google/wiki40b huggingface dataset:
קזואיסטיקה

קָזוּאיסטיקה או מוסר קָזוּאיסטי היא תורת אתיקה מעשית המבוססת על השוואות למקרים (cases) פָּרָדיגמטיים. השיטה באה כתחליף ולעיתים כביקורת על תורת המוסר העקרונית, המחפשת את הערכים המוסריים הערטילאיים הבאים לידי ביטוי בכל מקרה נתון.
לדוגמה, מוסר עקרוני יטען כי אין לשקר בשום מקרה. מוסר קזואיסטי, לעומת זאת, יבחן כל מקרה לגופו על פי מידת הדמיון שלו למקרה הפרדיגמטי. לשקר תחת שבועה בבית המשפט אינו מוסרי, אך לשקר כדי להציל חיי אדם הוא דווקא המעשה הראוי. כלומר, ההקשר הנסיבתי של המקרה הנדון מהווה מרכיב אינטגרלי בשיקולי המוסר הקזואיסטי.
מערכת המשפט עושה שימוש נרחב בקזואיסטיקה. רוב מערכות החוקים המודרניות מנוסחות בצורת חוקים קזואיסטיים כדוגמת "אם רצחת, תלך לכלא", ולא בצורת איסור עקרוני כדוגמת הדיבר "לא תרצח" המקראי. בבואו לדון במקרה ספציפי, השופט משווה עד כמה הנסיבות הנוכחיות דומות למקרה הפרדיגמטי העומד בבסיס החוק, וקובע את העונש בהתאם.
שורשי התפיסה הקזואיסטית בתרבות המערב יונקים גם הם מהפילוסוף אריסטו, אך שיא התפתחותה ההיסטורית היה באמצע המאה ה-16, בשימוש שעשו הישועים במוסר קזואיסטי במסגרת תהליך הווידוי הנוצרי. המדען והפילוסוף הצרפתי הנודע בן המאה ה-17 בְּלֶז פַּסקָל ביקר באופן חריף את התופעה בספרו "מכתבים פרובינציאליים", וטען כי שיטה זו מאפשרת לעשירים להמשיך לחטוא על ידי תשלום והתחשבות בנסיבות בווידוי, ואילו העניים נשארים ללא כפרה. בעקבות ביקורתו החריפה של פסקל הפך "טיעון קזואיסטי" לשם גנאי, ונחשב נחות ולא רציונלי. רק בשנת 1988, עם פרסום הספר The Abuse of Casuistry: A History of Moral Reasoning, זכה המוסר הקזואיסטי לעדנה מחודשת. מחברי הספר, אלברט ג'ונסן וסטיבן טולמין, טענו כי אין בעיה עקרונית עם תורת המוסר הקזואיסטית, אלא פשוט נעשה בה שימוש לרעה. לטענתם, המוסר הקזואיסטי יכול להוות איזון נכון בין אבסולוטיזם מוסרי לרלטיביזם. הם אף מראים כיצד תאוריות מוסריות מודרניות כגון תועלתנות ופרגמטיזם משתמשות ברטוריקה קזואיסטית.
פליקס זנדמן

ד"ר פליקס זנדמן (Felix Zandman;‏ 7 במאי 1927 – 4 ביוני 2011) היה פיזיקאי ותעשיין יהודי-אמריקאי, מייסד ויושב ראש של חברת וישיי אינטרטכנולוג'י (Vishay Intertechnology) העולמית, אחת מיצרניות הרכיבים האלקטרוניים הגדולות בעולם. נכון לסוף שנת 2018 החברה מעסיקה כ-24 אלף עובדים ב-70 מפעלים ברחבי העולם, עם הכנסות של כ-3 מיליארד דולר.

ביוגרפיה

זנדמן נולד בשנת 1927 בגרודנו שבפולין (כיום בבלארוס). הוא שרד את השואה כאשר התחבא במשך 17 חודשים בבור מתחת למיטתה של אנה פוחלסקי, אישה פולנייה (אשר הייתה בצעירותו עוזרת בית בביתה של סבתו) ביחד עם דודו סנדר פרידוביץ' ושלושה יהודים נוספים. בבור לימדוֹ דודו המהנדס בעל-פה מתמטיקה ופיזיקה. לאחר השואה הגיע עם דודו לצרפת, שם למד פיזיקה והנדסת מכונות בנאנסי, ועשה דוקטורט בפיזיקה בסורבון שבפריז.
בשנות ה-50 פיתח בצרפת את שיטת הציפוי הפוטואלסטי המאפשרת צפייה במאמצים המתפתחים במבנה הנתון לעומס, וזאת על ידי ציפוי המבנה בחומר פלסטי מיוחד וצפייה, מדידה או צילום תחת אור מקוטב, במכשיר אופטי מיוחד. הפיתוח נרשם כפטנט בשם "פוטו-סטרס" PhotoStress. על המצאתו הזו, שהיה לה יישום מיידי בתעשיית המכונות, הרכב, המטוסים, החלל והבנייה, קיבל את אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת. 
לאחר שהגיע לארצות הברית נכנס לתעשייה, כדי לפתח את רעיונותיו, וייסד בשנת 1962 את חברת וישיי (הקרויה על שם העיירה שבה נולדה סבתו, שחרבה בשואה), כאשר הציג שבב מתכתי-קרמי. משנת 1985 רכשה וישיי חברות שונות בהן דייל האמריקנית, ספרניס הצרפתית ודרלוריק הגרמנית. סיפור מיוחד וסגירת מעגל היא רכישתה את חברת טלפונקן הגרמנית, שהייתה לפני השואה חלק מתאגיד AEG של המיליונר היהודי אמיל רטנאו והולאמה על ידי המשטר הנאצי.
פיתח נגד חשמלי שרגישותו לשינויי טמפרטורה נמוכה במיוחד (פחות מחצי ppm לכל מעלה), דבר שאיפשר להתקין אותו במטוסים ובלוויינים. על שמו של זנדמן רשומים 39 פטנטים שונים.
זנדמן היה שותף בפתרון בעיה בדיוק ירי התותח של טנק המרכבה הישראלי, והגיית הרעיון של שרוול תרמי להולכת החום של קרינת השמש על חלקו העליון של התותח לחלק התחתון שלו, כדי למנוע הטיה של התותח, בשל הפרש הטמפטורות בין חלקו העליון לתחתון, דבר הגורם לאי דיוק בירי. את הפתרון תרם למדינת ישראל, וראה בו גולת כותרת של עשייתו.
לזנדמן, שהיה ציוני נלהב שהרבה לבקר בישראל, היו שישה מפעלים בישראל שמעסיקים כ-4,000 עובדים. עניין מיוחד גילה בנגב ותיעושו, ובו ממוקמים שלושה ממפעליו. בין היתר הקים מרכז למיקרו-אלקטרוניקה של שכבות עבות באוניברסיטת בן-גוריון. בראש מפעלי וישיי בארץ עומד בנו, מארק, שהוא גם סגן נשיא עולמי של תאגיד וישיי.
זנדמן הקים ביד ושם את "כיכר המשפחה" לזכרו של סבו שנספה בשואה יחד עם נכדיו ועם תינוק נוסף. זנדמן הוא הנכד היחיד ששרד את השואה. את הפסל בכיכר המשפחה יצר מנשה קדישמן.
זנדמן היה נשוי פעמיים, ואב לשלושה מאשתו הראשונה. אף שמעולם לא גר בישראל באופן קבוע, דיבר עברית רהוטה וקיבל בשנת 1994 אזרחות ישראלית, שהיה גאה בה מאוד. הוא נפטר בפילדלפיה ב-2011, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בטקס שהתקיים בספטמבר 2014, נקרא הרחוב שבו ממוקם מפעל וישיי בחולון על שמו של פליקס זנדמן.
האוטוביוגרפיה שלו, שהתפרסמה באנגלית ב-1995, הופיעה בתרגום לעברית, גרמנית, צרפתית והונגרית.
בשנת 2018 עלתה לבמות ההצגה ״הניצחון הסופי״ ע״י תיאטרון אורנה פורת. ההצגה מספרת את סיפור השרדותו של זנדמן בשואה, תוך שילוב קטעים ביוגרפיים מחייו. ההצגה הועלתה על במות בכל רחבי הארץ ואף בתיאטרון הקאמרי.
מג"ב מרכז

משמר הגבול מרחב מרכז הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) של משמר הגבול האחראית על פעילות מג"ב באזור מרכז מדינת ישראל - גוש דן, השרון, השפלה וסביבתם.

היסטוריה ומבנה

בשנת 1994 התחדדה מסקנה כי שטח מג"ב דרום רחב מדי ובמהלך התארגנות מחודשת של משמר הגבול לאחר סיום האינתיפדה הראשונה הוחלט לפצל את מג"ב מרכז ממג"ב דרום ולהופכו למחט"ב עצמאי. מג"ב מרכז פעל לכל אורך האינתיפדה השנייה להגנת מרכז הארץ שהיה תחת מתקפת טרור, מג"ב מרכז גם פעל במרחב התפר למניעת חדירת מחבלים לשטחי ישראל.  
מג"ב מרכז אחראי על תחומי אחריות מג"ב באזור המרכז, בחופף לשטח מחוז מרכז ומחוז תל אביב של משטרת ישראל. מפקדת מג"ב מרכז יושבת בבסיס אייל, ומפקדו הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
בנייה טרומית

היסטוריה

הבנייה הטרומית קיימת בעולם במידה מסוימת מאז העת העתיקה, בה חלק מרכיבי הבניין נבנו בסדנאות על ידי אנשי מלאכה שונים ונמכרו עבור מיזמי בנייה שונים. ההתפתחות המשמעותית של הבנייה הטרומית והתעשייתית החלה למעשה באנגליה בתקופת המהפכה התעשייתית. ארמון הבדולח שבנה ג'וזף פקסטון בלונדון ב-1851 היה פורץ דרך מבחינה זו שכל רכיביו יוצרו בבית חרושת, הורכבו באתר ופורקו בתום היריד שלכבודו נבנה. הנסיך אלברט, שהיה בעלה של ויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת, היה תומך נלהב של התעשייה ועודד בנייה תעשייתית וטרומית.
בנייה טרומית, כתחליף לבנייה הקונבנציונלית מבטון מזוין החלה להתפתח רק באמצע המאה ה-20, תפסה תאוצה והפכה מאז לענף תעשייתי עצמאי. מאז גם החל ייצור טרומי של אלמנטים גדולים יותר מסוג קירות וקוביות שלמות של חדרים או בתים לטובת הרכבה באתר בנייה.

בנייה טרומית בישראל

בנייה טרומית מאפשרת הקמה זריזה מאוד של שכונות או אתרי קרוואנים כאשר יש צורך בשיכון מהיר של אוכלוסייה. שימוש זה נפוץ במיוחד בישראל, שבה השיכון המהיר והזול הוא עניין מרכזי בענף הבנייה. קרוון/בית נייד הם למעשה רכיבי בניין טרומיים תלת ממדיים משוכללים במיוחד שניתן להוביל ממקום למקום ולשכן בהם אנשים במהירות. היתרון הכלכלי בשיטה זו הוא גם האפשרות להוביל את הבתים למקום אחר ולשכן בהם אנשים אחרים לאחר שהקודמים עזבו לבתי מגורים אחרים.
בעליות הגדולות במהלך ההיסטוריה של מדינת ישראל נעשה שימוש רב בבנייה טרומית לבניית שיכונים ולהקמת שכונות קרוואנים ששוכנו מהר. בבניית היישוב ניצן במסגרת תוכנית ההתנתקות נבנה יישוב שלם מבתים ניידים לטובת מפוני גוש קטיף. בניית היישוב בבנייה טרומית הוא פתרון זמני ומהיר ונטענו נגדו טענות רבות כנגד איכות המגורים הירודה ובעיות תחזוקה ותשתית חמורות הקיימות באתר.
פריד א-דין עטאר

ביוגרפיה

לא הרבה ידוע על חייו של עטאר. הוא מוזכר בספריהם של בני דורו טוּסי ועוופי, אך זכה לפרסום רב יותר לאחר מותו. במאה ה-15 גם החלו להרקם סביבו סיפורים ואגדות, בעיקר בנוגע למעמדו כסופי. עטאר היה רוקח מבוסס היטב, דבר שאפשר לו להיות עצמאי ובלתי תלוי בחסדי פטרונים.
עטאר עזב חנות רווחית והחל ללמוד את תורת הסופיזם. די מהר נעשה דרוויש והיה למיסטיקן.
בשנת 1221, נהרג עטאר במהלך פלישת המונגולים לנישאפור והטבח שביצעו שם.
חיים אברבנאל

תחילת דרכו ומלחמת העולם השנייה

חיים אברבנאל נולד בפירוט למשפחה בת 11 נפשות. ב-1925 הוסמך לרפואה באוניברסיטת קרל בפראג ובהמשך התמחה בווינה ברפואה פנימית וקרדיולוגיה. בשנות ה-30 הועסק כרופא בסקופיה. שניים מאחיו, בן ציון ויוסף, היגרו לארצות הברית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס אברבנאל לצבא ממלכת יוגוסלביה והוצב בתפקיד רופא צבאי בגזרת קוסובו. באזור פרצה מגפת טיפוס הבטן ואברבנאל הוחש לטפל בחולים מקרב האוכלוסייה האזרחית. בין השאר טיפל בבני משפחת רזניקי, משפחה מוסלמית ממוצא אלבני, והציל ממוות את בן המשפחה מוסטפא. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אברבנאל ויחידתו נפלו בשבי הגרמנים והוחזקו במחנה מעצר. אבי משפחת רזניקי, ארסלאן שמע על דבר נפילתו בשבי והגיע למחנה המעצר עם בנו מוסטפא בלבוש אלבני מסורתי כדי לשחרר את אברבנאל. לאחר שאיתרו אותו, הלבישו אותו בני משפחת רזניקי בלבוש אלבני מסורתי ומילטו אותו ממחנה המעצר. ב-2008 העניק ארגון יד ושם אות חסיד אומות העולם לבני משפחת רזניקי לאחר פנייה מנכדתו של אברבנאל. לֶקֶה רזניקי, נכדו של מוסטפא רזניקי הקים ועומד בראש "ארגון הידידות ישראל-קוסובו על שם חיים אברבנאל".
אברבנאל שב לסקופיה. ב-11 במרץ 1943 ביצעו הבולגרים אקציה בסקופיה, עצרו 3,290 מבני הקהילה ובכלל זה אברבנאל ומשפחתו והובילו אותם למחנה מעצר אשר שכן בשטח מפעל הטבק "מונופול" אשר בעיר. בשל היותו רופא, שוחרר אברבנאל ממעצרו ונשלח לאזור קומאנובו, שם שהה עד 1945.

לאחר המלחמה ואחריתו

קהילות יהדות מקדוניה חרבו בשואה. 6 מאחיו ובני משפחותיהם ניספו בטרבלינקה. 3 מאחייניו ניצלו. ב-1946 מונה אברבנאל למנהל בית החולים הממשלתי בביטולה. לאחר השואה, ועד קום מדינת ישראל התגוררה במקום קהילה קטנה בת כמה עשרות נפשות. לאחר כינון מדינת ישראל עלו אליה רבים מקרב שארית הפליטה ואלו שלא עלו היגרו מביטולה לסקופיה. אברבנאל ורעייתו ברטה נותרו המשפחה היהודית היחידה בעיר. במהלך כהונתו ניסה אברבנאל לפעול מול השלטונות כדי שיסייעו לשיקומו של בית העלמין היהודי שבעיר, אשר היה במצב ירוד לאחר המלחמה, וכן ריכז את טקס האזכרה השנתי לקהילה שנערך ב-11 במרץ.
ילדיו של אברבנאל ובני משפחותיהם התגוררו בסקופיה. ב-26 ביולי 1963 התחולל בסקופיה רעש אדמה עז. בנו של אברבנאל, ד"ר נסים ניצ'קו, בתו ד"ר רני (Reni) לוי אברבנאל וחתנו ד"ר סלבאטור לוי נהרגו ברעש. נכדתו רחל ניצלה משום שהתארחה בביתו של אברבנאל בביטולה. לאחר האסון שפקד אותם עזבו בני משפחת אברבנאל את ביטולה עם נכדתם ועלו לישראל. למרות גילו המתקדם, נאלץ אברבנאל לעבוד למחייתו כרופא מחליף בקופת חולים עד סוף שנות ה-70. ב-1981 הלכה לעולמה ברטה אברבנאל, וב-1984 הלך לעולמו חיים אברבנאל והוא בן 87 שנים.
בינואר 2018 נקרא בית החולים הממשלתי בביטולה על שמו של ד"ר חיים אברבנאל. בית החולים נבנה ב-1948 בשטח בו שכנה השכונה היהודית בעיר. בטקס ממלכתי שנערך בנוכחות ראשת עיריית ביטולה, סגן שר הבריאות המקדוני, שגריר ישראל במקדוניה דן אוריין, ונכדתו של חיים אברבנאל, ד"ר רחל שלי לוי דרומר, צוינה התרומה של הקהילה היהודית לעיר לאורך השנים, חשיבות הנצחתה ושימור זיכרון גורלה הטרגי.
מנשה

מְנַשֶּׁה הוא דמות מקראית, בנו הבכור של יוסף; אמו הייתה אסנת בת פוטי פרע  והוא אביהו הקדמון של שבט מנשה.
בספר בראשית, כחלק ממניין בני ישראל, מופיע גם מנשה. תרגום השבעים מוסיף לפסוק זה גם את צאצאי מנשה: ויוולד למנשה אשר ילדה לו פילגשו הארמייה את מכיר, ומכיר הוליד את גלעד.
מצאצאיו הידועים בתנ"ך היו גדעון ויפתח הגלעדי ובנות צלפחד.

מדרש שמו

ההסבר לשמו של מנשה ניתן במקום סיפור לידתו:
"וַיִּקְרָא יוֹסֵף אֶת־שֵׁם הַבְּכוֹר, מְנַשֶּׁה:  כִּי־נַשַּׁנִי אֱלֹהִים אֶת־כָּל־עֲמָלִי, וְאֵת כָּל־בֵּית אָבִי" 
פירוש המילה נַשַּׁנִי הוא הִשְׁכִּיחַ. והכוונה כאן שסבלו של יוסף נשכח, כאשר נולד לו בן. יוסף בן מתתיהו מסביר את השם על דרך המסורה כ'גורם לנשיה', משום שאביו מצא באושרו שכחה לאסונות שפקדו אותו.

ברכת יעקב

כאשר בירך יעקב את שני בני יוסף לפני מותו, הקדים את אפרים הצעיר לפני מנשה הבכור.
"הַמַּלְאָךְ הַגֹּאֵל אֹתִי מִכָּל-רָע, יְבָרֵךְ אֶת-הַנְּעָרִים, וְיִקָּרֵא בָהֶם שְׁמִי, וְשֵׁם אֲבֹתַי אַבְרָהָם וְיִצְחָק; וְיִדְגּוּ לָרֹב, בְּקֶרֶב הָאָרֶץ.  יז וַיַּרְא יוֹסֵף, כִּי-יָשִׁית אָבִיו יַד-יְמִינוֹ עַל-רֹאשׁ אֶפְרַיִם--וַיֵּרַע בְּעֵינָיו; וַיִּתְמֹךְ יַד-אָבִיו, לְהָסִיר אֹתָהּ מֵעַל רֹאשׁ-אֶפְרַיִם--עַל-רֹאשׁ מְנַשֶּׁה.  יח וַיֹּאמֶר יוֹסֵף אֶל-אָבִיו, לֹא-כֵן אָבִי:  כִּי-זֶה הַבְּכֹר, שִׂים יְמִינְךָ עַל-רֹאשׁוֹ.  יט וַיְמָאֵן אָבִיו, וַיֹּאמֶר יָדַעְתִּי בְנִי יָדַעְתִּי--גַּם-הוּא יִהְיֶה-לְּעָם, וְגַם-הוּא יִגְדָּל; וְאוּלָם, אָחִיו הַקָּטֹן יִגְדַּל מִמֶּנּוּ, וְזַרְעוֹ, יִהְיֶה מְלֹא-הַגּוֹיִם.  כ וַיְבָרְכֵם בַּיּוֹם הַהוּא, לֵאמוֹר, בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, יְשִׂמְךָ אֱלֹהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה; וַיָּשֶׂם אֶת-אֶפְרַיִם, לִפְנֵי מְנַשֶּׁה"
— ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק ט"ז
יעקב ממאן לברך את מנשה הבכור תחילה. יעקב בוחר לברך את שני האחים בברכה אחת, שלא כיצחק, וזאת, כנראה, כדי למנוע קנאה בין האחים. יוסף מודע לתוקפה של ברכה זו, והוא מבין שאפרים הצעיר יזכה בברכה המיועדת לבכור, שהרי יעקב מניח על ראשו את יד ימינו. השורש ד-ג-ה בפסוק ט"ז הוא שורש נרדף לשורש השם אפרים: פ-ר-ה ומתפקד כמדרש שם סמוי הרומז כי לצעיר עיקרה של הברכה. במעשה הברכה ישנו רמז לגזילת הברכה של יעקב מעשו.
יחסי ארצות הברית–גינאה

היסטוריה

ארצות הברית מקיימת יחסים הדוקים עם גינאה, ומדיניותה מבקשת לעודד את הרפורמות הדמוקרטיות של גינאה, את תרומתה החיובית ליציבות האזורית ואת ההתפתחות הכלכלית והחברתית בת-קיימא. 
ארצות הברית אף מבקשת לקדם את ההשקעות הפרטיות שלה בכלכלה המתעוררת של גינאה.
משלחת ארצות הברית בגינאה מורכבת מחמש רשויות - מחלקת המדינה, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), חיל השלום, משרד האוצר של ארצות הברית ומשרד ההגנה. 
בנוסף למגוון רחב של תפקידים דיפלומטיים, משלחת ארצות הברית גם מנהלת תוכנית סיוע צבאי, אשר סיפקה כמעט 331,000$ עבור חינוך צבאי, מקצועיות, ותוכניות הכשרת שפה.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי בגינאה היא כיום אחת מתוך חמש משלחות פיתוח בר-קיימא במערב אפריקה, עם תחומי הליבה הנוכחיים בחינוך היסודי, בריאות המשפחה, דמוקרטיה וממשל, וניהול משאבי טבע.
לאחר השעיה זמנית עקב תסיסה פוליטית ארצית בתחילת 2007, חידשה תוכנית חיל השלום בגינאה את פעילותה בסוף יולי. 
לפני ההשעיה, היו לחיל השלום יותר מ-100 מתנדבים ברחבי הארץ, והתוכנית מגדילה בהדרגה את מספרם. 
המתנדבים עובדים בארבעה תחומים: חינוך תיכון, איכות הסביבה/חקלאות, בריאות הציבור ומניעת איידס, ופיתוח ארגונים קטנים.
שולחן עבודה מרוחק

בתחום המחשוב, המונח שולחן עבודה מרוחק (באנגלית: Remote desktop software) מתייחס לתוכנה או לתכונה של מערכת הפעלה המאפשרת להפעיל מרחוק את סביבת שולחן העבודה של מחשב אישי במערכת אחת (בדרך כלל מחשב אישי, אך הרעיון חל באופן שווה על שרת), תוך שהוא מוצג במערכת מכשיר לקוח נפרד. ליישומי שולחן עבודה מרוחק יש תכונות משתנות. חלקם מאפשרים חיבור לסשן של משתמש קיים (כלומר שולחן עבודה פועל) ו"שליטה מרחוק", או הצגת הפעלת השלט הרחוק או ריקון המסך. השתלטות על שולחן עבודה מרחוק היא סוג של ניהול מרחוק.

סקירה כללית

ניתן להסביר גישה מרחוק כשליטה מרחוק על מחשב באמצעות מכשיר אחר המחובר דרך האינטרנט או רשת אחרת. זה נעשה בשימוש נרחב על ידי יצרני מחשבים וצוותי תמיכה גדולים של עסקים גדולים לפתרון בעיות טכניות אצל הלקוחות שלהם.
תוכנת שולחן עבודה מרוחק לוכדת את כניסות העכבר והמקלדת מהמחשב המקומי (לקוח) ושולחת אותם למחשב (השרת) המרוחק. המחשב המרוחק בתורו שולח את פקודות התצוגה למחשב המקומי. כאשר יש צורך לשלוט מרחוק ביישומים עם הרבה גרפיקה, כולל דגמי וידאו או תלת ממד, יש להשתמש בתוכנת תחנת עבודה מרחוק השולחת את הפיקסלים ולא את פקודות התצוגה כדי לספק חוויה חלקה כמו בשימוש מקומי. לדוגמה תוכנת Remote Graphics Software של HP היא פתרון כזה לתחנת עבודה מרוחקת.
שיתוף שולחן עבודה מרוחק מתבצע באמצעות מודל לקוח / שרת משותף. צד הלקוח, או תוכנת VNC viewer, מותקן במחשב מקומי ואז מתחבר דרך רשת לרכיב שרת המותקן במחשב המרוחק. בחיבור VNC טיפוסית, כל הקשות ולחיצות העכבר נרשמות כאילו הלקוח מבצע בפועל משימות במחשב של משתמש הקצה.
מחשב היעד במצב שולחן עבודה מרוחק עדיין מסוגל לגשת לכל פונקציות הליבה שלו. ניתן לשתף רבות מפונקציות הליבה הללו, כולל הלוח הראשי, בין מחשב היעד ולקוח שולחן העבודה המרוחק.

שימושים

השימוש העיקרי בתוכנת שולחן עבודה מרוחק הוא ניהול מרחוק והטמעה מרחוק. צורך זה מתעורר לדוגמה כאשר רוכשי תוכנה נמצאים רחוק מספק התוכנה שלהם. ניתן להשתמש ברוב תוכנת הגישה מרחוק ל"מחשבים ללא צג ": במקום שלכל מחשב יש צג, מקלדת ועכבר משלו, או באמצעות מתג KVM, מחשב אחד יכול לשלוט על ידי מקלדת, עכבר ושלט רחוק, ולשלוט במחשבים רבים חסרי ראש. מצב שולחן העבודה הכפול מועיל לתמיכת משתמשים ולחינוך. תוכנת שליטה מרחוק בשילוב עם שיחה טלפונית יכולה להועיל כמעט עבור משתמשי מחשבים מתחילים כאילו צוות התמיכה היה שם באמת.
מאז התפתחותו של תחום מחשוב בענן ניתן להשתמש בהתקנים נשלפים USB, מה שמאפשר למשתמשים לחבר את המכשיר לכל מחשב המחובר לרשת או לאינטרנט שלהם ולשחזר את שולחן העבודה שלהם באמצעות חיבור לענן. שיטה זו מאופיינת בבעיה אחת עם תוכנת שולחן עבודה מרוחק, המחייבת את הפעלת המחשב המקומי בזמן בו המשתמש מבקש לגשת אליו מרחוק. (אפשר עם נתב עם תמיכה ב- C2S VPN, וציוד LAN ברשת, להקים חיבור רשת פרטית וירטואלית (VPN) עם הנתב דרך האינטרנט אם לא מחובר לרשת LAN, הפעלת המחשב המחובר לנתב, ואז התחבר אליו.)
מוצרי שולחן עבודה מרוחק זמינים בשלושה דגמים: צד מארח (שרת), תוכנה ומכשיר.

גרסאות זדוניות

remote access trojan (RAT, המכונה לפעמים creepware) הוא סוג של תוכנה זדונית השולטת במערכת באמצעות חיבור רשת מרוחק. אמנם לשיתוף שולחני ולניהול מרחוק יש שימושים משפטיים רבים, "RAT" מציין פעילות פלילית או זדונית. בדרך כלל מותקן ללא ידיעת הקורבן, לעיתים קרובות נלווה לסוס טרויאני, וינסה להסתיר את פעולתו מהקורבן ומתוכנת האבטחה ותוכנות אנטי-וירוס אחרות.
סמל באדן-וירטמברג

היסטוריה ובסיס חוקי

הקמת מדינת באדן-וירטמברג, בשנת 1952, לוותה בסכסוכים רבים וחוסר הסכמה, ולכן גם בחירת סמלי המדינה ושמה היו משימה קשה וארוכה. בחוקה, מנובמבר 1953, נקבעו רק הצבעים הלאומים של המדינה (זהב ושחור) ללא כל התייחסות לסמל המדינה, אשר נקבע רק לאחר מכן. ב-3 במאי 1954 נחקק חוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג (Gesetz über das Wappen des Landes Baden-Württemberg) אשר קובע:
על בסיס סעיף 24 פיסקה 2, ב-28 באפריל הפרלמנט החליט על החוק הבא אשר מובא להלן:§ 1.(1)שלט האצולה של מדינת באדן-וירטמברג מציג שלושה אריות פוסעים עם לשונות אדומים על רקע מגן מוזהב אשר ישומש בשלט האצולה הגדול והקטן. (2) בשלט האצולה הגדול של המדינה, על המגן יונח כתר משובץ בשלטי האצולה ההיסטוריים של באדן, וירטמברג, הוהנצולרן, פאלץ, פרנקוניה ופורדראוסטרייך. המגן מוחזק על ידי אייל מוזהב וגריפון מוזהב בעלי טלפיים אדומות (3) בשלט האצולה הקטן של המדינה, על המגן מונח כתר של עלים (כתר העם).
— ממשלת באדן- וירטמברג
ד"ר גרבהרד מולר, האב אלריך סימפּפנדורפר, ד"ר פרנק לייבפריד, הולוגלר פרידלר, פארני דיכטל וד"ר ורבר
 חוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג ה-3 במאי 1954.
החוק נכנס לתוקף ב-3 במאי וקבע רק את מראה הסמל, אך לא את שימושו, אשר נקבע בתקנות מה-2 באוגוסט 1954. תוכן המגן המופיע הן בשלט האצולה הקטן והן בשלט האצולה הגדול היה שלט האצולה של הדוכס משוואביה ונעשה בו שימוש על ידי בית המלוכה של הוהנצולרן.

שלט האצולה הגדול

לפי הפיסקה הראשונה של התקנות לחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג, שלט האצולה הגדול משמש רק את: ראש הממשלה, הממשלה, שרי הממשלה, נציגי המדינה באיחוד הפדרלי של גרמניה, נציגי המדינה באיחוד האירופאי, בית המשפט העליון, בתי המשפט העליונים של המדינה, במועצות האדמיניסטרטיביות האזוריות ובית המשפט האירופי לביקורת.

התומכים

התומכים הם דקסטר האייל משמאל המסמל את וירטמברג, וסיניסטר הגריפון מימין המסמל את באדן. התומכים היו מטענים במגנים הקודמים של מדינת באדן ומדינת וירטמברג, אך ניתן לראות מספר שינויים שנעשו בהם. כך לדוגמה הגריפון לא מפנה את ראשו החוצה כפי שהיה מוצב בסמל באדן הישן. התומכים עומדים על חלקה של זהב ושחור, הצבעים הלאומיים, אשר לא מפורטת בחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמבורג.

שלט האצולה הקטן

בשלט האצולה הקטן יש את המגן ועליו כתר המעוצב מעלים. הכתר מסמל את ריבונות העם, שהתקבלה לאחר ביטול המונרכיה בגרמניה. הסמל הקטן משמש את כל הסמכיות אשר לא משתמשות בסמל הגדול ובנוסף גם את הנוטריונים עובדי הציבור.

שלטי אצולה קשורים

המגן של בית ולדבורג מראה שלושה אריות שחורים פוסעים על רקע זהב, אשר שונים מאילו בסמל של באדן- וירטמבורג רק בכיוון ראשם. עוד סמל דומה הוא סמלם של בית הוהנשטאופן. ניתן להסביר את הדמיון שבין סמלי שני הבתים בכך שלפעמים אנשים מבית וולדברג היו שרים בשירות בית הוהנשטאופן (שטאופן). יש המניחים כי מוטיב שלושת האריות האזורי נשאב מבית באדנברג השוואבי, והמוטיב חוזר על עצמו גם במגן הדני וגם במגן האנגלי.
מקדוניה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

הופעת הבכורה של מקדוניה הצפונית כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הפאראלימפיים נערכה במשחקים שנערכו באטלנטה 1996, כששלחה משלחת ספורטאי יחיד, הספורטאי שנשלח היה הקלע ברנימיר יובנובסקי, שזכה במדליית הזהב באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) בירי ברובה אוויר, אולם הוא לא הצליח לשחזר את ההישג, ולא שב למולדתו עם מדליה פאראלימפית. 
לאורך ההיסטוריה השתתפו רק שלושה ספורטאים מקדונים במשחקים הפאראלימפיים. הספורטאים המקדונים השתתפו בתחרויות הקליעה בלבד, וזכו בשתי מדליות פאראלימפיות. ונקו קרנפילוב זכה במדליית הכסף באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), ואוליברה נקובסקה-ביקובה זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) בירי מ-10 מטרים.
קאחול

דמוגרפיה

בקאחול חיים כיום כ-39,400 תושבים.
לפי המפקד האחרון במולדובה משנת 2004 היו 35,488 אנשים החיים בתוך העיר קאחול (מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה במולדובה).
באוכלוסייה זו, 60.5% הם מולדבים/רומנים, 17.1% רוסים, 11.1% אוקראינים, 6.6% בולגרים, 3,2% אתניים ואחרים 1.5%.

תרבות

בעיר קיים תיאטרון מוזיקלי, דרמה, מוזיאון היסטורי ואנדרטאות ציבוריות אחרות. מדי שנתיים, בתחילת יולי, מתקיים בקאחול פסטיבל חשוב של מוזיקת הפולק, "Nufărul Alb" ("נימפאה לבנה").

תיירות

קאחול גם יעד תיירותי מרכזי לספא, מינרל ובריאות נופש. העיר והסביבה הם עשירים במינרלים המועשרים בברום ויוד.

חינוך

בעיר שוכנת "אוניברסיטת המדינה קאחול", שנפתחה בשנת 1999 ונקראת על שם הסופר הפילולוג הרומני בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו. האוניברסיטה מורכבת מ-3 פקולטות (פילולוגיה - היסטוריה, חוק - מינהל ציבורי, ועסקים - מדעי המחשב - מתמטיקה) עם כ-2150 תלמידים.

רכבת

תחנת הרכבת משרתת את העיר, והיא מופעלת על ידי חברת "סלאה פראטה דין מולדובה". המספקת חיבור לבירה קישינב ברכבת ישירה.

כבישים

קאחול מחוברת למערכת הדרכים הלאומית עם קישינב, גאורגיאולשטי, אואנסה (רומניה) ורהני (אוקראינה). העיר גם מחוברת ישירות למעבר הגבול עם רומניה.

תעופה

בעיר ישנו נמל תעופה בינלאומי קטן (ללא טיסות סדירות), הממוקם 8 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העיר.
רוני חזקיהו

רוני חזקיהו (נולד ב-1951) הוא בנקאי ישראלי המכהן החל מינואר 2017 כחשב כללי במשרד האוצר. חזקיהו שימש בעבר כמפקח על הבנקים בבנק ישראל ויו"ר הבנק הבינלאומי.

ביוגרפיה

חזקיהו נולד בשנת 1951. בשכונת גבעת אולגה שבחדרה, למשפחת עולים מעיראק. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון.

במגזר הפרטי

חזקיהו החל את הקריירה הבנקאית שלו בקבוצת בנק הפועלים שם מילא במשך 26 שנה, מגוון תפקידים ניהוליים וביניהם מנהל סניף, מנהל סניף פילדלפיה ודירקטור בבנק אוצר החייל שהיה אז בשליטת בנק הפועלים. לאחר מכן מונה למנכ"ל בנק הספנות אשר מוזג בשלב מאוחר יותר לתוך בנק הפועלים.
בתפקידו הבא עבר לקבוצת בנק דיסקונט ושימש כסמנכ"ל, ראש החטיבה העסקית, והממונה על סיכוני האשראי של הקבוצה.
לאחר סיום תפקידו כמפקח על הבנקים בבנק ישראל קיבל חזקיהו הצעה, והצטרף לקבוצת דלק בשליטתו של יצחק תשובה במטרה לעסוק בטיפול בתחום הרגולטורי והמימוני של קידוחי הגז. אולם, לאחר שבנק ישראל הודיע לחזקיהו כי יש בכך ניגוד עם תקופת הצינון שהוא מחויב בה, מכיוון שמדובר באחד הלווים הגדולים במשק, פרש.
חזקיהו ניסה להתמודד על תפקיד מנכ"ל בנק לאומי לאחר פרישתה של גליה מאור אך לבסוף מונתה לתפקיד רקפת רוסק עמינח שהועדפה על פניו לאחר שזכתה לתמיכה מאסיבית מצידה של מאור.
את הצעת ההעסקה הבאה קיבל חזקיהו מצדיק בינו אשר ביקש למנות אותו כיו"ר חברת פ.י.ב.י. אחזקות השולטת בבנק הבינלאומי וכיו"ר הבנק. גם מינוי זה נתקל בהתנגדותו של המפקח על הבנקים אשר חשש לניגוד עניינים בתפקידו כיו"ר החברה השולטת בבנק. 
בסופו של דבר מונה חזקיהו ליו"ר הבנק הבינלאומי, ונכנס לתפקידו ב-15 במאי 2012. הוא כיהן בתפקיד זה עד לסוף שנת 2016.

מפקח על הבנקים

בשנת 2006 מונה חזקיהו על ידי נגיד בנק ישראל סטנלי פישר לתפקיד המפקח על הבנקים בבנק ישראל. פישר בחר את חזקיהו בשל ניסיונו בתחום ניהול הסיכונים הבנקאיים ובעיקר לצורך הטמעה וישום הוראות תקני בזל 2 במערכת הבנקאות בישראל. 
בתפקידו כמפקח על הבנקים נאלץ חזקיהו להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 והשפעתו על יציבות המערכת הבנקאית. במסגרת זו קיבל מספר החלטות חשובות הנוגעות ישירות לניהול השוטף של הבנקים. ביולי 2008 הורה לבנקים שלא לחזור ולהשקיע כספים מחשבונות הנוסטרו שלהם בשוק המניות ובנכסים פיננסיים אחרים בעלי רמת סיכון גבוהה, וזאת על מנת להפחית את רמות הסיכון להון העצמי שלהם. בנוסף לכך דרש מהבנקים ניהול מעקב צמוד ופרטני הכולל דיווחים שוטפים לבנק ישראל אודות הלווים הגדולים שלהם, והטיל מגבלות נוספות על החשיפה המותרת של כל בנק ללווה בודד ולקבוצת לווים. 
כצעד משלים לדרישותיו מן המערכת הבנקאית לנקיטת צעדים להגבלת סיכונים, דרש גם מלווים גדולים של הבנקים למכור חלק ממניות הבנקים שהחזיקו באופן אישי או באמצעות חברות וחברות בנות שלהם כך ששיעור החזקתם הכוללת לא תעלה על 5%. הוראה זו הייתה רלוונטית בעיקר ליצחק תשובה, בעל השליטה בקבוצת דלק וחברות נוספות הקשורות עמו.

החשב הכללי במשרד האוצר

בינואר 2017 החל לכהן כחשב הכללי במשרד האוצר.
הדרי ישראל

הדרי ישראל הייתה שותפות מוגבלת שהוקמה בשנת 1952, ותפקידה היה לעבד פרדסים שהוחזקו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים, ולזכות ביבולם. השותפות פעלה עד 1955.

היסטוריה

החל משנת 1950 עיבדה יכין-חק"ל פרדסים שונים שהוחזקו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים. בשנת 1952 הקימו יחד האפוטרופוס לנכסי נפקדים ויכין-חק"ל, שותפות מוגבלת בשם "הדרי ישראל", שתפקידה היה לעבד את הפרדסים ולזכות ביבולם.
כל פרדס שחדל מלהיות מוקנה לאפוטרופוס, כגון שדה שנדרש על ידי המדינה לצורך התיישבות או לכל מטרה אחרת, הוצא מחזקתה של הדרי ישראל.
לאחר שרוב הפרדסים שעובדו ושוקמו על ידי הדרי ישראל נמסרו להתיישבות העובדת, והנותר נמכר, סיימה הדרי ישראל את פעולותיה בעונת הפרי 1954/1955. ניהול הקרקעות של הדרי ישראל עבר למינהל מקרקעי ישראל.