google/wiki40b huggingface dataset:
קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית

קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית הוא מתחם של מבנים ושטחים פתוחים במרכזה של וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית, המשמשים זרועות שונות של הממשל הפדרלי. המבנה החשוב ביותר במתחם, הניצב במרכזו, הוא הקפיטול, מקום מושבו של הקונגרס של ארצות הברית. 
כל המבנים והשטחים בקומפלקס הקפיטול מצויים בהנהלתו ובפיקוחו של אדריכל הקפיטול ומוגנים על ידי משטרת הקפיטול.

תולדות הקומפלקס

הקמת בניין הקפיטול החלה בשנת 1793 ובמשך למעלה ממאה שנים הוא היה המבנה היחיד בשימוש הממשלה הפדרלית בשטח הקומפלקס דהיום. בעת שהוקם הוא יועד לשימוש הקונגרס כמו גם בית המשפט העליון, ספריית הקונגרס וגורמים נוספים. בשנת 1892 הגיע הבניין בקירוב לצורתו דהיום (למעט תוספות מסוימות שנעשו בסוף שנות החמישים ובראשית שנות התשעים).
הקונגרס גדל ובשלהי המאה ה-19 התבהר הצורך בשטח נוסף לשימושו. קומפלקס הקפיטול בא לעולם החל ב-1897, כאשר ספריית הקונגרס עברה לבניין ג'פרסון שהוקם עבורה. מבני משרדים עבור שני בתי הקונגרס - המוכרים כיום כבניין קאנון ובניין ראסל - הושלמו ב-1908 וב-1909, בהתאמה. ב-1910 הושלמה תחנת הכוח של הקפיטול.
בשנות השלושים התרחש גל בנייה בקומפלקס: ב-1933 הוקמו הגן הבוטני הלאומי של ארצות הברית ופארק ברתולדי וכן בניין המשרדים לונגוורת' עבור בית הנבחרים. ב-1935 הושלם בניין בית המשפט העליון, וב-1939 הושלם המבנה השני של ספריית הקונגרס, בניין אדמס.
הבנייה נמשכה עשרים שנים לאחר מכן: ב-1958 הושלם בניין המשרדים השני (בניין דירקסן) עבור הסנאט וב-1965 נפתח בניין רייברן, השלישי במספר לשימוש חברי בית הנבחרים. בשנות השבעים הוקם בניין משרדים רביעי לשימוש בית הנבחרים - בניין אוניל, שנהרס ב-2002, וכן הוקם מבנה שנועד במקור לשימוש לשכת החקירות הפדרלית והוא כיום בניין המשרדים פורד, המשמש את חברי בית הנבחרים.
ב-1980 נפתח בניין מדיסון, המבנה השלישי של ספריית הקונגרס, וב-1982 הושלם בניין הארט, בניין המשרדים השלישי עבור הסנאט. בניין הרשות השופטת על שם מרשל נפתח ב-1992.
התוספת האחרונה לקומפלקס הקפיטול הייתה מרכז המבקרים שלו, מבנה תת-קרקעי בן שלושה מפלסים שנבנה מול החזית הדרום-מזרחית של בניין הקפיטול והושלם ב-2007, בעלות של כ-600 מיליון דולר.
שטחי הקפיטול (Capitol Grounds) הם השטחים הפתוחים - רחובות, כבישים ושטחי צמחייה - שבין המבנים השונים בקומפלקס, בשטח כולל של כ-1.11 קילומטר רבוע.
לאון גוסנס

חייו

גוסנס נולד בליברפול ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. אביו היה הכנר והמנצח הבלגי אז'ן גוסנס הבן, בנו של המנצח אז'ן גוסנס האב; אחיו היה המנצח והמלחין יוג'ין גוסנס ואחותו הייתה הנבלנית סידוני גוסנס.
במחציתה הראשונה של המאה ה-20 נחשב גוסנס לאחד מחשובי האבובנים בעולם. הוא הצטרף לתזמורת קווינ'ס הול (בניצוח הנרי ווד) בגיל 15 ובשנת 1932 הביא אותו סר תומאס ביצ'ם אל התזמורת הפילהרמונית של לונדון שאך זה נוסדה, אך במקביל פיתח גם קריירה עשירה של נגינת סולו ומוזיקה קאמרית. אבובני העבר נטו לחהתחלק בין האסכולה הצרפתית (אלגנטית אך בעלת גון צליל דק וצפצפני) לגרמנית (מלאה ומעוגלת אך מגושמת למדי, כמעט ללא ויבראטו), אבל גוסנס השכיל לשלב את מיטב הסגולות של שני הסגנונות גם יחד.
גוסנס הזמין יצירות רבות לאבוב אצל מלחינים ידועי-שם כמו אדוארד אלגר, ראלף ווהן-ויליאמס וראטלנד בוטון והרבה לעבוד עם סולנים חשובים, בהם יהודי מנוחין. בין תלמידיו הרבים היו האבובנים אוולין ברבירולי, ג'וי בוטון (בתו של ראטלנד בוטון) ופיטר גרם, האבובן של הרכב מלוס.
בשנת 1950 קיבל גוסנס את אות מסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1962 היה לחבר בוועד המנהל של הקולג' המלכותי למוזיקה.
צילה דגן

ביוגרפיה

נולדה בשם צלינה קויבסקי בדז'רז'וניוב שבפולין ב-1946. משפחתה עלתה לישראל בעליית גומולקה, בסוף שנות ה-50, והתגוררה בנהריה. כישרון השירה שלה התגלה בגיל צעיר והיא זכתה בתחרות "תשואות ראשונות". בגיל שש עשרה כבר שרה במועדון הלילה "חומות עכו". בצה"ל שירתה בצוות הווי הנח"ל, והשתתפה בתוכניתה "כמה טוב", שעלתה ב-1968. במסגרת התוכנית שרה לצדה של אופירה גלוסקא את השיר "חורשת האקליפטוס" של נעמי שמר.
עם שחרורה מהצבא הצטרפה ל"להקת פיקוד דיזינגוף", שהתבססה על אופי של להקה צבאית, הורכבה מיוצאי להקות צבאיות וביצעה שירים ומערכונים. ב-1970 הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, שנקרא "צילה דגן", בו בלטו שיריה של לאה גולדברג ללחניו של דני ליטני. השיר "ולא היה בינינו אלא זוהר" (שליטני הקליט אותו גם בעצמו מאוחר יותר) נחשב כשיר המזוהה ביותר של דגן. שירים נוספים באלבום היו "נחל שלי" ו"לתמונת אמא". שיר נוסף מהאלבום המזוהה עם דגן, הוא "כוכבים בדלי" (הזכור בזכות השורה "הו נומה נומה עוללי") של עקיבא נוף, שאותו ביצעה בפסטיבל הזמר ב-1970. 
באותה שנה השתתפה עם דני מסינג ויאיר קלינגר במופע "ייאוש יושב על ספסל", ערב משירי ז'אק פרוור בתרגומה לעברית של עדה בן נחום. בהמשך הקליטו השלושה שירים תחת השם "שלישיית הצירוף המקרי", בהם "בלדה ללוח השנה" שזכה להצלחה גדולה, ו"רוזה מרציפן".הם גם השתתפו גם בפסטיבל שירי ילדים הראשון עם השיר "נומי ילדה". 
בפסטיבל הזמר ב-1971 שרה את שירה של דליה רביקוביץ "חלומות של חושך ואור". ב-1974 השתתפה במופע "תפוח זהב", ערב משירי סשה ארגוב, בו שרה את שירו של אלכסנדר פן "וידוי" (הידוע בזכות שורת הפתיחה שלו "מעילי הפשוט ופנס על הגשר"). בהמשך הקליטה עם בעלה, השחקן עזרא דגן, שירי ילדים ("בולבול תגיד לי למה") ושירי חגים ("מעשה בלביבות"). לבני הזוג נולד בן, גיא.
דגן הרבתה לשיר שירי משוררים, השתתפה בתוכניות "ערב שירי משוררים" של גלי צה"ל, בהן ביצעה את "חמדה" של דליה רביקוביץ ו"ערי נעורי" של דוד פוגל. היא השתתפה בתוכניות רדיו רבות בקול ישראל, כמו "על הדרך עץ עומד", תוכנית שירי יידיש מתורגמים לעברית, תוכנית "שירי הבלקן" ועוד.
אלבומה השני של דגן, "פגישה מחודשת עם קרול קינג" יצא ב-1977 וכלל שירים מקוריים של קרול קינג שתורגמו לעברית. השירים הועלו במופע שהעלתה באותה שנה ונקרא בשם האלבום. המופע כלל ביצועים לשירים עבריים מוכרים כמו "שיר אהבה ישן" ו"היו לילות". ב-1978 הופיעה בתוכנית "ארץ טרופית יפה", שירים ברזילאים מתורגמים, אלבום ומופע בו השתתפו גם מתי כספי, יהודית רביץ, קורין אלאל והפרברים. בתוכנית היא שרה את "עזור לי".
ב-1980 השתתפה בערב שירי משוררים מס' 3 של לי צה"ל ושרה את "שוב אותם רחובות", שהלחין עודד לרר למילים של יוכבד בת מרים. באותה שנה היא השתתפה במופע "שירי הבלקן", בהפקת קול ישראל ובתרגומו של יורם טהרלב. השיר שבוצע על ידה היה "שיר חורף יוגוסלבי", שמאוחר יותר בוצע על ידי רביעיית האחים והאחיות.
ב-1981 ילדה דגן את בתה נועה, מבעלה השני, האדריכל יעקב קצמן. בשנת 1989 העלתה מופע ממיטב שיריה וחומר מקורי, "והשאר טיפות של גשם", בבימויה של אורנה עקאד, אך היא לא הצליחה לחזור על הצלחות העבר. היא פנתה לעסוק בציור ובאמנות פלסטית. ב-2002 יצא אוסף כפול של שיריה. היא הופיעה עם בנה השחקן והזמר גיא דגן והם החלו לעבוד על אלבום משותף.
דגן נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 57. היא נקברה בבית העלמין ירקון. לאחר מותה יצא לאור האלבום "יין ודבש", אוסף של הקלטותיה האחרונות משנת 2002 עד מותה. בנוסף, זהו בעצם גם האלבום המשותף לה ולבנה גיא דגן, והוא כולל שירים מקוריים שלה ושל גיא (שיר מקורי אחר אותו שרה דגן היה "אִם הלילה", מפסטיבל הזמר והפזמון 1979)
קנדו

היסטוריה

קנדו, "דרך החרב", כוללת בתוכה את תמצית העקרונות באמנויות לחימה יפניות. מאז ממשלת הסמוראים הקדומה ביותר, במהלך תקופת קאמאקורה (1185-1233), סיוף, ביחד עם רכיבה על סוסים וקשתות, היו עיסוקיהם המלחמתיים העיקריים של השבטים הצבאיים. בתקופה זו, הקנדו התפתח תחת השפעה חזקה של זן בודהיזם. הסמוראי יכול היה להשוות את חוסר החשיבות של חייו בלהט הקרב, מה שהיה נחוץ לניצחון בקרבות יחידניים, לתפיסה הבודהיסטית של אופיה המשלה של ההבדלה בין חיים ומוות.
מאז, על פי האגדה, לוחמים רבים הגיעו להארה באמצעות אימון בקנדו. הלוחמים הללו יסדו בתי ספר לאימון בקנדו אשר התמשכו מאות שנים, ואשר מעצבים את בסיס האימון בקנדו כיום. שם כל בית ספר מיצג את תמצית ההארה של מקימו. לכן, ה'איטּוֹ-ריוּ' (一刀流; 'בית הספר של החרב היחידה') מרמז על הארתו של המיסד, שכל חיתוכי החרב האפשריים נובעים מ- ונכללים בחיתוך מקורי ויסודי יחיד. ה'מוּטוֹ' (無刀; 'ללא חרב') הוא בית ספר המיצג את הבנתו של יוצרו, יַאמַאוֹקַה טֶשְשוּ, אשר לפיה "אין חרב חוץ מהשכל". ה'מוּנֶן מוּסוֹ ריוּ' (無念無想流; 'ללא מטרה, ללא חשיבה מראש'), באופן דומה, מיצג את ההבנה שתמצית הקנדו מתעלה על תהליך החשיבה המשקפת.
תרגילי הקנדו הרשמיים אשר נקבעו לפני מספר מאות שנים, נלמדים היום באמצעות צורות (forms) קבועות, או קאטות (型). האימונים בקנדו, באמצעות חרבות אימון מבמבוק (שינאי) ושריון (בוגו), הונהגו לראשונה במאה ה-18 על ידי נַאגַאנוּמַה שירוֹזַאֶמוֹן קוּניסַאטוֹ (長沼四郎左衛門国郷; 1688-1767).
תפיסות כמו "מושין", או "ראש נקי ממחשבות", כפי שהתמקצעו בהן פרשני זן, הם הישגים חיוניים לרמה גבוהה של קנדו. "פודושין", או "ראש דומם", היא תכונה תפיסתית של האל פוּדוֹ מיוֹ-אוֹ, אחת מחמשת 'מלכי האור' של בודהיזם שינגוֹן, ואומרת שהסייף לא יכול להיות מולך שולל על ידי אשליות של סכנה, ספק, פחד, או הפתעה, העולים מפעולותיו של יריבו.
ב-1920, דַאי ניפּוֹן בּוּטוֹקוּ קַאי (大日本武徳会, מפתח קרן אמנויות הלחימה היפנית) שינה את שם האמנות מגֶקיקֶן (撃剣, 'חרב פוגעת') לקנדו.
רונן שובל

ביוגרפיה

רונן שובל נולד ב-1980 ברמת השרון. אביו, אדוארדו שובל, הוא יזם היי-טק יליד ארגנטינה.
למד בבית הספר הפתוח-דמוקרטי ביפו, ובתיכון רוטברג ברמת השרון.
שירת בצה"ל, תחילה בחיל השריון, ובהמשך כסמל מבצעים בקריה.
למד יחסים בינלאומיים ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. שובל הוא בעל תואר ראשון ותואר שני במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. סיים דוקטורט בהצטיינות בתחום הפילוסופיה הפוליטית באוניברסיטת פריז X: נאנטר, עם עבודה שכותרתה "La sainteté collective dans la politique biblique : aux sources de la théologie politique" ("קדושה קולקטיבית בפוליטיקה המקראית: ממקורות התאולוגיה הפוליטית"), שנעשתה בהנחייתו של פרופ' שמואל טריגנו.
כיהן כמנהל אסטרטגיה שיווקית בחברת "AcCells", בעת שהמנכ"ל שלה היה אביו, אדוארדו שובל.
בשנת 2006 נישא לחמוטל, ולהם חמש בנות. מתגורר באפרת.

פעילות ציבורית

השתתף ב"תוכנית למנהיגות צעירה" של המכון לאסטרטגיה ציונית.
כשהיה סטודנט בתקופת תוכנית ההתנתקות ייסד עם עוד שני סטודנטים את "תא כתום" - קבוצה של אלפי סטודנטים מכל רחבי הארץ שהביעה מחאה נגד ביצוע התוכנית.
שיא המאבק היה שביתת רעב של 12 יום מול בית המשפט העליון של עשרות סטודנטים.
בשנת 2006, לאחר מלחמת לבנון השנייה, ייסד ביחד עם ארז תדמור את תנועת "אם תרצו", שנרשמה כעמותה בינואר 2007. בשנת 2010 יצא לאור ספרו "אם תרצו: כוכב מישראל - מניפסט לציונות המתחדשת". הספר מציג את רעיונות התנועה והמחבר עומד בו על ההבדל בין תודעה ציונית שלילית לתודעה ציונית חיובית ומבקש להציע פתרון לפוסט-ציונות הימנית והשמאלית באמצעות פיתוח שיטה אידאולוגית אותה הוא מכנה "נאו-ציונות". בסוף 2013 פרש שובל מראשות התנועה.
שובל הוא גם פובליציסט ופרסם מאמרים רבים בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"מקור ראשון". מאז האיחוד בין מעריב לעיתון סופהשבוע מבית הג'רוזלם פוסט כותב שובל טור שבועי ב"מעריב סופהשבוע".
בשנת 2014 מונה שובל לשמש כיו"ר עמית בית אורי צבי גרינברג בירושלים.

פעילות פוליטית

בתחילת 2014 מונה שובל ליו"ר "ביתנו עולמי" - התנועה העולמית של מפלגת ישראל ביתנו, תפקיד ממנו פרש בנובמבר 2014. כיו"ר "ביתנו עולמי" הוא שימש חודשים ספורים כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וחבר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.
בחודש ינואר 2015 התמודד בבחירות הפנימיות למפלגת הבית היהודי על מקום ברשימתה בבחירות לכנסת העשרים. שובל נבחר למקום ה-16 ברשימת המפלגה ולא נכנס לכנסת.
ב-3 ביולי 2015 נבחר שובל ליו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, והחליף בתפקיד את פרופ' אריה אלדד. במסגרת מיתוג מחדש הוביל לשינוי שם הארגון לשם "המועצה האקדמית למדיניות לאומית".
בפברואר 2019 היה מועמד לראשות מפלגת הבית היהודי, אך לבסוף בחרה המועצה הצבורית ברב רפי פרץ.
קירקוול

מקור השם

מקור שמה של העיר משם המפרץ בנורדית העתיקה Kirkjuvagr - "מפרץ הכנסייה". לימים עוות השם ל"קירקוואה" (Kirkvoe) ובהמשך ל"קירקוואאה" (Kirkwaa). עורכי מפות אנגליים טעו וחשבו שהסיומת "waa" זהה לסיומת הסקוטית "wa" שמשמעה "חומה" ולכן שינו את שם העיר ל"קירקוול" (באנגלית: החומה של קירק).

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה ב"סאגת האורקניינגה" שנכתבה בשנת 1046. העיר נוסדה על ידי רוגנוולד השני, רוזן אורקני. בשנת 1486 הפך המלך ג'יימס השלישי מלך סקוטלנד את העיר לעיר מלכותית, ומאז שמה הרשמי של העיר הוא: "The City and Royal Burgh of Kirkwall".

גאוגרפיה

העיר ממוקמת לחופו הצפוני של האי מיינלנד ומתגוררים בה כ-8,500 תושבים. בעיר ממוקם הנמל המרכזי של האיים, ושירות מעבורות מקשר בין העיר לאברדין וללרוויק וכן לאיים השונים של אורקני.

מחוז בחירה

בין השנים 1708–1801 הייתה קירקוול מחוז בחירה של בית הנבחרים של בריטניה הגדולה, ובין השנים 1801–1918 מחוז בחירה של בית הנבחרים של הממלכה המאוחדת.
בשנת 1918 שונו גבולות מחוז הבחירה והעיר הפכה לחלק ממחוז הבחירה אורקני ושטלנד.
בי.די. וונג

ביוגרפיה

הוא נולד ב-24 באוקטובר 1960 בסן פרנסיסקו שבקליפורניה לרוברטה כריסטינה ולוויליאם ד. וונג, שניהם ילידי הונג קונג. יש לו אח מבוגר ואח צעיר. 
הוא למד בבית הספר ע"ש לינקולן, שם התאהב במשחק וכיכב במספר הצגות ומחזות של בית הספר. בהמשך למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
בי.די. וונג הוא הומוסקסואל. בין השנים 1988-2004 ניהל מערכת יחסים עם המפיק ריצ'י ניקסון עמו גידל תאומים: בועז דב (שמת 90 דקות אחרי הלידה) וג'קסון פו וונג, שני הילדים נולדו בתהליך פונדקאות מזרעו של בי. די. וונג. בהמשך נפרדו ובי. די. וונג ניהל מערכת יחסים עם המפיק חורדן רות'.
ב-2018 נישא לריצ'רט שנור.

קריירה

וונג הופיע בסדרה קטנה כבר ב-1983. הופעה הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1986 בסרט קראטה קיד 2, תפקיד בו שיחק ילד חסר שם ברחוב. לאחר שנתיים השתתף בסדרה "מ. באטרפליי" יחד עם ג'ון לית'גו.  
מאז וונג שיחק בסרטים רבים: ב-1990 שיחק בצעדי הראשונים במאפיה את אדוארד. 
ב-1991 שיחק באבי הכלה את הווארד ווינשטיין, תפקיד אליו חזר בסרט ההמשך: אבי הכלה 2 משנת 1995. 
ב-1993 שיחק בפארק היורה את ד"ר הנרי וו, המדען הראשי המהנדס ביצי דינוזאורים.
ב-1994 שיחק בסדרה All-American Girl בתור ד"ר סטיוארט קים. 
ב-1995 תרם את קולו לסדרה האנתולוגית המונפשת "באושר ועושר: אגדה לכל ילד" של רשת HBO.  
ב-1996 שיחק בהחלטה גורלית את הסמל לואי ינג.
ב-1997 שיחק בסרט שבע שנים בטיבט בתפקיד המושל נאוואנג ג'גמה.
שיחק ב-6 עונות של הסדרה אוז משנת 1997, בתור הכומר ריי מוקאדה. 
בשנת 1998 שיחק בסרט Slappy and the Stinkers בתור מורגן ברינווי, מנהל אקדמיית דארטמור.
ב-1999 שיחק בחוק וסדר: מדור מיוחד בתור ד"ר האנג
בשנת 2015 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מר רובוט" ברשת USA, בתפקיד זאנג, שר הביטחון הטרוריסט של סין. באותה שנה חזר לשחק בסרט עולם היורה והיה השחקן היחיד שהופיע הן בסרט הראשון והן ברביעי, אך הפעם בתור נבל המייצר דינוזאורים מסוכנים.
משנת 2016 משחק בסדרה גותהאם בתור פרופסור הוגו סטריינג'.
ב-2018 שיחק שוב את ד"ר הנרי וו בעולם היורה: נפילת הממלכה.
בנוסף וונג גם מדבב מספר סרטים כמו ב"מולאן" בתור קפטן לי שאנג,‏ You're a Good Man, Charlie Brown ובמשחק הווידאו Kingdom Hearts II.
מגדל ספאסקאיה (פסטיבל)

פרוטוקול

נשיא רוסיה בתפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים מוסר בדרך כלל ברכות ואיחולים למארגני הפסטיבל ומשתתפיו. ברכות ניתנות גם על ידי שר ההגנה הרוסי וראש עיריית מוסקבה.
יום לפני טקס הפתיחה של הפסטיבל, מנהלי התזמורות המשתתפות מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר. הפסטיבל בדרך כלל נערך יחד עם חגיגות יום העיר מוסקבה, מה שאומר שחלק מהתזמורות המשתתפות לוקחות חלק גם בתהלוכה לאורך רחוב טברסקאיה, הנערכת לכבוד חגיגות יום העיר. הם גם משתתפים במצעד פתיחה ב-VDNKh. בתום הפסטיבל, התזמורות המשולבות יבצעו את "הפתיחה 1812" של צ'ייקובסקי, לאחר מכן יצעדו תוך כדי נגינת פרידה מסלביאנקה וכל מנצחי התזמורות מנצחים את כל המשתתפים כשאלה עוברים לידם.
אקטיביות ופסיביות (מיניות)

פסיבי, אקטיבי וורסטילי הם מונחים המשמשים לתיאור תפקיד במסגרת קיום יחסי מין. מונחים אלה משמשים לציון העדפה של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין. הצד "הפסיבי" ייקח את תפקיד הנחדר. מעבר להגדרות אלו בהקשר ליחסי המין עצמם, המונחים יכולים לשמש במובן רחב יותר לתיאור זהות פסיכולוגית, חברתית או מינית. הצד ה"אקטיבי" הוא הצד שמבצע את החדירה (לאו דווקא באמצעות איבר המין).
בקרב גברים הומואים וביסקסואלים, משמשים המושגים אך ורק כדי לסמן את הגבר שנחדר ואת הגבר שחודר, במידה שיש חלוקת תפקידים ברורה, והם אינם מעידים על כוח, שליטה או גבריות. בהקשר זה משתמשים באנגלית במילים bottom ל"פסיבי" ו-top ל"אקטיבי".

מונחים קשורים ודומים

המונחים המקבילים באנגלית הם, כאמור, "bottom" ו-"top". מונחים אלה הם בעלי משמעות רחבה יותר, בעיקר בתחום הבדס"מ, ואינם מתמצים לעצם החדירה. לדוגמה, אישה שמגדירה את עצמה "top", יכולה להורות לפרטנר שלה, ה"bottom", לחדור אליה, מתוך עמדה של כוח. עם זאת, המונחים "passive" ו-"active" עדיין משמשים בשפות רבות, כגון ספרדית, צרפתית, גרמנית, אנגלית בריטית, פורטוגזית ואיטלקית כמקבילים ל-"bottom" ול-"top".
מעבר להגדרה הסטטית של "פסיבי" או "אקטיבי", נפוץ גם המונח "ורסטילי" (רב-גוני), המכונה לעיתים (בעיקר בקהילת הבדס"מ) "סוויץ'" (חילוף), ומתאר מצב דינמי. הכוונה לצד הממלא את תפקיד הפסיבי או האקטיבי בהתאם לרצונו – נחדר או חודר, כנוע או דומיננטי.
ורסטיליות היא פרקטיקה נפוצה – הצדדים יכולים להחליף את תפקידם בהתאם למצב הרוח או הרצון, או כדי לאפשר לפרטנר או לפרטנרית שלהם ליהנות מתפקיד מסוים, בין באופן קבוע כדי להתאים לפרטנר "פסיבי" או "אקטיבי", או באופן ארעי עם פרטנר "ורסטילי" אחר.
סייד (side באנגלית) - מונח המשמש לתאר גברים המעדיפים לקיים יחסי מין ללא חדירה.

ורסטיליות


מונח זה משמש בקרב הומואים וביסקסואלים לציון אנשים הנהנים הן מפרקטיקה "פסיבית" והן מפרקטיקה "אקטיבית", או לציון היעדר העדפה מוחלטת של תפקיד מסוים במסגרת קיום יחסי מין.

קודי המטפחת

בשנות ה-70 התפתחה, בעיקר בקרב הקהילה ההומוסקסואלית, שיטה לתיוג עצמי. קודים אלו נועדו לסמן לפרטנרים פוטנציאלים את התפקיד המועדף על המתויג. כך, גבר אקטיבי נהג להניח מטפחת על פי קוד צבעים מסוים בכיס השמאלי של מכנסיו או לשים צרור מפתחות בצד השמאלי של חגורתו, בעוד גבר פסיבי נהג להניח אביזרים אלה בצד הימני.
יוחנן פריד

ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים ליצחק ולאסתר לבית נתנזן. אביו הוא נכדו של הרב נפתלי שוארץ. למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה ושירת בנח"ל. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. השלים לימודי הוראה ב"מכון שבדרון" להוראה ולחינוך בירושלים, והוסמך לרבנות במכון הרי פישל ועל ידי מועצת הרבנות הראשית.
פריד לימד תנ"ך ומחשבת ישראל בקריית נוער שבירושלים, במדרשיית נעם ובמדרשיית עמליה. בשנת תש"ל נקרא על ידי הרב צבי יהודה קוק לעמוד בראש מכון הלכה ברורה ובירור הלכה יחד עם הרב אריה שטרן, ועסק בעריכת כמה מן המסכתות שיצאו במסגרת המכון. מאוחר יותר - הקים לבקשת הרב צבי יהודה מרכז לימודי-תרבותי להנחלת מורשת הרב קוק בבניין ההיסטורי שבו גר הרב הראי"ה קוק, בית הרב קוק. במשך כעשרים שנה שימש כרב בית הכנסת "תקוותנו" בשכונת רוממה בירושלים.
פרסם מאמרים בנושאים הלכתיים-תורניים, במחשבת החסידות ובמשנת הרב קוק. בשנת תש"ן הוציא הרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי של אורות הקודש, שנערך עוד בימי הרב הנזיר, ונשאר בכתב יד, וכלל את המאמרים של מוסר הקודש. בשנת תשנ"ה (1995) הוציא לאור את הספר "מזמורי תהילים ואורות הקודש", העוסק בקישורים בין כתביו של הרב קוק למזמורי התהילים. בשנים תש"ס-תשס"א הוציא לאור ספרי לקט מתוך כתבי החסידות בשם "נפשי יצאה בדברו", "מן היין המשומר" ועוד. מספר שנים שימש כר"מ בישיבת שבות ישראל.
פריד נמנה עם מייסדי גוש אמונים ושימש כדוברו הראשון במשך שלוש שנים. לאחר מכן הקים את הענף ליהדות וציונות במפקדת קצין חינוך ראשי של צה"ל. פיתח תוכניות חינוכיות בנושאי יהדות וציונות והטמיען במערכת ההדרכה של הצבא. שירת בצבא הקבע במשך כ-7 שנים והשתחרר בדרגת סא"ל.
במשך עשרים ושש שנה עמד הרב פריד בראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך. משנת תשנ"ה ועד שנת תשע"ה כיהן כרב מושב בית מאיר.
הרב פריד הקים ומשמש כראש בית המדרש לנשים "בת בי רב" של מכון לנדר. זכה בפרס ירושלים לתרבות יהודית.
הרב פריד מעורב בפרויקטים חינוכיים הפונים גם לציבור החילוני בישראל. בין היתר הוא משמש כרב מצעד החיים מאז ייסודו של המפעל].
בשנים תשע"ח - תשע"ט ערך את העלון 'לאורו', העוסק במשנת הראי"ה קוק.

משפחתו

אשתו היא הרבנית נורית פריד, בתו של הרב ברוך רקובר, אב"ד חיפה, והיא נינתם של הרב יוסף חיים זוננפלד ראש ומנהיג העדה החרדית בירושלים, ושל שמחה מנדלבוים. מיקירי ובוני ירושלים. פריד היא מחנכת ומורה ללימודי היהדות וכן יוצרת התפקיד ומקימת המכון להכשרת טוענות רבניות. לבני הזוג שישה בנים ובנות. בנם אחיה הוא סגן הנשיא בחברת ויזה-כאל. בתם הדר נשואה לאל"ם גולן ואך.
לשכת בתי הכלא הפדרלית

היסטוריה

מערכת בתי הסוהר הפדרלית התקיימה במשך יותר מ-30 שנה לפני הקמתה של לשכת בתי הכלא הפדרלית. למרות שהסוהרים תפקדו באופן כמעט עצמאי, הממונה על בתי הסוהר, שהיה כפוף למשרד המשפטים בוושינגטון, היה להלכה האחראי על בתי הכלא הפדרליים.
עד 1907, בנושאי הכלא טיפל הסוכן הכללי של משרד המשפטים. הסוכן הכללי היה אחראי על החשבונות במשרד המשפטים, הפיקוח על פעולות פנימיות, חקירות פליליות מסוימות, כמו גם פעולות בבתי כלא. בשנת 1907, משרד הסוכן הכללי בוטל, ותפקידיו חולקו בין שלושה משרדים חדשים: מחלקת החשבונות (שהתפתח מאגף ניהול המשפטים); משרד הבוחן הראשי (שהפך ללשכת החקירות הפדרלית) ; לבין משרד המפקח על בתי הסוהר, שמאוחר יותר כונה את המפקח על בתי הסוהר (שהפך ללשכת בתי הכלא הפדרלית).
לשכת בתי הכלא הפדרלית הוקמה ב-1930, ותפקידיה עוגנו בחקיקה מיוחדת, ובהדרגה גדלה אחריותה ומספר המועסקים בה. ב-1990 היא העסיקה 19,000 עובדים ונכון ליוני 2003 הלשכה העסיקה 32,000 עובדים.
דלקת מפרקים שיגרונית

אפידמיולוגיה

דלקת מפרקים שיגרונית פוגעת בכ-0.5%–1% מכלל האוכלוסייה, אם כי נשים נפגעות פי שניים וחצי מגברים. המחלה עלולה להופיע בכל גיל אך הופעתה שכיחה יותר בגילאים 35 עד 50. תוחלת החיים של החולים מתקצרת בשלוש עד שבע שנים. לפחות עשרה אחוזים מהמאובחנים כחולים בדלקת מפרקים שיגרונית, יסבלו מנכות חמורה למרות הטיפול בהם.

אטיולוגיה

האטיולוגיה של דלקת מפרקים שיגרונית אינה ידועה לאשורה, והסברה היא כי מדובר בשילוב של נטייה גנטית מוקדמת, שמשקלה בהתפתחות המחלה מוערך בכ-60%, וגורמים סביבתיים. השפעתה הגבוהה של הנטייה הגנטית ניכרת בסיכון המוגבר של פרט בעל תאום זהה החולה במחלה ללקות בה, סיכון שהוא גבוה יותר מאשר בתאומים שאינם זהים, ועוד יותר מהסיכון באוכלוסייה הכללית. נמצא קשר בין האללים 0101, 0104 ו-0404 של הגן HLA-DRB1 השייך למערכת תיאום הרקמות לבין התפתחות המחלה, שלהם אפיטופים דומים. גנים נוספים שאינם קשורים למערכת תיאום הרקמות מגבירים אף הם את הסיכון ללקות המחלה, אולם בצורה פחות בולטת.
הגורם הסביבתי החשוב ביותר שנמצא עד כה כגורם סיכון למחלה הוא עישון. עישון מגביר את ההפיכה של החומצה האמינית ארגינין לציטרולין, ובכך הוא משנה את המבנה המרחבי של חלבונים מסוימים, באופן שהם נקשרים לחלבוני מערכת תיאום הרקמות ומזוהים על ידיהם. קיים גם קשר בין מחלות חניכיים להתפתחות דלקת מפרקים שיגרונית בתיווך החיידק Porphyromonas gingivalis, שמבטא את האנזים פפטידיל-ארגינין דה-אמינאז, אשר מזרז אף הוא הפיכת חומצות אמיניות לציטרולין.
הדבקה קודמת בנגיפי הפטיטיס B, וירוס אפשטיין בר ובחיידקי הסוג Mycoplasma חשודים כגורמים להתפרצות של דלקת מפרקים שיגרונית. טראומות פיזיות ונפשיות עלולות אף הן לזרז הופעה של דלקת מפרקים שיגרונית, או להחמירה.

פתופיזיולוגיה

מעת שהחלה תגובת חיסון עצמי של הגוף בדלקת מפרקים שיגרונית, רקמת הקרום הסינוביאלי הופכת לדלקתית. בשלב מוקדם מפרישים תאי פלזמה נוגדנים (כמו גורם שיגרוני; RF rheumatoid factor) המתרכבים עם קומפלקסים שמפרישים תאי הסינוביה. לימפוציטים מסוג T ומקרופאג'ים נודדים לרקמת הסינוביה המודלקת ומפרישים ציטוקינים וכימוקינים (אינטרלויקינים שונים, TNF-α ופקטורי גדילה שונים) המשמשים כמתווכים בתגובה דלקתית.
בשלבים הבאים של המחלה מתעבה הקרום הסינוביאלי ומתחיל להפריש חומרים שונים כמו קולגן, שהורסים את הסחוס המפרקי. הציטוקינים מעוררים הרס נוסף של הסחוס וכן פירוק של עצם. נפגעים גם קופסית המפרק, רצועות, גידים וכלי דם. הפגיעה ההרסנית במפרק מתפשטת לאזורים נוספים בגוף.

סימנים ותסמינים

התסמינים והסימנים הראשונים לדלקת מפרקים שיגרונית הם בדרך כלל רב מערכתיים. החולים סובלים מעייפות, מחום, מחולשה ומתחושה כללית לא טובה. כאב מפושט ונוקשות במפרקים ובשרירים יופיעו לאחר התסמינים הרב מערכתיים או יחד איתם. נוקשות אופיינית נמשכת מעל לשעה, ומופיעה לאחר מנוחה ממושכת או שינה.

פגיעות במפרקים

במספר מפרקים מופיעים כאב ונפיחות בתבנית סימטרית (פוליארתריטיס סימטרי), כלומר בשני הקרסוליים יחד או בשתי כפות הידיים יחד. לרוב נפגעים מפרקי שורש כף היד והאצבעות, אך הפגיעה אפשרית במפרקים רבים נוספים בגפיים ובעמוד השדרה (בדרך כלל, הצווארי). עם התקדמות המחלה ייתכנו הגבלות בטווחי המפרקים הפגועים ונטייה של המפרקים למנחים כפופים (עקב הפגיעה בקופסית המפרק). הרס המפרקים יכול להביאם למצב של עיוותים שונים, במיוחד באצבעות הידיים. לעיתים מופיעים תסמינים נוירולוגים הקשורים לפגיעה במפרקים הסמוכים לעצבים (כמו המרפק או עמוד השדרה הצווארי).
מעבר ח'ייבר

היסטוריה

בכמה מגרסאות תאוריית הנדידה ההודו-ארית נטען כי ההודו-ארים נדדו להודו דרך מעבר ח'ייבר. הפלישות דרך המעבר שתועדו בהיסטוריה הן של דריווש הראשון ושל אלכסנדר מוקדון. מאוחר יותר פלשו המוסלמים דרך המעבר להודו והקימו את האימפריה המוגולית ב-1526. הצבא הבריטי פלש לאפגניסטן דרך מעבר ח'ייבר ונלחם באפגניסטן שלוש מלחמות; במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה (1839-1842), ב-1878-1880 וב-1919. ג'ורג' מולסוורת', איש הצבא הבריטי ב-1919, אמר: "כל אבן בח'ייבר נספגה בדם". הסופר רודיארד קיפלינג כינה את המעבר: "חיתוך חרב דרך ההרים".
מצפון למעבר ח'ייבר נמצא אזור שבט המולאגורי ומדרום למעבר נמצא אזור שבט האפרידי של חבל טירה. תושבי המעבר עצמו משתייכים לשבט אפרידי. במשך השנים מאז הגעת הפתאנים לאזורים הסמוכים למעבר התייחסו מטות השבטים הפתאנים, במיוחד האפרידי והשינווארים האפגניים, אל שטח המעבר כנחלתם וגבו מס מהנוסעים שביקשו לעבור בביטחון במעבר. מאחר שגביית המס הייתה מקור ההכנסה העיקרי של השינווארים, ניסיונות של שליטי האזור להפסיק את גביית המס נתקלו בהתנגדות עזה מצד אנשי השבטים.
בשל סיבות אסטרטגיות סללו הבריטים אחרי מלחמת העולם הראשונה, תוך כדי עבודות הנדסיות נרחבות, מסילת ברזל מג'רמוד שליד פשאוור ועד לגבול האפגני, סמוך ללנדי קוטל. המסילה נפתחה לתנועת רכבות ב-1925. במלחמת העולם השנייה הוצבו במעבר שיני דרקון מאחר שהבריטים חששו מפלישה גרמנית להודו.

עימותים נוכחיים

בזמן מלחמת אפגניסטן הנוכחית  שימש מעבר ח'ייבר כנתיב אספקה מרכזי לכוחות נאט"ו שבזירה האפגנית של העימות. בהכירם בחשיבות המעבר, ניסו כוחות הטליבאן לחסום אותו בשלהי 2008 ובתחילת 2009 וכך יצרו עימות נוסף, בין הטליבאן ובין השלטונות בפקיסטן.
בפברואר 2009 פוצץ גשר בנתיב המוליך למעבר, 24 קילומטר ממערב לפשאוור. מבצעי הפיצוץ המשוערים הם כוחות המזוהים כתומכים בטליבאן. על אף שפיצוץ הגשר לא גרם לשיבוש חמור במאמץ המלחמתי של כוחות הקואליציה המערביים, הוא הביא כנראה להאצת המאמץ למצוא נתיבי אספקה חלופיים. אם דרך איראן ואם דרך מספר מדינות במרכז אסיה שבהן יעבור הנתיב ויגיע לצפון אפגניסטן.