כפייה אנטי-דתית בישראל

כפייה אנטי-דתית היא הטלה כפויה של נורמה הנוגדת מצווה או נוהג דתי, על הציבור או על חלק ממנו, תוך פגיעה בחופש הדת או במצפון של אותם אנשים. בישראל הכוונה בעיקר לפגיעה ביהדות האורתודוקסית, באמצעות חקיקה או באמצעים אחרים.

טענות על כפייה במרחב הציבורי

יש הרואים כפייה חילונית בהצגת שלטי חוצות הכוללים תכנים בוטים.
דוברים שונים מקרב הציבור הדתי טוענים כי העובדה שאין מדובר בכפייה ישירה ואישית לעבור על מצוות גורמת לעולם החילוני שלא לחוש שהצורה בה הוא מעצב את המרחב הציבורי כופה למעשה את הדתיים "לחיות חיים זרים למה שהוא מאמין שצריך להיות". לדבריהם, הגישה הגורסת "חיה ותן לחיות" מתעלמת מן העובדה שמי שמנהל את חייו כראות עיניו בלא לברר אם דרכו אינה פוגעת ברגישותם של אחרים, ועל ידי כן כופה למעשה את דרכו עליהם.

קווי מהדרין

בעבר היו חברות אוטובוסים שבקווי אוטובוס המשרתים בעיקר חרדים הפעילו "קווי מהדרין", בהם נהגה הפרדה מגדרית ונשים עלו לאוטובוס מהדלת האחורית וישבו בחלקו האחורי בלבד, בעוד גברים ישבו בחלקו הקדמי בלבד. בשנת 2010 משרד התחבורה החליט לפסול את ההפרדה המגדרית כשיקול בהקצאת מקומות הישיבה ודלתות הכניסה לנוסעים, אך להתיר העלאת נוסעים מהדלת האחורית לצורך קיום הפרדה מרצון. קבוצת עותרים עתרו לבג"ץ בדרישה לאסור גם הסדר זה. בשנת 2011 בג"ץ דחה את בקשתם, אך חייב את חברת אגד לפרסם את ביטול ההסדר בעיתונות הכללית ובעיתונות של המגזר החרדי ולהציב שילוט בעניין בכלל הקווים ששימשו במתכונת קווי מהדרין. סוגיית קווי המהדרין עוררה פולמוס ובביטולם היו שראו כפייה חילונית.

כפייה לעומת חופש דת בכלכלה

חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אוסר הפליה באספקת שירותים, בין השאר לפי דת או נטייה מינית. ב-2012 חייבה שופטת בית משפט השלום בירושלים, דורית פיינשטיין, את בית ההארחה במושב יד השמונה, שבעליו הם יהודים משיחיים, בשישים אלף ש"ח ובהוצאות משפט. זאת לאחר שבית ההארחה סירב לבקשה טלפונית של זוג לסביות לערוך במקום מסיבת חתונה, בנימוק שלפי הנחיות ההנהלה לא ניתן לערוך במקום אירוע מסוג זה. השופטת פסקה שזו עוולה לפי חוק איסור הפליה ולפי החוק למניעת הטרדה מינית, תוך שהיא דוחה את טענת הבעלים שהעסק שלהם הוא בעל צביון דתי, ושיש לאפשר לו ליהנות מחופש הדת ולכבד את אמונתו הדתית שחתונה מעין זו היא תועבה. השופטת ציינה כי מטרת הקנס אינה רק פיצוי אלא גם חינוך של הציבור הרחב לערך השוויון וכבוד האדם. בעקבות פסק הדין פנו לאולם השמחות עשרות זוגות חד-מיניים בבקשה להתחתן שם, והוא נסגר. בית ההארחה ערער על פסק הדין לבית המשפט המחוזי, וערעורו נדחה תוך חיובו בהוצאות.

ביטול ניסיונות לכפייה של הפעלת עסקים בשבת

במכרז לפתיחת חנויות במתחם נתב"ג 2000 נקבע כי החנויות יפעלו במשך כל ימות השנה, כולל ימי שבת ויום טוב, אבל לא ביום כיפור; מאבקם של בעלי חנויות דתיים שרצו לגשת למכרז ללא שיוצרכו לפתוח את עסקיהם בשבת הוביל לביטולו של הסעיף.
במקרה אחר החליטה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בתל אביב להעניק זכויות בנייה נוספות לבניין משרדים של חברת אפריקה ישראל, בתנאי ש-50% ממקומות החניה בחניון יהיו פתוחים שבעה ימים בשבוע לטובת הציבור. כדי לפתור את בעיית השבת הציעה הוועדה כי החניון יופעל בשבת על ידי החברה העירונית. הוועדה המחוזית אליה פנה לבייב הכריעה כי אין זה בסמכותה של העירייה להורות לחברה על פתיחת החניון בשבת.

בחינוך החרדי

הציבור החרדי במדינת ישראל רואה ערך עליון בשמירת עצמאותה של מערכת החינוך החרדי תחת הנהגתם הבלעדית של רבנים וללא התערבות של מוסדות המדינה רוב מוסדות החינוך החרדיים נחשבים על פי חוק חינוך ממלכתי ל'מוסדות פטור' או למוסדות 'מוכר שאינו רשמי', שאינם כפופים לתוכניות הלימודים של משרד החינוך וזוכים לתקצוב נמוך יותר.
יש הרואים בהימנעות מלימוד תוכנית הליבה בבתי הספר החרדים פגיעה ממשית בעתיד התלמידים ובחוסנה של מדינת ישראל, והם מתנגדים למתן תקציבים ללא לימודים אלו. בעקבות עתירה לבג"ץ למניעת תקצוב ממשלתי למוסדות חינוך במגזר החרדי הנמנעים מליישם את תוכנית הליבה, אושר בכנסת, ב-23 ביולי 2008, לפני מתן פסק הדין, חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, המאפשר לשר החינוך להכיר בבתי ספר שאינם מקיימים את תוכנית הליבה כ"מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים" ולתקצבם בשיעור של 60% מהתקצוב הממשלתי של בתי ספר ממלכתיים. בעתירה לבג"ץ כנגד החוק השיבה המדינה כי כפיית לימודי הליבה ללא הסכמה פוגעת בזכויות הציבור החרדי.
בבג"ץ בית הספר בעמנואל עלתה מחלוקת בין הנהלת בית הספר היסודי לבנות "בית יעקב" בעמנואל לקבוצת הורים לבנות בבית הספר. בג"ץ קיבל טענה בדבר אפליה על בסיס עדתי בין תלמידות מזרחיות לבין תלמידות אשכנזיות והורה לבטל אפליה זו. סירוב ההורים לקיים את הוראת בג"ץ לשלוח את בנותיהם לבית הספר בעמנואל, וזאת בהוראת רבותיהם, הוביל לכך שהוטלו עליהם בהדרגה קנסות ומאסר בפועל. המאסר עורר את זעמו של הציבור החרדי, שראה בפסיקת בית המשפט התערבות של גורמים זרים בדרכי החינוך הייחודיות להם, וכפייה חילונית, וערך עקב כך הפגנות ענק בבני ברק ובירושלים.