google/wiki40b huggingface dataset:
איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק

איב-ז'וזף דה קֶרְגֶלֶן-טְרֶמָרֶק (בצרפתית: Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec ‏ 13 בפברואר 1734 - 3 במרץ 1797) היה מגלה ארצות ברטוני וקצין צי צרפתי.

חייו

קרגלן-טרמרק נולד בלנדודאל, פיניסטר. במהלך מלחמת שבע השנים פיקד על אוניית התקפה, אך ללא הצלחה מרובה.

רוקול

בשנת 1767 הפליג קרגלן-טרמרק סמוך לרוקול. אף כי ייתכן שלא התקרב לטווח צפייה, או אפילו למרחק 240 ק"מ ממנו, נראה שהייתה לו אינפורמציה טובה לגבי האי הזעיר. המיקום שציין במפה היה רק כ-32 ק"מ ממיקומו הממשי והוא תיאר נכונה את מראיהו ואת שונית הלן הסמוכה, "מזרחית לרוקול, 1/4 ליגה [כ-1.2 ק"מ] ממנו, יש צוק סלע שקוע שהמים משתברים מעליו".

גילוי איי קרגלן

בראשית 1772, הפליג קרגלן-טרמרק לאזור אנטארקטיקה, בחיפוש אחר טרה אוסטרליס האגדית, שם גילה את איי קרגלן הנידחים צפונית ליבשת והכריז חזקה על טריטוריות שונות לצרפת. נלווה אליו במסע זה חוקר הטבע ז'אן גיום ברוגייר.
בדין וחשבון שלו למלך לואי ה-15 הפריז מאוד בערכם של איי קרגלן, שאותם תיאר כבעלי חשיבות חיונית בנתיב להודו, לאיי מולוקה ולסין וכעתירי סיכויים לכריית מחצבים שונים. נוסף לכך, תיאר בהתלהבות את הילידים החיים באי, שצרפת תרעיף עליהם את כל טובה של התרבות המערבית, ברוח "הפרא האציל" של ז'אן ז'אק רוסו. כתוצאה מכך, שלח אותו המלך בסוף 1773 בראש משלחת שנייה לאיי קרגלן, שנמשכה עד תחילת 1774. בשלב זה היה ברור, שמדובר באיים שוממים וחסרי כל תועלת, וודאי אינם "טרה אוסטרליס". בשובו לצרפת, נדרש קרגלן-טרמרק להתייצב לחקירה מקיפה ובסופה נשלח לכלא, אף כי לא לבסטיליה אלא לבית קטן סמוך לסונור. 
בתקופת המהפכה הצרפתית ראו בקרגלן-טרמרק קורבן של המשטר הישן. מעמדו הקודם הושב לו והוא השתתף בקרב גרואה. הוא מת בשנת 1797 כסגן-אדמירל ומפקד נמל ברסט.
יעל ברתנא

ביוגרפיה

ברתנא נולדה בכפר חסידים בשנת 1970 וגדלה בכפר יחזקאל לאב וטרינר ואם מורה. לאחר שירותה הצבאי בצה"ל בילתה 8 חודשים בטיול באפריקה. בין השנים 1996-1992 למדה ברתנא במחלקה לצילום ב"בצלאל". פרויקט הגמר שלה, שכלל מיצג וידאו, זיכה אותה בפרס הצטיינות. לאחר סיום לימודיה נסעה ברתנא לארצות הברית.
בהמשך השתלמה בטורונטו שם עברה לעבוד בעיקר בעשיית סרטים. אחר כך למדה בקורסים באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים וסיימה את לימודיה בבצלאל (1992-1996). אחר כך שהתה שנתיים וחצי בארצות הברית שם למדה לתואר שני באמנות בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק ועסקה שם בסרטי פרסומת. אחר כך חזרה ללימודי אמנות באקדמיה המלכותית באמסטרדם.
מתגוררת ועובדת באמסטרדם ובתל אביב.

פעילותה האמנותית

בעבודותיה נוגעת לעיתים קרובות בהיבטים של ההווי הישראלי, תוך ביקורתיות על המימד הצבאי שלו, וכן בהיבטים הקשורים לעבר היהודי של אירופה כמו המיצג "Mary Koszmary" (סיוטי לילה) שבו עיתונאי פולני ידיד (סלבומיר שראקובסקי) מוקף במשמר של ילדים במדים נואם באצטדיון ריק בוורשה וקורא לשלושת מיליוני יהודי פולין שחיו בה, לחזור אליה כדי לגאול את המדינה ממה שנראה כהומוגניות משעממת וקפאון (2008).
בשנת 2000 הציגה תערוכה עם עבודות על תרגיל מטווח של חיילות ישראליות.
ביצעה עבודות בארצות שונות כגון פולין, הולנד, טורקיה, וארצות הברית. הציגה תערוכות בניו יורק, סנקט גאלן, בוורשה ובמוזיאון ואן אבה באיינדהובן, בערים שונות בגרמניה, במוזיאון טייט מודרן בלונדון, בשוודיה, דנמרק, בביינאלות של פראג ושל איסטנבול.
בשנת 2007 השתתפה באירועי "דוקומנטה 12" בעיר קאסל בגרמניה עם עבודת וידאו וקול "מחנה קיץ" שתיעדה בנייה מחדש, על ידי פעילים מארצות שונות, של בית בכפר הפלסטיני ענאתא, שנהרס בצו של השלטונות הישראליים.
הילארי ברטון

ביוגרפיה

ברטון נולדה ב-1 ביולי 1982 בווירג'יניה שבארצות הברית.

קריירה

ברטון החלה לעבוד בערוץ המוזיקה MTV בתור מנחה בתוכנית "TRL", שם היא זכתה להכיר כוכבים ומוזיקאים רבים בהוליווד.
באפריל 2003 לוהקה לתפקיד בסדרה "מגרש ביתי", שם גילמה את פייטון סוייר, נערה כשרונית ופופולרית בבית הספר שלה.
ברטון זכתה להצלחה ולשבחים על תפקידה. במאי 2009 הודיעה ברטון כי לא תחזור לשחק בעונה השביעית.
ביוני 2005 שיחקה בסרט הבכורה שלה, "אחת משלנו"; הסרט זכה לביקורות חיוביות. ביוני 2008 כיכבה בסרט "הרשימה", שצולם בצפון קרוליינה. בינואר 2009 שיחקה בסרט "מחוזות הלילה" (Bloodworth), עיבוד של "מחוזות הלילה" של ויליאם גיי.
ביולי 2010 החלה ברטון לשחק בסדרת הפשע "צווארון לבן" ובפברואר 2011 קיבלה תפקיד מרכזי בעונה השלישית של הסדרה, כחברתו של השחקן הראשי, מאט בומר (ניל קאפרי). היא נטלה חלק בארבע מתוך שש עונותיה של הסדרה.

ההטרדות המיניות

באוקטובר 2017 חשפה ברטון כי השחקן, הבמאי והמפיק בן אפלק הטריד אותה מינית בעת ראיון בשנת 2003. היא סיפרה כי בעוד השחקן מחבק אותה, הוא נגע בשדיה בצורה מגונה. זמן קצר לאחר מכן פרסם אפלק התנצלות פומבית וטען כי מעולם לא התכוון לפגוע בה מינית, וכי הוא מתנצל על התנהגותו הלא ראויה.
בנובמבר אותה שנה חשפה כי בעת משחקה בסדרה "מגרש ביתי", פגע בה מינית במאי הסדרה פעמים רבות, לעיתים ברבים ולעיתים אף ליד אשתו. היא סיפרה כי במהלך שתי העונות הראשונות של הסדרה שוואן פגע בה מילולית בלבד, הטריד אותה בשיחות טלפון ושלח לה זרי פרחים, אך בשנת 2006, בנוכחות אשתו, שלח שוואן את ידו מתחת לחגורת מכנסייה. זמן קצר לאחר מכן, במהלך נסיעה משותפת, שוואן רכן אליה ונישק אותה למרות התנגדותה. בשנת 2007, במהלך מסיבה ובפני אנשים רבים, נישק אותה שוב, למרות התנגדותה. זמן מה לאחר מכן נכנס לחדרה במלון והחל ללטף אותה בצורה מגונה, ולאחר שהתנגדה - צעק עליה ופיטר אותה מצוות השחקנים, אך ביום שעזבה הופיע בפתח חדרה וביקש ממנה חיבק אחרון. הוא עמד שם זמן רב ועזב רק כשאיימה להתלונן במשטרה. לאחר שפרסמה את הסיפור, הצטרפו שחקניות רבות והתלוננו על שוואן.
ברטון סיפרה כי מקרים אלו פגעו בקריירה שלה בצורה קיצונית, וכי תקופה ארוכה סירבה לתפקידים בהם הייתה אמורה לגלם את הדמות הנשית המרכזית, מכיוון שחששה להיפגע מינית שוב.

חיים אישיים

ברטון מתגוררת בווילמינגטון שבקרוליינה הצפונית. לברטון שלושה אחים הצעירים ממנה.
בשנת 2004 נישאה לעוזר הבמאי של הסדרה "מגרש ביתי", איאן פרנג', בנו של המפיק גרג פרנג'. בשנת 2009 התגרשו.
בשנת 2007 ברטון יסדה חברת הפקות משלה, בשם SoGoPro.
ברטון במערכת יחסים עם השחקן ג'פרי דין מורגן מאז 2009. הם נישאו בשנת 2014. לזוג בן שנולד במרץ 2010, ובת שנולדה בפברואר 2018.
זמן קצר לאחר לידת בתה חשפה ברטון כי במהלך השנים ניסתה להיכנס פעמים רבות להיריון, אך איבדה את תינוקה מספר פעמים.
פסקל קומלד

ביוגרפיה

פסקל קומלד התגורר מספר שנים בברצלונה. בהשפעת מוזיקה אלקטרונית ולהקת Heldon הוא הוציא את האלבום הראשון שלו בשנת 1975 בספרד.
במרוצת השנים הוא הוציא עשרות אלבומים בסגנונות שונות. במהלך הקריירה הוא שיתף פעולה עם זמרים ומוזיקאים שונים לרבות רוברט וייט ואנריק קאזאסס. האלבום האחרון פורסם בשנת 2019.
הוא מלחין ורב-אינסטרומנטלי. עבודותיו הן לעיתים קצרות, 2 או 3 דקות. פסקל קומלד מלחין מוזיקה אוונגרדית בלי לשכוח את השורשים. הוא מציין: "נמאס לי להיות הבן של אריק סאטי, האחיין של נינו רוטה ואני לא יודע מה עם קורט וייל".
פסקל קומלד הלחין מוזיקה לכמה סרטים. הוא זוכה להצלחה גדולה בצרפת וביפן, שם הוקמה להקה שמבצעת את המוזיקה שלו.
בשנת 1983 הוא הקים להקה Bel Canto Orquestra בה הוא משלב כלי זמר רגילים ומיניאטוריים.
יחסי אוסטרליה–ספרד

סקירה כללית

שתי המדינות חברות בהארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי. לאוסטרליה יש שגרירות בבירת ספרד מדריד, בעוד שלספרד יש שגרירות בקנברה וקונסוליות במלבורן ובסידני.
בשנת 2011 ביקרה בספרד המושלת הכללי של אוסטרליה קוונטין ברייס. בשנים 1988 ו-2009 ביקר באוסטרליה חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד. בשנת 2009 ביקר גם פליפה השישי, מלך ספרד, שהיה אז יורש העצר. בשנת 2014 ביקר באוסטרליה ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי.
במשך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים רבים, בהם הסכם הסגרה (1987); הסכם לשיתוף פעולה בנושאי תרבות, חינוך ומדע (1991); הסכם בדבר מניעת מסי כפל ומניעת התחמקות ממס (1992); הסכם לביטוח לאומי (2002); הסכם לשירותי אוויר (2009) והסכם אשרת עבודה (2014).

היסטוריה

בתחילת המאה ה-17 היו החוקרים הספרדים מהמערביים הראשונים לגלות את אזור אוסטרליה. מאז ועד המאה ה-20 היחסים בין המדינות לא פותחו במיוחד. בזמן מלחמת האזרחים בספרד אוסטרליה נחשבה לנייטרלית, אך 66 אוסטרלים התנדבו לשרת בצד הרפובליקני במלחמה. היחסים הרשמיים בין המדינות נוסדו ב-26 באוקטובר 1967. במאי 1968 ספרד פתחה שגרירות בבירה האוסטרלית קנברה. ביולי 2017 שני העמים חגגו 50 שנה מאז כינון היחסים הדיפלומטיים.

כלכלה וסחר

בשנת 2017, הסחר בין אוסטרליה וספרד הסתכם ב-3.4 מיליארד דולר. יצוא הסחורות האוסטרלי לספרד הוערך ב-69.7 מיליון דולר. יצוא הסחורות הספרדי לאוסטרליה הוערך ב-2 מיליארד דולר. בשנת 2016, ההשקעות באוסטרליה בספרד הסתכם ב-5.1 מיליארד דולר, ובמקביל הסתכמו ההשקעות הספרדיות באוסטרליה ב-948 מיליון דולר.]
אסי רחמים

ביוגרפיה

נולד בבאר שבע לאליהו רחמים, יליד עיראק, ולמריה לבית אוחנון, ילידת מרוקו.
רחמים החל את הקריירה בהפועל באר שבע, וכבר בעונתו הראשונה זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. את מרבית שנותיו עשה רחמים במועדון נעוריו, אם כי הוא שיחק מספר עונות במועדונים נוספים בדרום הארץ: הפועל אשקלון, מכבי יבנה ומ.ס. אשדוד. רחמים שיחק גם עונות רבות בליגה השנייה ואף בשלישית, וחגג 2 עליות לליגה הבכירה (עם אשקלון ב-1996/1997, כשעונה אחר כך הקבוצה גם ירדה חזרה לליגת המשנה, ועם הפועל באר שבע ב-1999/2000).
במסגרת פרשת מכירת משחקים בהפועל באר שבע, שנחשפה בדצמבר 2006, נעצר רחמים בחשד ללקיחת שוחד ובחברות בארגון פשע. רחמים לא נעצר בחשד למכירת המשחקים, אלא בחשד כי ידע על המכירה ולא דיווח לראשי המועדון. לאחר כשבועיים שוחרר רחמים ולא ננקטו כנגדו צעדים משמעתיים ומשפטיים נוספים.
בקיץ 2009 החליט רחמים בן ה-38 לסיים את קריירת הכדורגל שלו כשחקן ופרש, זאת בסיום העונה שהעלתה את קבוצתו, הפועל באר שבע, לליגת העל, לאחר ארבע עונות בליגה הלאומית.
לאחר פרישתו שימש כמאמן השוערים בהפועל באר שבע, ובשנת 2010 מונה למנכ"ל הקבוצה.

חיים אישיים

אסי רחמים הוא אביו של השוער רז רחמים, אשר משחק בהפועל פתח תקווה. בנוסף, בנו רון הוא שחקן כדורסל.
נעמי בן נתן שחורי

נעמי בן נתן שחורי מפיקה ובמאית של סרטי תעודה.

ביוגרפיה

שחורי נולדה בהונגריה וגדלה ברמת-גן, שם למדה בתיכון חדש, היא בוגרת החוגים לספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב. שחורי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה ב-1973 כמפיקה במשרד התל אביבי של ערוץ הטלוויזיה הגרמני ה-ZDF, ולאחר מכן כמפיקה ובמאית עבור הטלוויזיה ההולנדית (1976–1978). בהמשך ערכה עבודות תחקיר ובימוי עבור הטלוויזיה הישראלית, ה-BBC ותחנות טלוויזיה אמריקאיות (1978 - 1980). בשנת 1980 נסעה לארצות הברית ככתבת ומפיקה עבור ערוץ ZDF במשרדיו אשר בצפון אמריקה - וושינגטון.
משנת 1983 ואילך, שחורי פעילה כמפיקה, במאית ומנהלת בחברות "בלפילמס", "סרטי בלבו" ו"בלשיר אינטרנשיונל". במסגרות אלה הפיקה עשרות סרטי תעודה, המתאפיינים בשיתופי פעולה בינלאומיים עם 
ערוצי טלוויזיה איכותיים באירופה ובארצות הברית.
פעילותה הבינלאומית המרכזית של שחורי היא בתחום סרטי התעודה, בו רכשה מוניטין והכרה כמפיקה וכחברת ההנהלה העולמית ונציגת ישראל, מאז 1995, של ארגון INPUT, המאגד את הפסטיבל הנודד של עורכי התוכן בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם. בשנת 2005 נבחרה כנשיאת INPUT העולמית. 
במקביל, פעלה שחורי בתחומי מדיניות התקשורת ושימשה בשנים 2000–2001 כסמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וקידמה מדיניות שידור נאורה. 
שחורי היא מורה להפקה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2004 ועד שנת 2006 עמדה שחורי בראש המסלול החדש והייחודי למפיקים יזמים בבית הספר סם שפיגל, ובשנת 2006 היא שימשה כמנהלת בפועל של בית הספר, עם יציאתו של המנהל והמייסד רנן שור לשנת שבתון. 
בשנת 2007 החלה לנהל את בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל.
ב-2016 זכתה לפרס מפעל חיים מטעם פורום היוצרים הדוקומנטרים.
נעמי שחורי מתגוררת בתל אביב עם בעלה, כתרי שחורי, מפיק ומנהל קרן הקולנוע הישראלי.
OU

היסטוריה

הארגון הוקם ב-1898 על ידי רבני בית המדרש לרבנים באמריקה. בעקבות כניסתו של שניאור זלמן שכטר לתפקיד נשיא בית המדרש בשנת 1902 קיבל בית המדרש צביון קונסרבטיבי ונוצר פילוג בין הארגונים. עם זאת, עדיין היו קשרים עם בית המדרש לרבנים עד שנות ה-50. בשנת 1949 פסק בית הדין הקונסרבטיבי שמותר ליהודים לנסוע בשבת לבית הכנסת ובעקבות החלטה זו נוצר חילוק ברור בין הקונסרבטיבים והאורתודוקסים. פילוג זה גרם לקהילות אורתודוקסיות רבות להצטרף לארגון ה-OU עקב רצונן להיות מאוגדות תחת ארגון אורתודוקסי גדול.

אגף הכשרות


בשנת 1923 הוקם אגף הכשרות של הארגון והוא החל לתת הכשר לכמה ממוצרי היינץ.
כיום הוא נותן הכשר ללמעלה מחצי מיליון מוצרים, המיוצרים ב-83 ארצות] והוא הגוף שנותן כשרות בהיקף הגדול ביותר בעולם]. ההכשר של OU ניתן גם בישראל, למפעלים המייצאים לחו"ל. הארגון מעסיק בקביעות 1000 משגיחי כשרות. בסוף שנת תשל"ב 1972 נתמנה לראש מחלקת הכשרות הרב דוב ברל ויין וכיהן בתפקיד 5 שנים. כיום עומד בראש מערך הכשרות הרב מנחם גנק.
אולגה קורקולינה

ביוגרפיה

קורקולינה נולדה באוקראינה.

אתלטית

קורקולינה התאמנה בקבוצת מכבי חיפה כרמל, בהדרכת בעלה דמיטרי קורקולין.

שיאנית ישראל ואלופת ישראל

בתחרות שנערכה באולם במוסקבה רוסיה ב-19 בפברואר 1999 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי מעיין שחף (1.83 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה (1.80 מטר) ובהדיפת כדור ברזל (12.62 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה קורקולינה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.79 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.88 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר ובכך הגנה על תוארה.

אלופת המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בתל אביב ב-18 ביולי 2001 היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.66 מטר.
בתחרות שנערכה בכנרת, ב-2 בפברואר 2002 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.87 מטר, שיפור לשיא בן עשר השנים של לודמילה מרמן (1.86 מטר). שיא זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי שחף (1.88 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, לפני דליה פבלוב (1.62 מטר) ומאירה הראל (1.57 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה קורקולינה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.85 מטר, אחרי סיוון ג'אן (14.52 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.62 מטר, אחרי חן עדרי (1.71 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 33.33 מטר.

חיים אישיים

קורקולינה נשואה, מתגוררת בחיפה ולה שתי בנות.
ג'ואן אוסבורן

ביוגרפיה

אוסבורן היא במקור מאנקוראג', קנטקי, פרוור של העיר לואיוויל. היא עברה לניו יורק בשנות ה-80 המאוחרות, שם הקימה חברת הקלטה משלה, Womanly Hips, כדי להוציא מספר הקלטות עצמאיות. היא אז חתמה חוזה הקלטות עם מרקיורי רקורדס, והוציאה ב-1991 את האלבום הראשון שלה באורך מלא,Soul Show: Live at Delta 88. האלבום השני שלה היה ‘’Relish’’, שיצא ב-1995, הניב את הלהיט הגדול שלה, "One of Us". סינגלים נוספים מאלבום זה שזכו לזמן אוויר והיו להיטים מינוריים כוללים את "Right Hand Man" ו-"St. Teresa". אוסבורן היא ביסקסואלית, והשיר שלה "After Jane" מהאלבום Pretty Little Stranger (2006) מדבר על יחסיה עם אישה.
אוסבורן הופיעה בסרט התיעודי משנת 2002, Standing in the Shadows of Motown, ואף עשתה סיבוב הופעות עם להקת הליווי של תקליטי מוטאון, " the Funk Brothers". היא יצאה עם להקתה לסיבוב הופעות כלל-ארצי עם דיקסי צ'יקס בקיץ של שנת 2003, ובאותה שנה הוציאה את אלבומה הרביעי, How Sweet It Is.
ב-2006 ו-2007 אוסבורן הופיעה עם פיל לש וחבריה, והביצועים הקוליים שלה קיבלו מקום מרכזי באלבומם, Live at the Warfield. היא ממשיכה להופיע עם הרכב זה באופן קבוע. בפברואר 2007, היא הופיעה בגרנד אול אופרי. במאי 2007, היא הוציא אלבום נוסף, Breakfast in Bed, בו חזרה למוזיקת נשמה, אחרי שהוציאה מספר אלבומי רוק.
אוסבורן הופיעה כאורחת או תורמת במספר אלבומי אוסף, כולל אלבום מחווה לדולי פרטון ב-2003, בו היא שרה את "Do I Ever Cross Your Mind", וכזמרת אורחת באלבום Sgt. Pepper Live של צ'יפ טריק. ב-2010 היא זכתה בפרס "אשת הישגים" (Woman of Achievement Award) מטעם Women's Project Theater.
אלבומה Bring It On Home, שהוא אוסף שירי וינטאג' מסוגת בלוז ונשמה, יצא ב-27 במרץ 2012. . האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הבלוז הטוב ביותר לשנת 2013. הייתה זו הפעם השלישית שהייתה אוסבורן מועמדת לגראמי, שכן גם בשנת 1995 האלבום ‘’Relish’’ והלהיט “One of Us” היו מועמדים, וכן אוסבורן הייתה מועמדת לפרס האמנית החדשה. גם ב-1996 הייתה מועמדת לפרס ביצוע ווקאלי.
בספטמבר 2012 השתתפה אוסבורן בקמפיין "30 שירים ב-30 יום" במסגרת הפרויקט" Half the Sky: Turning Oppression into Opportunity for Women Worldwide".
בשנת 2014, הצטרפה אוסבורן ללהקת Trigger Hippy, אשר הוציאה את אלבומה הראשון בסוף 2014. .

חיים אישיים

אוסבורן גדלה כקתולית, אך בבגרותה התרחקה מהכנסייה, בין היתר, משום שרצתה להיות כומר, וגילתה שאין הכנסייה מסמיכה נשים לכמורה. היא לא מזדהה עם אף דת מאורגנת, אך מרגישה מושפעת מאמונות שונות, ביניהן נצרות ובודהיזם.
לאוסבורן יש בת יחידה, שנולדה בדצמבר 2004.
חיים ילין (פוליטיקאי)

ביוגרפיה

חיים ילין נולד בבואנוס איירס, בירת בארגנטינה, במשפחה ציונית. בהיותו בן 8 התגרשו הוריו. בגיל 18 עלה לישראל עם קבוצת "אתגר", שחצי מחבריה הצטרפו לקיבוץ החותרים וחציים לבארי. שירת בצה"ל כחייל בודד בתור מדריך בקורס מפקדי טנקים.
למד כלכלה וניהול במכללת ספיר ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הצטרף כחבר לקיבוץ בארי. כעבור שנים, כשקיבוץ נחל עוז נקלע למשבר, והיה על סף פשיטת רגל, התבקש לעבור אליו כדי לעזור לשקמו. הוא שימש יושב ראש הקיבוץ ובהמשך, שימש יושב ראש גם בקיבוצים להב ומשאבי שדה.

קריירה

בנובמבר 2007 נבחר לראש המועצה אזורית אשכול, וב-2012 נבחר לקדנציה שנייה ברוב של 91%. במהלך כהונתו ערך צה"ל את מבצעי עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן, שבמהלכם נאלץ להתמודד עם ירי של רקטות ופצמ"רים אל יישובי המועצה האזורית. במבצע צוק איתן נחשפה תשתית מנהרות הלחימה של החמאס המאיימות על יישובי עוטף עזה. איומים אלה שיבשו את שגרת החיים ביישובי המועצה וביישובים נוספים במהלך המבצע, גרמו להרוגים ופצועים ולנזק רב. נוסף לדאגות ציבוריות אלה, בנו, ששירת כלוחם במבצע, נפצע קל ואושפז לימים אחדים בבית החולים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הצטרף ילין למפלגת "יש עתיד" והוצב במקום השביעי. לאחר שהרשימה זכתה ב-11 מושבים, נבחר ילין לכנסת. שימש כחבר בוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת וכיהן כיושב-ראש השדולה למען השלטון המקומי, יושב-ראש השדולה לעוטף ישראל וכיושב-ראש השדולה החקלאית.
בשנת 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, הודיע כי הוא עוזב את יש עתיד ולא יתמודד מטעמה לכנסת. ב-20 בפברואר 2019 שוריין במקום ה-10 ברשימת העבודה. המפלגה זכתה בשישה מנדטים וילין לא נכנס לכנסת.
לאחר פיזור הכנסת ה-21 בסוף מאי 2019 ולקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיע ילין כי הוא מוותר על השריון ברשימת העבודה לכנסת שקיבל מהיו"ר הפורש אבי גבאי, וכי הוא פורש מהחיים הפוליטיים.

חיים אישיים

ילין הוא תושב בארי. נשוי לזיוה, אמנית, מורה לאמנות ואוצרת ומנהלת הגלריה בבארי, ואב לארבעה.
בית הדין האירופי לצדק

בית הדין האירופי לצדק ("ECJ – European Court of Justice") הוא בית המשפט המרכזי של האיחוד האירופי. מושב בית הדין נמצא בלוקסמבורג. פסיקתו של בית הדין מחייבת את מוסדות האיחוד האירופי, מדינות החברות באיחוד, או אנשים פרטיים הפונים אליו להכרעתו, דרך בתי הדין של המדינות החברות באיחוד. בית הדין אמון על פרשנות החקיקה וכן על אכיפת אמנות היסוד של האיחוד האירופי, לרבות פיקוח על חוקיות ההסכמים הבינלאומיים של האיחוד האירופי.

הרכב ושיטה

כיום מונה בית הדין 28 שופטים, על פי מפתח של שופט אחד לכל מדינה החברה באיחוד. בבית הדין עובדים שמונה פרקליטים ראשיים (Advocates-general), אשר מכינים את המקרים המשפטיים לשימוע בבית הדין, תוך צירוף המלצות לשופטים כיצד לנהוג בכל מקרה העולה לפניהם.
שיטת הפרקליט הראשי הכותב חוות דעת לבית-המשפט, היא נוהג המאפיין בעיקר את השיטה המשפטית של צרפת. השופטים והפרקליטים הראשיים נבחרים לתקופות כהונה בנות 6 שנים, הניתנות לחידוש מעת לעת. השופטים והפרקליטים הראשיים נבחרים על ידי מדינות האיחוד ונדרשת מהם מיומנות מקצועית גבוהה ויושרה .
בית הדין מנוהל על ידי רשם בית הדין המשמש למעשה כמזכיר הכללי של בית הדין ומנהל בפועל את המחלקות השונות תחת הנחייתו של נשיא בית הדין.
בית הדין יכול לשבת בהרכב מלא הכולל 28 שופטים, או בהרכבים קטנים יותר הכוללים 13 שופטים, חמישה, או שלושה שופטים. בניגוד למשפט המקובל הבריטי, בית הדין המושפע מהשיטה המשפטית הקונטיננטאלית, אינו מחויב לתקדימיו, אם כי הסטייה מתקדימיו של בית הדין היא נדירה למדי. בית הדין האירופי מקפיד עד למאוד, כי פסקי הדין יהיו קצרים ולא מנומקים באריכות. כמקובל בשיטות משפט קונטיננטליות אין בהכרעת הדין עמדות מיעוט אלא מובאת רק הכרעת הרוב כאילו ניתנה פה אחד.
נשיא בית הדין נבחר על ידי צוות השופטים לתקופת כהונה בת שש שנים הניתנת לחידוש על ידי אישור ועדה. הוא אחראי על תפקודו של בית הדין הן בהיבטים המנהליים והן בהיבטים המשפטיים.
חדר (סרט)

עלילה

ג'וי נחטפה בגיל 17 על ידי גבר (אותו היא מכנה ניק הזקן) ונכלאה בחדר מבודד, בו חלון יחיד בתקרה ודלת כניסה הנעולה בקוד הידוע רק לחוטף. בתקופת שבייה עוברת ג'וי התעללות פיזית ומינית ונולד לה בן בשם ג'ק. השניים גדלים באותו החדר, נתונים לאמצעים מוגבלים אותם מספק ניק הזקן, כשהם מנותקים מהעולם החיצון. לאחר יום הולדתו החמישי של ג'ק משתפת אותו ג'וי בסיפור החטיפה ורוקמת תוכנית המלטות. על ג'ק להתחזות לחולה ולאחר מכן למת, ג'וי תגלגל את ג'ק לתוך השטיח, וכשניק ינסה להיפטר מהגופה, יברח ג'ק ויזעיק עזרה. ג'ק מצליח להימלט מניק ולקבל סיוע מעובר אורח שמזעיק את המשטרה. בעקבות מספר רמזים שהשוטרת החוקרת מצליחה לחלץ מג'ק ההמום, מאתרת המשטרה את הבית בו הוחזק ומשחררת גם את ג'וי.
ג'וי וג'ק מאושפזים בבית חולים בו הם מתאחדים עם הוריה הגרושים של ג'וי. אביה של ג'וי מתקשה לעכל את נוכחותו של ג'ק שכן הוא צאצאו של החוטף ועוזב. ג'ק מתקשה בתחילה להסתגל לחיים מחוץ החדר ולתקשר עם הסביבה, אך לאחר תקופה מצליח להתחבר לסבתו, לבן זוגה לחיים ולילדים נוספים. ג'וי סובלת אף היא ממשבר, היא מנסה להתאבד בנטילת תרופות, אך ג'ק מצליח להצילה. השניים משתקמים ומגלים יחדיו את העולם. בסצנת הסיום חוזרים ג'וי וג'ק לחדר בו נכלאו הנמצא כעת בשלבי הריסה ונפרדים ממנו.

הפקה וצילומים

חודשים ספורים לאחר צאת ספרה של אמה דונהיו ב-2010, פנה אליה הבמאי האירי לני אברהמסון בבקשה לעבד את הספר לתסריט ולהפיק ממנו סרט קולנוע. אמה עיבדה את העלילה מהספר שנכתב בגוף ראשון ממבטו של ילד בן חמש, לתסריט קולנועי.
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2014 בטורונטו שבקנדה. מרבית הצילומים נעשו באופן כרונולוגי על מנת להקל על השחקן הצעיר ג'ייקוב טרנבלי להתמצא בעלילה ובסצנות השונות. המחצית הראשונה של הסרט צולמה כולה בסטודיו, בסט שנועד ליצור תחושה קלסטרופובית ולאחר מכן צולמו סצנות בחוץ, במהלך החורף. גילו הצעיר של טרנבלי הגביל את מספר שעות הצילומים היומיות האפשריות ומשך הצילומים התארך לכדי חודשיים וחצי.

ביקורות ופרסים

הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו זכה בפרס אהוב הקהל. מכון הסרטים האמריקאי בחר בסרט לאחד מסרטי השנה שלו, איגוד מבקרי הקולנוע הלאומי בארצות הברית בחר בסרט לאחד מסרטי השנה, בברי לארסון כשחקנית הטובה ביותר ובג'ייקוב טרנבלי כשחקן החדש הטוב ביותר.
ברי לארסון זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המעובד הטוב ביותר. לארסון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב נוספים בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. איגוד המבקרים של רשתות השידור העניק ללארסון את פרס השחקנית הטובה ביותר, לטרנבלי את פרס השחקן הצעיר הטוב ביותר והסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט והתסריט הטוב ביותר. לארסון זכתה בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אינדפנדנט ספיריט נוספים עבור התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סטלייט עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר וזכה בפרס מיוחד לשחקן החדש הטוב ביותר (ג'ייקוב טרנבלי).
Soviet Kitsch

סגנון

מרבית השירים באלבום הם שירים שקטים בליווי פסנתר, ולפעמים כלים נוספים שנוכחותם פחות דומיננטית כמו צ'לו וגיטרה חשמלית. בשיר "Poor Little Rich Boy", הקצבי יותר, מכתיב את הקצב מקל תופים. השיר "***" הוא למעשה קטע מעבר, בו נשמעת שיחה בלחישות בין רג'ינה ספקטור לאחיה, בר (בארי). הוא שואל אותה מתי יתחיל "השיר ההוא", שהולך "דה נה נה נה נה נה נה נה, דה נה נה נה נה", היא עונה לו שהשיר יתחיל בעוד רגע, הוא שואל אותה שוב, ולבסוף היא עונה: "...הוא יתחיל - עכשיו!" ומיד מתחיל השיר הבא, "Your Honor", בו מתארחת להקת הפאנק Kill Kenada. השיר רועש, כשבפזמון השקט נשמע רק קולה של ספקטור עם פסנתר.
בשירים "Your Honor", "Us" ו-"Chemo Limo" ספקטור מרבה להשתמש במשחקים עם הקול ומפיקה צלילים לא שגרתיים, שלרוב משרתים את נושא השיר, כפי שהיא נוהגת לעשות בשירים רבים.
מבחינה מילולית, השירים מתוחכמים ולרוב אינם חד-משמעיים. חלקם קודרים, בעוד שחלקם מלאים הומור. כמנהגה של רג'ינה ספקטור, מרבית השירים אינם שירים אישיים, אלא מעין סיפורים קצרים על דמויות שהמציאה.
הנס פרוידנטל

חייו

פרוידנטל נולד ב-1905 בגרמניה כבנו של מורה יהודי, והתעניין כבר בגיל צעיר במתמטיקה מורכבת. בגיל 18 החל בלימודי מתמטיקה גבוהים, ולאחר שסיים את הדוקטורט שלו עבר לאמסטרדם שבהולנד שם עבד כעוזרו של לויצן אגברטוס יאן בראואר, המתמטיקאי המפורסם. בעזרת אשתו ההולנדית-אירית (שהייתה אף היא מתמטיקאית) שרד את מלחמת העולם השנייה. ב-1946 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת אוטרכט ותרם רבות לטופולוגיה, לגאומטריה ולתאוריה של חבורות לי.
פרוידנטל ייסד את עקרונות החינוך המתמטי הריאליסטי, שהציג את הוראת המתמטיקה כמבוססת על חיי היום-יום. הוא לא דגל בשיטות פורמליות המבוססות על לוגיקה אשר אינן מתאימות לרוב הלומדים, ולימד על ידי סיפורים ומעשיות שנבחרו על ידיו בקפידה אשר מעידים על הבנה מתמטית מעמיקה ומובנית.
הוא האמין שאדם לומד מתמטיקה על ידי יצירתה מחדש, ושהמתמטיקה מעניינת יותר בדרך של סיפורים.
ב-1971 הקים פרוידנטל את IOWO (instituut ontwikkeling wiskunde onderwijs) – המכון להתפתחות החינוך המתמטי, אשר נקרא כיום על שמו. מכון זה, גם היום, נחשב לאחד המובילים בתחום המתמטיקה בהולנד ובעולם.
מעבר למתמטיקה, כתב פרוידנטל רבות לעיתונים הולנדים איכותיים בנושאים כמו: שפה, היסטוריה, חינוך ופוליטיקה.