הסטת סחר

הסטת סחר (באנגלית: Trade diversion) היא שינוי בדפוסי סחר בין מדינות כתוצאה מתהליכי אינטגרציה כלכליים. הסטת סחר באה לידי ביטוי כאשר הסחר מוסט ממקור ייצור יעיל יותר הנמצא מחוץ לאזור הסחר החופשי למקור ייצור יעיל פחות בתוך אזור הסחר החופשי.

התפתחות המושג

מושג הסטת סחר נטבע לראשונה בשנת 1950 על ידי הכלכלן היידוע ג'ייקוב וינר (Jacob Viner) בספרו "The Customs Union Issue". וינר טוען בספרו כי איחוד מכסים בין שתי מדינות יכול לגרום ליצירת סחר או הסטת סחר. עוד נטען על ידי וינר, כי יצירת סחר מגדילה את הרווחה במדינה שבה היא מתרחשת, לעומת הסטת הסחר אשר גורמת לירידה ברווחה. ההבחנה של וינר הייתה היסוד לניתוח ההשלכות על הרווחה כתוצאה מאיחוד מכסים.
במשך השנים התאוריה של וינר שונתה והורחבה על ידי כלכלנים שונים שאחד הבולטים שבהם הוא ריצ'רד ליפסי (Richard G. Lipsey). בשונה מהניתוח של וינר טען ליפסי כי הסטת הסחר יכולה לגרום גם לירידה ברווחה אך גם לעלייה ברווחה וזאת אם משכללים את השפעות הצריכה בחישובי הרווחה.

כיצד נוצרת הסטת סחר

כתוצאה מאינטגרציה כלכלית (איחוד מכסים, אזור סחר חופשי ו/או הסכם העדפה) בין שתי מדינות או יותר מוסט הייבוא ממדינה שאינה שותפה לאינטגרציה הכלכלית למדינה השותפה בה. דוגמה: למדינה א' יש מדיניות מכס אחידה (נניח 100%) כלפי מדינה ב' ומדינה ג'. מדינה א' מייבאת מוצר X ממדינה ב' בגלל היתרון היחסי שיש למדינה ב' בייצור מוצר זה על פני מדינה א' ומדינה ג'. אולם, לאחר שמדינה א' נכנסת לאינטגרציה כלכלית עם מדינה ג' המכס על מוצר X יורד וכתוצאה מכך זול יותר לייבא את מוצר X ממדינה ג' מאשר ממדינה ב'. כעת כאשר זול יותר לייבא את המוצר X ממדינה ג', יוסט הסחר (הייבוא) של מדינה א' ממדינה ב' למדינה ג' בגלל שהמחיר הזול יותר. מדינה א' מייבאת כעת ממקור יקר יותר (מדינה ג') לעומת האפשרות לסחור עם מקור זול יותר (מדינה ב') שיש לו יתרון יחסי (על פי מודל ריקארדו).

השפעות הסטת סחר על הרווחה

שכלול ההשפעות החיוביות והשליליות של הסטת הסחר יביא לידי ביטוי את מידת ההשפעה של הסטת הסחר על הרווחה במדינה המייבאת. אם כך, הסטת סחר יכולה לגרום במקרים מסוימים לירידה ברווחה של המדינה המייבאת, אולם ישנם מקרים שבהם הסטת סחר תגרום לעלייה ברווחה של המדינה המייבאת. הקביעה אם הרווחה של מדינה תגדל או תרד בעקבות הסטת הסחר תלויה ברמת ההפרש בין מחיר הייצור המקורי של מוצר המיובא במדינות השותפות בהסכם הסחר לבין המחיר הקיים בשאר המדינות שאינן חברות בהסכם הסחר עם המדינה המייבאת. ככל שההפרש גדול יותר, כך הסיכוי שהרווחה תרד גדל.

דוגמאות להסטת סחר

דוגמה להסטת סחר ניתן למצוא בייבוא של פרי הדר למדינות החברות באיחוד האירופאי. עד שנת 1986 נהגו מדינות האיחוד האירופאי לייבא פרות הדר ממדינות שונות באגן הים התיכון. אולם, משנת 1986 משצורפה ספרד לאיחוד האירופאי החלו מדינות האיחוד האירופאי לייבא את פרי ההדר בעיקר מספרד וזאת בגלל שהמכסים של הייבוא ממנה הורדו בהתאם להיותה חברה באיחוד האירופאי. בדוגמה זו ניתן לראות כיצד הסחר של האיחוד האירופאי בפרי ההדר הוסט ממדינות שונות באגן הים התיכון שאינן חברות באיחוד לספרד שנכנסה להסכם סחר עם האיחוד האירופאי עקב ההצטרפות לשורותיו.
דוגמה נוספת להסטת סחר ניתן למצוא במסחר בכבשים בין בריטניה לניו זילנד. לפני הצטרפות בריטניה לאיחוד האירופאי היה עיקר ייבוא הכבשים מניו זילנד, היצרן הזול ביותר. אולם, משהצטרפה בריטניה לאיחוד וכאשר קיבלה את מדיניות הורדת המכסים בין המדינות החברות בו, היה זול יותר לייבא כבשים מצרפת. עיקר ייבוא הכבשים הוסט מניו זילנד לצרפת למרות שמחיר המקור אצל האחרונה אינו זול יותר מניו זילנד. לפיכך, הסחר הוסט וביטל את עיקרון היתרון היחסי ולכן גם את יעילות המשק היות שהיה יכול להיות מסחר וייצור יעיל יותר.