אופאל

היווצרות ומבנה האופאל

האופאל נוצר כאשר תמיסות מימיות חמות מתקררות או מתנדפות ונוצר מהן ג'ל צורני החודר לתוך סדקים של כמעט כל סוגי הסלעים, בעיקר לימוניט, אבן חול, ריוליט ובזלת. במשך הזמן, ובהשפעות חימום ולחץ, הג'ל מתקשה. לעיתים, כשהג'ל מתייבש, נוצרים בו סדקים זעירים המתמלאים בסיליקה משנית, וכך נוצרות לוחיות בתוך האופאל בזמן התמצקותו. לעיתים מחליף ג'ל זה חומרים אורגניים, וכך ניתן למצוא אופאל השומר על צורת עץ אותו החליף ומאובנים אופאליים. מאובנים מסוג זה, אף שאין בהם עניין מיוחד למדענים, מהווים מקור משיכה לאספנים.
קיימים, כאמור, שני סוגי אופאל. האופאל הרגיל הוא אופאל בעל גוון אחיד. לעומתו, אופאל יקר מתאפיין במשחק צבעים שהפך אותו לאבן חן מבוקשת. שני הסוגים אמורפיים, אבל לאופאל יקר, המשמש כאבן החן, יש מבנה פנימי מיקרוסקופי, שהתגלה רק כשנבחן האופאל הצבעוני במיקרוסקופ אלקטרונים, המסביר את משחקי הצבע באבן. אבן האופאל היקרה בנויה מכדוריות סיליקה בקוטר של 150 עד 300 ננומטר, הדחוסות יחדיו למבנה קובייתי או הקסגונלי. כדוריות הסיליקה המסודרות מחוללות את הצבעים הפנימיים כתוצאה מתופעות של שבירה והתאבכות של קרני האור העוברים דרך המבנים הזעירים שבאופאל.
נהוג להשתמש בביטוי אוֹפּאלֶסצֶנְציה על מנת לתאר תופעה ייחודית זו, אם כי קיימת טענה כי שמו הנכון של הזוהר האופאלי הוא "משחקי צבעים", והביטוי "אוֹפּאלֶסצֶנְציה" מתייחס למראה החלבי העכור של האופאל הרגיל, הסוג המכונה פּוֹטץ' (Potch), שבו אין "משחקי צבעים".

אופאל בהיסטוריה

האופאל היקר נחשב כאבן אצילה משחר ההיסטוריה, ורבים מאמינים כי האבן מביאה מזל וניחנה בכוחות מאגיים.
הרומאים קבעו את האופאל כאבן חן יקרה שאותה כרו ממכרות באזור צ'כיה של היום או שקנו מסוחרים מהמזרח התיכון. פליניוס הזקן כתב כי האופאל מייצג את צירוף היופי של כל האבנים האחרות. מסופר על סנטור רומאי בשם נוניוס שהעדיף לצאת לגלות במקום למכור את אבני האופאל שלו למרקוס אנטוניוס שרצה לתת אותן מתנה לקלאופטרה.
מאות שנים אחר־כך כינה שייקספיר את האופאל "נס" ו"מלכת אבני החן". לבני דורו הייתה האבן אבן־מזל.
בתקופה מסוימת הייתה אמונה כי האבן דווקא מביאה מזל רע לבעליה. הסיפור הידוע ביותר על כך קשור במלך אלפונסו ה-12 מספרד שקיבל טבעת אופאל במתנה מאהובה נכזבת ובזה אחר זה מתו כל יקיריו שענדו את הטבעת ובסופו של דבר מת המלך בעצמו לאחר שענד את הטבעת.
עד למחצית המאה ה-19 הייתה האופאל נדירה יחסית אבל אז משנתגלו מקורות נוספים (בעיקר באוסטרליה) הפכה האבן למבוקשת כאבן חן.
מקובל לזהות את אבן החן לשם שבחושן עם האופאל, ועל פי זיהוי זה נקבע השם העברי לאופאל, אך מכון המקדש מזהים את האופאל עם הישפה, אבן אחרת בחושן.

מקורות האופאל

כ-95% מהאופאל בעולם מקורו באוסטרליה. בייחוד מהעיירה קובר פידי באוסטרליה הדרומית שהיא מקור עיקרי. הסוגים אופאל רגיל, אופאל מים, אופאל ג'לי ואופאל אש מצויים בעיקר במקסיקו ובאמריקה התיכונה. עיירה אוסטרלית נוספת לייטינג רידג' בניו סאות' ויילס היא המקור העיקרי לאופאל שחור, אופאל המכיל בעיקר רקע שחור (אפור כהה עד שחור־כחול המציג "משחק צבעים").
המקור העיקרי לאופאל בולדר הוא בקילפיי שבקווינסלנד.
העיירה ספנסר שבמדינת איידהו שבארצות הברית היא מקור לאופאל לבן. רוב האופאל המצוי שם מתהווה בשכבות דקיקות. עקב כך, מרבית התפוקה מיועדת ליצירת doublet ו-triplet.
אופאל היא אבן החן הרשמית של אוסטרליה הדרומית ושל אוסטרליה. אופאל שחור היא אבן החן הרשמית של נבדה. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אופאל הוא אבן ההולדת של חודש אוקטובר.

אופאל סינתטי

בתנאי מעבדה וגם מסחרית הצליחו לייצר את כל סוגי האופאל. גילוי המבנה הפנימי של כדוריות מסודרות של אבן החן אופאל הוביל ליצורה בידי פיטר גילסון ב-1974. ניתן להבחין בין האופאל הסינתטי לטבעי בשל היותו מסודר. בהגדלה רואים כי כתמי הצבע מסודרים בדוגמת "עור הלטאה" או "רשת של לולים". האופאל הסינתטי שונה מהטבעי בכך שאין בו את תופעה הפלואורסצנציה בהשפעה של קרינה אולטרה סגולה. האופאל הסינתטי הוא בדרך כלל בעל צפיפות נמוכה יותר ולעיתים קרובות הוא נקבובי ביותר.
היצרנים הידועים ביותר של אופאל סינתטי הוא החברות קיוסרה ואינאמורי מיפן. אופאל סינתטי מכיל חומרים פלסטיים מייצבים ולכן הוא חיקוי לאופאל הטבעי. אופאל של גליסון שנמכר בחנויות תכשיטים הם בעצם חיקוי הבנוי משכבות של זכוכית שביניהן לוחית של אופאל סינתטי.