google/wiki40b huggingface dataset:
דייוויד סטראתיירן

ביוגרפיה

סטראתיירן נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא סקוטי.
סטראתיירן למד ב"תיכון רדווד" וב"מכללת ויליאמס" שבמסצ'וסטס שם סיים את לימודיו בהצלחה, לאחר שסיים את לימודיו עבד סטראתיירן כליצן בקרקס מקומי.
סטראתיירן נישא ללוגן גודמן אחות במקצועה, לזוג נולדו שני ילדים, האחד הוא טיי שחקן ומוזיקאי.

קריירת משחק

את הופעת הבכורה שלו בסרט מקצועני ערך סטראתיירן ב-1980 בדרמה "השיבה של שביעיית סיקוקוס", לאחר מכן הופיע בדרמת המתח הביוגרפית מועמדת 5 פרסי האוסקר של מייק ניקולס "סקילווד".
ב-1987 שיחק בדרמה ההיסטורית "מאטאוון" ובדרמה ההיסטורית זוכת פרס אמי "היום הראשון" בה גילם את דמותו של אבי פצצת האטום רוברט אופנהיימר.
במהלך "שנות ה-90" שיחק סטראתיירן בדרמת המלחמה "ממפיס בל", בדרמת הספורט הקומית "ליגה משלהן", במותחן הפשע "סניקרס", בדרמה מועמדת 2 פרסי האוסקר "דג התשוקה", בדרמת המותחן של סידני פולאק "הפירמה" ובמותחן ההרפתקאות נהר הפרא".
בשנת 1997 השתתף סטראתיירן באחת הדרמות המצליחות ביותר ב"שנות ה-90" זוכת 2 פרסי האוסקר "סודות אל איי", השתתפותו בסרט תרמה רבות להמשך הקריירה שלו ועל משחקו קיבל שבחים רבים. בסרט גילם סטראתיירן את דמותו של פירס פצ'ט.
בשנת 1999 גילם סטראתיירן את דמותו של תסאוס בדרמה הרומנטית "חלום ליל קיץ", לאחר מכן שיחק בסרטים "לימבו" ו"הנאשמת".
בשנת 2005 גילם סטראתיירן את דמותו של העיתונאי האמריקאי אדוארד מורו בדרמה ההיסטורית מועמדת 6 פרסי האוסקר של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה".
על משחקו בסרט קיבל סטראתיירן מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר אותה הפסיד לפיליפ סימור הופמן, כמו כן קיבל סטראתיירן מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2006 כיכב בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.  
בשנת 2007 שיחק סטראתיירן בתפקיד ראשי בחלק השלישי זוכה 3 פרסי האוסקר של פול גרינגראס בסדרת סרטי "סרטי ג'ייסון בורן", "זהות כפולה". בסרט גילם סטראתיירן את נוח וסן, סוכן CIA המנסה לאתר את ג'ייסון בורן לאחר פרשיית ירי מסתורית שאירעה במוסקבה. בנוסף שיחק סטראתיירן בתפקיד ראשי במותחן הפשע "עדות שבורה".
בשנת 2008 השתתף בפנטזיה המשפחתית "עלילות ספיידרוויק" בה גילם את ארתור ספיידרוויק. בשנת 2009 שיחק במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס. 
בשנת 2010 זכה בפרס אמי על משחקו בסדרה "טמפל גרנדין".
שרידאנס

שרידאנ'ס (Sheridan's) הוא ליקר מתוצרת Tomas Sheridan & Sons שבדבלין, אירלנד.
הבקבוק מורכב משני חלקים נפרדים, המותכים זה לזה כאשר זכוכית מפרידה בין החלקים, האחד מכיל ליקר קפה בטעם ויסקי והאחר מכיל ליקר שמנת-וניל. כאשר מוזגים ממנו מתקבל משקה דו שכבתי שכן החלק הלבן צף.
הליקר הוצג לראשונה בשנת 1994.
פרדוקס גיבס

בתרמודינמיקה, פרדוקס גיבס (על שמו של ג'וסיה וילארד גיבס) הוא סתירה לכאורה, הנוצרת כאשר האנטרופיה במערכת מחושבת ללא התחשבות בחילופיות חלקיקים, זאת אומרת תוך התייחסות לתמורות של מצבים זהים כשונים. האנטרופיה המחושבת באופן כזה יוצרת ערך שאינו אקסטנסיבי, דבר המוביל לסתירה של החוק השני של התרמודינמיקה כפי שמוסבר בהמשך.
הפרדוקס נפתר על ידי התחשבות בחילופיות החלקיקים, דבר ההופך את האנטרופיה לאקסטנסיבית. פתרון אחר הוא התייחסות אל אנטרופיה זו כמדד שונה המתעלם מהחילופיות.

אקסטנסיביות האנטרופיה

אנטרופיה עבור חלקיקים זהים חופשיים היא ערך אקסטנסיבי (הגדל עם המערכת).
נתבונן בזוג מערכות זהות עם אנטרופיה  של חלקיקים זהים החופשיים לנוע. כאשר קיים ביניהם מחסום, האנטרופיה תהיה פעמיים זו של אחת מהן, . וכאשר אין מחסום תהיה האנטרופיה . פתיחת או סגירת המחסום, היות שהמערכות זהות תשאיר אותנו בשיווי משקל.
אילולא הייתה האנטרופיה אקסטנסיבית, על פי הגדרה  מה שבעת פתיחת או סגירת המחסום היה גורם לירידה בסך האנטרופיה באיחוד המערכות בסתירה לחוק השני של התרמודינמיקה.
מנהיגות דעה

מנהיג דעה הוא אדם בעל חשיפה מוגברת לאמצעי תקשורת ההמונים כמקורות מידע בתחומים ונושאים מסוימים. תחומים אלה יכולים להיות מופשטים, כמו פוליטיקה ומוסר והם יכולים להיות גם דברים מוחשים, כמו טכנולוגיות ומוצרים חדשים שיוצאים לשוק. 
מנהיגי דעה הם פרטים שאנשים במעגלי ההיכרות שלהם מתייעצים עימם בנושאי בקיאותם והתמחותם (של מנהיגי הדעה) ונעזרים בהם בקבלת החלטות בנושאים אלה. כדי שאדם ייקרא מנהיג דעה בעניין מסוים, עליו להיות חסר אינטרסים באותו העניין. 
מנהיגות דעה היא מושג הלקוח מדגם הזרימה הדו-שלבית (Two-step flow of communication) של תקשורת שיצרו פול לזרספלד ואליהוא כ"ץ. זהו מושג המשמש, בין השאר, להסבר דיפוזיית החידושים - תהליך החדירה של חידושים לשימושו של הקהל הרחב.
מושג זה היה אחד מאבני הדרך שסללו את דרכה של מסורת ההשפעות המוגבלות של תקשורת ההמונים, מסורת שגרסה כי לאמצעי תקשורת המונים יש כוח מוגבל בהשפעה על הנמען.

רקע

עד שנות ה-40 נהוג היה להאמין כי לתקשורת ההמונים יש יכולות בלתי-מוגבלות להחדיר מידע ומסרים לקהל. שררה תאוריית המחט התת-עורית (Hypodermic needle model) שטענה כי הקהל חסר אונים מול אמצעי תקשורת ההמונים, ואלה מחדירים את מסריהם ישירות וביעילות לתוך מוחו של כל נמען באשר הוא. 
אך סרטי התעמולה של ממשלת ארצות הברית לעידוד רוחם של חייליו הלוחמים מעבר לים במלחמת העולם השנייה הציגו תמונה אחרת. הסתבר כי אנשים שונים בוחרים להיחשף למקורות מידע שונים ומושפעים אחרת מאותו המידע. במקביל הגיע מחקרם של פול לזרספלד ועמיתיו שחיזקו השגות אלה.
כל אלה וממצאים אחרים, כמו מחקרי קרן פיין (Payne Fund Studies) ומחקרי פלישה ממאדים על ההשפעות של תסכית הרדיו מלחמת העולמות (The War of the Worlds) מצאו שכוחם של אמצעי תקשורת ההמונים הוא מוגבל. 
המחקרים וממצאיהם גרמו למעבר מאסכולת ההשפעות הכל-יכולות (ראה Hypodermic needle model) למסורת ההשפעות המוגבלות (ראה Selective exposure theory).
שימון ניימייץ

שימון ניימייץ (בפולנית: Szymon Niemiec; נולד ב-5 באוקטובר 1977 בוורשה) הוא צלם, פעיל למען זכויות להט"ב, עיתונאי, פוליטיקאי ואיש דת קתולי פולני. מייסד מצעד הגאווה הפולני הראשון (2001).
בין השנים 2000–2006 כיהן כשגריר התרבות של פולין ל-International Lesbian and Gay Culture Network. בשנים 2001–2005 כיהן כנשיא אגודת התרבות הבינלאומית של לסביות והומואים בפולין.
משנת 2002 משתייך ניימייץ לשמאל בפולין, וב-6 במאי 2005 נבחר לסגן נשיא מפלגת איחוד השמאל (Unia Lewicy).
משנת 2008 משמש ככומר מטעם הכנסייה החופשית המתוקנת של פולין (פלג נוצרי מתקדם), ומאוגוסט 2012 מכהן כבישוף של הכנסייה הנוצרית המאוחדת בפולין.
חבר ההתאחדות הלאומית של עיתונאים לסביות והומואים בארצות הברית (National Lesbian and Gay Journalists Association) משנת 2008.
אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי

אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי הוא אתגר, המציע פרס של מיליון דולר לאדם ידוע בתקשורת שיוכיח את קיומה של תופעה הנחשבת לעל-טבעית. בעבר, היה האתגר פתוח לכל אדם. סכום הפרס גדל בהדרגה עד לערכו כיום. נכון לינואר 2019, לא עמד איש באתגר.

היסטוריה

בשנת 1968, בתוכנית אירוח שבה השתתפו הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי והפאראפסיכולוג סטנלי קריפטר, בתגובה על קריאת תיגר על טענותיו של רנדי (הכופר בקיומן של תופעות על־טבעיות), הציע רנדי 100 דולר מכספו לאדם הראשון שיספק לו הוכחה אובייקטיבית לקיום תופעה על־טבעית.
עם הזמן גדל הסכום, תחילה ל־1000 דולר, אחר כך ל־10,000 דולר; עם תרומתם של 90,000 דולר נוספים על ידי חברת שירותי השידור לקסינגטון  לצורך הפקת תוכנית טלוויזיה גדל הפרס ל־100,000 דולר ולבסוף עם תרומתו של משקיע עתיר נכסים הגיע הפרס לגודל הנוכחי של מיליון דולר.
עם הקמת הקרן לחינוך ע"ש ג'יימס רנדי ב־1996 עבר ניהולו של אתגר מיליון הדולר לידי הקרן, אשר מטרתה המוצהרת היא חינוך הציבור להכרת הסכנות שבקבלתן של טענות בלתי מוכחות ועידוד מחקרן של טענות על קיום תופעות על־טבעיות תחת תנאים מדעיים מבוקרים.
בשנות ה־90 הציע רנדי לאורי גלר להשתתף באתגר ולזכות בפרס הכספי. גלר השיב כי אין לו רצון לערוך את המבחן משום שאינו מחבב את רנדי. על כך השיב רנדי: "אם הוא לא מחבב אותי זו סיבה מספיק טובה לעבור את המבחן ולקחת ממני מיליון דולר, לא?"
כדי לאפשר שימוש פורה ותורם יותר של משאבי הקרן וחשיפה תקשורתית גדולה יותר לפעולותיה, הוחלט על כך שהחל מ-1 באפריל 2007 רק מועמדים, שהם ידועים בתקשורת (ולכן אשר, אם הם ישתתפו בקריאת התיגר, יהיו לכך השלכות תקשורתיות משמעותיות) ושיכולים לספק גיבוי של אקדמאי בעל מוניטין, זכאים להגיש את מועמדותם לקריאת התיגר.
ב־4 בינואר 2008 הוכרז שהאתגר יופסק ב־6 במרץ 2010 כדי לאפשר שימושים אחרים בכסף. אחת הסיבות לכך שהוחלט לבטל את האתגר היא אכזבתם של מנהלי הקרן מכך שאנשים מפורסמים הטוענים כי הם בעלי יכולות על־טבעיות נמנעו עד היום מהגשת מועמדות, וכי רובם של אלה המגישים את מועמדותם הם "אנשים אשר בכנות משלים את עצמם בנוגע ליכולותיהם ואשר הקרן השקיעה מאמץ בניסיון לעזור להם להכיר בבעיותיהם". לבסוף האתגר הומשך.

תנאי האתגר

תנאי האתגר קובעים כי על קורא התיגר, אשר טוען שביכולתו להוכיח את קיומה של תופעה על־טבעית, להגיע להסכמה עם הקרן על נוהל לעריכת הבדיקה הניסויית של אמיתות טענתו, להדגים בניסוי מקדים (שעל טיבו הסכימו גם קורא התיגר וגם רנדי) שקיים סיכוי סביר לכך שטענתו אמיתית, ולבסוף להדגים את אמיתות טענתו בניסוי תחת תנאים מבוקרים מדעית בפני עדים נייטרליים.
בתקנות הקבועות בנוהל האתגר מובהר שגם קורא התיגר וגם רנדי חייבים להסכים מראש על התנאים, אשר משמעות מילויים תהיה הצלחה בקריאת התיגר. כמו כן, כל הדגמה מוצעת, אשר עלולה לגרום למותו של קורא התיגר או לפציעה קשה שלו, נידחית.
נכון להיום, מעל 1,000 מועמדים הגישו טופסי פניה לקרן, אבל אף מועמד לא עבר את שלב ההדגמה הראשונית, אשר כאמור מתבצע באופן שעליו הסכים מראש קורא התיגר.
אלכסנדר דיומא האב

חייו

אלכסנדר דיומא האב נולד בצרפת ב-24 ביולי 1802. סבתו, מארי סזט דיומא (Marie Cessette Dumas), הייתה בת עבדים שחורי-עור מהאיטי ואביו, שהיה איפוא מולאטי במוצאו, היה גנרל בצבא נפוליאון ונהרג בקרב כאשר אלכסנדר היה בן ארבע. הסב מצד האב היה אציל בעל אחוזות ממוצא נורמנדי.
בגיל שמונה עשרה עבד אלכסנדר דיומא לפרנסתו כנער שליח במשרד עורכי דין וכפקיד במשרדו של הדוכס מאורליאן. בשעות הפנאי עסק בכתיבה ספרותית. הוא כתב סיפורים, שירים ומחזות, ואחרי הצלחת המחזה "המלכה קריסטינה" בשנת 1830 יכול היה להתמסר כולו לכתיבה ולחיי הרפתקאות.
בשנות הארבעים של חייו החל דיומא לכתוב רומאנים. המניע לעיסוק בסוג ספרותי זה, היה כלכלי - כותב מוכשר כמוהו יכול היה לכתוב בעיתונים רומאנים בהמשכים ולהרוויח משכורת יפה. הצלחתו של דיומא הגיעה בעיקר עם כתיבת שלושת המוסקטרים ב-1844, המלכה מרגו באותה שנה והרוזן ממונטה כריסטו שנה לאחר מכן. דיומא פרסם מספר רומאנים במקביל, וכך היה לאחד הסופרים המפורסמים בזמנו ונמנה עם האנשים העשירים ביותר בצרפת.
אלכסנדר דיומא ערך מסעות באירופה ובאפריקה, הצטרף לגריבלדי במלחמתו לשחרור איטליה (1860) ותיעד את רשמיו במחזות, סיפורים ושירים. הוא היה מהיר כתיבה ובעל תפוקה מרשימה. הוא כתב למעלה ממאתיים מחזות, רומנים וספרי-מסע, בהם תיאר את ההיסטוריה של אירופה דרך סיפורים שחלקם מבוססים על עובדות. הוא ניסה לתאר בספריו את ההיסטוריה הצרפתית כפי שנראתה דרך עיניו. בספרו המפורסם הרוזן ממונטה כריסטו (Le Comte De Monte Cristo) מתאר דיומא את סיפורו של אדם שנכלא על לא עוול בכפו, בורח, מוצא מטמון ומעניש את האנשים שהובילו אותו לגורלו. הסיפור מבוסס על מסמך שמצא דיומא בארכיון המשטרתי: בשנת 1807 הורשע אדם בריגול, עקב האשמת-שווא של ידידיו, שקינאו במזלו ובארוסה שעמדה להינשא לו. הוא היה כלוא במשך 7 שנים, ופגש בכלא כומר איטלקי עשיר שהוריש לו את הונו הרב. הוא חזר לפריז ונעזר בכספו כדי להכין תוכנית נקמה מורכבת בידידיו. דיומא הוסיף לסיפור המקורי פרטים ודמויות שהפכוהו מיד לרב-מכר.
דיומא היה בליין ידוע בסלונים של פריז, ובביוגרפיה שנכתבה עליו הוכתר בכינוי מלך פריז.
דיומא חי עם נשים רבות, אך התחתן רק עם אישה אחת. מאישה אחרת נולד לו בנו אלכסנדר דיומא הבן. באחרית ימיו הוא התרושש בשל נטייתו לפזרנות, ונמלט מצרפת. בשנת 1860 הוא הצטרף אל גריבלדי באיטליה ומונה לאחראי על המוזיאונים והעתיקות. בשנת 1864 חזר דיומא לצרפת והמשיך לכתוב.
אלכסנדר דיומא מת ב-5 בדצמבר 1870 ונקבר במקום הולדתו, אך בשנת 2002 הוציאו אותו הצרפתים מקברו והעבירוהו לקבורה בפנתאון של פריז.
בשנת 2005 פורסם דבר הימצאו של רומן אבוד מאת דיומא, ושמו "האביר מסנט ארמין". הרומן עב הכרס התפרסם ב-1869 כסדרה בעיתון היומי "מוניטר אוניוורסל". ביוני 2005 הודפס הספר בצרפתית.
תדר נייקוויסט

בתורת הדגימה, תדר נייקוויסט (על שם הארי נייקוויסט, מהתורמים הראשיים לתורת האינפורמציה) הוא מחצית מתדר הדגימה בו מערכת ספרתית פועלת. תדר זה הוא התדר הגבוה ביותר שניתן לשחזור מתוך אות ספרתי אשר מייצג דגימה של מידע אנלוגי.
על פי משפט הדגימה של נייקוויסט-שאנון, כאשר דוגמים אות אנלוגי בתדר דגימה מסוים f, האות הדגום ייצג נאמנה את האות הנדגם ויאפשר שחזור מדויק שלהם, עבור תדרים שהם לכל היותר f/2. אם האות הנדגם מכיל תדרים גבוהים מתדר נייקוויסט, תתרחשנה טעויות דגימה, ובאות הדגום יופיע בטעות בתדרים נמוכים מידע שהיה במקור בתדרים גבוהים. תופעה זו נקראת "התחזות" או "קיפול תדרים" (aliasing).
יש צורך בשימוש במסנן אידיאלי על מנת לאפשר שחזור מדויק של אות שנדגם בדיוק בתדר נייוויסט. משום שמסנן זה איננו ניתן למימוש מעשי נהוג לדגום אותות תדר גבוה מהנדרש על פי תדר נייקוויסט. לדוגמה, התדר הגבוה ביותר שבני אדם מסוגלים לשמוע, הוא בסביבות 20,000 הרץ, והקלטה שתיחשב איכותית צריכה לאפשר שימור גם של התדרים בסביבת 20,000 הרץ. משום כך תדר הדגימה בתקליטורים הוא 44,100 הרץ, מעט יותר מכפליים מתדר זה.
לעומת זאת, באשליית גלגל העגלה, מודגם מה קורה כאשר הדגימה נעשית בקצב נמוך מהנדרש לצורך שחזור מדויק של האות. גלגל המסתובב בתדירות גבוהה, ייצור את האשליה כי הוא מסתובב בכיוון ההפוך, אם התדירות הזוויתית של סיבוב הגלגל היא גבוהה יותר מתדירות הדגימה של מצלמת הווידאו (כ-24 תמונות בשנייה).
ג'אסט ויז'ן

ג'אסט ויז'ן (באנגלית: Just Vision, תרגום לעברית: "חזון צודק") הוא  ארגון אמנותי-פוליטי לא-מפלגתי שנוסד על ידי יהודים צפון-אמריקאים המתנגדים לכיבוש הישראלי בגדה המערבית וברצועת עזה. הארגון יוצר סרטים תיעודיים ותוכן תקשורתי בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני. כמו כן הארגון הוא המו"ל השותף של האתר "שיחה מקומית" יחד עם עמותת "972 – לקידום עיתונאות אזרחית". משרדי הארגון נמצאים בוושינגטון די. סי. והוא פועל גם בניו יורק ובמזרח ירושלים.

תולדות הארגון

ארגון ג'אסט ויז'ן הוקם בשנת 2003 על ידי רונית אבני , יהודייה ילידת קנדה. במסגרת לימודיה לתואר במדע המדינה ערכה אבני ראיונות עם 475 פעילים פוליטיים ישראלים ופלסטינים, בניסיון למצוא דרכים לקדם את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני. בראיונות נעשה שימוש נרחב בסרטים שהופקו על ידי הארגון.

פעילות הארגון

צוות הארגון כולל בעיקר נשים, בהן יוצרות קולנוע, עיתונאיות, פעילות זכויות אדם ונשות חינוך. הארגון מפיק סרטים תיעודיים ותוכן תקשורתי, שמטרתם היא "להבליט קולות של ישראלים ופלסטינים שפועלים למען סיום הכיבוש ובניית עתיד של חופש, חירות וכבוד לכולם". משרדי הארגון נמצאים בוושינגטון די. סי. והוא פועל גם בניו יורק ובמזרח ירושלים.
כמו כן, ארגון ג'אסט ויז'ן הוא המו"ל השותף של האתר "שיחה מקומית" יחד עם עמותת "972 – לקידום עיתונאות אזרחית".

סרטים תיעודיים

ארגון ג'אסט ויז'ן הפיק חמישה סרטים תיעודיים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני. חלקם זכו בפרסים שונים בפסטיבלי קולנוע בעולם. סרט נוסף בשם "The Wanted 18" הופץ על ידי הארגון בארצות הברית, אך לא הופק על ידו.
הסרט "בודרוס"  שהופק בשנת 2009 יצא לאור גם כרומן גרפי בערבית. הוא מביא את סיפורה של נערה בשם אילתזאם מוראר, המונעת מבולדוזר לעקור את עצי הזית בכפר של משפחתה. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה בנוכחות נור, מלכת ירדן.
הסרט "נאילה והאינתיפאדה" שהופק ב-2017 מביא את סיפורן של הנשים שהובילו את ההתקוממות העממית בתקופת האינתיפאדה הראשונה. הסרט הוצג ברמאללה, בעזה, בביירות ובפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, וכמו כן הוקרן בתיאטרון הערבי-עברי ביפו באוקטובר 2018.
אהבה (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורם של בני הזוג אן (עמנואל ריבה) וז'ורז' (ז'אן-לואי טרנטיניאן), מורים לנגינה שיצאו לגמלאות. בתחילת הסרט אן לא מגיבה לדבריו של ז'ורז'. היא עוברת ניתוח שמשאיר אותה משותקת בחלק הימני של גופה.
לאחר הניתוח אן מנסה להתאבד, אך אינה מצליחה. מצבה של אן מדרדר כאשר היא עוברת שבץ מוחי. היא מתחילה לקבל טיפול סיעודי הכולל החלפת חיתולים והאכלה דרך עירוי. בתם, איב (איזבל הופר), מנסה לשכנע את ז'ורז' לקחת את אן לבית אבות. אך ז'ורז' מסרב להצעה בטענה שאן לא הייתה מסכימה להישלח מביתה.

ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מהללות עם ציון של 91% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 129 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 93 בהתבסס על 36 ביקורות. בנוסף עמנואל ריבה קיבלה ביקורות חיוביות על משחקה.
נחום סוקולוב

נחום סוקולוב והעברית

סוקולוב לחם בעוז ובהתמדה לכינון השפה העברית כשפה הלאומית של היהודים. במשך אלפי שנים שימשה העברית כלשון הקודש, הכתיבה והקריאה, אך לא לשון הדיבור. סוקולוב דאג במאמריו, ובייחוד בפיליטונים שכתב, להנחיל גם את השפה המדוברת לכלל הקהילה. בסדרת מאמרים בשם: "לתחית השפה" שפרסם בשנת 1890 בעיתון הצפירה, הוא טען, שהשפה המדוברת יפה לשכלול הלשון. לעברית חסרות המילים לשימוש יומיומי, "יש לה כלי זהב, אבל אין לה פכים קטנים". רק הדיבור עצמו יאנוס את הדובר לקרוא שם לכל דבר ויהפוך את השפה מקדושה לשימושית. הקדושה - גרס סוקולוב - חונטת את השפה, בעוד שהמדברים יחיו אותה.  
כאשר לא נמצאו המילים המתאימות לצרכיי כתיבתו הרבה, נקט באחת מהאפשרויות הבאות: או שנעזר במילה הלועזית הידועה, בין שהיא יידיש, רוסית, פולנית, גרמנית, או כל שפה אחרת שבה שלט. אך כשהיה לו במה להיאחז בתוך העברית - הוא חידש, עדכן, או שפשוט המציא מילה חדשה בעברית. 
זלמן שזר, התלהב משליטתו של סוקולוב בכל רבדיה של העברית. וכך כתב בלשונו המליצית על תרומתו של נחום סוקולוב לשפה: 
במצולות הלשון לכל סגנונותיה בכל הדורות צלל באותה מידת התיאבון ומנבכי כולן העלה אוצרות, שפוני טמוני לשון, אשר שיבץ אותם לתוך כתביו כשיירי עתיקות ומרגליות-תפארת למכביר, וציווה עליהם חיים חדשים
— זלמן שז"ר, אור אישים, עמ' 80-74
מורדילו

חייו של מורדילו

מורדילו נולד ב-4 באוגוסט 1932, בבואנוס איירס, ארגנטינה, כבן למהגרים מספרד.
עוד כילד התפרנס מציור. בשנת 1948, בהיותו בן 16, השלים לימודי תעודה כמעצב בתיכון לעיתונות.
בשנת 1950 החל לעבוד כאנימטור באולפן "בורונה ברוצ'ה".
ב-7 בנובמבר 1955 העתיק את מגוריו ללימה, פרו. במהלך שהותו בפרו שימש מורדילו כמעצב "פרילאנס" במשרד הפרסום מק'קאן אריקסון.
בשנת 1960 היגר לארצות הברית והועסק באולפני "פאראמונט" שבניו יורק.
בשנת 1963 הגיע לפריז, שם החל לבסס מוניטין כ"מורדילו הקריקטוריסט" - איוריו החלו להתפרסם בכתבי עת אירופאיים רבים. בשנת 1969 נישא מורדילו לאמפרו קמראסה, וב-1972 נולדה בתם.
בשנת 1980 מונה כנשיא אגודת ציירי הקומיקס העולמית, אשר מושבה בז'נבה, שווייץ.
בחלוף השנים נדד מורדילו בין ארגנטינה, פרו, ארצות הברית, צרפת וספרד.
מורדילו אייר ספרי ילדים, מודעות פרסום, קריקטורות וכרטיסי ברכה.
נוסף להערכה האמנותית שקצר מורדילו, יצירותיו זכו להצלחה שיווקית והתנוססו על גבי כרזות, לוחות שנה, פאזלים, כלי כתיבה, בובות פרווה, סרטי וידאו, עניבות, גרביים ומצעים. מוצרים אלו שווקו ברחבי אירופה, ארצות הברית ואף בישראל (על ידי "ורדינון", "דורנט" ו"הפי טיי").
בשנת 2001 אף החלה הפקתה של סדרת אנימציה בריטית בהשראת דמויותיו של מורדילו.

יצירתו של מורדילו

איוריו של מורדילו לא היו תלויי-תרבות בשל היותם נטולי מלל, ועל כן זכו להערכה במדינות רבות בעולם. העולמות המלאכותיים שהוא תיאר באיוריו היו משוללי כל סממן גאוגרפי או לאומי - הם היו עשויים להיות בכל מקום.
המתח הבין-מגדרי, היחס הדואלי לטכנולוגיה, החשש מפני מה שהעולם טומן בחובו, וההנאה שבספורט - כל אלו היוו מוטיבים מרכזיים ביצירתו. שני ענפי הספורט העיקריים שהיוו מושא לאיוריו הם כדורגל, בו הרבה לשחק כילד, וגולף, אשר אימץ כמבוגר.
מורדילו ביקש לבטא ביצירותיו צבעוניות, את חופש הביטוי, הדמיון והיצירה.
ערכיו אלו גלומים בקריקטורה ידועה משנת 1984, שצייר מורדילו עבור הארגון ההומניטרי "אמנסטי" - איש קטן נעצר משום שהעז לצבוע את ביתו, הממוקם בליבה של עיר אפורה, בגוונים עליזים.
מורדילו נפטר בספרד ב-29 ביוני 2019.
איזיאסלב

יהודי איזיאסלב

בסוף המאה ה-19 היו כמחצית מתושבי איזיאסלב - כ-6,000 איש - יהודים, כשליש אוקראינים כ-13% רוסים ומעט פולנים, גרמנים ודוברי שפות אחרות. עקב תיעוש ועיור בברית המועצות בין מלחמות העולם היגרו יהודים רבים מהעיר. בין מלחמות העולם היו בעיר כ-3,200 יהודים, רבים מהם פועלים במפעלים ממלכתיים ופקידים. 
הגרמנים כבשו את איזיאסלב ביולי 1941, במסגרת מבצע ברברוסה. באוגוסט נורו למוות כ-1,000 מיהודי העיר בידי המשטרה הגרמנית. 
בעיר הוקם גטו וביוני 1942 נורו למוות בסדרת אקציות כ-3,000 יהודים מאיזיאסלב והנפה. בתחילת 1943 נרצחו אחרוני היהודים בעיר.
שוטרים לוהטים

עלילת הסרט

ניקולאס אנג'ל (סיימון פג), הוא שוטר ממושמע ומקצועי השייך למשטרת לונדון, מבצע את עבודתו כה טוב שהוא גורם לקולגות שלו להיראות רע. כתוצאה, הממונים עליו מעבירים אותו לתחנת משטרה בה הישגיו לא יביכו את שאר השוטרים בה: לכפר הפרברי סאנפורד שבמחוז גלוסטרשייר - כפר מנומנם ולכאורה חופשי מפשיעה. 
כאשר הוא מגיע לראשונה הוא מצוות עם השוטר דני באטרמן- שוטר צעיר ונאיבי, בעל כוונות טובות אך נלהב בצורה מוגזמת. דני הוא בנו של מפקח המשטרה המקומי, פרנק באטרמן. הוא מעריץ נלהב של סרטי פעולה אמריקאים ועל כן הוא בעל יראת כבוד לשותפו החדש מהעיר, אשר הוא מקווה כי יספק לו את ההזמנות להתנסות בקרבות יריות או מרדפי מכוניות להם הוא כה משתוקק. אנג'ל, בינתיים, מוצא עצמו נאלץ להתאמץ להתאים עצמו לקצב נטול האירועים ואל השקט של הכפר. הוא מגלה כי תושבי העיירה והשוטרים המקומיים נוהגים לבצע שורה של עבירות קטנות ובין היתר מוצא עצמו מחרים כלי נשק ללא רישיון ומגלה כי אחת מהמשימות הבוערות ביותר שהונחתו עליו היא ללכוד ברבור שברח. לבסוף נוצר חיבור בין אנג'ל לדני לאחר שהשניים רואים יחד שני סרטי פעולה ויוצאים לשתות בפאב המקומי.
לאחר זמן מה מהגעתו של אנג'ל לכפר, סדרת רציחות מבעיתות אשר מוסוות כתאונות מטלטלת את הכפר השקט, כולן מתבצעות על ידי איש מסתורי לבוש בשחור. אנג'ל מתחיל לחשוד כי הכפר סאנפורד אינו כפי שהוא נראה וכי קורבנות התאונות למעשה נרצחו אך הוא נתקל בחילוקי דעות על העניין עם שאר קציני המשטרה המקומיים. אף על פי כן, אנג'ל מסרב להפסיק לחקור ובתחילה חושד בסימון סקינר, מנהל המרכול המקומי, כי הוא רצח את הקורבנות בגלל מעורבותם של כל הקורבנות בעסקת נדל"ן אשר הייתה אמורה להניב להם רווח גדול. העימות שלו עם סקינר רק מגלה תמימות ברורה לכאורה של סקינר אשר בהמשך גורמת לנזק באמון של אנג'ל בקולגות שלו. 
הרוצח בלבוש השחור אורב לאנג'ל בחדר המלון שלו ומנסה לחנוק אותו אך לאחר התקוטטות בינם בה אנג'ל מנצח, אנג'ל מסיר את הכיסוי מפניו של הרוצח אשר מתברר כי הוא הנער אשר עוזר לסקינר במרכול שלו אשר פעל תחת הוראותיו של סקינר. אנג'ל הולך לטירה אשר ממוקמת בקרבת מקום בה הוא מגלה את האמת - המפקח באטרמן, סקינר וחברי הכפר הוותיקים הנוספים חברים בכת סודית בשם NWA, אשר תעשה הכל כדי לשמור על התואר של סאנפורד כ"כפר השנה", ועל כן הם נהגו לרצוח את כל מי שאיים לפגוע בתואר זה. פקח באטרמן מגלה שאשתו התאבדה לאחר שהכפר הפסיד את התואר לפני שנים רבות, דבר אשר הניע אותו להשתמש בשיטות קיצוניות כדי להבטיח שסאנפורד תנצח בתחרות השנתית. אנג'ל מגלה את מקום הימצאן של גופות התושבים "הבעייתיים" מהם ניסו ה-NWA להיפטר. 
דני מחליט לעזור לאנג'ל וגורם לחברי ה-NWA להאמין כי אנג'ל נרצח, במקום זאת דני מסיע את אנג'ל לכפר השכן ומשחרר אותו, מתעקש על כך שהוא לא ידע שום דבר על הפעילויות האמיתית של ה-NWA. דני מאיץ באנג'ל שיברח כל עוד הוא יכול, משום שלדעתו אף אחד לא יאמין לסיפוריו על מה שבאמת מתרחש בכפר סאנפורד. אף על פי כן, בעודם בקניון שירות, אנג'ל רואה במקרה את שני סרטי הפעולה אשר הוא ראה יחד עם דני ("נקודת פריצה" ו"בחורים רעים 2") ומקבל השראה לעצור בעצמו את חברי ה-NWA. הוא נוהג חזרה לכפר ומחמש את עצמו בנשק שהחרים מתחנת המשטרה. לאחר שהוא נפגש עם דני בכפר, שניהם פותחים בסדרה של קרבות יריות מול חברי ה-NWA.
אלעזר ברק

חייו

אלעזר ברק נולד בווילנה לחיים וטובה, כשהיו בעיצומן של ההכנות לעלייה לארץ ישראל. בראשית 1935, בן שלושה חודשים, עלה עם הוריו לארץ. הוריו החלוצים השתקעו בחדרה. בילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר ויתקין, ושם נולדה אחותו שרה. לאחר שהוריו התבססו שבה המשפחה לחדרה, והוא למד בבית חינוך לילדי עובדים ובתיכון חדרה.
כבר בילדותו גילה אלעזר ברק כישרון טכני ומתמטי מובהקים. ב-1952, כשסיים את התיכון, התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, ולמד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. הוא סיים קורס קצינים בהצטיינות, ועם סיום לימודיו ב-1956 הוצב בחיל החימוש. 
ב-1962 נסע ללמוד תואר שני ודוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בבוסטון. 
עם סיום לימודיו חזר לארץ ולשירות הצבאי, ומונה לבוחן איכות לכלי לחימה חדישים. במלחמת ששת הימים שירת כקצין לתפקידים מיוחדים בציר הצפוני בסיני, שבו לחמה אוגדת הפלדה בפיקודו של האלוף ישראל טל. ב-1967 מונה ברק למפקד יחידת הבחינה של חיל החימוש. בשנת 1969 מונה לעוזר טכני לקצין חימוש ראשי בדרגת סא"ל, וב-1971 שימש עוזר קצין חימוש ראשי בדרגת אל"ם. ב-1973 מונה לסגן קצין החימוש הראשי עד למינויו לקצין חימוש ראשי (קחש"ר) בספטמבר אותה שנה, כחודש לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה היה אחראי חיל החימוש שבפיקודו על שיקום מערכות הנשק שבידי צה"ל שנפגעו והחזרתם לשירות בפרק זמן מינימלי. בחמש השנים שלאחר המלחמה פיקד כקצין חימוש ראשי על חיל הנחשב לגדול ולמפוצל ביותר בצה"ל ובמסגרת זו ליווה את תכנון ופיתוח טנק המרכבה ועסק בקליטת אמצעי לחימה חדישים ומתקדמים, בעיקר טילים מונחים, בצה"ל. ב-1978, בן 44, סיים ברק את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
עם שחרורו התמנה ברק למנכ"ל חברת הנפט הלאומית, תפקיד שבו כיהן שנים אחדות, ונטל חלק בשיחות עם המצרים להחזרת שדות הנפט של סיני וההסכמים הקשורים בכך. בהמשך חזר לתחום הביטחון והיה מעורב בניהול של מספר חברות בתחום זה. בין השאר שימש כמנכ"ל סולתם וכמהנדס ראשי וסמנכ"ל בתע"ש. שימש גם בדירקטוריונים של חברות שונות, בהם ספקטרוניקס ועשות אשקלון. הוא פרש לגמלאות מתע"ש בגיל 69, אך גם לאחר מכן הוסיף למלא תפקידי ייעוץ שונים למערכת הביטחון בתחום של פיתוח מערכות נשק. הוא הרבה לשתף פעולה עם האלוף ישראל טל (טליק) שלו יעץ במשך שנים.
לאורך השנים מאז שחרורו מצה"ל שימש מרצה בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת תל אביב, בחוג להנדסה מכנית. בנוסף לכך מילא תפקידים ציבוריים בהתנדבות, ובכלל זה היה היו"ר הראשון של עמותת חיל החימוש ויו"ר אגודת הידידים של בית החולים ע"ש אדית וולפסון במשך שנים רבות.
כשהיה בן 73 נפטר אלעזר ברק ממחלה קשה. השאיר אחריו את יהודית, רעייתו לאורך 51 שנים, את שני ילדיהם: הבת - פרופ' דפנה ברק-ארז, שנבחרה ב-2012 לשופטת בית המשפט העליון, הבן - ד"ר יאיר ברק, ונכדים.
מקס נורדאו (אוניית מעפילים)

מקס נורדאו הייתה אוניית מעפילים שנקראה על-שם מקס נורדאו, ממנהיגי התנועה הציונית. הייתה זו אוניית המעפילים הגדולה ביותר מאז פריצת ההסגר הבריטי, והראשונה שנשאה יותר מ-1000 נפשות. הייתה זו הפלגה ראשונה מחוף מדינה הנתונה להשפעת ברית המועצות, והאחרונה מרומניה.

נוסעים וצוות

בגלל שנרכשה על ידי התנועה הלאומית, הוסכם שהמזוהים עם התנועה יקבלו 17% מהמקומות באנייה, בניגוד לשיעור הרגיל של 8.5% באניית רגילות. 740 מהעולים היו יוצאי פולין, 450 מיוגוסלביה ו-430 מרומניה. מרומניה הגיעו 130 חברי גורדוניה, 130 נוער ציוני, 171 בני עקיבא, 170 דרור הבונים, 91 בית"ר, 165 אגודת ישראל ועוד 150 מעפילים שלא מתנועות אלו. מהונגריה הגיעו 63 נוער ציוני, 63 מזרחי, 47 הבונים, 47 מכבי הצעיר, 47 בעלי מלאכה, 24 אגודת ישראל.
מפקד האונייה היה אליעזר ערמון (ורש) וה'גדעוני' היה חיים פורת (פרטקין).