google/wiki40b huggingface dataset:
מישל מונאהן

ביוגרפיה

מונאהן נולדה בווינתרוף שבאיווה, לשרון (האמל), שניהלה מעון בבית המשפחה, ולרוברט מונאהן, עובד מפעל וחקלאי. היא אחות קטנה לבוב ולג'ון. הוריה אימצו לביתם שנים-עשר ילדים במשך תקופה של 12 שנים. היא סיימה את לימודיה ב-1994, לאחר שהייתה "נשיאת הכיתה", והשתתפה בכמה הצגות בית-ספריות. לאחר לימודיה בתיכון היא עברה לשיקגו על-מנת ללמוד שם עיתונאות בקולג'. במקביל ללימודיה התפרנסה כדוגמנית, ועבדה בארצות-הברית, במילאנו, בסינגפור, בטוקיו ובהונג קונג. לאחר סיום הסמסטר הראשון היא עזבה לניו יורק כדי לפתח קריירת משחק.

קריירה

התפקידים הבולטים הראשונים של מונאהן, אף כי היו קטנים, היו בפרקים בודדים בסדרות "אמריקאים צעירים" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". הפריצה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2001, עם תפקיד קטן בסרט "הבושם". לאחר מכן ביצעה תפקיד קטן נוסף בסרט "בוגדת". 
מונאהן פרצה לתודעה הציבורית בשנת 2002, כשהחלה לככב בסדרת הטלוויזיה "בוסטון פבליק" בתפקיד קימברלי וודס. בשנת 2003 היא הופיעה בסרט "הכל עובר במשפחה". בשנת 2005 שיחקה בסרטים "Winter Solstice" ו"קיס קיס בנג בנג". הסצינות בהן הופיעה בסרטים "קונסטנטין" ו"סוריאנה" נחתכו מהעריכה הסופית, אך קלטת האודישן שלה ל"קונסטנטין" זיכתה אותה באודישן לסרט "משימה בלתי אפשרית 3", והיא קיבלה את התפקיד. בסרט היא מופיעה לצד טום קרוז. 
בשנת 2007 כיכבה מונאהן בסרט "אשת החלומות" כמירנדה לצד בן סטילר. בנוסף כיכבה בסרט "נראתה לאחרונה", וקיבלה ביקורות מצוינות על הופעתה בתור הדמות הראשית, אנג'י ג'נרו, ועל משחקה לצד קייסי אפלק. בשנת 2008 שיחקה מונאהן את האנה בסרט ארוס עליה לצד פטריק דמפסי, וכיכבה בסרט לכודים ברשת לצד שיה לה-באף. 
ב-2017 כיכבה בסרט הפשע "מצוד לילי". באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" לצידם של מארק וולברג, מליסה בנויסט, קווין בייקון וג'יי. קיי. סימונס.

חיים אישיים

בשנת 2000 פגשה מונאהן את האמן האוסטרלי פיטר וויט במסיבה. השניים התאהבו ונישאו בחודש אוגוסט, 2005 בניו יורק. ב-5 בנובמבר 2008 נולדה בתם הבכורה, ווילו קתרין וויט. 
באוקטובר 2011 דיווחה מונאהן לתקשורת כי היא חולה בסרטן העור.
ב-30 באוקטובר 2013 נולד בנם השני.
טפטפת

טפטפת היא אביזר המשחרר מים בטפטוף איטי. הטפטפת מהווה בסיס לשיטת השקיה חדשה, השיטה המודרנית של השקיה בטפטוף, שעיקרה הזרמת מים בצינורות פלסטיים ושחרורם בטפטוף איטי ליד הצמח.

שיטת פעולה

הזרם החלש מושג על ידי חיכוך של המים העוברים במסלול ארוך בטפטפת. הפחתת מהירות הזרימה של המים על ידי החיכוך במסלול ארוך אפשרה להימנע משחרור המים דרך נקבים זעירים, הנסתמים בקלות.
בטפטפות הראשונות עברו המים דרך צינוריות מחומר פלסטי שהיו כרוכות סביב צינור. לאחר מכן, השתמשו בטפטפת פלסטית יצוקה. הטפטפות היצוקות הראשונות היו מחוברות לצד הצינור הפלסטי המוליך את המים ("טפטפות צד") ולאחר מכן יוצרו טפטפות המשולבות בצינור הפלסטי עצמו ("טפטפות קו"). טפטפות הקו הראשונות יוצרו בשנת 1965 בנפרד מן הצינור הפלסטי המוליך ושולבו בצינור על ידי חיתוכו. לבסוף שולבו טפטפות הקו באופן אינטגרלי בצינור המעביר בתהליך ייצור אחד של הצינור והטפטפות.
היתרונות של השימוש בטפטפות (לעומת צינור עם נקבים זעירים) היו הפחתת כמות הסתימות, וחלוקת מים אחידה יותר לאורך השלוחה (צינור הטפטפת).

המצאה ופיתוח

ניסויים ראשונים בטפטפות בישראל נעשו על ידי יעקב מוטס, בגינת ביתו בראשון לציון. הטפטפת ושיטת ההשקיה המבוססת עליה פותחו, יוצרו והופצו על ידי המהנדס הישראלי שמחה בלאס ובנו ישעיהו מסוף שנות ה-50 עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר מערכת ההשקיה הניסיונית הראשונה הותקנה על ידם בשנת 1959.
בשנת 1966 הועברו הייצור והמשך הפיתוח וההפצה למפעל נטפים שבקיבוץ חצרים, שהיה בתחילתו בבעלות משותפת של בלאס (20%) וחצרים (80%). לאחר מכן, הוקמו מפעלי "נטפים" בקיבוצים מגל ויפתח שנכנסו לשותפות ב"נטפים". כיום נוטלת ישראל חלק מרכזי בפיתוח ובייצור הטפטפות ומערכות ההשקיה בטפטוף מיוצרות על ידי חברות רבות בישראל (החברות: נטפים, מצרפלס שותפות של נען וקיבוץ דן בשם "נען דן מוצרי השקיה" ופלסטרו) ובעולם. ההמצאה גרמה למהפכה עולמית בשיטות ההשקיה והדישון בחקלאות, והובילה לחיסכון במים ולהגדלת היבולים.
.gr

gr. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים ביוון, הסיומת הושקה בשנת 1989. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי ארגון 'FORTH'‏ (Foundation for Research & Technology – Hellas).
עד שנת 2013, נרשמו מעל ל-370,000 שמות מתחם בסיומת זו. שמות מתחם בסיומת זו יכולים להיות רשומים באותיות יווניות בעזרת טכנולוגיית IDN  ובשנת 2015 הושקה הסיומת ελ.

סיומת בשפה היוונית

בשנת 2003 השיק ארגון המחקר והפיתוח הפולני NASK את טכנולוגיית IDN , המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות קיריליות ועוד בשמות התחום. בשנת 2014, אישר ארגון ICANN את הצעת הסיומת ελ. ובשנת 2015 סיומת זו הושקה.
צבי וינמן

הרב צבי וינמן (1940 – 16 במרץ 2015) היה טוען רבני, שמאי מקרקעין, רב, היסטוריון ועסקן חרדי. מזכ"ל ארגון יד לאחים. נציגו של הרב אלישיב כטוען רבני בדיונים נודעים בהם פרשת האח והאחות, רבה של גרמניה המזרחית, שליחה ונציגה במגעים עם ממשלת בריטניה. היה גם מעורב בתהליכי משא ומתן שונים וחשאיים, בין היתר בשליחות המוסד הישראלי. ידוע בין היתר כי היה מיודד עם ראש מינהל הביון הגרמני מרקוס וולף עמו פעל בשיתופי פעולה שונים והיה מראשי המעורבים בפרשות קרב סולטאן יעקוב וחטיפת רון ארד.

ביוגרפיה

נולד ב-1940 בארץ ישראל לאפרים מפולין וציפורה מגרמניה. מצאצאי רבי לוי יצחק מברדישוב. למד בישיבות היישוב החדש וכנסת חזקיהו, ב-1966 קיבל רישיון טוען רבני עם חתימת הרב יוסף שלום אלישיב. התגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
נפטר ב-16 במרץ 2015.
דרימוורקס הנפשה

פארק שעשועים

DreamWorks Experience הוא מתחם בתוך פארק שעשועים Dreamworld המוקדש לסרטי אנימציה של החברה וממוקם בגולד קואוסט באוסטרליה. הפארק נפתח רשמית ב-31 במרץ 2012.
זריקת פרסה

זריקת פרסה הוא משחק המתקיים בשטח פתוח בין שני אנשים (או לחלופין: בין שני צוותים של שני אנשים) באמצעות ארבע פרסות ושתי מטרות השלכה הממוקמות בארגז חול. המשחק משוחק על ידי שחקנים מתחלפים, הזורקים פרסות סוסים לעבר יתדות הנמצאות באופן מסורתי במרחק 40 מטר זו מזו.
במשחקים המודרניים המתקיימים כיום, מקובל להשתמש בפרסות מסוגננות יותר, הגדולות פי שניים מגודלן של פרסות רגילות בפועל. משחק זריקת פרסה משוחק בעיקר בתחומי ארצות הברית ומנוהל על ידי האגודה - NHPA האחראית על כללי המשחק.
שלום מנצורה

ביוגרפיה

מנצורה נולד בצנעא שבתימן ומנעוריו היה מעורה בפעילות ציבורית בקהילה היהודית ומקורב למשפחת האימאם. בשנת 1949 קיבל לידיו היתרי עלייה ליהדות תימן ועסק בעידוד עלייה למדינת ישראל. במחנה העולים בראש העין פעל להקמת מבני קבע ולהשארתם להתגורר במקום, על פני פיזורם במעברות בדרום הארץ. בשנת 1963 נבחר ליו"ר התאחדות התימנים בישראל. 
מנצורה כיהן כראש מועצת ראש העין, מטעם אגודת ישראל החל משנת 1960. כהונתו הסתיימה בערך בשנת 1972 (יש גרסאות שונות במקורות שונים), ובאמצע הכהונה הוא הוחלף בידי ממלא מקום למספר שנים, שבהן הוא טס לשליחות. ייתכן שהחלפתו בתפקיד ראש המועצה, בידי יוסף מלמד, הייתה תהליך שנמשך משנת 1972 עד 1974. ב-1972, מלמד נבחר לראש סניף אגודת ישראל במועצה וייתכן שלקח לו שנתיים לתפוס את כל סמכויותיו של מנצורה במועצה.
בתקופתו נסללה מערכת הכבישים המקומית, הותקנה מערכת ביוב והוקמו מבני ציבור ותשתיות לתעשייה. בהיותו אדם דתי פעל רבות להקמת בתי כנסת ומקוואות ביישוב, רכש את שטח בית העלמין מכספו והשתדל במשרדי הממשלה לקבלת אישור לעריכת קבורה בלילות. שימש גם כיושב ראש המועצה הדתית בראש העין.
בפעילותו בהתאחדות התימנים התמודד ברשימות ההתאחדות לכנסת. בשנת 1959 מוקם במקום השני ברשימת "סיעת התימנים" ובשנת 1988 התמודד בראשות רשימת "התאחדות התימנים בישראל". רשימות אלו לא עברו את אחוז החסימה.
נפטר בכ"ח בחשוון ה'תשס"ח והלוויתו נערכה בראש העין.
רחוב על שמו קיים בראש העין, ליד שוק ראש העין.
סלין רוצ'ק

ביוגרפיה

רוצ'ק נולדה בברגנץ לאב אוסטרי, נגן בתזמורת הסימפונית של וינה ולאם כנרית שווייצרית.
מגיל ארבע החלה ללמוד לנגן בכינור ולמדה בקונסרבטוריון, ב-2000 זכתה בפרס בתחרות המוזיקה לנוער "Prima la musica".
ב-1999 החלה לעבוד כדוגמנית.
ב-2002 זכתה בתחרות מיס אוסטריה.
היא הייתה אומרה להשתתף בתחרות מיס עולם 2002 אך עזבה את התחרות בעקבות קיומה של התחרות בניגריה, שם פרצו מהומות אודות זכויות נשים במדינה.
ב-2006 התמודדה בעונה הראשונה של הטופ מודל הבאה של גרמניה, שם היא נבחרה להשתתף בתוכנית מתוך 11,000 שניגשו למבחני הבד, היא פרשה מהתוכנית עקב כך שלטענתה הדוגמניות שם נחשפו לתנאים לא טובים.
ב-2008 השתתפה בתחרות מיס שווייץ.
ב-2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Electro String".
זלוטשוב

היסטוריה

היישוב מוזכר לראשונה בשנת 1180 בשם ראדז'יצ'ה (Radzicze).
לקראת סוף המאה ה-13 הוקם במקום מבצר מעץ שנשרף פעמיים במאות ה-14 וה-15 במהלך פלישות הטטרים של קרים.
בשנים 1569–1340 היה היישוב חלק מממלכת פולין.
בשנת 1442 מוזכר היישוב לראשונה בשמו הנוכחי, כחלק מנכסיו של יאן מסיינו.
המלך הפולני זיגמונד הראשון העניק לזלוטשוב את זכויות מגדבורג והיא הפכה בכך לעיר ב-15 בספטמבר 1523. 
במאה ה-16 התיישבו ארמנים בעיר ובסביבתה ואלה תרמו להתפתחות המסחר בה.
בשנים 1569–1772 הייתה העיר חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בשנים 1634–1636 ביצר האציל יקוב סובייסקי, אביו של המלך יאן סובייסקי, את העיר ובנה טירה חדשה במקום הישנה.
ב-1772, אחרי חלוקת פולין הראשונה היא סופחה כחלק מגליציה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1797 כילתה שריפה את העיר. בשנת 1801 רכשה משפחת קומרניצ'י את העיר, שיקמה את הטירה והפכה אותה למעון המשפחה. בעקבות ירידת משפחת קומרניצ'י מנכסיה רכשו השלטונות האוסטרים בשנת 1872 את הטירה ממשפחת קומרניצ'י והפכו אותה למשכן בית המשפט ולבית סוהר.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעה העיר לשגשוג כלכלי.
בשנת 1903 השתוללה שריפה בעיר שגרמה לנזק רב.
בסוף 1918, אחרי מלחמת העולם הראשונה השתייכה העיר לזמן קצר לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה עד שנכבשה בידי הפולנים במהלך מלחמת פולין-אוקראינה. ב-17 באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נכבשה בידי הכוחות הבולשביקים והשתייכה לרפובליקת גליציה הסובייטית. לאחר מספר שבועות היא נכבשה בידי הצבא הפולני והשתייכה החל מ-1 בספטמבר 1921 למחוז טרנופול. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה גרו בעיר למעלה מ-7,000 יהודים.
בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ נכבשה העיר בידי הצבא האדום בספטמבר 1939 וסופחה לברית המועצות. 
כמה מאות פליטים יהודים הגיעו לעיר ממערב פולין, שנכבשה בידי הנאצים.
ביוני 1940 הגלו השלטונות הסובייטים חלק מן הפליטים לפנים ברית המועצות.
בעקבות מבצע ברברוסה, בו פלשו הנאצים לברית המועצות, נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-2 ביולי 1941.
יומיים לאחר מכן פתחו לאומנים אוקראינים בפוגרום נגד היהודים. במהלך שלושה ימים רצחו הפורעים כ-3,000 יהודים.
באמצע יולי 1941 הוקם בעיר בהוראת הגרמנים יודנראט בראשות זיגמונט מייבלום, שהיה מראשי הקהילה ושימש בתפקיד סגן ראש העיר.
בתחילת אוגוסט צורפה גליציה כמחוז נוסף בגנרלגוברנמן והעיר הפכה לבירת נפת זלוטשוב.
בסתיו אותה שנה החלו הגרמנים בחטיפת כמה מאות יהודים למחנות עבודה שהוקמו בסביבה.
באביב 1942 ניסה היודנראט למצוא מקומות עבודה ליהודים במקומות שונים כדי למנוע את המשך החטיפות.
באמצע אוגוסט דרשו השלטונות מן היודנראט רשימה של 3,000 יהודים לשילוח ל"מזרח". הרשימה לא הוכנה בגלל התנגדות רוב חברי היודנראט.
ב-28 באוגוסט 1942 החלו הגרמנים באקציה שארכה יומיים ובמהלכה נשלחו כ-2,700 יהודים ברכבות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-2 בנובמבר 1942 נערכה האקציה השנייה, כאשר בלילה לפני כן הובאו לעיר יהודים מיישובים סמוכים. באקציה זו נשלחו ברכבות כ-2,500 יהודים שוב לבלז'ץ.
ב-1 בדצמבר 1942 הוקם בשטח מצומצם בעיר גטו. לגטו הוכנסו שרידי הקהילה בעיר ויהודים מן היישובים הסמוכים אולסקו (Olesko), ססוב (Sasow) וביאלי קמין (Bialy Kamien). 
הגטו חוסל ב-2 באפריל 1943 באקציה שבה ריכזו הגרמנים בעזרת השומרים האוקראינים את יושבי הגטו בכיכר
השוק. משם הובלו היהודים לבורות בקרבת הכפר יילחוביצה (Jelechowice), כארבעה קילומטרים מזרחית לזלוטשוב ושם נרצחו ביריה.
לאחר כיבוש העיר בידי הצבא האדום ביולי 1944 סופחה העיר ב-1945 כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית לברית המועצות.
משנת 1991 היא חלק מאוקראינה העצמאית.
יחסי נאורו–ספרד

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נאורו לבין ממלכת ספרד כוננו ב-27 בספטמבר 1995. האינטרסים של ספרד בנאורו מיוצגים על ידי השגרירות הספרדית בקנברה, בירת אוסטרליה, והיחסים הקונסולריים שבין שתי המדינות מתנהלים דרך הקונסוליה הספרדית שבסידני. היחסים הבילטרליים מוגדרים כחלשים מאוד, הם כמעט ואינם מגיעים לידי ביטוי מחוץ לזירה הבינלאומית.
בשנת 2004 תמכה נאורו במועמדותה של העיר סרגוסה שבספרד לארח את אקספו 2008 בנושא המים ופיתוח בר קיימא. בתגובה חתמה מועצת העיר סרגוסה על הסכם שיתוף פעולה עם ממשלת רפובליקת נאורו בנושא מימון פרויקטים בנושא עזרה ראשונה.
באוקטובר 2013 ביקר בנאורו שגריר ספרד באוסטרליה אנריקה ויגרה על מנת להציג לנשיא את כתב האמנתו.
בין שתי המדינות שיתופי פעולה נוספים במסגרת תוכנית הפעולה האזורית של האיחוד האירופי לאזור דרום האוקיינוס השקט. במקרה של נאורו העזרה העיקרית היא בפיתוח תחום הדייג במדינה.
יוהאן קבאי

קריירה

קבאי החל את קריירת המשחק שלו בגיל צעיר בקבוצת טורקויין בעקבות דחיפה מצד אביו דידייה קבאי שהיה כדורגלן בקבוצת לאנס אך נפצע בגיל צעיר וקריירת המשחק שלו נבלמה. הוא שימש מאמן קבוצת טורקויין שם החל יוהאן את דרכו. בעקבות יכולות גבוהות מהממוצע הוא אותר על ידי קבוצת ליל אליה עבר לשחק בגיל 13. בשנת 2004 הוא עלה לקבוצה הבוגרת וסייע לה לסיים שנייה בליגה באותה עונה. בעונת 2008 הוא הפך לבורג מרכזי בקישור של ליל, ובשנת 2011 סייע לה לזכות בדאבל.
ביולי 2011 קבאי עובר לקבוצת ניוקאסל בשורותיה שיחק עד אמצע עונת 2014. הוא ייזכר בתולדות המועדון כמבקיע השער נגד מנצ'סטר יונייטד ב-7 בדצמבר 2013 בניצחון הראשון של ניוקאסל באולד טראפורד לאחר 41 שנה.
בינואר 2014 הוא עבר לקבוצת פריז סן-ז'רמן איתה זכה בשתי אליפויות צרפת ובקיץ בשנה שלאחר מכן, ב-10 ביולי 2015, חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג לשלוש שנים עבור 10 מיליון ליש"ט.  ב-3 ביולי 2018 חתם בא-נאסר לשלוש שנים. ב-27 באוגוסט 2019 חתם בסנט אטיין לעונה אחת.
קבאי היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 17 בשנת 2003. ב-2006 עלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 והתמנה לקפטן הקבוצה בשנת 2009. קבאי עלה לנבחרת הבוגרת של צרפת ב-2010. הוא שותף ביורו 2012 במסגרתו כבש את שערו הלאומי הראשון.
הפיות

"הפיות" (בגרמנית: Die Feen) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הגרמני ריכרד וגנר שכתב גם את הליברית.
עלילת האופרה מבוססת על מחזה מאת האיטלקי קרלו גוצי בשם "אשת הנחש" (La Donna Serpente). הלחן מושפע מיצירתו של קרל מריה פון ובר ומלחינים נוספים בני התקופה אך ניכרים בו סממנים של הקומפוזיציה המאפיינת את יצירתו המאוחרת יותר של וגנר.
הפיות היא האופרה הראשונה שהשלים וגנר אך היא לא הושמעה עד לאחר מותו, ומעולם לא נחשבה לחלק אינטגלי ממכלול יצירתו של המלחין.

היסטוריה

וגנר כתב את הפיות בשנת 1833 כשהוא בן 20. הוא אפיין את עבודתו כ"אופרה רומנטית גדולה". כתיבת האופרה החלה שנה לאחר שהפסיק לפתח אופרה אחרת (החתונה - Die Hochzeit), בעיקר עקב קשיי התאמה בין הלחן לליברית בשפה הגרמנית (שגרם לו לקבל את ההחלטה לכתוב גם את הליברית בעצמו), אך גם עקב חשש השלטונות בגרמניה ובאוסטריה כי ביצוע אופרה בשפה הגרמנית עלול להצית תגובות לאומניות ומהפכניות.
אף על פי שהתבסס בכתיבת העלילה על מחזהו של גוצי, הרי שאת שתי הדמויות הראשיות ביסס על דמויות שפיתח עבור האופרה הקודמת - "החתונה" ושילב אותן בפנטזיה מקורית משלו.
וגנר העניק את כתב היד המקורי של האופרה ללודוויג השני, מלך בוואריה. בהמשך התגלגל כתב היד גם לידיו של אדולף היטלר, מעריץ מושבע של המלחין, והוא אבד בשלהי מלחמת העולם השנייה עם שריפת האופרה הגרמנית.
האופרה הושמעה לראשונה ב-29 ביוני 1888. היא מעולם לא הוקלטה לצורכי שידור בטלוויזיה או להפצה בווידאו.

עלילה

ארינדל מלך תרמונד מאבד את דרכו ביער במהלך מסע ציד. איילה מוליכה אותו לבית ממלכתן של הפיות. ארנדל מתאהב וחי באושר במשך שמונה שנים עם הפיה אדה שהיא בת אנוש ופיה בת אלמוות למחצה. ארנדל נדרש שלא לחקור אודות מקורותיה וחייה של אדה. לאחר זמן, וככל בן אנוש, נכנע ארנדל לפיתוי ושואל את אדה אודות הוריה. הוא מגורש ממלכת הפיות אך אדה מצטרפת אליו. ארינדל מאבד את האמון באשתו אדה והיא הופכת לאבן למשך 100 שנים. למרות זאת הוא אינו מוותר ומצליח לשחרר אותה באמצעות מוזיקה, קסמים והקרבה עצמית. ארינדל מוותר על ממלכתו הארצית והם שבים יחד לממלכת הפיות.
פשפשיתיים

תיאור

גופם שטוח ואלפטי, גבית החזה לרוב בולטת באופן מובהק, לעיתים בצורת שלפוחית או מצלה על הראש כסכך כך שאינו נראה ממבט על. הכנפיים והחזה לרוב מרושתים ברשת עורקים שמחלקים את הכנפיים למספר אזורים שקופים המזכירים סריג תחרה (מכאן שמם באנגלית, פשפשי תחרה).

ביולוגיה

הפשפשיתיים לרוב פונדקאים ספציפים של צמחים. מינים אחדים יכולים להקים אוכלוסיות גדולות ובעלי יכולת להפוך למזיקי חקלאות או גינות נוי. רובם חיים על העלים והגבעולים הדקים באזורים בהם קל לנקב את האפידרמיס ולשתות את מוהל הצמח. כל שלב חייהם מהביצה לבוגר יכול להתקיים על אותו הצמח או אפילו אותו העלה או הענף, אך בתקופת הרבייה או במידה והאוכלוסייה הופכת צפופה מדי הבוגרים מסוגלים לעופף ולמצוא פונדקאים אחרים.
רוב המינים מקימים דור או שניים בשנה, מקצתם דורות רבים יותר. רובם עובדים את החורף כבוגרים אך מינים אחדים עושים זאת בשלב הביצה או כנימפה. ככל הפשפשאים מחזור החיים הוא של גלגול חסר בו הנימפות דומות לבוגרים אך קטנות יותר וחסרי כנפיים. הנימפות מגיעות לשלב הבוגר לאחר כארבעה או חמישה גילגולים, תלוי במין.

פילוגנטיקה

העץ הפילוגנטי של הפשפשיתיים אינו מבוסס דיו וכותבים שונים מפרשים את חלוקת תת-המשפחות והשבטים בצורה שונה. עדויות מאובנים של פשפשיתיים ניתן למצאו בעיקר בתוך ענברים שנוצרו משרף עצים.
רוג'רו ליאונקוואלו

חייו

ליאונקאוואלו למד בקונסרבטוריון "סן פייטרו א מאייֶלָה" בעיר הולדתו, נאפולי. לאחר כמה שנות הוראה וניסיונות כושלים לזכות בהפקה של כמה אופרות, חזה בהצלחה העצומה של "אבירות כפרית" (קבאלריה רוסטיקנה) מאת מסקאני בשנת 1890 והזדרז להוציא מתחת ידיו להיט וריזמו משל עצמו, "ליצנים" (פאליאצ'י). עלילתה של האופרה מבוססת על מקרה אמיתי שאביו של לאונקוואלו, שהיה שופט, סיפר לו בילדותו. "ליצנים" עלתה על הבמה במילאנו בשנת 1892 וזכתה בהצלחה מיידית; כיום זו היצירה היחידה של ליאונקאוואלו ברפרטואר האופראי הסטנדרטי. נהוג להציגה באותו ערב עם "אבירות כפרית". האריה המפורסמת ביותר מתוכה, Vesti la giubba ("לבש את הגלימה"), נמצאת בסוף המערכה הראשונה. הזמר אנריקו קארוזו הקליט אריה זו בתחילת המאה ה-20 והתקליט נמכר ביותר ממיליון עותקים, מספר שיא לאותה תקופה.
בשנה שלאחריה עלתה על הבמה במילאנו גם "אי מדיצ'י" שלו, אבל לא היא ולא "צ'אטרטון" (1896) - שתיהן יצירות מוקדמות - נשאו חן בעיני הקהל, ורק כאשר בוצעה "לה בוהם" בשנת 1897 בוונציה זכה כשרונו להכרת הציבור. (שתי אריות הטנור מאופרה זו מושרות עדיין מדי פעם, בעיקר באיטליה, אבל האופרה של פוצ'יני, בעלת אותו שם ואותו נושא (אך בליברית טובה יותר), האפילה עליה מאז הצגת הבכורה שלה ב-1896. האופרות הבאות של ליאונקאוואלו היו "זאזה" (1900) (האופרה שבה הגישה ג'ראלדין פאראר את הופעת הפרידה המפורסמת שלה במטרופוליטן אופרה, ו"דר רולאנד" (1904). מאופרה זו אין עוד זכר כיום, אבל אריית הבריטון מזאזה עדיין מושרת כיום לעיתים קרובות.
ליאונקאוואלו מת במונטקאטיני (טוסקאנה) בשנת 1919.
רוג'רו ליאונקאוואלו כתב את הליבריות לכל האופרות שלו. רבים רואים בו את גדול כותבי הליברית האיטלקים של תקופתו אחרי בויטו.
ליאונקאוואלו הונצח ברומן "הר הקסמים" של תומאס מאן בדמותו של סטמבריני.
רחוב ארבאט החדש

ארבאט החדש או נובי ארבאט (ברוסית:  Новый Арбат) הוא רחוב מרכזי במוסקבה.
הרחוב רץ מערבה מכיכר ארבאט על טבעת השדרות אל גשר נובארבטסקי שבגדה הנגדית של נהר מוסקבה. בשדרה המודרנית שישה נתיבים, יחד עם שתי שורות של בניינים גבוהים.
עד אמצע המאה ה-20 היה רחוב ארבאט חלק מהכביש הראשי מהקרמלין מערבה. בשנות השישים נבנה כביש מקביל ארבאט החדש, ולקח על עצמו את התפקיד הזה. בשנות ה-80 הפך ארבאט לאזור המדרחוב הראשון במוסקבה. כדי למנוע בלבול עם רחוב ארבאט החדש, אנשים החלו להתייחס לרחוב ארבאט כאל ארבאט הישן.
במפגש רחוב עם טבעת הגנים בתחילת המאה ה-21 נבנה מלון לוטה המפואר.
תיירות חברתית

תיירות חברתית היא סוג של תיירות שפונה למעוניינים לשלב מפגשים חברתיים בטיולים.
תיירות חברתית, הבאה בצורה של אירוח ביתי, מפגישה אנשים המארחים בבתיהם, עם אנשים המעוניינים להתארח, בסגנון שונה, בתחומי עניין מגוונים ובעלי סקרנות ורצון להיפגש ולהכיר את המארחים ואת חייהם בבתים שלהם. האורחים והמארחים נהנים מהכרות בלתי אמצעית עם אנשים בעלי תחומי עניין מגוונים. המארחים נהנים מאירוח אנשים בבתיהם, מהכרות עם אנשים מכל העולם, ובמקביל לחשוף את תחומי העשייה והפנאי השונים שלהם – אמנות, בריאות, טכנולוגיה, טיולים ועוד, יחד עם אפשרות להכנסה מהאירוח עצמו.
אירוח ביתי הוא סוג של חוויה תיירותית, שנועדה לחבר בין אנשים בנושאי פולקלור, חיים, תחביבים, אמנות, בישול ועוד.

רקע

על פי משרד התיירות הישראלי, מחקרים שונים שנערכו באזורים שונים בעולם, מצביעים על כך שתיירים מכל העולם מתעניינים בהשפעתם על הסביבה, מעוניינים לפגוש תרבויות מקומות ומוכנים לשלם יותר כדי לחוות חוויות שהם מגדירים כ"מפגשים אמיתיים".

תיירות חברתית בישראל

בארץ פועלים למעלה מ-100 מיזמים של תיירות חברתית.
קרישיות יתר בהיריון

באוכלוסייה הכללית

נטייה גנטית לקרישיות יתר מופיעה ב-10% עד 18% מהאוכלוסייה הכללית.
הנטייה לקרישיות יתר שכיחה מאד. ישנן הערכות שונות, כיוון שישנם הבדלים בין אוכלוסיות וארצות שונות. ההערכה הממוצעת היא כ-20% מהאוכלוסייה. רוב האנשים עם קרישיות יתר, יעברו חיים שלמים ללא כל אירוע רפואי חריג.
קריש דם שנוצר יכול לגרום למגוון בעיות בריאות. תלוי במיקום יצירת הקריש.
קריש דם שנוצר בעורקי הרגלים- יגרום לתסחיפים ריאתיים או מחלת כלי דם היקפית.
קריש דם שנוצר בעורקים הכליליים- יגרום לתעוקת חזה או אוטם שריר הלב.
קריש דם בנוצר בעורקי הראש והמח-עלול לגרום לשיתוק עקב שבץ מוחי CVA (Cerebro Vascular Accident) או אירוע איסכמי חולף TIA (Transiet Ischemic Attack)
קריש דם בכלי דם של הכבד- עלול לגרום לאי ספיקת כבד.
ענף שורש היד הכפי (עורק הגומד)

עֲנַף שֹׁרֶשׁ הַיָּד הַכַּפִּי (TA: ramus carpalis palmaris) הוא ענף עורקי בשורש כף היד המסתעף מעורק הגומד.
ענף שורש היד הכפי חוצה את קדמת שורש כף היד, מתחת לגידי השריר כופף האצבעות העמוק, ומשיק לענף שורש היד הכפי היוצא מעורק החישור.
תותח סביבול

תותח סביבול (באנגלית: swivel gun) הוא תותח קטן שהוצב על חצובה מזלגית סובבת על ציר, אשר איפשרה לצודד אותו בקשת רחבה. אין לבלבל בינו לבין תותחי ציר (pivot gun), שהיו כלי  נשק גדולים פי כמה ונשענו על ציר סיבוב אופקי. תותח הסביבול נקרא לפנים גם בשם "פטררו" או "פדררו" (peterero, paterero, pedereo), מן pedrero, "אבן" בספרדית, שהייתה תחמושתם של התותחים הראשונים.

צורת המבנה

תותחי סביבול היו קטני-מידות. אורך הקנה שלהם לא עלה בדרך כלל על 1 מטר וקוטר קדח הקנה (קליבר) היה עד 3.5 ס"מ (¼1 אינץ'). הם יכלו לירות כמה סוגי תחמושת. בדרך כלל השתמשו בהם לירי קלעי אשכול (grapeshot) וסוגים דומים של קלעים קטני-קוטר, אך גם לירי קלעים כדוריים קטנים (round shot). רוב תותחי הסביבול נטענו מן הלוע. הם כוונו אל המטרה באמצעות ידית עץ שחוברה אל המכנס (breech).
תותחי סביבול בעלי טעינת מכנס יוצרו כבר במאה ה-16, והם נמנים עם כלי הנשק הראשונים מסוג זה. לתותחי הסביבול נטעני המכנס היה מכנס שצורתו כשל קנקן בירה, אותו היו טוענים באבק שריפה ובקלע, והתותחן היה אוחז בידית המכנס ומחבר אותו אל אחורי התותח כשפתחו פונה קדימה. ניתן היה להשיג קצב אש גבוה למדי לזמן קצר אם הוכנו ונטענו מראש כמה מכנסים.

שימושים

תותחי סביבול שימשו בעיקר באוניות מפרשים כנשק נגד אדם. לא היה בכוחם להטביע כלי שיט בשל הקליבר והטווח הקטנים, אך הם יכלו לגרום פגיעות חמורות ביותר לכל מי שנקלע לקו האש שלהם. בשל גודלם הקטן יחסית קל היה לטלטל אותם ממקום אחד למשנהו על סיפון האונייה, דבר שהיה קשה פי כמה עם סוגי התותחים האחרים. על פי רוב הם הוצבו על מעקות הסיפון העליון או בדוכניות הלחימה במרומי התרנים, ושימשו להגנה מפני פושטים על הסיפון ולקטילת מלחי האויב כשהאוניות נצמדו או היו קרובות זו לזו.
בשל ממדיהם הקטנים התאימו תותחי הסביבול למגוון רחב של כלי שיט, ובהם כאלו שהיו קטנים מכדי שיחומשו בתותחים הגדולים יותר, והשימוש בהם התרחב גם ליבשה. הם היו כלי נשק נפוץ במצודות בצפון אמריקה במאה ה-18, ולואיס וקלארק נטלו עימם תותח אחד שכזה במסעם המפורסם אל לב יבשת אמריקה ב-1804. לתותחי סביבול היו שימושים גם בעתות שלום, כמו איתות בירי, ירי מטחי כבוד, ציד לוויתנים (אז הוצבו בחרטום הספינה וירו צלצלים) וציד עופות מים מתוך דוגיות.
תותחי סביבול היו נפוצים ביותר בממלכות ובקיסרויות של אסיה, אליהן הגיעו מאירופה, ובמיוחד בסין ובקוריאה. הסינים ייצרו תותחי סביבול יצוקים כבר ב-1520, והקוריאנים עשו זאת לראשונה בסביבות 1560. במהלך הפלישות היפניות לקוריאה (1598-1592) השתמשו אוניות הצי הקוריאני בהצלחה בתותחי סביבול ובתותחים גדולים יותר כדי להדוף את צי הפלישה היפני.
יצחק מנינווה

חייו

מעט ידוע בוודאות על חיי יצחק. לפי הרשומות, נולד בקטר של ימינו, אזור שהשתייך לכנסייה המזרחית (הנסטוריאנית). נכנס כצעיר למנזר מר מתי, מצפון למוסול. סביב 670 נמשח על ידי הקתוליקוס גיווארגיס לבישוף נינווה. הוא החזיק במשרה רק חמישה חודשים ואז פרש; שמועות בלתי-מאומתות גרסו שהתגלע חיכוך עקב התקרבותו היתרה לתפישה האורתודוקסית אודות טבע ישו. הוא נפנה לתקופת התבודדות על הר מאטוט בח'וזסתאן דהיום ולאחריה הסתגר במנזר ראבן שאבור שליד נינווה, שם מת. 
הוא התפרסם עקב חיבוריו אודות המיסטיקה, האסקטיקה, חיי הנזירות ודעת האל. הנושא העיקרי בכתיבתו, כפי שציין חוקר עבודותיו הבישוף הילריון אלפייב, הוא אהבתו האינסופית והגמורה של אלוהים. יצחק מנינווה הרבה להדגיש כי היא אינה יודעת מגבלות, שעצם הבריאה נבע מאהבה זו ושלא רק החוטאים אלא אפילו שדי הגיהנום, המלאכים שנפלו, עודם נאהבים על ידי יוצרם. מאחר שהרעיון של גיהנום נצחי לא התיישב עם דעה זו, קבע יצחק כי אף ברייה לא תידון להיענש לעד. כולם יעברו ייסורים מזככים בפורגטוריום לפי דרגתם, יכירו ברשעם ויתקבלו שוב על ידי האל, כולל השטן, העירין ויתר המלאכים הפושעים. כדי לשוב ולהתחבר לצלם אלוהים הטבוע בו על האדם לחוש חמלה ואהבה אינסופיות באותה מידה כלפי כל יצור חי, בני-אנוש וחיות כאחד. 
כמו כן, הרבה יצחק לטעון רק התנתקות סגפנית מחיי העולם הזה יכולה להביא את האדם לצלילות ולבהירות הנדרשות כדי למצוא את הקשר האמיתי לאל. עבורו פרישה כזו לא הייתה במהותה נטישת העולם הזה, אלא דווקא מעשה של התחברות וחיפוש אחר אחדות עם הבורא. כתביו עסקו רבות במאבקיו של הנזיר ובתחושות הייאוש והבדידות שחש וכיצד התגבר עליהן חליפות. כמו כן הדגיש את חשיבות התפילה הנלהבת דווקא במחוות חיצוניות בולטות כמו השתחוות לפני הצלב, גם מתוך פולמוס עם כת המסליאנים שרוממו את התפילה לבדה וכפרו בסמכות הכנסייה.
למרות שהשתייך לכנסייה המזרחית הקרובה לנסטוריוס, השפעתו חרגה בהרבה מעבר לה והגיעה גם לכנסיות האורתודוקסיות השונות. סביב שנת 800 תורגמו כתביו מסורית ליוונית על ידי נזירים ממנזר מר סבא, ומשפה זו לסלאבונית במאה ה-14 וללטינית במאה ה-15. לספריו הייתה השפעה אדירה על הוגים נזיריים בולטים, במיוחד במזרח, מניל סורסקי ועד תאופנס הפרוש, והם עודם בין הנקראים ביותר בהר אתוס. היוקרה שזכה לה הייתה כה גדולה עד שעל אף רקעו הנסטוריאני, הוכרז כקדוש בכנסייה האורתודוקסית הרוסית. פיודור דוסטויבסקי השתמש בהם כמקור השראה לדמותו של האב זוסימה ב"אחים קרמזוב". אפילו תחיית הנזורה הקופטית בשנות ה-60 שאבה רבות מרעיונותיו.