google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל טרייסטמן

ביוגרפיה

נולד בעפולה, כשהיה בן 14 עברה משפחתו לראשון לציון, שם גדל. שיחק בקבוצת הכדרוגל הפועל ראשון לציון. בשנת 1977 סיים שלוש שנות לימוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. השתלם במשחק ב-H.B Studio בניו יורק אצל אוטה הגן.

בתיאטרון

שיחק בהצגות רבות, בין השאר בתיאטרונים: "הקאמרי, "תיאטרון החאן", "לילך", "יידישפיל", קת"א – קבוצת תיאטרון אקספרימנטלית, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, תיאטרון הספרייה וביממ"א.
השתתף במחזות זמר, ביניהם: "עלובי החיים", "המלך ואני" ו"אוויטה".
בתיאטרון הבימה השתתף בשתי הצגות: ב-1978 גילם שוטר לצד ניסים עזיקרי וסנדרה שדה בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביים דוד לוין. ב-2003 גילם במאי טלוויזיה לצד שלמה בר אבא ומוני מושונוב בהפקה המשותפת לתיאטרון יידישפיל והבימה "הקומיקאים" מאת ניל סיימון בבימויו של אילן רונן.
ב-1985 השתתף בהצגה מאת יהושע סובול "גטו" שביים יוסף מילוא והועלתה בפולקס תיאטר של וינה (Volks-theater Wien).
משנת 1989 משחק בתיאטרון יידישפיל במרבית הצגותיו. העלה הצגת יחיד ביידיש. בין שאר תפקידיו הרבים ביידישפיל גילם את ד"ר זיגמונט ב"ילדי הצל" וזכה לביקורות מעולות.
ב-1998 יזם ושיחק בהצגת הקברט "לחיי החיים" שכתב קובי לוריא וביים ישראל גוריון, על הקברט שהועלה בשמן השואה בגטו טרזיינשטט. ההצגה זכתה בפרסים בפסטיבל עכו.
ב-2012 גילם את הרשל דוברובנר בהצגה "אלוהים אדם ושטן" שכתב יעקב גורדין וביים מוטי אברבוך; ועל תפקידו בהצגה זו זכה לביקורות מעולות. ב-2013 גילם את יהושע בהצגה "סולומון גריפ" שכתב חנוך לוין וביים יורם פאלק. ב-2014 שיחק בהצגה "רביזור" מאת ניקולאי גוגול שביים צדי צרפתי.

בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1979 השתתף בסרטו של אבי נשר "דיזנגוף 99". ב-1983 השתתף בסרטו של ג'ורג' עובדיה "הדודה מארגנטינה". ב-1985 גילם פקיד בסרטו של נדב לויתן "בנות". ב-1991 גילם טייס בסרטו של שמוליק אימברמן "המסע המופלא בארץ". ב-1996 גילם את מירון בטלנובלה "רמת אביב גימל" שביים יואל זילברג. בין השנים 1996–1997 גילם את אבא של דנה פישמן בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" המבוססת על סדרת הספרים המצליחה בעלת אותו השם מאת גלילה רון פדר עמית. ב-2001 גילם את חזי קידרון בסדרת הטלוויזיה שביים חיים רינסקי "סיטי טאוור" ששודרה בערוץ 2. ב-2010 גילם טסטר בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר". ב-2011 גילם את עו"ד זיינדברג בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" וגילם רופא בסרטו של דן וולמן ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם "גיא אוני".
כמו כן השתתף בדיבוב מספר סדרות טלוויזיה לעברית: ב-1984 דיבב את טוניו רוסי בסדרת האנימה "הלב", בין השנים 1983–1984 דיבב את הנסיך גילעם ונסיך הפיות בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים", וב-1993 דיבב את וילדון סקוט בסדרת הטלוויזיה "אגדת פנג הלבן".
ביירון (סרט)

הפקה

בנובמבר 2002 הכריזה ג'יין טרנטר ממחלקת הדרמה ב-BBC על הזמנת הסרט שיופק על פי תסריט של ניק דיר ובבימויו של ג'וליאן פארינו. טום לאונרד מהדיילי טלגרף כתב על הפקת הסרט כי "זאת היא הדוגמה האחרונה של החברה להפיק דרמות תקופתיות שהן רלוונטיות לקהל המודרני". המפיקה הייתה רות' באומגרטן והמפיקות בפועל היו לורה מאקי, הילרי סלמון ואנדראה מילר.
השחקן ג'וני לי מילר אמר על הדמות שגילם כי דעתו על ביירון היא ש"הוא יכול היה להיות נחמד וחביב בצורה בלתי רגילה, אבל הוא יכול היה גם להיות די אכזרי כשהחליט על כך. אני בהחלט לא אהבתי את היחס שלו לחלק מהאנשים".
השחקנית קמילה פאוור אמרה על ליידי קרוליין לם ש"היא הייתה כמו אישה ילדה, פגיעה מאוד וגם עם כוח חיים עצום".

קבלה וביקורת

נתוני הרייטינג של הסרט בשידור הבכורה בערוץ BBC Two היו: 2.1 מיליון צופים (12% מכלל הצופים) ראו את החלק הראשון של הסרט, ו-1.8 מיליון צופים (11%) ראו את החלק השני.
ב-2005 אחרי הצגה מקדימה של הסרט בערוץ BBC America נכתב בניו יורק טיימס שהסרט "מצייר דמות סימפתית, לעיתים דיוקן רציני מבלי לטשטש על היהירות והגינונים שלו". על מילר נכתב שהוא "משלב במיומנות תשוקה חסרת מנוחה עם רגעים מרי-נפש של מודעות עצמית". אלכסנדר לרמן כתב באתר Screenonline של מכון הסרטים הבריטי ושיבח את הופעתו של מילר, באומרו שדמותו של ביירון בגילומו היא רגישה ורבת ניואנסים. פיטר קוקריין שכתב על גילום דמותו של ביירון על המסך, תיאר את מילר שהוא "מעולה בתפקיד הראשי; הביירון המוצלח ביותר על המסך".
ג'ני ביוון זכתה בפרס "Royal Television Society" על עיצוב התלבושות לתוכנית דרמה. ג'ון פול קלי היה מועמד לפרס בקטגוריית עיצוב ההפקה לתוכנית דרמה.
משה בצלאל אלתר

ביוגרפיה

נולד בשנת תרכ"ט (1869) בגור. היה בנו השני של האדמו"ר ה"שפת אמת". נולד בשבוע של פרשת ויקהל ולכן נקרא שמו על שם משה רבנו ובצלאל בן אורי המוזכרים בפרשה. היה חתנו של דודו הרב שמעון חיים אלתר. חי כל שנותיו בגורה קלוואריה ועסק בלימוד תורה בישיבת גור. היה ידוע כשקדן ומתמיד גדול ונחשב אחד מגדולי התורה בפולין. לאחר פטירת אביו השפת אמת הוא קיבל את מרותו המליאה של אחיו האמרי אמת שימש יד ימינו של אחיו האמרי אמת, אשר היה נעזר בו בעניינים שונים הנוגעים להנהגת עדתו הגדולה, ואף הכתירו כיורשו. בצוואתו הראשונה שנכתבה בשנת תרצ"ו (1936) כתב: "והנה העדה צריכה מנהיג. נמנה ונגמר אצלי להשאיר ההנהגה בידי אחי משה בצלאל שליט"א. הוא קשור אצלי בליבי ורוחי ונשמתי. הוא ימשיך לבכם לאבינו שבשמים... וימשיך חסד וברכה והצלחה מן השמים לטוב לכם כל הימים".
בתרפ"ה (1925) ביקר בארץ ישראל שם פגש את חסידי גור שהחלו לעלות ארצה באותה תקופה. בתרצ"ז (1939) עמד לעלות לארץ ישראל ואף קיבל סרטיפיקט, אך ויתר עליו לטובת נכדו. על צניעותו ניתן ללמוד מ"פתקה" שכתב לאחיו בשנת תרצ"ט (1939) עם הגיעו לגיל 70: "כאשר היה בדעת כבוד קודשו להורות אותי גדולות, ובעוונותי הרבים לא זכיתי לזה, מבוקשי על כל פנים - יאציל נא עלי רוח טהרה, רוח דעת ויראת שמיים לשוב בתשובה שלמה ולזכות להשיב לשולחי אמרי אמת כרצונו יתברך".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר יחד עם אחיו בעל ה"אמרי אמת" לוורשה. לאחר עזיבתו של אחיו את פולין ב-1940 הפך להיות הסמכות העליונה לחסידי גור בפולין. רבי משה בצלאל ואחיו רבי מנחם מנדל אלתר סיפקו משענת ותמיכה ליהודים בגטו. הם עודדו המשך לימוד התורה בתנאי החיים הקשים הן בקרב חסידי גור והן אצל חסידים אחרים. במכתב שכתב רבי מנחם מנדל והופץ בכמה גטאות בפולין הוא קרא לארגן שיעורי תורה בציבור, וציין כי התייעץ עם אחיו רבי משה בצלאל ושניהם החליטו ללמד שיעורי תורה בציבור. קיימות כמה עדויות על פעילותו הציבורית בתקופת השואה. הוא פסק שאין לבטל נישואין שכבר נקבעו. עדות אחרת מוסרת שתמך ביוזמה של חבורת ה"מתיסוביצים" להשיא צעירים, באמרו שזוהי מעלה באמונה ושיש מקור בתלמוד שמצווה זו עמדה לעזר לעם ישראל ממצרים. במקרה אחר פעל למניעת התנהגות לא נאותה של קבוצה מחסידי גור בגטו.
כמו רבנים אחרים, מצא גם רבי משה בצלאל עבודה בבית החרושת לנעליים של התעשיין הגרמני "שולץ" בניהולו של אברהם הנדל. על פי העדויות במשך רוב הזמן ישב רבי משה בצלאל ולמד, ורק כאשר ערכו הגרמנים ביקורת העמיד פנים שהוא דופק מסמרים בסוליות הנעליים. 
באחת מהביקורות נתפס ונלקח לאומשלגפלאץ יחד עם יהודים נוספים. ביומנו מתאר הלל זיידמן אירוע זה: "גם היום נתפסה אישיות דתית חשובה, ר' משה בצלאל אלתר, אחיו של האדמו"ר מגור. שוב השתדלו להצילו, שיגרו שליחים, הוציאו כספים, ר' אברהם הנדל נתן 8000 זהוב, ולאחר עמל ויגיעה החזירו אותו מן האומשלגפלאץ". באקציה הגדולה נלקח שוב לאומשלגפלאץ. על פי עדויות ניצולים מעשה זה עורר רעש גדול בגטו ורק בעזרת סיוע של אחד השוטרים היהודים הצליחו להוציאו מן הקרונות ברגע האחרון ממש. כעבור כמה ימים נתפס פעם נוספת ומשניסו לשחררו עוד פעם מן המשלוח סירב ואמר 'די'. באלול תש"ב (אוגוסט 1942) כשהוא בן 74 הובל רבי משה בצלאל אלתר לטרבלינקה ושם מת. 
תיאור אישיותו וקורותיו נכתבו והוצפנו בגטו. בתיאור זה מציין הכותב האלמוני כי רבי משה בצלאל נודע כצדיק שכל חייו קודש לתורה ולעבודת ה'. הוא תיאר את עבודתו בבית החרושת ואת שילוחו באקציה. הכותב סיפר כי כאשר נלקח בזמן האקציה הגדולה, הסביר כי למושג מת מצווה יש משמעות נוספת: "יש זמנים שגם ללכת למות זו מצווה. אם הולך האדם בשמחה לקיים את רצון ה' הרי הוא "מת מצוה"".
שמעון ליניאל

שמעון ליניאל (8 באוגוסט 1922 - 18 בפברואר 2009) היה פרסומאי ישראלי, מוותיקי ענף הפרסום בישראל, מייסד חברת הפרסום "ליניאל DDB" ("בינג ליניאל").

ביוגרפיה

נולד בשנת 1922 במגדבורג שבגרמניה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. היה חבר ב"הגנה", ולימים שירת בחיל הרפואה במשך 36 שנים.
בשנת 1935 החל את דרכו בעולם הפרסום כעובד במחלקת הפרסום של חברת "שמן". בשנת 1947 מונה למנהל מחלקת הפרסום של החברה. 
בשנת 1952 פרש משמן והצטרף כשותף ליונה בינג, שהיה הבעלים של "פרסום בינג" בחיפה, והמשרד נקרא "בינג ליניאל". הלקוח הראשון שלו היה חברת "שמן". באותו זמן היה "בינג ליניאל" משרד הפרסום החיפאי היחיד שעבד ברמה הארצית. המשרד גדל ובין לקוחותיו היו חברות גדולות במשק הישראלי, ובהן: בלו בנד תלמה (לימים יוניליוור וקנור), צים, נעלי המגפר, צמיגי אליאנס וחברת הבנייה דניה.
בשנת 1961 נפתח סניף של המשרד בתל אביב והוא קיבל את תקציבי הפרסום של חברות נוספות, בהן: פזגז, ההסתדרות, בנק אמריקאי ישראלי וחברת הביטוח מגדל חברה לביטוח. 
בשנת 1972 נכנס בנו, אפרים, לניהול המשרד. בשנת 1982 עבר אפרים ליניאל לפעול בתל אביב. בשנת 1992, עם הצטרפות המשרד לסוכנות הפרסום העולמית 'D.D.B', שונה שם המשרד ל"ליניאל D.D.B". עם השנים הצטרפו לקוחות נוספים, ובהן אשדר, צ'מפיון מוטורס וזוגלובק. 
בשנת 2000 הוחלט לסגור את הסניף החיפאי והלקוחות החיפאים הועברו למשרד התל אביבי. באותה שנה פרש שמעון ליניאל לגמלאות והשליטה המלאה על המשרד עברה לבנו אפרים. 
בשנת 2007 החליט אפרים ליניאל על סגירת המשרד. סגירת משרד פרסום פעיל ומצליח, בלי מכירתו או התמזגותו במשרד אחר, נחשבת צעד חריג בעולם הפרסום.
ליניאל היה נשוי לרבקה עד למותה ב-1996 ואב לשלושה.

פעילות ציבורית וחברתית

ליניאל עסק בפעילות ציבורית והתנדבותית ענפה, בעיקר בעירו חיפה. היה נשיא אגודת השוחרים של אוניברסיטת חיפה (1991–2001), חבר חבר הנאמנים וחבר כבוד בוועד המנהל של האוניברסיטה. 
כיהן כסגן יו"ר אגודת הידידים של בית החולים רמב"ם בחיפה, נשיא רוטרי חיפה ויו"ר עמותת "ילדינו בתנופה" (טיפול בילדים בסיכון) מטעם עיריית חיפה.  
הקים בחיפה בית ספר ערב לנוער דתי עובד ואת תנועת הספורט הדתית "אליצור" בחיפה. נמנה עם הנהלות חיפה ורייטי ישראל, אגודת ידידי ארץ ישראל היפה סניף חיפה, תזמורת חיפה וקרן חיפה. 
היה חבר בהנהלת מכון ויצמן. הקים את אגודת הידידים של בית לוינשטיין ברעננה וכיהן כיו"ר האגודה.
Meat Is Murder

כתיבה והקלטה

בעקבות האכזבה מהפקת באלבום הבכורה The Smiths, החליטו מוריסי וג'וני מאר להפיק את האלבום בעצמם בעזרת הטכנאי סטיבן סטריט, אותו פגשו ראשונה כאשר הקליטו את הסינגל Heaven Knows I'm Miserable Now.
Meat Is Murder הוא אלבום בוטה ופוליטי יותר מקודמו. הוא כולל שיר נושא המעודד לצמחונות, תיאור קליל של הלך הרוח הרפובליקני בשיר Nowhere Fast וביקורת על עונשים גופניים בשירים The Headmaster Ritual ו-Barbarism Begins at Home.
האלבום מתאפיין גם בגיוון מוזיקלי רחב יותר מקודמו, עם השפעות רוקבילי בשיר Rusholme Ruffians ופאנק בשיר Barbarism Begins at Home. לפני יציאת האלבום שיחררה הלהקה את הבי-סייד ?How Soon is Now כסינגל, ולמרות שהשיר לא הופיע במקור באלבום הוא התווסף אליו בהוצאות מאוחרות יותר.

הצלחה

לפני יציאת האלבום הוציאה לאור הלהקה את הסינגל Shakespeare's Sister שלא זכה להצלחה מרובה במצעדים ולא הופיע באלבום. גם That Joke Isn't Funny Anymore, הסינגל היחיד מתוך האלבום, לא נחל הצלחה והגיע למקום ה-49 בלבד במצעד הבריטי.
השיר ?How Soon Is Now, שיצא במקור כבי-סייד לסינגל William, It Was Really Nothing, התווסף להוצאות של Meat Is Murder בארצות הברית ובקנדה לאחר שצבר הצלחה במועדוני ריקודים ותחנות רדיו אלטרנטיביות בצפון אמריקה. השיר יצא לאור לבסוף כסינגל בפני עצמו בבריטניה והגיע למקום ה-24 במצעד.
שני שירים מתוך האלבום, Well I Wonder ו-What She Said, היו גם הם במקור בי-סיידים לסינגלים שונים.

עטיפה

על עטיפת האלבום מופיע צילום מ-1967 של חייל מארינס במלחמת וייטנאם שהכיתוב על קסדתו שונה מ-Make War Not Love ל-Meat Is Murder. בהוצאה הבריטית התמונה מופיעה בגדול על העטיפה, בעוד בהוצאה האמריקאית היא מופיעה בקטן ארבע פעמים.
התמונה המקורית הופיעה בסרטו של אמיל דה אנטוניו משנת 1968, "בשנת החזיר".
בילי בוש

ביוגרפיה

בוש נולד במנהטן והוא בוגר תואר ביחסים בינלאומיים. אביו ג'ונתן בוש הוא אחיו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ובן דודו הוא נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
בוש הוא החל את הקריירה שלו כמגיש בתחנת רדיו בניו המפשייר. ב-1997 החל להנחות שתי תוכניות רדיו בוושינגטון. ב-2003 הוא הנחה את הגרסה של רשת NBC לתוכנית עשינו עסק, והגיש את תוכנית החדשות "בוקר בניו יורק". הוא הגיש את מגזין חדשות הבידור "Access Hollywood" ובמסגרת תפקידו סיקר את אירועי "השטיח האדום" של טקס האוסקר, גלובוס הזהב והגראמי. בוש שימש ככתב של NBC באולימפיאדת אתונה (2004) וסיקר גם את אולימפיאדת החורף ב-2006 ואת אולימפיאדת בייג'ינג (2008). 
בוש הנחה את תוכנית המציאות "Grease: You're the One That I Want!" שבה הזוכים מככבים בתפקידים הראשיים במחזמר גריז. הוא הנחה גם מספר תחרויות יופי: ארבע פעמים את תחרות מיס תבל, שלוש פעמים את תחרות מיס ארצות הברית ופעם אחת את תחרות דוגמנית העל העולמית. כיום הוא מנחה בשעה השלישית של תוכנית הבוקר "The Today Show" של רשת NBC.
ב-2005 הוא נכלל ברשימת "עשרת הגברים האמריקאים" של מגזין אסקווייר. 
בשנת 2010 גילם קצין בקומדיה השחורה "פראי ועצבני" בכיכובה של ברוק שילדס. 
באוקטובר 2016, כחודש לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית, נחשף סרטון מ-2005 בו משוחח בוש לפני הקלטת התוכנית "Access Hollywood" עם המועמד הרפובליקני לנשיאות דונלד טראמפ; בסרטון נשמעו אמירות מעוררות מחלוקת של טראמפ הכוללות ביטויים גסים, על יחסו לנשים ועל ניסיונותיו להתחיל עם השחקנית אריאן זוקר, בעת שהשניים הצטלמו לתוכנית "ימי חיינו". בוש נשמע בסרטון צוחק על אמירותיו של טראמפ, ובעקבות זאת הוא התנצל, אך תדמיתו הציבורית נפגעה, ועלו דרישות לפטרו מ"The Today Show". ב-9 באוקטובר 2016 הושעה בוש מתוכנית הבוקר "The Today Show" וב-17 באוקטובר הוא פוטר.
בוש נשוי לסידני (מ-1998) ולהם שלוש בנות.
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים

היסטוריה

העבודות על קו הרכבת ועל התחנה התחילו במאי 2002. למרות פשיטת רגל של הקבלן שבנה את תחנת הרכבת במהלך העבודות, התחנה נפתחה במועד המתוכנן, ב-13 בספטמבר 2003, במקביל לפתיחה המחודשת של תחנת בית שמש.
בשנת 2017 נחנך במתחם הרכבת קניון ראשונים.

מבנה התחנה

בתחנה קיימים שני רציפים, ושתי מסילות המשרתות אותם. התחנה היא תחנת קצה והתנועה ממנה אפשרית מזרחה בלבד. הכניסה לתחנה והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות דרגנועים העובדים במקום.

שירות הרכבת בתחנה

בעבר שירות הרכבות בתחנה היה רחב יחסית וכלל רכבות אל תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב. בשנת 2011 עם חנוכתה של מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום, קוצר קו זה והרכבת סיימה את מסלולה בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. 
לאחר מכן התבצעו שינויים נוספים בקו הרכבת מהתחנה, והייתה יוצאת רכבת מדי שעה לרוב עד לתחנת הרכבת תל אביב מרכז. שמונה רכבות בשעות השיא, היו מגיעות עד לתחנת הרכבת נתניה.
החל מתחילת חודש אפריל 2018, בשל פיתוח הקו המהיר והחשמלי לירושלים, בוטל הקו הישיר מהתחנה לתל אביב וצפונה, והקו הפך לפרברי עד לתחנת הרכבת לוד במסגרתו יוצאת רכבת חד קומתית מדי שעה. הקו צפוי לחזור לפעילותו ברבעון האחרון של 2019.
יילוג'אקט (קומיקס)

ריטה ד'מארה

חליפת היילוג'אקט שכנה באחוזת האוונג'רס בעת שהותו של פים בחוף המערבי כיועץ המדעי של קבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי. הפושעת הזוטרה ריטה ד'מארה גנבה את החליפה מאחוזת האוונג'רס למטרותיה, ביצעה בה שינויים קלים אך הובסה בידי הצרעה כשנכנסה לפאניקה אחרי שכיווצה את עצמה. היא הוצאה מהכלא והצטרפה לקבוצת אדוני הרשע לתקופה קצרה, בה הובסו אחרי שהשתלטו על אחוזת האוונג'רס. כאשר הוצאה מהכלא בידי הפיקסר, ריטה סייעה לקבוצת האוונג'רס נגדו, וחמקה מחזרה למאסר. 
בעת ובה קבוצת האוונג'רס התפרקה, קפטן אמריקה הפעיל קריאת חירום לכל חברי האוונג'רס עקב מתקפה של הוד התפתחותו. ריטה קיבלה את הקריאה בגלל תלבושת היילוג'אקט שלה, וכאשר הגיעה לאחוזת האוונג'רס לכיבוי הקריאה, נאלצה לסייע בקרב נגד הוד התפתחותו. היא סייעה לקבוצת שומרי הגלקסיה מארץ-691 נגד קבוצת אדוני הרשע של דוקטור אוקטופוס באירועי "מלחמת האינסוף". היא הצטרפה לקבוצה בהרפתקאותיהם במאה ה-31 ופיתחה ידידות עם צ'ארלי-27 וניקי גולד, בטרם החליטה לשוב למאה ה-20 אחרי שנודע לה על אסון הקרב לאוונג'רס. כשחזרה להזהירם נהרגה ריטה בידי איירון מן, שפעל תחת השפעתו המרושעת של אימורטוס. במהלך אירועי "מלחמת הכאוס" הגנו ריטה ואוונג'רס מתים נוספים על חברי האוונג'רס הנוכחיים המורדמים מידי גרים ריפר ונקרה. לבסוף, ריטה, אמן החרבות, דת'קריי ודוקטור דרואיד הצליחו להימלט מעולם המתים, והוחיו. מיקומה הנוכחי לא ידוע.

דארן קרוס

לפני שעטה את חליפת היילוג'אקט היה דארן קרוס מיליונר ומנהל חברת "קרוס תעשיות טכנולוגיות". הוא אובחן כסובל ממחלת לב נדירה עקב עומס עבודה, והשתמש בקוצב לב גרעיני-אורגני נסיוני כדי להציל את חייו. הקוצב עבד, אך גרם ביצע מוטציה בדארן שהעצימה את יכולותיו הפיזיות, אם כי שימוש יתר בהן יגרום לשריפת לבו. דארן עבר השתלות לב שונות ללא הועיל, עד שחטף את ד"ר אריקה סונדהיים לעזרתו. איש הנמלה, שחיפש את ד"ר סונדהיים להצלת בתו קאסי, נכנס לקרב נגד קרוס שגרם לשריפת לבו. הוא הובל לניתוח השתלת לב שהופסק בידי איש הנמלה, שגרם למותו. 
בעלות קרוס תעשיות טכנולוגיות הוענקה לבנו אוגוסטין, ששימר את גופתו בהקפאה קריוגנית והחליט להביאו חזרה לחיים. אוגוסטין חטף את ד"ר סונדהיים, ובסיועו של קרוב המשפחה ויליאם קרוס/קרוספייר חטף את קאסי והשתיל את לבה בגופו של דארן. חלקיקי הפים שנספגו בלבה של קאסי העניקו לדארן את היכולת הלא-יציבה לשינוי גודלו, והוא נאלץ לברוח לאחר קרב נגד איש הנמלה כאשר התכווץ בטעות. כשיצא להציל את קאסי מאוחר יותר נלכד איש הנמלה בידי דארן, ויליאם ואוגוסטין. קאסי ובעלי-בריתו של איש הנמלה הגיעו למטה קרוס תעשיות טכנולוגיות והצילו את איש הנמלה, בקרב ובו אוגוסטין נפגע מפרץ אנרגיה תועה שנורה בידי ויליאם. בינתיים, איש הנמלה נעצר בידי סוכנות S.H.I.E.L.D, ודארן גילה אודות מעבדה מיקרוסקופית בתוך קסדת איש הנמלה. בניסיון להציל את בנו הוא חטף את ראש ביצה למעבדה והורה לו להציל את בנו, ובשיטוטיו בתוכה מצא חליפת שריון "יילוג'אקט" ניסיונית שנבנתה בידי האנק פים. הוא לקח את חליפת השריון לעצמו, הכריז על עצמו כיילוג'אקט החדש ותקף מאוחר יותר את איש הנמלה בבית המשפט.
A Course of Pure Mathematics

סקירה

הספר נועד לעזור בהחייאת לימודי המתמטיקה בממלכה המאוחדת, וביתר ספציפיות באוניברסיטת קיימברידג' (בה לימד הארדי) ובמוסדות המכינים ללימודי מתמטיקה גבוהה. הספר מכוון בדיוק לסטודנטים ב "רמת מלגה" - אלו הנמצאים ב-20% - 10% העליונים ביכולתם המתמטית. הארדי עצמו לא נמשך במקור אל המתמטיקה, והוא ראה בלימודיה בעיקר דרך להבסת הסטודנטים אחרים. הוא התמיד בדרך זו בנחישות ואף קיבל מלגה ללימודיו. לעומת זאת, מאוחר יותר בחייו נודע הארדי כמתמטיקאי הרואה במתמטיקה אומנות בעלת ערך רב כשלעצמה, ואף קרא להעדיף את העיסוק בה כשלעצמו על פי עיסוקים שנועדו לצורכי מדעים אחרים. את השקפתו מתאר הארדי בספרו המפורסם התנצלותו של מתמטיקאי.
הספר עשיר מאוד מבחינה מתמטית, ולצד העיסוק באנליזה הוא מכיל תוצאות רבות מתחומי מתמטיקה אחרים, כדוגמת האלגברה ובמיוחד תורת המספרים. הספר נחשב למצטיין בהצגת הקשר בין התחומים האלו לבין האנליזה המתמטית הבסיסית, תוך כדי הקפדה על הריגורזיות של ההוכחות, לצד הסבר מעמיק.
על אף שהספר שינה את האופן בו הנושא נלמד באוניברסיטאות האנגליות (ובמיוחד בקיימברידג'), תוכנו גם משקף את התקופה בה הוא נכתב. הספר חוקר את תורת המספרים, ומחברו בונה את המספרים הממשיים תאורטית. הספר עוסק במידה ראויה בחשבון הדיפרנציאלי והאינטרלי של משתנה יחיד, בנושאי הסדרות וטורי המספרים, בפונקציות הטריגונומטריות, האקספוננציאליות והלוגריתמיות, ואף בחלק מן האנליזה המרוכבת, אך מאידך הוא איננו כולל התייחסות ישירה לתורת הקבוצות, לפונקציות מרובות משתנים או לאנליזה וקטורית. כל פרק מן פרקי הספר מכיל בעיות רבות ומעניינות שחלק גדול מהן ידרוש מאמץ רב מן הקורא.
הארדי משלב את ההתלהבות של מיסיונר עם הדיוק של מתמטיקאי טהור בהצגתו את הרעיונות היסודיים של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, של התכונות של סדרות אינסופיות ושל תחומים אחרים הכוללים את מושג הגבול. תיאורו של הארדי את האנליזה המודרנית בר תוקף כיום לא פחות מאשר בזמן שנכתב לראשונה: סטודנטים יגלו שהסגנון המעמיק והאנרגטי של הספר הוא כזה שמחברים מודרניים מתקרבים אליו לעיתים רחוקות.

פרקי הספר

הספר מחולק לפרקים, כאשר בכל פרק יש חלוקה נוספת של הנושאים. אלו פרקי הספר:
I. REAL VARIABLES
II. FUNCTIONS OF REAL VARIABLES
III. COMPLEX NUMBERS
IV. LIMITS OF FUNCTIONS OF A POSITIVE INTEGRAL VARIABLE
V. LIMITS OF FUNCTIONS OF A CONTINUOUS VARIABLE. CONTINUOUS AND DISCONTINUOUS FUNCTIONS
VI. DERIVATIVES AND INTEGRALS
VII. ADDITIONAL THEOREMS IN THE DIFFERENTIAL AND INTEGRAL CALCULUS
VIII. THE CONVERGENCE OF INFINITE SERIES AND INFINITE INTEGRALS
IX. THE LOGARITHMIC, EXPONENTIAL AND CIRCULAR FUNCTIONS OF A REAL VARIABLE
X. THE GENERAL THEORY OF THE LOGARITHMIC, EXPONENTIAL AND CIRCULAR FUNCTIONS
Appendices
INDEX
רג'ה די ונריה ריאלה

רג'ה די ונריה ריאלה (באיטלקית: reggia di Venaria Reale) הוא אחד המעונות המלכותיים של בית סבויה בפיימונטה. הוא נמצא בעיירה ונריה ריאלה המרוחקת כ-8 קילומטרים צפונית-מערבית לטורינו. משערים כי תוכנן להיות כדוגמת ארמון ורסאי בפריז שבצרפת. ה"ארמון המלוכה של ונריה המלכותית", תרגום שם המקום בעברית, תוכנן ונבנה תוך פרק זמן קצר, על ידי האדריכל "אמדאו די קסטלמונטה" (Amedeo di Castellamonte). יוזם הבנייה של הארמון היה הדוכס "קרלו אמנואלה ה-2" (Carlo Emanuele II) שתכנן כי הארמון יהיה בסיס יציאה לציד בגבעות הבוּר באזור טורינו. בלטינית נקרא הארמון: "ציד באמנות ונטוריה (venatoria)".
בשנת 1999 יזמה הקהילה האירופאית תוכנית לשיקומו של המקום. לאחר השקעה ניכבדה, שוחזר הארמון בחלקו הגדול והוא נפתח לציבור בשנת 2007. פעולת השיחזור הייתה מהיקרות שבהן נשאה הקהילה האירופאית והאתר עומד להיות מרכז תיירות חשוב באירופה.

תיאור הקומפלקס

מלבד המבנים שתוכננו למכלול הארמון, נקבע כי שטח של 60,000 מ"ר (piano calpestabile), כולל הפארק ההיסטורי של "ונריה", יוגדר בתור התחום של הארמון כך שסדר הגודל של המתחם יבטא ישירות את "הבשורה הקדושה" (Santissima Annunziata) בית סבויה.
הכפר הקטן של הארמון כלל בתוכו את הארמונות וכן את בתיהם של משרתי הארמון ואפילו סתם אזרחים רגילים, עד שניתן לו מעמד עירוני עצמאי בחבל טורינו.
מקומו של הארמון נבחר עקב קרבתו למרחבי היער הטבעי. מרחבים, שכונו בשם " באל פאסה" שפרושו ה"כפר היפה", שיכלו לשמש בתור אתר שעשועים.
תחומים אלה השתרעו על פני שטח של מאות קילומטרים ממורדות הרי האלפים עד למבואות העיר טורינו.
הכניסה למרחב הארמון היא דרך חצר מפוארת. במרכז החצר מוצבת מזרקה בעל צורה של צבי. החזית המרכזית של המבנה בנויה מטיח ובו מוטבעות צורות של כונכיות ופירות. אלה מתגלות בצד השמאלי של החזית, ומבדילות בין החלק שנבנה במאה ה-17 לבין החלק שנבנה במאה ה-18 על "אמדאו די קסטלמונטה".
בחלק הימני של הארמון באה לידי ביטוי יצירתו של האדריכל השני שהיה שותף לבניית הארמון "מיכלאנג'לו גרובה". הוא שילב בין שני הצריחים על גג "מנסרט" (Mansart), המכוסים רעפים, מרוצפים עם לבנים בצורת מחומשים, עשויים קרמיקה, גלריה גדולה מהמאה ה-20, גלריית "דיאנה".
הגינה היפה, בסגנון איטלקי, מחולקת לשלוש טרסות, המשתלבות אחת בשנייה, בגרם מדרגות מעוצב ובנוי כדוגמת צריח השעון בחצר הקדמית. בגינה נכללת המזרקה של הרקולס ותיאטרון.
בשנת 1693 חיילים צרפתים פגעו באחדים ממבנה הארמון, אך אלה שוקמו בצל התותחים הצרפתים.
לאחר מותו של האדריכל מיכלאנג'לו גרובה בשנת 1713, הגיע לארמון האדריכל פיליפּוֹ יוּבָרָה. הוא בנה את הגלריה הגדולה והכנסייה של סנט אומברטו. הכנסייה שולבה בין הארמונות. היא נבנתה בסגנון "trompe-l'oeil". בפנים המבנים הושלמו האורוות. בחזית נשמר הסגנון הצרפתי.
העבודות האחרונות הושלמו במחצית השנייה של המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 עם בניית המדרגות העולות למעון של דיאנה והגלריה של סנט אומברטו.
קיסמו של הארמון פג, כאשר תשומת הלב עברה למעון הציד הגדול של סטופיניג'י.
הארמון נשכח על ידי בית סבויה וכך מחנה הצבא והגלריות היו לביזה בידי תושבי המקום וחיילים שהגיעו למקום עד למלחמת העולם השנייה.
יחסי מקדוניה הצפונית–קזחסטן

היסטוריה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת קזחסטן לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית כוננו ב-1995, מספר שנים לאחר קבלת העצמאות של שתי המדינות - מקדוניה הצפונית מיוגוסלביה ב-1991 וקזחסטן מברית המועצות ב-1992. שגריר לא תושב למקדוניה הצפונית מקזחסטן מונה ב-2013.
שווי הסחר הכולל שבין המדינות הוערך בשנת 2018 בשווי 1.5 מיליון דולר אמריקאי.
פרדוקס שיקום השירות

פרדוקס השירות (או פרדוקס שיקום השירות) הוא תאוריה מתחום השיווק ושירות לקוחות, ולפיה כאשר התעורר מצב של כשל שירות אצל נותן שירות, ונותן השירות פעל באופן מיידי ומשביע רצון על מנת לשקם את אותו הכשל, סביר שיווצר מצב שהלקוח יהיה מרוצה אף יותר מלקוח אחר שקיבל שירות טוב מלכתחילה. משמע, שלקוחות הכועסים על כשל שירותי כלשהו, בעזרת שיקום נכון ומשביע רצון של השירות יכולים להפוך ללקוחות נאמנים מאוד של הארגון שבו אירע הכשל.
מנגד, ישנם מחקרים המראים כי "פרדוקס שיקום השירות" לא תמיד מתקיים. יש הטוענים שעל מנת שהפרדוקס יתקיים, הכשל צריך להיות מושפע מגורמים חיצוניים שאינם בשליטת נותן השירות או שהכשל אינו מתקיים באופן שיטתי. בכל מקרה, שיקום כשל שכזה חיוני לשם השגת שביעות רצון של הלקוח.
מסגד סידנא עומר

היסטוריה

המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון.
לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488:
היה הבית ההוא של יהודי אחד ומפני קטטה ומחלוקת שהיה לו עם היהודים נעשה ישמעאל, ובראות אימו כי בנה המיר דתו על כל הכעסים שהכעיסוהו היהודים עמדה והקדישה את ביתה אשר בחצרת בית הכנסת לבית תרפות של ישמעאלים ולעשות בו מוסקיטה להנקם מן היהודים.
— א. יערי, אגרות ארץ ישראל, בעמ' 129.
לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו. 
במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974.
למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית. הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין. חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה.