יותר חשמל פחות עמל

יותר חשמל פחות עמל היא סיסמת פרסום אחת מני רבות שליוו את מסעות הפרסום של חברת החשמל, מיום הקמתה ועד עצם היום הזה. סיסמה זו, שהפכה במשך השנים למטבע לשון שגורה, הייתה רווחת במחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר שחברת החשמל הולאמה על ידי מדינת ישראל. תכליתה של הסיסמה באותה עת הייתה לעודד צריכה מוגברת של חשמל כמו גם צריכה של מוצרי חשמל למיניהם "שאינם בגדר חלום" ושהשימוש בהם "נוח, חסכוני ובריא".
הפרסומים השונים שהפיקה החברה במהלך השנים מצביעים על השינויים שחלו במגמות הייצור והצריכה של החשמל בארץ ישראל  ומשקפים במידה כזו או אחרת את המצב הכלכלי של המשק בתקופות שונות. דוגמאות בולטות לכך הן הפרסומים "תוציא את השטקר ! המים רותחים " ו"לי אכפת מכל וואט",  שקראו לחיסכון בצריכת החשמל תוך שיקוף של המציאות הכלכלית הקשה והמיתון העמוק שבהם הייתה נתונה ישראל בשנים 1966-1967.
אם בעשורים השונים, נסתה חברת החשמל לשכנע את הציבור לצרוך חשמל רב, או לחסוך בו בהתאם לנסיבות, הרי שבשנות ה-תשעים, הפך הצרכן לגורם חשוב בעל זכויות באשר לאיכות השירות שלה הוא זכאי באמצעות מסרים  בסגון "אם אנחנו מאחרים, אנחנו משלמים" ו"תודה בפעם השלישית".

המודעות הראשונות

בשנת 1921 קיבל פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל, מהמנדט הבריטי, 2 זכיונות, שהראשון שבהם התייחס לנפת יפו שעל בסיסו נוסדה "חברת החשמל ליפו". בשנת 1923 נפתחה תחנת הכוח הראשונה, שסיפקה חשמל לעיר יפו ולתל אביב. התחנה ייצרה בשלב ראשון 300 קילוואט חשמל. ביוני 1923 הוארו לראשונה רחובות אלנבי ונחלת בנימין בתל אביב, ובנובמבר 1923 הוארו שדרות המלך ג'ורג' (כיום שדרות ירושלים ביפו. 

כבר ב-10 ביוני 1923, פרסמה 'חברת החשמל ליפו', מודעה גדולה שהתנוססה על השער של עיתון הארץ, שבה היא מבשרת לקוראיה כי "תתחיל בקרוב להספיק זרם חשמלי" לתושבי העיר. בהמשך פנתה לקוראים בזו הלשון:"הרוצים לקבל זרם צריכים לפנות למשרד החברה בתחנת החשמל". פירוט שעות הקבלה לשירות פורסם בהמשך המודעה ולסיום הוזהרו תושבי העיר כי "שום אינסטלציה פנימית לא תחובר אל רשת החברה בטרם שתיבחן על ידה" וכי "החיבורים אל הרשת ייעשו לפי סדר קבלת הבקשות".

ההיענות למודעה

בעקבות פרסום המודעה, התפתו רבים לגשת למשרד של חברת החשמל ששכן ברחוב החשמל 16 בתל אביב, ובחנו את האפשרות לחבר את דירותיהם לרשת החשמל שזה עתה הגיחה לעולם. בן ציון דיקובסקי, מנהל המחלקה המסחרית של החברה באותה עת, תיעד בספר זיכרונותיו, "ימי אור" את הנהירה למשרדי חברת החשמל לאחר פרסום המודעה: "באותם ימים החלה התעוררות, ואנשים החלו להגיע למשרד שלנו... היה לנו שם חדר אחד גדול ובו ישבו המהנדסים שתיכננו את חיבורי החשמל לבתים ואת הקווים החדשים ברחובות ופקידים שקיבלו את הזמנות החשמל".

יחצ"נות ובטיחות

חברת החשמל לא הסתפקה בפרסום מודעות בעיתונים והחלה לנסות לגייס צרכנים ידוענים שישמשו מודל לחיקוי בקרב אנשיי החברה הגבוהה בתל אביב. "תפקידי היה להפיץ תודעת השימוש בחשמל בין התושבים. הצרכן הראשון שהחתמתי אותו על חוזה לאספקת חשמל היה מאיר דיזנגוף, או יותר נכון - אשתו", כתב דיקובסקי בספרו "ימי אור". הוא תיאר את מפגשו עם הגברת צינה דיזנגוף ואת השיחה שניהלו "על תה ועוגה" במילים הבאות: "כל זמן השיחה הייתי במתח - האם היא תסכים להזמין אספקת חשמל מאתנו?" ..."לא הייתי צריך לעמול הרבה לשכנע את הגברת בחיוניות המפעל הציוני הזה, ובסוף אותו מפגש יצאתי מביתה כשבכיסי חוזה האספקה הראשון בתל אביב". 

בשנת 1929, החלה החברה לפרסם בעיתונות מודעות בנושאי בטיחות המזהירות את אזרחי העיר חיפה מפני הסכנות הכרוכות בטיפוס על עמודי חשמל ומפני קשירת עגלות וחמורים לעמודים הללו.

תחרות סיסמאות

בתחילת שנות ה-60 כושר הייצור של חברת החשמל היה גבוה משיעור הצריכה, לפיכך החליטה החברה לקיים תחרות נושאת פרסים שנושאה "המצאת סיסמה קצרה וקולעת שתבטא את יתרונות השימוש בחשמל". ב-21 בפברואר 1961, פרסמה חברת החשמל במעריב מודעה המזמינה את הציבור להשתתף בתחרות שאת תוצאותיה, פרסמו מאוחר יותר במודעה נוספת שבה הופיעו שמותיהם של שלושת הזוכים במקומות הראשונים. את הסיסמה שהייתה במקום הראשון יותר חשמל פחות עמל הגה יעקב שלמצין מנתניה, שזכה בתנור חשמלי.