google/wiki40b huggingface dataset:
ריימונד מק'ליין

ראשית חייו

ריימונד מק'ליין נולד במחוז וושינגטון, קנטקי, לתומאס ולוסטה מק'ליין. הוא סיים את לימודיו במכללת עסקים היל אוקלהומה סיטי ב-1909, ולאחר מכן עבד בתור פקיד נדל"ן במשרד, ולאחר מכן עבד כעורך תקצירים. בו זמנית הוא הצטרף בשנת 1912 למשמר הלאומי של אוקלהומה, והגיע בו לדרגת סמל.
בדצמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה (אם כי ארצות הברית הייתה עדיין נייטרלית בשלב זה), הוא קיבל דרגת קצונה, של לוטננט משנה במשמר הלאומי של אוקלהומה, אחרי שהוא למד בבית הספר של הרובאים בפורט סיל, אוקלהומה. בשנה לאחר מכן הוא קודם שוב לדרגת לוטננט. בעקבות המשלחת נגד פנצ'ו וייה בשנת 1916, הוא שירת על גבול מקסיקו.
לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917, שימש ריימונד כמפקד פלוגת מקלעים בדיוויזיה ה-36, ולחם עמה בחזית המערבית עם חיל המשלוח האמריקאי (AEF) תחת הגנרל ג'ון פרשינג עד 1919. לאחר החזרה הביתה, הוא המשיך את שירותו במשמר הלאומי של אוקלהומה, ולאחר מכן חזר לקריירה העסקית.
בשנת 1937, בזמן שקידם את הקריירה שלו בעסקים, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל במשמר הלאומי של אוקלהומה, והשתתף בקורס פיקוד ומטה של הצבא בפורט לוונוורת', קנזס. לאחר לימודיו הוא הוצב בדיוויזיה ה-45, אשר כללה את כוחות המשמר הלאומי של אוקלהומה. בספטמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה ה-45.

מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פיקד על הארטילריה של הדיוויזיה ה-45, ופיקד עליה במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי–אוגוסט 1943, שם הוא קיבל את צלב השירות המצוין. לאחר מכן הוא פיקד על הארטילריה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר, בשלבים המוקדמים של המערכה האיטלקית, ולאחר מכן הוא נשלח לאנגליה. במהלך המערכה בנורמנדי באוגוסט 1944, מק'ליין קיבל לזמן קצר את הפיקוד על הדיוויזיה ה-90, אשר סבלה מבעיות פיקוד. מק'ליין הוביל את הדיוויזיה בלחימה ברחבי צרפת ובקרבות מפריז אל הריין, כחלק מקרבות החזית המערבית. באוקטובר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-19, ופיקד עליו עד סוף המלחמה. בכך הוא היה איש המשמר הלאומי שפיקד על גיס בקרב במהלך מלחמת העולם השנייה.

לאחר המלחמה

כהוקרה על שירותו המהולל במלחמה, הוא קיבל דרגת קבע של בריגדיר גנרל, ומאוחר יותר הוא הפך לחשב של הצבא, והיה המבקר הראשון של הצבא. בזמן מותו ב-14 בדצמבר 1954 הוא כיהן בוועדת האימונים לביטחון לאומי של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
היפיאס (טיראן)

היפיאס היה טיראן אתונאי, שלט לאחר מות אביו פייסיסטראטוס, יחד עם אחיו היפרכוס. ולאחר רציחתו של זה, שלט לבדו עד גירושו.

רקע משפחתי

פייסיסטראטוס שלט באתונה שלוש פעמים בתורת טיראן. שלושה בנים היו לו היפיאס הבכור, היפרכוס, ותטלוס, שהיה בנו מאשה ארגאית. לאחר מותו הפכו היפיאס והיפרכוס לשליטים. תטלוס היה עדיין צעיר.
היפיאס היה הפיקח יותר מביניהם. היפרכוס היה אוהב תרבות והזמין משוררים לעיר. ותטלוס היה אלים ופראי מטבעו. תוקידידס כותב שהיפיאס נקרא כך על שם סבו, אביו של פייסיסטראטוס. כמו כן הוא כותב שהיפיאס נישא למירסיני בת קאליאס, ושזו ילדה לו חמישה בנים. תוקידידס טוען גם שהיפיאס היה למעשה השליט בעיר, וכי היפרכוס זכה לפרסום אך בשל סופו המר.

רצח היפרכוס

ישנה מחלוקת אודות הסיבה לרציחתו של היפרכוס בידי הארמודיוס ואריסטוגיטון, במהלך חג הפאנאתנאיה של שנת 514 לפנה"ס. תוקידידס והרודוטוס טוענים שהיפרכוס העליב את הארמודיוס, על ידי כך שמנע מאחותו לשאת סל במהלך החג. לפיכך ארגן הארמודיוס יחד עם ידידו אריסטוגיטון קשר נגד הטיראנים. הם תכננו לבצע את הרצח במהלך החג, משום שהיה זה היום היחיד בו נשיאת סכין לא נחשבה לחריגה. אריסטו לעומת זאת סבור שהרקע לרצח היה יריבות אישית בין תטלוס להארמודיוס. 
השניים ארבו להיפיאס בעת ששהה מחוץ לעיר, ותכנן את החג. אולם לפתע ראו את אחד מהקושרים משוחח בידידות עם היפיאס, ועל כן סברו שסודם התגלה. זועמים הם רצו אל תוך העיר, ודקרו למוות את היפרכוס. הארמודיוס נהרג מיד בידי שומרי ראשו של היפרכוס. אולם אריסטוגיטון נמלט, אך נתפס מאוחר יותר, ועונה בידי היפיאס כדי להוציא ממנו שמות של קושרים נוספים. אריסטו מספר שאריסטוגיטון שרצה להיגאל מייסוריו הצליח לגרום להיפיאס ללחוץ את ידו, ואז לעג לו על כך שהוא לוחץ את ידי רוצח אחיו. היפיאס נתקף זעם ודקר אותו למוות.

לאחר הרצח

לאחר רצח אחיו הפך היפיאס לחשדן ואכזרי. הוא חדל לתת אמון באיש, והכין לעצמו מקומות מחבוא. הוא הוציא להורג רבים שנחשדו בשותפות לקשר, והגלה רבים. אולם קבוצת אריסטוקרטים תחת הנהגתו של קלייסתנס, ממשפחת האלקמיונידים. התקוממה נגד שלטונו, המרד נכשל כיוון שהמורדים לא קיבלו את התמיכה שציפו לה, והם נמלטו ויצאו לגלות.

ההתערבות הספרטנית

האלקמאיונידים שיחדו את האורקל מדלפי, כדי שתאמר לכל ספרטני שיבוא לשאול דבר מה: "שחררו את אתונה!" קלאומנס הראשון מלך ספרטה, השתכנע לבסוף להתערב בענייני אתונה. אם כי מטעמים פוליטיים, היפיאס היה בעל ברית של ארגוס, אויבתה המושבעת של ספרטה. מלבד זאת הפלת הטיראניה באתונה יכלה להקים אולי משטר חדש על פי עקרונות המשטר הספרטני. 
כוח ספרטני קטן תחת פיקודו של אנחימוליוס נשלח לאתונה. היפיאס הזעיק את בן בריתו התסאלי קינאס, שהגיע עם 1,000 פרשים מאומנים יפה לעזרתו. תומכי היפיאס הזדרזו והכינו את האזור כך שיתאים לקרב פרשים. הספרטנים הותקפו בהפתעה והובסו על נקלה, אנחימוליוס עצמו נהרג. אולם שנה לאחר מכן הגיע קלאומנס עצמו לאתונה בראש חיל גדול. התסאלים נמלטו לאחר שאיבדו 40 איש. 
הספרטנים הטילו מצור על אתונה, אולם היפיאס התכונן יפה למצור, בעוד שהספרטנים לא היו מוכנים למצור ארוך. אולם היפיאס טעה כאשר שלח את ילדיו מחוץ לעיר, בחושבו שכך יציל אותם. הילדים נתפסו בידי הספרטנים שאיימו לרצוח אותם אם היפיאס לא יעזוב את העיר. כדי להצל את חיי ילדיו קיבל היפיאס את התנאים ועזב את העיר.

היפיאס אצל הפרסים

היפיאס נמלט אל פרס, אל המלך דריווש הראשון. הוא הציע את עזרתו במסע המלחמה שדריווש תכנן, ובחר את מישור מרתון כמקום נחיתת הכוחות הפרסיים תחת פיקודו של דאטיס. הפרסים הבטיחו לו שיחזירו אותו לשלטון באתונה, אולם האתונאים הביסו אותם בקרב מרתון, ושמו לאל את שאיפותיו.
פול מודריץ'

פרטים ביוגרפיים

פול מודריץ' נולד בראטון, עיירת פועלים בצפון מדינת ניו מקסיקו כבן ללורנס ולמרגרט מודריץ'. האב, בעל שורשים קרואטיים שגדל בין כורי פחם במדינת קולורדו, היה למורה לביולוגיה בתיכון העירוני של רייטון ומאמן פוטבול. פול מודריץ' התעניין במדעי החיים ובכימיה מילדותו, וכשהיה נער עודד אותו אביו שיעסוק בעתיד בחקר ה-DNA. בשנת 1973, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד.

מחקר

בשנת 1976 הצטרף מודריץ' לאוניברסיטת דיוק. עבודת המחקר העיקרית שלו מתמקדת בתיקון DNA ובתיקון אי התאמה ב-DNA .
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנקאר על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי. מודריץ' ביצע ניסויים ביוכימיים על מנת ללמוד את תיקון אי ההתאמה בחיידק אי קולי. 
בטקס הכרזת זכייתם בנובל, הסבירו נציגי ועדת הפרס ש"עבודתם סיפקה ידע בסיסי לגבי האופן שבו פועל התא החי וזו שימשה, בין היתר, לפיתוחם של טיפולים חדשים בסרטן".
פול מודריץ' נשוי לוויקרס ברדט.

פרסים

מלבד זכייתו בפרס נובל לכימיה, מודריץ' הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר האקדמיה הלאומית למדעים.
מוטי גולני

פרופסור מוטי גולני (נולד ב-3 בדצמבר 1954) הוא היסטוריון ישראלי של תקופת המנדט ומדינת ישראל.

ביוגרפיה

גולני הוא בן קיבוץ גבעת ברנר, תושב גבעת אלה. תואר ראשון עשה ביחסים בינלאומיים, כולל חטיבות בהיסטוריה של עם ישראל, גאוגרפיה ויהדות זמננו. בשנים 1985-1988 כיהן כמנהל מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, גוף בת של יד יצחק בן-צבי המתמחה בסיורים ובסמינרים לימודיים בירושלים, בעיקר לנוער. גולני המשיך לתואר השני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. הוא כתב עבודת גמר בהדרכתם של פרופסור יואב גלבר ופרופסור גדעון שמעוני על 'הנהגת היישוב ושאלת ירושלים בשנים 1949-1937'. העבודה ראתה אור במסגרת סדרת הספרים של האוניברסיטה המשודרת (ציון בציונות, 1992). בשנים 1986-1985 היה גולני עוזר ההוראה של פרופסור גבריאל כהן באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים ב-1990 באוניברסיטה העברית.
את תואר הדוקטור אותו קיבל ב-1993 עשה גולני בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטור עסקה בדרכה של ישראל למלחמת סיני ובמלחמת סיני, 1956, עצמה. המחקר נעשה בשיתוף מחלקת ההיסטוריה של צה"ל ובהמשך פורסם בשני כרכים (תהיה מלחמה בקיץ.., 1997). מדובר במחקר כולל ראשון על מלחמה ישראלית. מחקר שיש בו היבטים מדיניים, פוליטיים וצבאיים. המחקר ראה אור גם באנגלית ובצרפתית.
משנת 2001 עד 2005 היה ראש החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. ב-2009 התמנה לפרופסור חבר בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטה. 
כמו כן היה חבר במערכת הוצאת הספרים של האוניברסיטה. השתתף בצוות שעבד על המוזיאון הלאומי למערכות ישראל, שהיה אמור לקום בהר איתן ליד ירושלים. אחר כך היה יועץ היסטורי למוזיאון רבין העוסק בהיסטוריה של היישוב ושל מדינת ישראל. בשנים האחרונות הוא חבר בצוות ישראלי-פלסטיני (הפועל במסגרת סמינר זלצבורג), העוסק בפרסום משותף העוסק בתולדות המלחמה ב-1948.
החל מאוקטובר 2013 עבר גולני לחקור באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל. בשנים 2019-2017 היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. הוא גם ראש הקתדרה ע"ש רוזנברג לחקר תולדות העם היהודי.

ספריו

ב-2002 ראה אור ספרו של גולני "מלחמות לא קורות מעצמן: זיכרון, כוח ובחירה", שעוסק בתולדות היחס הציוני והישראלי אל הכוח הצבאי הממוסד משנות ה-30 ועד לשנות ה-70 של המאה העשרים. הספר הוא שילוב סוגות בין מחקר היסטורי, פרוזה ואפיזודות אוטוביוגרפיות. הספר זכה לתהודה נסערת מצד מחייבים ושוללים כאחד, הן בשל הז'אנר וגם בשל התזה. גולני טוען בספרו שעד 1973, בתהליך שראשיתו בשנות הארבעים, חששו בישראל יותר מסכנות השלום מאשר מנוראות המלחמה.
ב-2005 ראה אור כרך איגרותיה של מניה שוחט, "עם הזרם ונגדו", אותו ערך מוטי גולני יחד עם יהודה ושולמית ריינהרץ. ב-2009 ראה אור ספרו "ימים אחרונים", המביא את יומנו של הנרי גרני, המזכיר הראשי המנדטורי האחרון, שישב בירושלים ערב תום המנדט, וכתב יומן שעה שיהודים וערבים כאחד ירו עליו. הספר שזור בתגובה מחקרית ליומן בן הזמן. תרגום לאנגלית של הספר ראה אף הוא אור באותה שנה.
ב-2011 יצא לאור ספרו של גולני על הנציב העליון האחרון בארץ ישראל, הגנרל סר אלן גורדון קנינגהם, ששירת בתפקידו בשנים 1945-1948. הספר מביא מבט מחלונו של הנציב בארמונו בירושלים, על האירועים הסוערים באותן שנים. הספר יצא לאור גם בשפה האנגלית ב-2012.
כיום עוסק גולני בעבודה על הביוגרפיה של חיים ויצמן בשנים 1952-1922.
La Modelo

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, אוזונה ומקס קנדי, והופק על ידי גאביי מיוזיק כריס ג'ידאי ועוד. השיר הוא שיר בסגנון הרגאטון, המשלב בתוכו גם את סגנון הדאנסהול. שיר זה הוקלט כבר בשנת 2014, אך הוחלט להוציא אותו שלוש שנים מאוחר יותר.
עם השיר הופיעו השניים בפסטיבל "CaliBashLA", שהתקיים בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הועלה לערוצו של אוזונה שלושה ימים לפני שיצא כסינגל רשמי. הקליפ צולם בג'מייקה, על ידי נונו גומש. בקליפ, ניתן לראות את אוזונה וקארדי בתוך אחוזה בצבע לבן, ורקדנים רבים מסביבם. בין לבין ישנן סצנות אשר צולמו על כבישים.
נכון ל-13 באפריל 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-183 מיליון צפיות.
איזידרה פלוטטס

קריירה

פלוטטס נולד וגדל באל פונט דה וילומרה, כפר קטן בקטלוניה. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו בטראסה, קבוצה קטלאנית שהייתה אז בליגה השלישית. ב-1947 הצטרף לבדלונה, קבוצה קטלאנית נוספת, שעלתה באותו קיץ לליגה השנייה. בבדלונה השתלב בהדרגה בהרכב הקבוצה וסייע לה לסיים במרכז הטבלה בשלוש השנים בהן היה שם. ב-11 בדצמבר 1949 הבקיע צמד בניצחון 8 - 2 על ברקלדו. ב-1950 עבר לאספניול, קבוצה מהעיר ברצלונה ששיחקה בליגה הראשונה. באספניול שיחק במשך שנתיים תחת המאמן חואן חוסה נוגס והוא בלט בתפקידו כקיצוני ימני.
בקיץ 1952 עבר פלוטטס מאספניול ליריבתה העירונית ברצלונה, מהקבוצות הבולטות בכדורגל בספרד. ברצלונה, אותה אימן פרדיננק דאוצ'יק חוותה את אחת התקופות המוצלחות ביותר בתולדותיה, ובאותה שנה נודעה בשם "בארסה של חמשת הגביעים" מכיוון שזכתה בחמישה תארים בשנה קלנדרית אחת. פלוטטס השתלב במהרה בקבוצתו החדשה, ואת שערו הראשון כבש בניצחון 3 - 1 על ראסינג סנטנדר ב-19 באוקטובר. ברצלונה זכתה באותה עונה באליפות, לה תרם 3 שערים ב-24 הופעות. בנוסף, בגמר הגביע הספרדי נגד אתלטיק בילבאו פתח פלוטטס בהרכב, והוא סייע לקבוצתו לזכות בתואר וכך להשלים דאבל. בעונה הבאה, עונת 1953/1954, המשיך להופיע בתדירות גבוהה בהרכב, אך ברצלונה איבדה את האליפות לריאל מדריד, ובגמר הגביע, גם בו פתח פלוטטס, הפסידה קבוצתו 3 - 0 לוולנסיה.
דאוצ'יק הוחלף בסנדרו פופו האיטלקי בקיץ 1954. עם פופו כמאמן, פתח פלוטטס ב-17 משחקי ליגה במהלך עונת 1954/1955. ברצלונה סיימה פעם נוספת כסגניתה של ריאל מדריד, ובגביע הודחה על ידי אתלטיק בילבאו בחצי הגמר. בתום העונה עזב פופו את ברצלונה, והובא במקומו פרנץ פלאטקו. מנקודה זו והלאה חלה הידרדרות במעמדו של פלוטטס, שמיעט לשחק בשנים הבאות. בעונת 1955/1956 השתתף ב-7 משחקי בלבד. בעונה שלאחריה במשחק בודד בליגה ובמשחק בודד בגביע - בתיקו 2 - 2 נגד ריאל מדריד ברבע הגמר. בהמשך זכתה ברצלונה בגביע. בעונת 1957/1958 ערך 3 הופעות בליגה ושתיים בגביע ערי הירידים, בו זכתה קבוצתו בסיום העונה.
בעונת 1958/1959, עם הלניו הררה כמאמן, זכתה ברצלונה בדאבל נוסף. פלוטטס שיחק ב-7 משחקים בליגה וב-3 נוספים בגביע, כולם בשלביו הראשונים של הטורניר. בזכות האליפות, השתתפה ברצלונה בגביע אירופה לראשונה בתולדותיה בעונה הבאה. פלוטטס שיחק במשחק הראשון של רבע הגמר נגד וולברהמפטון וונדררס, בו ברצלונה ניצחה 4 - 0, ובשני משחקי חצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהדיחה את ברצלונה בתוצאה המצטברת 6 - 2. במקביל, ערך 3 הופעות בליגה, וברצלונה הוכתרה כאלופה בפעם השנייה ברציפות. פלוטטס עזב את ברצלונה בסיום העונה והצטרף למיורקה שמהאיים הבלאריים. הוא שיחק שם עונה בודדת, בה הופיע ב-9 משחקי ליגה, ולאחר מכן פרש ממשחק, בהיותו בן 34.
לאחר שפרש ממשחק, שב פלוטטס לברצלונה, והוא היה חלק מצוות האימון של מחלקת הנוער במועדון במשך 6 שנים. לאחר מכן התמקד בסחר בנדל"ן. ב-12 במרץ 2014, בגיל 87, הלך לעולמו.
טווח בין-רבעוני

הטווח הבין רבעוני הוא מדד לפיזורם של ערכים במדגם. הטווח הבין רבעוני הוא טווח שבו נמצאים חצי מהערכים. 
בהינתן קבוצת מספרים, כגון תוצאות של משתנה רציף שנאספו בסקר, טווח בין-רבעוני הוא הטווח שבין המאון ה-25 (Q1) למאון ה-75 (Q3). דהיינו, טווח כלל התוצאות, שאינן מוכלות ברבעון העליון ואינן מוכלות ברבעון התחתון. לדוגמה, בקבוצת המספרים 1, 1.5, 1.5, 2, 3, 3, 4, 8, הטווח הבין-רבעוני הוא 1.5 עד 3.
הטווח הבין-רבעוני מתאים למשתנה בסולם מדידה אורדינלי (סידורי) ומעלה.
למציאת הרבעונים יש לחלק את הטווח (בין 2 הערכים הקיצוניים בהתפלגות) ל-4 רבעים שווי שכיחות (בכל אחד מהרביעונים 25% מהשכיחויות):
Q1 - רבעון ראשון - ערך שעד אליו 1/4 (25% מהשכיחויות) ומעליו 3/4 (75%) מהמקרים.
Q2 - רבעון שני - החציון, הערך ש-1/2 (50% מהשכיחויות) מהמקרים קטנים/שווים לו ו-1/2 גדולים/שווים לו.
Q3 - רבעון שלישי - הערך שמתחתיו 3/4 מההתפלגות ומעליו 1/4 ממנה.

שימוש

שלא כמו טווח (מלא), לטווח הבין-רבעוני יש נקודת שבירה של 25% ולכן
לפעמים מעדיפים אותו על פני טווח. הטווח הבין-רבעוני משמש לבניית תרשימי קופסה
וייצוגים גרפיים פשוטים של התפלגות. עבור ההתפלגות הסימטרית (שבה החציון שווה
למרכז הרבעונים (הממוצע של הרבעון הראשון והשלישי), חצי מהטווח הבין-רבעוני שווה לחציון
הסטיות המוחלטות מהחציון (MAD).

הטווח הבין-רבעוני וערכים קיצוניים

נהוג להשתמש בטווח הבין-רבעוני כדי למצוא ערכים קיצוניים בנתונים. ערכים קיצוניים הן תצפיות שנופלות מתחת ל-(Q1-1.5(IQR או מעל (Q3+1.5(IQR.
פוטנצה (נפה)

היסטוריה

בשנת 272 לפנה"ס נכבשה הנפה על ידי היוונים. השליטים החדשים שינו את שם הפרובינציה ללוקניה. מאוחר יותר במאה ה-11, האזור הפך חלק מדוכסות פוליה, שבאותה תקופה נשלטה על ידי הנורמנים הצרפתים, ומהמאה ה-13 חלק מממלכת נאפולי. עם זאת במציאות נשלטה פוטנצה על ידי מצביאים מקומיים. ב-1861 אוחדה הנפה עם יתר איטליה בממלכת איטליה.
האזור סבל מרעידות אדמה רבות והוא עדיין אזור פעיל מבחינה סייסמולוגית. העיר פוטנצה היא בירת הנפה הגבוהה ביותר מעל גובה פני הים באיטליה, ובנויה בין שני עמקים. העיר נבנתה מחדש לאחר רעידת אדמה בבזיליקטה. מבנים היסטוריים רבים לא שרדו בעיר בשל רעידות האדמה וההרס שנגרם במלחמת העולם השנייה. משום כך יש כיום לעיר חזות מודרנית של מבני בטון. כנסייה יפה אחת ששרדה היא כנסיית סן פרנצסקו (San Francesco) הסמוכה לפיאצה המרכזית, "פיאצה פגנו" ("Piazza Pagano"). בין האוצרות שבכנסייה, איקונין מהאימפריה הביזנטית של "המדונה דל טרמוטו" (Madonna del Terremoto). אתר חשוב נוסף בעיר הוא "מוזיאון הארכאולוגיה של הנפה" (Museo Archeologico Provincial), המכיל חפצים רבים מתקופת הרומאים בבזיליקטה.
חוף רחצה נפרד

חוף רחצה נפרד או חוף נפרד הוא חוף רחצה שבו מתקיימת רחצה נפרדת של גברים ונשים. לעיתים הוא מופרד באמצעות גדר אטומה מהחופים המעורבים שלצדו. החוף מיועד לדתיים ולכל מי שנמנע מלהגיע לחוף מעורב מטעמי צניעות או מכל טעם אחר.

חופים נפרדים בישראל

במרבית החופים הנפרדים הרחצה לגברים ולנשים מתקיימת בימים שונים או בשעות שונות, יוצאים מהכלל הם החוף "הבינלאומי" בים המלח, חוף "מהדרין" בכנרת, החוף הדתי באילת וחוף "זיף" בעכו, שבהם מתאפשרת במקביל רחצה נפרדת לגברים ולנשים, באמצעות מחיצה שמתחילה בחוף וממשיכה גם במים ומחלקת את החוף הנפרד לשניים. בימי הקיץ חברות האוטובוסים מקיימות קווים מיוחדים מריכוזי אוכלוסייה חרדיים (בני ברק, אלעד וכדומה) לחופים אלה.
חוק הסדרת מקומות-רחצה, תשכ"ד-1964 מאפשר לרשות מקומית, באישור של שר הפנים, "ייעוד מקומות או זמנים לרחצה בלעדית של גברים, נשים או טף" במקווה מים (ים, נהר, אגם או בריכת שחייה). בהתאם לכך אושרו חופים נפרדים ברשויות מקומיות רבות. החוק אינו מתאר את החוף הנפרד לפרטיו, ובפרט לא מתאר את גידורו והפרדתו (הן הפרדה פנימית והן מחיצות סובבות) מקו החוף.
חופים נפרדים קיימים בים התיכון, ים המלח והכנרת. במפרץ אילת יש חוף נפרד מדרום לנמל אילת, אך הוא סגור.
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק

ביוגרפיה

פרידריך קרל לודוויג נולד ב-20 באוגוסט 1757 בקניגסברג, לקרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולשרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין, בתם של אלברכט כריסטוף, רוזן העיר דוהנה-שלודיין וסופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. בשנת 1759 מת אביו קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ופרידריך קרל לודוויג גודל על ידי סבתו סופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. בשנת 1762 רצה פיוטר השלישי, קיסר רוסיה למנות את אבי סבתו - פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק לפילדמרשל, אולם הלה סירב ובקיץ אותה שנה נרצח פיוטר השלישי, וההצעה הפכה לבלתי רלוונטית. בשנת 1774 מת אבי סבו פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, וסבו פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את תאריו. פרידריך קרל לודוויג רצה להצטרף לסבו שהיה מושל אסטוניה, ולהצטרף לצבא האימפריה הרוסית, אולם בשנת 1775 מת סבו ופרידריך קרל לודוויג ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1777 הצטרף פרידריך קרל לודוויג לצבא הפרוסי, על פי בקשתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, והועלה לדרגת מיור ברגימנט הרגלים ה-27 - "פון קנובלסדורף", ואף לחם עמו במלחמת הירושה הבווארית. לאחר המלחמה מונה פרידריך קרל לודוויג לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-22 - "פון שליבן", ובשנת 1781 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1786 העלה אותו פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה לדרגת אוברסט, ומינה אותו למפקד גדוד הגרנדירים ה-3 - "פון קלינגספור", ובשנת 1789 אף העלה אותו לדרגת גנרל מיור. בשנת 1790 מונה פרידריך קרל לודוויג למפקד רגימנט הרגלים ה-11 - "פון ווס", עמו השתתף בשנת 1794 בדיכוי מרד קושצ'יושקו, ובשנת 1795 מונה למושל העיר קרקוב.
בשנת 1797 פרש פרידריך קרל לודוויג מהצבא הפרוסי, ולאחר מכן הצטרף בדרגת גנרל לצבא האימפריה הרוסית, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים פאבלובסק. במרץ 1798 הוא החל ללמוד בלייפציג פיזיקה, מתמטיקה וכימיה, ובשנת 1800 הוא חזר לאחוזתו בלינדנאו בפרוסיה המזרחית. בשנת 1808 הוא מונה לסגן המושל של פרוסיה המזרחית, ובשנת 1810 הוא ביקר בקופנהגן, דנמרק, ולאחר מכן התיישב בהולשטיין, שם בילה את שנותיו האחרונות. ב-24 באפריל 1816 מת פרידריך קרל לודוויג, ובנו פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
ארנון שמשוני

ארנון שמשוני (נולד ב-12 בדצמבר 1935) הוא מומחה ישראלי ברפואה וטרינרית. היה מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופרופסור בבית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט (Koret) בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.

קורות חייו ופועלו

נולד בתל אביב לאלישע ולוסיה שמשוני. שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל (הכשרת הצופים י"א, שדה בוקר). ב-1963 סיים לימודים בפקולטה לרפואה וטרינרית באוניברסיטת אוטרכט, הולנד. בשובו ארצה שימש 11 שנים כרופא למחלות צאן במחוז הצפון של השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות. בשנת 1974 התמנה למנהל השירותים הווטרינריים ובריאות המִקנה ולרופא הווטרינרי הראשי במשרד החקלאות ושירת בתפקיד זה עד תחילת 1999. ד"ר עודד ניר נתמנה כמחליפו.
בשנים 1987–2009 לימד בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית (מחלות צאן, מחלות מידבקות בחיות משק, חקיקה וטרינרית), ומשנת 1992 שימש בה כפרופסור-חבר. בשנים 1999–2001 כיהן כציר-יועץ לענייני חקלאות בשגרירות ישראל בלונדון.
ארנון שמשוני נמנה עם מייסדי הוועדה הווטרינרית האזורית (ROC‏ – Regional Oversight Committee), שפעלה בשנים 1996–2002 והורכבה ממנהלי השירותים הווטרינריים של ישראל, מצרים, ירדן והרשות הפלסטינית. ב-1998–1999 עמד בראשה ובשנים 1999–2002 תיפקד בה כיועץ. פעילות הוועדה כללה חילופי מדענים והשתלמויות הדדיות, מחקר משותף במימון אמריקני ואירופי, סדנאות אזוריות משותפות שנתיות, שנערכו בסבב בתחומי השותפים, והפעלת אתר אינטרנט משותף לארבע הרשויות.
לאחר פרישתו לגמלאות ב-2001 שירת כחבר בוועדות מייעצות של הארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE) בנושאי אפידמיולוגיה, מחלת כחלון הלשון, מערכות מידע ומניעת סבל בשחיטה. כמו כן שירת בוועדת המעקב של OIE למצב תחלואת דֶבֶר הבקר במדינות החברות ובהמשך בוועדה הבינלאומית המשותפת ל-OIE ול-FAO (ארגון המזון והחקלאות של האו"ם) לאישור סופי של ביעור המחלה ולהכרזה (2011) כי מחלת דבר הבקר נעקרה מהעולם.
שמשוני פועל משנת 2002 כעורך מדור וכפרשן בסוגיות של מחלות בעלי חיים ומחלות זואונוטיות ברשת המידע הבינלאומית למחלות מגיחות (ProMED) שבמסגרת האגודה הבינלאומית למחלות מידבקות (ISID).
מאמריו המקצועיים של שמשוני, בתחומי האפידמיולוגיה, המניעה והביעור של מחלות בעלי חיים ומחלות זואונוטיות, פורסמו בכתבי עת מדעיים בעולם ובארץ. כמה מנושאי התעניינותו ופרסומיו חורגים מתחומו האקדמי.
חנוך בן קין

מקור שמו ואטימולוגיה

גם חנוך בן קין וגם חנוך בן ראובן הם הבנים הבכורים של הבנים הבכורים, הם ראשוני הדור השלישי (זה לאדם הראשון וחנוך בן ראובן הוא דור שלישי ליעקב. ייתכן גם שבשמו של חנוך נרמז גם עניין החנוכה של העיר שעתיד לבנות אביו, העיר הראשונה בעולם.
השם עצמו נגזר מהשורש חנך, שמשמעותו העיקרית היא: להקדיש, לאמן. שורש זה, במשמעות דומה, נמצא גם בארמית ובערבית. השם Hanakku מופיע בתעודה בבלית מאוחרת .
במחקר הלשון ישנה התלבטות האם מקור המילה "חינוך" הוא בשמו של חנוך בן קין, הראשון לתהליך העיור שעבר על האדם.
בנו של חנוך היה עירד.

בתרבות

שמו של חנוך מוזכר בסיפור "משפחה" של דבורה בארון:
לאדם נולדו קין והבל ושת; וקין הוליד את חנוך, הוא חנוך אשר בימיו בנה אביו עיר. ושת אף הוא הוליד את אנוש. ויולד אנוש את קינן, וקינן הוליד את מהללאל, ומהללאל הוליד את ירד. ויחי ירד שתיים ושישים שנה ומאת שנה ויולד את – חנוך. שוב חנוך אחד קטן...
בעיירתי, אשר שם נקראו האנשים על שם האבות המתים, הדבר היה ברור עוד יותר.
— צאנה צאנה: מרחב הנדוניה בסיפורים מאת דבורה בארון, י"ד ברקוביץ ויעקב שטיינברג, חנה נוה וצלה אברמוביץ-רטנר, עמ' 72. במקור מתוך: אגב אורחא: אסופות מעזבונה, דבורה בארון, עמ' 11
שריל מילנס

שנים מוקדמות

מילנס נולד בעיירה קטנה בשם דאונרס גרוב באילינוי, להורים שעסקו בייצור חלב. כילד התגלה בו כישרון מוזיקלי יוצא דופן. מעבר לשירה, ניגן מילנס בפסנתר, כינור, ויולה, קונטרבס, קלרנית וטובה. למרות שלא תמיד התעניין בשירת אופרה, הרבה מילנס לשיר לפרות שבחווה.
בבית ספר תיכון חשב מילנס להיות רופא מרדים, אך מאוחר יותר חזר למוזיקה. הוא למד במגמת מוזיקה באוניברסיטת דרייק ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן במטרה לעסוק בהוראת מוזיקה. לאחר שסיים את לימודיו, שהה כמתלמד בבית האופרה של סנטה פה, אז החליט על קריירה כזמר אופרה. מילנס למד הרבה אצל הזמרת רוזה פונסל.

קריירה

מילנס התחיל את הקריירה שלו ב"חברת האופרה של בוסטון" בשנת 1960, ובהופעת הבכורה שלו שר את תפקיד מאזטו באופרה דון ג'ובאני מאת מוצרט. ב-1961 הופיע ב"חברת האופרה של בולטימור בתפקיד ג'רארד באופרה אנדראה שנייה מאת אומברטו ג'ורדאנו. הוא המשיך להופיע בתפקידים משניים בחברות קטנות, עד לפריצת הדרך בשנת 1964, אז הופיע באופרה של ניו יורק בתפקיד ולנטין באופרה פאוסט של גונו, תפקיד אותו שר גם בהופעתו הראשונה במטרופוליטן אופרה שנה לאחר מכן.
בשנת 1964 הופיע גם לראשונה באירופה, בתפקיד פיגארו באופרה הספר מסביליה (רוסיני) בתיאטרון נובו במילאנו, אמנם לתודעה הבינלאומית פרץ רק ב-1968 כששר את תפקיד מילר באופרה לואיזה מילר של ורדי.
בתחילת שנות השמונים סבל מילנס מבעיות בקולו, אך התגבר עליהם בסופו של דבר. ב-1984 הופיע בבכורה עולמית של אופרה בלתי גמורה מאת רחמנינוב - מונה וואנה. רחמנינוב הלחין רק את המערכה הראשונה של האופרה לקול ולפסנתר. את האופרה תזמר איגור בוקטוף.
בשנת 1996 כיבדה ממשלת צרפת את מילנס בהעניקה לו את תואר אביר מסדר האמנות והספרות. ב-1998 פרסם מילנס אוטוביוגרפיה בשם American Aria.

חינוך

בשנת 2001 הקים מילנס עם אשתו השלישית את "V.O.I.C.E. - Vocal and Operatic Intensive Creative Experience", תוכנית ייחודית המאפשרת לכשרונות צעירים להתייעץ, ללמוד ולהתפתח, באמצעות סדנאות - כיתות אמן, הרצאות, מצגות, הופעות, ייעוץ אישי ועוד. כאשר מילנס יחד עם אמנים אחרים הנוטלים חלק בפרויקט, מעניקים מהידע והניסיון שלהם לצעירים כדי להציג בפניהם תמונה ריאלית של הקשיים והדרך עליהם לעבור בקריירה.
מילנס הוא פרופסור אמריטוס לזמרה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
זיפ

זיפ הוא שמה של אבקה להכנת משקה קל ששווקה על ידי חברת עלית במהלך שנות ה-80.
האבקה יוצרה מסוכר, חומרי טעם וריח, וצבע מאכל, ונארזה בקופסאות פח עם כפיות מדידה מפלסטיק. לצורך הכנת המשקה עורבבה האבקה עם מים. האבקה נמכרה בכמה טעמים, לרבות תפוזים, אשכוליות, לימונים, מנגו, פטל ותפוחים.
מסע הפרסום של המוצר נוהל על ידי משרד הפרסום וימר-טמיר-כהן תחת הסיסמה "איזה זיפ שותים היום?". המוצר פורסם ברדיו ובעיתונות הכתובה, ואף בסרטוני פרסום בקולנוע. הזמריר ("נביא הביתה זיפ - והמשקה מוכן; ניקח איתנו זיפ - של עלית כמובן") נכתב על ידי ראובן וימר והולחן על ידי קובי אושרת, וזכה להצלחה רבה.
בשיא ההצלחה נמכרו 1,200 טון אבקת זיפ בשנה, והאבקה אף הוכנסה למנות קרב בצה"ל.