google/wiki40b huggingface dataset:
ז'לקו רזנטוביץ'

קריירת פשיעה

ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד. אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז. ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר. בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ. מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית.

משמר המתנדבים הסרבי

באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי. המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד.
הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה. המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה. הכוח כלל כ-200 אנשי קבע, ובין 500 ל-1000 איש בסך הכל. הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה.
בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור. ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות.
טיילס

פיתוח

לאחר יציאת המשחק "סוניק הקיפוד" רצתה סגה ליצור דמות נוספת שתתלווה לסוניק. למעצב יאסושי ימאגוצ'י היה עיצוב של דביבון, אך על מנת למנוע הסתבכויות עם נינטנדו בטענה להעתקת חליפת הדביבון של מריו, הוחלט לשנותו לשועל.
אימה אמריקאית: המלון

רקע העלילה

הנושא בו העונה מתמקדת היא התמכרות ותלותיות בנושאים שונים, מסמים ואלכוהול ועד למין. העלילה מתרחשת בשנת 2015 ובמקביל בשנת 1930 עם פלאשבאקים לשנים שונות בעברם של הדיירים. הבלש ג'ון לאו (וס בנטלי) חוקר מקרי רצח זוועתיים בלוס אנג'לס שהקשר היחיד ביניהם הוא שהקורבנות עברו על דיבר מסוים מעשרת הדיברות, כשהוא מקבל טיפ אנונימי המוביל אותו למלון קורטז המסתורי. במהלך החקירה, ג'ון ואשתו, אלכס (קלואי סביני), נתקלים גם בצוות המלון הכולל את איריס (קתי בייטס), ליז טיילור (דניס או'הר), ג'יימס מארץ (אוון פיטרס), מייסד המלון הפסיכופתי (מבוסס על דמותו של ה. ה. הולמס) ובעלת המלון המסתורית, אליזבת, (ליידי גאגא), וגם בדיירי המלון הכוללים את סאלי "המזריקה" (שרה פולסון), בנה של איריס, דונובן (מאט בומר), רמונה רויאל (אנג'לה באסט), שחקנית קולנוע והמאהבת של אליזבת לשעבר, טריסטיאן דאפי (פין ויטרוק) ואייקון האופנה, ויל דרייק (שאיין ג'קסון).

ליהוק

עוד לפני עליית העונה השלישית בסתיו 2013 הכריזה השחקנית ג'סיקה לאנג בראיון לעיתונות כי היא מתכוננת לפרוש מהסדרה לאחר העונה הרביעית. בינואר 2015 עם סיומה של העונה הרביעית היא הכריזה רשמית כי לא תמשיך לעונה נוספת של הסדרה. בפברואר 2015 הזמרת ליידי גאגא פרסמה בחשבון הטוויטר שלה סרטון קצר בו פורסם שם העונה החדשה: "אימה אמריקאית: המלון", וגם הכרזה רשמית על הצטרפותה לצוות השחקנים של הסדרה. העונה החמישית תהווה את הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של ליידי גאגא כשחקנית. לצוות השחקנים הראשי והקבוע צורפו גם השחקנים מאט בומר ווס בנטלי שהשתתפו בעונה הרביעית בהופעות אורח כדונובן והבלש ג'ון לאו בהתאמה והשחקנית קלואי סביני כאשתו של ג'ון, אלכס לאו, לאחר שהייתה חלק מהצוות הקבוע בעונה 2: "אימה אמריקאית: המוסד הסגור". ב-18 במרץ 2015, פורסם כי השחקן שאיין ג'קסון יצטרף לעונה בתפקיד ראשי כוויל דרייק, אייקון אופנה. השחקנים הקבועים של הסדרה אוון פיטרס, שרה פולסון, קתי בייטס, אנג'לה באסט, לילי רייב, פין ויטרוק ודניס או'הר שהמשיכו גם הם לעונה החדשה מגלמים את ג'יימס מארץ, סאלי מק'קנה, אייריס, רמונה רויאל, איילין וורנוס, טריסטיאן דאפי וליז טיילור (בהתאמה). בעונה זו מתארחים השחקנים אלכסנדרה דדריו, דארן כריס, מדשן אמיק, מייר וינינגהם, מקס גרינפילד ונעמי קמפבל.

כותרות הפתיחה

כמו בעונה הרביעית, גם בכותרות הפתיחה של העונה החמישית נעשו מעט שינויים. המוזיקה נותרה כמו שהייתה, כשהפעם מתווספת לה קול שירה חזק יותר. הפעם, בכותרות הפתיחה, נקטו גישה יותר מקראית, בכך שלאורך כל הכותרות מופיעים עשרת הדיברות. הגופן של הכותרות גם הוא נשמר כשהפעם הוא זוהר באור אדום כמו שלטי ניאון בסמטאות, על רקע טפט של בתי מלון. בנוסף, בעונה זו חזרו להשתמש בצילומי לייב אקשן כמו בשלוש העונות הראשונות, האפקטים החזותיים כוללים אנשים מקרצפים דם מהקירות ומהרצפות, בנוסף, הצופים מתוודעים דרך העינית בדלת למראות משונים כגון קורבנות של המלון, ילדים קטנים שמתרוצצים במסדרונות, וכמו כן יצורים שונים ומשונים.
בכל חמש העונות, השתמשו בגופן המזכיר את סגנונו של האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש.
הפרדה ציקלונית

הפרדה ציקלונית היא שיטה להפרדת חומר חלקיקי מזורם באמצעות מערבולות. השיטה מבוססת על הכוחות הפועלים על החלקיקים בתנועה סיבובית ואין בה צורך במסנן. ניתן להפריד באמצעות שיטה זו גם טיפות נוזל מגז. המכשיר המבצע את ההפרדה נקרא מפרד-ציקלון.

אופן פעולה

האוויר המזוהם (או כל זורם אחר) נכנס למכשיר דרך פתח כניסה בחלקו העליון. משם הוא מסתחרר במסלול ספירלי לתחתית המכשיר ועולה חזרה אל פתח היציאה בדופן העליונה. לחלקיקים הגדולים (והצפופים) שבאוויר אינרציה גבוהה ואינם מספיקים לעקוב אחר מסלול האוויר. הם נפלטים מהמערבולת, נצמדים לדפנות הציקלון ושוקעים מטה מכוח המשיכה. כאשר הזרימה מגיעה לחרוט שבתחתית, רדיוס האוויר המסתחרר הולך וקטן וחלקיקים רבים יותר נפלטים החוצה. מבנה הציקלון, לצד ספיקת האוויר שבו, קובעים רדיוס הפרדה של חלקיק, שעבורו 50% מן החלקיקים יופרדו מהאוויר. חלקיקים גדולים יותר ייפלטו בשיעור גבוה יותר, וקטנים יותר – בשיעור נמוך.
קיימת גם גרסה הכוללת זרם אוויר נוסף שתפקידו לסלק את החלקיקים המצטברים על הדפנות. גרסה זו מאפשרת להציב את המפרד שלא במאונך לקרקע, כי הוצאת החלקיקים לא מתבססת על כוח המשיכה. במקרה של סינון אבק, ניתן לשפר את יכולת ההפרדה על ידי ריסוס של טיפות מים בתוך תא הציקלון; חלקיקי האבק מתנגשים בטיפות המים, מסתם עולה ועמה גם הכוח הצנטריפוגלי שמניע אותם כלפי חוץ.
להגברת יכולת הסינון משתמשים במולטי ציקלון, המורכב מכמה ציקלונים הפועלים במקביל. לכל הציקלונים כניסה ויציאה משותפת והם מבוססים על עיקרון זהה. היתרון שלהם על פני חלל אחד גדול הוא בקוטר הקטן של כל מכשיר, שמאפשר לסנן חלקיקים זעירים יותר, הודות לכוח צנטריפוגלי מוגבר. עם זאת, מפל הלחץ הדרוש להפעלת המולטי ציקלון הוא גבוה יותר מזה של ציקלון בודד בגודל דומה, ולכן הפעלתו דורשת אנרגיה רבה יותר.
מפרדי ציקלון יעילים לרוב להפרדה של חלקיקים בסדר גודל של כמה עשרות מיקרונים. הם נמצאים בשימוש במנסרות ונגריות, לסילוק נסורת ופסולת לטש, בתי זיקוק לנפט ומפעלים נוספים, בין היתר לצורך הפחתת זיהום האוויר. בנוסף, הם מהווים שיטת סינון מתקדמת בתחום שואבי האבק (כתחליף לשקיות אבק) ומשמשים לסילוק אדי שמן מהאוויר במטבחים תעשייתיים. לעיתים משמש מפרד הציקלון לסינון ראשוני לפני מתקן הפרדה עדין יותר כדי להפחית את העומס עליו. יתרונו הוא בהיעדר חלקים נעים ועמידות בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים. מנגד, יכולת ההפרדה שלו מוגבלת (לא יעיל לחלקיקים בקוטר נמוך מחמישה מיקרון) והפעלתו דורשת מפל לחץ גבוה יחסית.
קיימות גם מערכות דומות להפרדת חלקיקים מנוזל, לצורך מחזור מים למשל, או להפרדה בין כמה נוזלים בצפיפויות שונות.

הסבר תאורטי

ניתן לחשב את התנהגות החומר החלקיקי הנתון בזורם תוך שימוש בביטויים מתחום מכניקת זורמים ודינמיקה. האוויר נכנס לציקלון במהירות התחלתית  המשיקה לגליל. נניח לצורך הפשטות כי החלקיקים עגולים, ונחשב את רדיוס החלקיקים שייפלטו מזרם האוויר.
קירונה

גאוגרפיה

בשטח השיפוט של עיריית קירונה, חיים נכון ל-2009 23,099 תושבים. הנתון האחרון המתייחס לאוכלוסיית הקהילה העירונית המצומצמת, משקף כ-18,150 נפש שחיו בעיר ב-2005.
קירונה נוסדה בידי כורי ברזל במפנה המאה ה-20, לאחר שבמרוצת המאה ה-19 הם עסקו בכריה בהר בשם קִירוּנָאוָארָה, שאוצר את אחד מגושי עפרות הברזל הגדולים בעולם.
העיר הצעירה התבססה כאזור חשוב לתעשיית עפרות הברזל השוודית. במהלך מלחמת העולם השנייה כמויות גדולות של מחצבים נכרו מקירונה ונמכרו לגרמניה. בעשורים שאחרי המלחמה, הייתה העיר למרכז בקנה מידה אירופי לתעשיות חלל ולמחקר בפיזיקה של החלל.
עם התדלדלות משאבי עפרות הברזל, עשתה הממשלה השוודית מאמץ להפחית את הסתמכות כלכלת העיר על ענף זה ולהגדיל את חלקם של המדע, הטכנולוגיה והעבודות הממשלתיות בכלכלת האזור. במסגרת זו תוכננה העתקת חלק מפעילות תאגיד החלל השוודי לאזור והקמת מרכז לחקר הסביבה והחלל בעיר, יוזמה זו לא צלחה.
עיריית קירונה חולשת על שטח של 20,715 קמ"ר, והיא אפוא הגדולה בשטחה בשוודיה. זהו שטח דליל ביותר באוכלוסייה, ועשיר באוצרות טבע. אנשי קירונה מזוהים עם דיג, כרייה, ציד וסקי, וכן נהוגה הקפדה על דו-לשוניות, כששפת צפון-סאמי מקבלת משקל רב לצד השוודית. מרבית תושבי האזור העירוני, עם זאת, הם שוודים ולא סאמים, והאחרונים מתגוררים בכפרים שפזורים ברחבי שטח המועצה הענקית.
אליהו טסלר

אליהו טֶסלֶר (1901 – 25 באוגוסט 1965) היה משורר עברי ומתרגם.

ביוגרפיה

אליהו טסלר נולד בעיר אומן שבאוקראינה, ועבר לפולין. בשנת 1920, בגיל 19, עלה לארץ ישראל בעליה השלישית. הוא היה פועל חקלאי ופועל בנין ועסק במלאכות נוספות.
בשנת 1942 החל לעבוד כמנהל חשבונות בעיתון "דבר", ועבד שם עד שנת 1960. טסלר החל לפרסם את שיריו בכתב העת הספרותי "הדים", שהוציאו לאור בארץ הסופרים אשר ברש ויעקב רבינוביץ. הוא לא כתב שירים רבים, וזכה לכנס לראשונה את שיריו בשנת 1960, בספרו "גבעול במרחבים".
טסלר לא זכה בחייו לפרסום ולתפוצה רחבה של שיריו. הוא עמד כל חייו בצילם של גדולי המשוררים העבריים בארץ, מאנשי העלייה השלישית. תחייה מסוימת ועניין מחודש בשיריו התעוררו עם פרסום מסתו הגדולה של דן מירון, בשנת 1975, עליו ועל יצירתו.
בשנת 2016 יצא לאור הספר "פתחים קורעת עיר: שירים ותרגומים", בעריכתה של חיותה זילברמן, ובו אוסף משיריו ומתרגומיו של טסלר.
בתו, המתרגמת דליה טסלר, תרגמה מיצירותיו של טולקין, בכינויה הספרותי - דליה בת אליהו טסלר. (גילס האכר מפרזון, הרפתקאותיו המופלאות ועליתו לגדולה של גילס האכר, מאת טולקין, הריקה אל השפה העברית, בלוית הערות - דליה בת אליהו טסלר).
מגומדלי מגומדוב

חייו

מגומדוב נולד בכפר לוואשי שבדאגסטן, כבן למיעוט הדרגיני, עם צפון מזרח קווקזי, המהווה את המיעוט האתני השני בגודלו בדאגסטן. בשנת 1949 סיים את בית הספר התיכון, והחל לעבוד כמורה. לאחר מכן סיים את הסמינר למורים של דאגסטן, ועבד במשרות הוראה וניהול שונות במערכת החינוך הדאגסטנית. בשנת 1957 החל לעבוד בקולחוז, ולהתמחות בחקלאות. בשנת 1968 סיים לימודי חקלאות בהתכתבות במכון החקלאי של דאגסטן. במקביל התקדם בשורות המפלגה הקומוניסטית, וקיבל שורה של משרות מנהליות. בין ינואר 1979 למאי 1983 שימש כסגן יושב ראש מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית של דאגסטן, ומ-1983 כיושב ראש המועצה. בשנת 1987 נבחר לנשיא המועצה העליונה של הרפובליקה הסובייטית של דאגסטן.
לאחר התפרקות ברית המועצות היה מגומדוב לאחד המנהיגים הסובייטים הבכירים היחידים ששמרו על עמדתם גם במבנה המדיני החדש. הוא הצליח לתמרן במבנים הפוליטיים החדשים שנוצרו במהלך פירוק ברית המועצות, ולהשיג לעצמו כוח פוליטי, שהבטיח את המשך שליטתו. מגומדוב טען כי על דאגסטן להישאר חלק מן הפדרציה הרוסית ודיבר כנגד גופים בדלנים שדרשו את פרישתה של דאגסטן, בדומה לצ'צ'ניה השכנה.
בשנת 1994 קיבלה דאגסטן חוקה, ולפיה היה לראש הרשות המבצעת גוף קולקטיבי בן 14 חברים, המורכב מנציגי העמים השונים המאכלסים את דאגסטן, שכונה "מועצת המדינה". בראש המועצה הועמד מגומדוב. מגומדוב הנהיג את דאגסטן בשנות העצמאות הראשונות, דרך משברים כמלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה. על אף שלא שימש בתפקיד "נשיא", ולכאורה היה חלק מגוף קולקטיבי, היה מגומדוב האיש החזק בדאגסטן. אחת מדרישות הקיצונים הצ'צ'נים שפלשו לדאגסטן בשנת 1999 באירוע שהצית את מלחמת צ'צ'ניה השנייה הייתה סילוקו של מגומדוב, שנחשב ל"פרו רוסי". במהלך השנים שמר מגומדוב על יחסים תקינים עם רוסיה, ועם נשיאיה בוריס ילצין וולדימיר פוטין.
על אף שחוקת דאגסטן מנעה ממנו לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות בתפקיד יושב ראש מועצת המדינה, ועל אף שחלק מההסדר שהביא לבחירתו של מגומדוב, הדרגיני, לתפקיד הרם במדינה, היה ההבנה כי יפרוש מן התפקיד לאחר תקופה קצובה, ויעבירו לאווארי מוחו אלייב, דאג מגומדוב בשנת 1998 לבצע שינוי בחוקה שאיפשר בחירתו לקדנציה נוספת. שינוי נוסף ברוח זאת התקבל בשנת 2001 לקראת תום תקופת כהונתו השנייה, על מנת לאפשר לו לכהן בתפקיד ארבע שנים נוספות. במהלך תקופות כהונה אלו ניסה מגומדוב לשנות את חוקת דאגסטן כך שתכלול תפקיד של נשיא, אך שלושה משאלי עם בשאלה זו קבעו כנגד דעתו.
בשנת 2003 קיבלה דאגסטן חוקה חדשה, שקבעה כי את מועצת המדינה יחליף נשיא, כראש הרשות המבצעת, אך חילופים אלו ייעשו בשנת 2006 לאחר תום תקופת כהונת מועצת המדינה. עם זאת, לאחר תום תקופת כהונה זו, פרש מגומדוב בן ה-76 מן הפוליטיקה, ואת משרת הנשיא קיבל מוחו אלייב, יושב ראש הפרלמנט הדאגסטני, שהיה מועמדו של ולדימיר פוטין לתפקיד.
מגומדוב נשוי, ולו שישה ילדים. בנו הבכור, מגומדסלאם מגומדוב, החליף את אלייב בתפקיד יושב ראש הפרלמנט הדאגסטני, לאחר פרישתו של מגומדוב והחלפתו בידי אלייב. מגומדוב הבן שימש בתפקיד כשנה.
מחלבה

מחלבה היא מתקן להפקת ועיבוד חלב בעלי חיים לצריכה אנושית. החלב מופק בעיקר מעזים או פרות (למעשה, חלב, ללא ציון מיוחד, הוא בדרך-כלל חלב פרה), אבל גם מתאו, יאק הבית, כבשים, סוסים או גמלים. במחלבות מופקים ומיוצרים מוצרי חלב כמו חמאה, חובצה וגבינה.
מחלבות ביתיות היו קיימות בחברה האנושית עם המעבר לחברה חקלאית. בדרך כלל, תוצרי המחלבה היו מיועדים לצריכה מקומית והחיות שימשו למספר מטרות (עבודה בשדה, ייצור חלב, שימוש בבשר ובעור). החליבה הייתה ידנית וגודל העדר היה קטן מספיק, כך שכולו יוכל להיחלב במהלך שעה אחת, בדרך כלל כ-10 פרות על כל אדם שיחלוב אותן.
עם תהליך התיעוש, עבר גם תהליך החליבה וגם תהליכי הייצור מיכון וצמיחה. המחלבות הפכו למרכזים אזוריים (ולעיתים על-אזוריים). גודלן של מחלבות יכול לנוע בין מספר מועסקים מצומצם ("מחלבת בוטיק") למפעלי ענק כדוגמת מחלבות חברת "תנובה". גודל המפעל קשור גם לרמת המיכון. בעוד שמחלבות קטנות רבות מייצרות מוצרי חלב וחלב בעבודת יד (או כזו המשולבת בשימוש במכונות); ייצור מוצרי החלב במחלבות תעשייתיות גדולות מותנה בשימוש במכונות. לכן המחלבה היא מתקן נפרד מהרפת או הדיר שבהם נחלב החלב.
טנא נגה

טנא נגה הייתה חברה ישראלית לייצור מוצרי חלב שהוקמה ב-1953 על ידי משה פרנקנטל ואגודת "טנא", אגודה שיתופית לשיווק תוצרת חקלאית. החברה נקלעה לקשיים בסוף שנות ה-60 ונמכרה במחיר סמלי ליגאל הורביץ. הורביץ מכר את החברה ל"תנובה" בשנת 1981.
בשנת 1939 הקים משה פרנקנטל את מחלבת "נגה" בכפר שמריהו. פרנקנטל היה הראשון שייצר חלב שעבר תהליך עיקור, במכונה שייבא לשם כך.
"טנא" הייתה אגודה שיתופית מרכזית לשיווק תוצרת חקלאית של מושבי רסקו והוקמה על ידי יהודה בכר, ממייסדי אבן יהודה.
בדצמבר 1953 הוחל בייצור חלב מעוקר, המוצר העיקרי של המחלבה והיצרנית היחידה בישראל אז של חלב מעוקר. בנוסף יוצרו גם חלב מפוסטר, שוקו וגבינות קשות (אילת, ערד ומצדה).
המחלבה קיבלה ציוד ייצור רב מארגון יוניצף.
מאוחר יותר מכר פרנקנטל את חלקו בטנא נגה לרסקו.
בשנת 1957 ייצרה המחלבה כחצי מיליון ליטר בשנה (כ-700,000 בקבוקי חלב בחודש).
בשנת 1958 רכשה  טנא נגה את "המחלבות המאוחדות" ברמת גן, שהעסיקו בין 60 ל-70 עובדים.
בסוף 1963 העסיקה המחלבה כ-100 עובדים. באוקטובר 1967 הוחלט על מיזוג שני המפעלים (בכפר שמריהו וברמת גן) ומעבר לרמת גן. חברת רסקו הפכה לבעלת טנא נגה (שעד אז החזיקה ב-65 אחוזים מן המניות), כיוון שהמשקיעים סירבו לכסות את חובות החברה.
המחלבה נקלעה לקשיי נזילות ויגאל הורביץ רכש אותה בתחילת שנת 1970 תמורת לירה אחת.
טנא נגה נכנסה לתחום הגלידות כאשר בסוף 1972 רכשה  את מפעל הגלידות "אדניר", שהוקם ב-1964 ופעל באזור התעשייה באר טוביה, אחד ממפעלי חברת המושבים בדרום.
במאי 1981 הוחלט להעביר את המחלבה מרמת גן לקריית מלאכי.
טנא נגה נמכרה ל"תנובה" בספטמבר 1981. חלק מציוד הייצור נמכר למחלבות גד.
בשנות השמונים יוצרו תחת המותג טנא נגה גבינות רכות, חלב ושוקו, מעדני חלב וגלידות.
שיווק המוצרים תחת המותג נמשך עד סוף שנות ה-80.
בקריית מלאכי פעלו מפעל לגלידות ומחלבה לייצור מוצרי חלב. לאחר הרכישה הפרידה תנובה בין שני המפעלים - מפעל הגלידה הפך לחברה בפני עצמה - "גלידות טנא נגה".
בשנת 1996 הוקמה "גלידות נסטלה", מיזם משותף (Joint Venture) של תנובה ואסם, כיוון שמפעלי הגלידה לא הניבו את הרווחים המצופים.
אסם ונסטלה רכשו 50% מסנוקרסט (מפעל בפתח תקווה) וגלידות טנא נגה. בשנת 1999 הוקם מפעל חדש בקריית מלאכי, שבו מוזגה פעילותם של שני המפעלים הישנים.
בשנת 2003 רכשה אסם את חלקה של תנובה ב"גלידות נסטלה". החברה נמצאת כיום בבעלותה המלאה של חברת אסם.
אנטוניו קושטה

ביוגרפיה

קושטה נולד ב-1961 בליסבון. הוא בנו של הסופר אורלנדו דה קושטה, שמוצאו פורטוגזי, הודי (אזור גואה), וצרפתי. אמו הייתה מריה אנטוניה פאלה, עיתונאית פורטוגזית ופעילה פמיניסטית.
קושטה למד משפטים בשנות ה-80 בליסבון. בתקופה זו החל בקריירה הפוליטית שלו, כאשר נבחר למועצת העירייה. מ-1988 עבד כעורך-דין תקופה קצרה, ולאחר מכן החל לעסוק בפוליטיקה באופן מלא.
תפקידו הראשון של קושטה בממשלה היה שר לעניינים פרלמנטריים, בממשלתו של אנטוניו גוטרש, בשנים 1997 - 1999. לאחר מכן כיהן כשר המשפטים מ-1999 ועד 2002.
קושטה היה חבר הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הסוציאליסטית האירופאית (PES), ועמד בראש הרשימה המפלגתית בבחירות 2004 לפרלמנט האירופי (לאחר מותו של ראש הרשימה, אנטוניו דה סוזה פרנקו). ב-20 ביולי 2004 הוא נבחר בתור אחד מ-14 סגני נשיא הפרלמנט האירופי. הוא שימש גם כאחראי על ועדת זכויות האזרח, המשפט וענייני הפנים בפרלמנט האירופי. הוא התפטר מתפקידו כחבר הפרלמנט האירופי ב-11 במרץ 2005, כאשר מונה לשר הפנים בממשלתו החדשה של חוזה סוקרטס בפורטוגל.
במאי 2007 התפטר קושטה מתפקידיו בממשלה, כדי להתמודד על ראשות עיריית ליסבון, בירת פורטוגל, מטעם מפלגתו. הוא נבחר לתפקיד ב-15 ביולי 2007, ולאחר מכן נבחר שוב ב-2009 וב-2013. מ-2014 שימש במקביל גם כמזכ"ל המפלגה הסוציאליסטית הארצית, לאחר שהביס את מנהיג המפלגה אנטוניו ז'וסה סגורו בבחירות הפנימיות, וקיבל 70% מהקולות. באפריל 2014 התפטר מתפקידו כראש עיריית ליסבון, כדי להתמקד במערכת הבחירות הכלליות שהתקיימה באוקטובר 2015, בה התמודד על ראשות הממשלה.
במהלך מסע הבחירות, קושטה התחייב להקל על מדיניות הצנע ולאפשר הכנסה פנויה גבוהה יותר במשקי הבית. הוא הציע להגביר את ההכנסות והצמיחה, ולקצץ מיסים, בטענה כי ניתן לאפשר גירעונות בתקציב ועדיין ליישר קו עם הקריטריונים של האירו. כמו כן, הוא התחייב להעלות מחדש מס ערך מוסף על מסעדות, צעד שלא נחשב פופולרי, ולהוסיף מספר הטבות לעובדי מדינה.
בבחירות שהתקיימו ב-4 באוקטובר 2015 זכתה הקואליציה השמרנית (שהייתה בשלטון מ-2011), ב-38.6% מקולות הבוחרים, בעוד המפלגה הסוציאליסטית זכתה רק ב-32.3% מהקולות. פדרו פאסוש קואליו נבחר שוב לראשות הממשלה. אך בתוך מספר ימים יצר קושטה ברית עם מפלגות שמאל אחרות (גוש השמאל, המפלגה הקומוניסטית הפורטוגזית ומפלגת "הירוקים"), דבר שיצר לקושטה רוב בפרלמנט, והביא להפלת הממשלה קצרת הימים ב-10 בנובמבר 2015. בעקבות זאת נבחר קושטה לראש ממשלת פורטוגל על ידי הנשיא אניבל קבאקו סילבה, ונכנס לתפקידו ב-26 בנובמבר.

חיים אישיים

קושטה נשוי למריה פרננדה גונסלבס טדו, מורה, מ-1987. לבני הזוג בן ובת.
הרוח במעטפת

סקירה

רקע המאנגה (והמדיה שנוצרו בעקבותיה) הוא סייברפאנק/פוסט-סייברפאנק בדומה לטרילוגיית המשרעה של ויליאם גיבסון (ראה נוירומנסר), אולם בניגוד לסופרי הז'אנר, שירו מתמקד בהשלכות האתניות והפילוסופיות שבמיזוג בין אדם למכונה, בהתפתחות של אינטליגנציה מלאכותית וקיומה של מערכת ממוחשבת שמאבחנת ואומדת את הזהות האנושית וייחודה על פני זהויות אחרות.
"הרוח במעטפת" הוא מותחן משטרתי עתידני העוקב אחר עלילותיה של מוטוקו קוסאנאגי, חברת השירות החשאי הבדיוני "מדור 9" של הוועדה הלאומית לביטחון הציבור ביפן, שמתמחה בלחימה בפשעי טכנולוגיה, טרור ולוחמה קיברנטית. למרות שהיא שוות ערך לשאר חברי הקבוצה, קוסאנאגי מתפקדת כראש הצוות, והכינוי המיוחס לה הוא "מייג'ור", עקב דרגתה הקודמת בכוחות המיוחדים. היא מסוגלת לביצועים על-אנושיים כיון שרק מוחה וחלקים מעמוד השדרה שלה הם אורגניים, שאר גופה מכני. היא ובאטו, חברה לצוות, הם הקיבורגים היחידים שהצליחו לשמור על זהותם האנושית (להלן: רוח, Ghost) ואשר פגיעים כמו כל אדם להתקפת "האקינג-רוח", היינו, פריצה למוחם של אנשים ושליטה בהם.
שמה של מוטוקו קוסאנאגי מתייחס לאחד משלושת אוצרות יפן (ראה מיתולוגיה יפנית), ושירו מתייחס אליהם בחוברת המאנגה השנייה. נוסף לכך, הוא מציין ששאב השראה לסיפור מ"הרוח במכונה" של ארתור קסטלר.

המדיות השונות בזיכיון

המדיות השונות של GitS מציגות עלילה נפרדת ולעיתים חלופית לסיפור המרכזי שהוצג במאנגה. כך למשל, סרט האנימה הראשון מתרחש בתקופת זמן שונה לזו שבסדרת האנימה.

סרט הלייב אקשן

במרץ 2017 יצא לאקרנים סרט לייב אקשן אמריקאי "הרוח במעטפת" המבוסס על הסרט המקורי, בבימויו של רופרט סנדרס ובכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
עמודי עמרם

עמודי עמרם הם עמודים העשויים אבן חול נובית רכה וצבעונית בגוון ורוד, ושוכנים על מצוק בתחילת נחל עמרם, במקום בו הוא מתחיל את נתיבו לכיוון הערבה. הנחל זורם בהרי אילת מצפון לאילת.
העמודים נוצרו מחתירה של מי הגשמים בתוך הסדקים שהיו במצוק. שחיקת הסלע לאורך הסדקים יצרו בלייה והביאו ליצירת חמישה עמודים גבוהים המתנשאים לגובה של 15 מטרים. הגבעה הסמוכה לעמודים נקראת "גבעת יוכבד", על שם יוכבד אמו של משה, ואשתו של עמרם. האזור בו שוכנים העמודים, הוא חלק משמורת טבע מסיב באילת.
אבן החול ממנה נוצרו העמודים, נוצרה מבלייה של סלע יסוד. הצבעים המופיעים באבן החול, הם תוצאה של שטיפתם במים העשירים בתחמוצות של חומרים שונים כגון ברזל, מנגן ועוד.
מקור השם של העמודים והנחל הוא בשמו הערבי של הנחל, "ואדי עמראני", שהפך בעברית ל"נחל עמרם". משמעות השם ואדי עמראני הוא הנחל עם המבנים. בנחל עמרם ישנם שרידי מבנים עתיקים, הקשורים למחצבת נחושת שהתקיימה בנחל בתקופות קדומות. באזור שסביב העמודים נמצאים שרידי כוכים ומערות, שנוצרו כתוצאה מכריית הנחושת. לפי השערת החוקרים, הנחושת מנחל עמרם שימשה כמקור לתעשיית הנחושת בתקופה הכלקוליתית, בכפרי התעשייה ששכנו בתל חוג'יירת אל-ע'וזלאן ותל מגאס.
ההגעה לעמודים היא במסלול נסיעה דרך נחל עמרם, העובר בין גבעת בהט מצפונה להר אמיר בדרומו, עד הגעה לחניה, ממנה בהליכה של מספר דקות עד ההגעה לעמודים.
איסר יהודה אונטרמן

ביוגרפיה

נולד בבריסק, בנם של אליהו ושיינה אונטרמן. נקרא על שם רב העיר בריסק, הרב איסר יהודה מאלין, שנפטר כעשר שנים קודם לכן בירושלים. בילדותו נחשב לעילוי ולמד אצל הרב והדיין המקומי, שמחה זליג ריגר, ובשנת 1898, בגיל 12, הוזמן להיות חלק מהגרעין המייסד בישיבת ענף עץ החיים במלץ (מלטש) בראשותו של הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. לזמן מה עבר לישיבת מיר אך שב למלץ ושם הפך לתלמיד בולט של הרב שמעון שקאפ. לאחר נישואיו עם רחל לאה ילין, למד בכולל של ישיבת וולוז'ין, שם גם הוסמך כרב על ידי הרב רפאל שפירא ראש הישיבה. במהלך לימודיו בוולוז'ין פתח הרב אונטרמן ישיבה בעיר הסמוכה וישנובה וכמו כן שימש כרב במספר קהילות בליטא, בהם מוהלינא ואמסטיבובה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שימש כרב בלונאווליה ולאחר מכן היה לרב בגרודנו.
הרב אונטרמן היה ציוני ומחשובי הרבנים שתמכו באידאולוגיית המזרחי. ב-1922, בוועידת המזרחי השלישית שהתכנסה בפולין, נשא נאום מרכזי ובו התנגד לתוכנית אוגנדה. בין השאר אמר:
"אינני גורס ציונות המבוססת על שלילת העוני והלחץ שבחיי הגלות, שכן ציונות כזו עלולה להוליד תוכנית נפל כהקמת מדינה יהודית באוגנדה. הציונות "זקוקה לנשמה", ליסוד רוחני איתן המושתת על מורשת דורות".
בשנת 1923, בהשפעת הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי, מנהיג יהדות ליטא, עבר הרב אונטרמן לאנגליה ושימש כרבה של ליברפול. הרב אונטרמן התגבר במהירות על קושי השפה והפך לרוח חיה בקהילה היהודית שם. הוא הקים ארגון גג לכל הקהילות היהודיות באזור, ייבא תלמידים מאירופה על מנת לחזק את הישיבה המקומית ואף הקים את האקדמיה לתלמוד תורה בליברפול.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל הרב אונטרמן למען יהודים פליטים מגרמניה שאנגליה התייחסה אליהם כנתיני מדינת אויב. הוא סיכן את עצמו וביקר אותם במעצרם ואת חברי קהילתו במקומות אליהם התפזרו על מנת לתפוס מחסה.
לאחר פטירתו של הרב משה אביגדור עמיאל בשנת 1946, התמנה הרב אונטרמן לרבה האשכנזי של תל אביב. בתחילה הוא סירב לעלות לארץ ישראל על חשבון מכסת הסרטיפיקטים הכללי ועל כן קיבל מהבריטים אשרת עלייה מיוחד כ"מומחה בריטי לרבנות".
בתל אביב הקים הרב אונטרמן כולל בשם "שבט יהודה" וכתב תשובות בהלכה ומאמרים שונים, את תשובותיו העיקריות קיבץ בספרו: שו"ת שבט מיהודה. יחד עם רבה הספרדי של העיר, יעקב משה טולידאנו, הקים את בית הדין המיוחד לענייני עגונות.
הרב אונטרמן כיהן גם כדיין בבית הדין הרבני הגדול, בשנת 1955 נבחר למועצת הרבנות הראשית ובג' בניסן תשכ"ד - 16 במרץ 1964 נבחר לכהן כרב הראשי האשכנזי של ישראל, בגוברו על הרב גורן בהפרש של קול אחד. הרב אונטרמן כיהן בתפקיד זה עד 1972, אז הפסיד בבחירות לרב שלמה גורן בצעד שהתפרש על ידו כהדחה.
הרב אונטרמן נפטר בשנת 1976, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. על שמו נקראו רחובות בתל אביב, בירושלים ובפתח תקווה.
היו נשוי לרחל לאה (לבית ילין), ולהם שבעה ילדים. אחד מבניו, ברוך, שימש מנהל אוניברסיטת בר-אילן. אחת מנכדותיו, ריבה מן, מספרת על סובלנותו, כי על אף שלא שמרה תורה ומצוות, סביה "אהב אותה אהבה ללא תנאים".
קרול צ'אנינג

ביוגרפיה

צ'אנינג נולדה בעיר סיאטל, וושינגטון לאדליין ולג'ורג' צ'אנינג וגדלה בסן פרנסיסקו.
למדה בתיכון לוואל ולאחר מכן במכללת בנינגטון שבמדינת ורמונט.
בשנת 1960 קיבלה צ'אנינג כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2002 קיבלה צ'אנינג פרס הוקרה בטקס פרסי הגראמי על שיריה במחזמר "הלו, דולי!".

בקולנוע

צ'אנינג הופיעה לראשונה בקולנוע לצדה של הכוכבת ג'ינג'ר רוג'רס במערבון הקומי "אשת המכירות והנסיעות הראשונה".
צ'אנינג זכתה להתפרסם בשנת 1967 בסרטו המוזיקלי המצליח של הבמאי ג'ורג' רוי היל "מילי המודרנית והמתוקה" בתפקיד האלמנה מאזי ואן הוסמר, שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
על אף שהגיעה כמועמדת מובילה לטקס האוסקר, הפסידה צ'אנינג את פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לאסטל פרסונס, שזכתה בפרס על תפקידה בסרט "בוני וקלייד". מאז לא התבלטה צ'אנינג בהוליווד, מלבד בהופעות בסרטו של אוטו פרמינגר "סקידו" ובחלק השני בעיבוד הטלוויזיוני המפורסם בהפקתו של אירווין אלן לספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד המלכה הלבנה.
בשנות ה-80 שיחקה צ'אנינג בשבע הופעות אורח בסדרה המצליחה "ספינת האהבה". בנוסף, דיבבה בסרטי האנימציה "אצבעונית" ו"באושר ועושר".

בתיאטרון

צ'אנינג החלה את דרכה המקצועית על הבמה ופרצה בשנת 1948 הזכות הופעה במחזה "Lend an Ear" שזיכה אותה בפרס התיאטרון העולמי. בשנת 1955 הועמדה לראשונה בקריירה שלה לפרס הטוני על הופעתה במחזמר "הטלאי". בשנת 1961 הועמדה בפעם השנייה לפרס טוני על הופעתה במחזמר "אשת השלג". בשנת 1964 הצליחה צ'אנינג לזכות לבסוף בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר בזכות הופעתה במחזמר "הלו, דולי!" בתפקיד האלמנה דולי גלאגר לוי. הועמדה בפעם הרביעית שלה לפרס טוני בשנת 1974 על הופעתה במחזמר "לורליי".
קרול קיבלה בשנת 1968 פרס מיוחד מטעם פרס הטוני ובשנת 1995 את פרס מפעל החיים של הטקס.

חיים אישיים

צ'אנינג נישאה ארבע פעמים במהלך חייה. בעלה הראשון, תיאודור ניידיש, היה תסריטאי.
מנישואיה השניים לשחקן הפוטבול הקנדי, אלכסנדר קארסון, נולד בנה היחיד.
בשנת 1953 התחתנה עם המנהל שלה, צ'ארלס לאו, שהיה מועמד לפרס פוליצר על עבודותיו כמוציא לאור. בשנת 1998 הגישה צ'אנינג בקשה לגירושים מלאו, אולם בעלה נפטר כשנה לאחר מכן לפני שהגירושים נכנסו לתוקף. צ'אנינג נישאה בפעם הרביעית בחייה בשנת 2003 לחברה מימי לימודיה הארי קוליג'יאן. בשנת 2011 נפטר בעלה הרביעי ממחלה בגיל 92. צ'אנינג עצמה הייתה ניצולת מחלת סרטן השחלה.
נפטרה בפאלם ספרינגס שבקליפורניה ב-15 בינואר 2019.