מדי, נחקרו קצבי החיסום הרצויים באקדמיה ובחברות מסחריות, ונוסחו מתכונים מדויקים לקבלת מבנים פנימיים רצויים של הסגסוגת.