google/wiki40b huggingface dataset:
טריטוריית איי ים האלמוגים

גאוגרפיה

איי ים האלמוגים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות:

שונית מליש

שונית מאליש נמצאת כ־300 ק"מ מזרחית לקבוצת האיים הצפון מערבית, והיא השונית המרוחקת ביותר מיבשת אוסטרליה.
צורתה של השונית צורת בומרנג, אורכה 10 ק"מ ורוחבה 3 ק"מ (שטחה כ- 25 קמ"ר).
השוניות שסביב הלאגונה שקועות תחת המים בעת הגאות. במרכז הלאגונה נמצא האי היחיד שאינו מוצף – איון הראלד סיקון, שאורכו 600 מטרים ורוחבו 120 מטרים.

האיים הדרומיים

שונית אליזבת ושונית מידלטון, וכן הריפים סביב איי הלורד האו מהווים את שוניות האלמוגים הדרומיות בעולם. מיקומם מתאפשר בשל המפגש בין הזרם הטרופי והזרם הממוזג באוקיינוס. מפגש זרמים זה תורם לעושר המינים הרב המתגוררים בשוניות.
שוניות אלה מהווים אטולים שרובם מצויים תחת מים.
השוניות מהוות חלק משמורת הטבע הימית שוניות אליזבת ומידלטון, החל מה־23 בדצמבר 1987. שטח שמורת הטבע – 1880 קמ"ר.

שונית מידלטון

שונית מידלטון היא אטול שאורכו 8.9 ק"מ ורוחבו 6.3 ק"מ (שטחו 37 קמ"ר, לרבות שטח הלגונה). באטול אי אחד – קי אליזבת ששטחו 400 מטרים על 600 מטרים ואין עליו צמחייה. גובה הנקודה הגבוהה באי 1.5 מטרים מעל פני הים.

שונית אליזבת

שונית אליזבת היא אטול שאורכו 8.2 ק"מ ורוחבו 5.5 ק"מ (שטחו 51 קמ"ר, לרבות שטח הלגונה). הנקודה הגבוהה באיון היחיד של האטול (ששטחו 100 מטרים על 70 מטרים) גובהה 0.8 מטרים מעל פני הים.
ישראל גלפנד

קורות חיים

נולד למשפחה יהודית בעיר אוקני, במחוז חרסון שבאוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), ב-2 בספטמבר 1913. למד בבית ספר מקצועי לכימיה ושם פגש את דוד מילמן שהפך לחברו ויחד החלו להתעניין במתמטיקה. מאוחר יותר למד, בניגוד לכללים הרשמיים. הוא החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה הממלכתית והיה חניכו של אנדריי קולמוגורוב. בשנת 1941 התמנה לפרופסור באותה האוניברסיטה, זאת בלי שהייתה לו תעודת סיום בית הספר ואוניברסיטה.
נחשב על ידי רבים כמייסד בתי הספר למתמטיקה בברית המועצות. ב-1990 הוא היגר לארצות הברית ועבד כפרופסור מחקר באוניברסיטת ראטג'רס בניו ג'רזי.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה צוריה שפירא נולדו הבנים סרגיי וולדימיר, ומאשתו השנייה טטיאנה נולדה בת בשם טטיאנה. נפטר בגיל 95 בבית החולים האוניברסיטאי על שם רוברט ווד ג'ונסון בניו ברונסוויק, בניו ג'רזי, ארצות הברית.

תארים ופרסים

עבור מחקרו הוא קיבל 3 פעמים את עיטור לנין, בשנת 1961 הוא זכה בפרס לנין, ב-1977 הוא התמנה לחבר האגודה המלכותית הבריטית, ב-1978 קיבל את פרס וולף, בשנת 1989 קיבל את פרס קיוטו. היה נשיא אגודת המתמטיקאים של מוסקבה בין השנים 1970-1968.
נבחר לחבר של: האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1964), האקדמיה המלכותית של אירלנד, התאחדות המתמטיקאים האמריקאית והלונדונית, ועוד רבים אחרים.
רוברט לוג'יה

ביוגרפיה

נולד בשם סלבטורה לוג'יה למשפחה איטלקית-אמריקאית ילידת סיציליה בסטטן איילנד, בנם של אלנה בלנדינו ובנג'מין לוג'יה.
לאחר שלמד ב"מכללת וונגר" וב"אוניברסיטת מיזורי" שם סיים תואר בעיתונאות, התגייס לצבא ארצות הברית.
החל להתפרסם בתור שדר רדיו ובתור שחקן ב-1956 בדרמת האגרוף הביוגרפית של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" המבוססת על חייו של המתאגרף האיטלקי-אמריקאי האגדי רוקי מרציאנו (בגילומו של פול ניומן).
ב-1977 גילם את דמותו של יגאל אלון בהפקת טלוויזיה המבוססת על "מבצע אנטבה". ב-1980 השתתף במותחן הקומי סוריאליסטי "התצורה התשיעית" בתור לוטננט בניש, קצין הסובל מהלם קרב מאז מלחמת וייטנאם ומאושפז במוסד מיוחד לאנשי צבא פגועי נפש.
ב-1982 התפרסם בצורה נרחבת יותר בסרט "קצין וג'נטלמן" בתור ביירון אביו השתיין של הקצין הצעיר זאק מאיו (ריצ'רד גיר), כמו כן גם שיחק בתור נשיא מצרים אנואר סאדאת בדרמה "אישה ושמה גולדה" המבוססת על חייה של ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר (אינגריד ברגמן).
בשנה שלאחר מכן כבר שידרג את מועמדו וכיכב בסרט הפשע של בריאן דה פלמה שהפך לקאלט "פני צלקת" בתור איל הסמים של מיאמי פרנק לופז. 
ב-1985 היה לוג'יה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור הבלש הפרטי סם ראנסום במותחן "להב משונן", התפרסם באותה שנה גם בדמותו של אדוארדו פריצי בקומדיית הפשע של ג'ון יוסטון "הכבוד של פריצי".
ב-1986 שיחק לצד ג'ולי אנדרוז בדרמה-קומית "סיפור חיים" של הבמאי בלייק אדוארדס. ב-1987 שיחק בדרמה של מנחם גולן "מעבר לשיא" ואת האב בראגונה בדרמה הקומית "סיפור חיים".
היה מועמד לפרס סאטורן ב-1988 על תפקידו בקומדיה "ביג" בתור מק'מילאן הבעלים של חברת הצעצועים בה מתחיל ג'וש (טום הנקס) את עבודתו.
לוג'יה התפרסם ב-1996 במותחן הבדיוני שובר הקופות של רולנד אמריך "היום השלישי" שם גילם את יושב ראש המטות המשולבים הגנרל ויליאם גריי ובסרט האימה של דייוויד לינץ' "כביש אבוד" בתור הגנגסטר נעים ההליכות מר אדי. ב-1997 השתתף בסרט הפשע "מלכודת זבובים", לצדה של טליסה סוטו. 
ב-2009 הופיע בקומדיה הפסיכולוגית "שרינק" בתור ד"ר רוברט קרטר אביו של הפסיכיאטר ד"ר הנרי קרטר (קווין ספייסי).
שיחק בסדרות טלוויזיה רבות ביניהן "פרייז'ר", "סטארסקי והאץ'","המלאכיות של צ'רלי", "האישה הביונית", "בית קטן בערבה", "מונק", "הסופרנוס", "מגנום, בלש פרטי" ו"הוואי חמש-אפס".
הועמד פעמיים לפרס אמי על תפקיד ראשי בתור סוכן ה-FBI ניק מאנקוסו בסדרה "מאנקוסו אפ. בי. איי" ועל תפקיד אורח בסדרה "מלקולם באמצע". הוא שב לדובב את דמותו של פרנק לופז במשחק המחשב "פני צלקת: העולם הוא שלך", וכן את דמותו של ריי מאצ'אוסקי ב-Grand Theft Auto III.
לוג'יה נפטר מאלצהיימר ב-4 בדצמבר 2015.
בר קפרא

מתולדותיו

בספר יחוסי תנאים ואמוראים מובאת אגדה לפיה לבר קפרא היו שתים עשרה נשים שהסכימו לפרנסו מרוב חכמתו. הרב ראובן מרגליות תמה על האפשרות כי היה ריבוי נשים אצל אחד מהאמוראים, והציע לפרש על פי אגדה אחרת המובאת בתלמוד ירושלמי המספרת כי לפני רבי יהודה הנשיא באו שתים עשרה נשים שבעליהן מתו ללא צאצאים והיו זקוקות לייבום, האח השלושה עשר סירב לייבם בטענה שלא יוכל לפרנסן, ולכן הציעו כי כל אחת תקבל על עצמה לפרנס את כולן חודש אחד בשנה ובחודש העיבור הסכים רבי יהודה לפרנסן. הרב מרגליות משער כי האח שסירב בתחילה לייבם היה בר קפרא הידוע בשיטתו שראוי לבצע חליצה במקום ייבום ולאחר שייבם היו לו שתים עשרה נשים. לפי הסבר זה היו לבר קפרא שנים עשר אחים ושלושים ושישה בנים לפחות.

מתורתו

בר קפרא נחלק עם חבריו בהגדרת ההבדל בין גניבה לגזילה: "איזהו גזלן? בר קפרא אמר: זה שהוא גוזל בפרהסיא... רבי אבהו בשם ריש לקיש אמר: לפני תשעה - גנב, ולפני עשרה - גזלן.". בניגוד לדעת רבי אבהו המגדיר את ההבדל בין גניבה לגזילה בהבדל דק כחוט השערה, ומגדיר אותו בהגדרה השווה להגדרות דומות באיסורי תורה (למשל המחלל שבת בפרהסיא שנחשב לכזה רק אם חיללה לעיני עשרה אנשים) ובמצוות (תפילה בציבור),  שבהם "פרהסיא" הוא מעשה הנעשה בפני ציבור חשוב של עשרה אנשים המוגדר בהלכה כ"עדה", בר קפרא הגדיר את הדברים בדרך פחות פורמלית. הרמב"ם אף אימץ את דעתו בספר "משנה תורה": "איזה הוא גנב? זה הלוקח ממון אדם בסתר ואין הבעלים יודעין, כגון הפושט ידו לתוך כיס חברו ולקח מעותיו, ואין הבעלים רואין, וכן כל כיוצא בזה. אבל, אם לקח בגלוי בפרהסיא בחוזק יד, אין זה גנב, אלא גזלן.
לפיכך, ליסטים מזוין שגנב, אינו גזלן, אלא גנב, אף על פי שהבעלים יודעים בשעה שגנב", וכך גם נפסק בשולחן ערוך.
מיכאיל טומסקי

מיכאיל טומסקי (ברוסית: Михаил Павлович Томский‏ (19 באוקטובר (הלוח היוליאני, 31 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) 1880 - 22 באוגוסט 1936) מהפכן רוסי, חבר הפוליטביורו ומראשי האיגודים המקצועיים בשנות ה-20 של המאה ה-20. 
מיכאיל טומסקי נולד כ"מיכאיל יפרמוב" בפרברי סנקט פטרבורג. כבר בגיל צעיר החל לעבוד בעבודות מזדמנות, עסק בפעילות מהפכנית והצטרף לבולשביקים. מיכאיל היה פעיל במהלך מהפכת 1905, נעצר בטאלין ולאחר 4 חודשי מאסר הוגלה לסיביר. תוך זמן קצר הוא נמלט לעיר טומסק והחליף את שם משפחתו ל"טומסקי". באוגוסט 1906 חזר לסנקט פטרבורג והמשיך בפעילות מהפכנית.
בשנת 1909 השתתף בכנס פעילים בולשביקים בפריז וחזר למוסקבה בו ארגן בית דפוס להפצת חומר בולשביקי. בדצמבר 1909 הוא נעצר ונשפט ל-5 שנות עבודות פרך. בשנת 1916 טומסקי נשלח לסיביר.
לאחר מהפכת פברואר טומסקי חזר לפטרוגרד. ביולי עבר למוסקבה ונבחר למועצה העירונית של האיגודים המקצועיים. במהלך מהפכת אוקטובר טומסקי היה מראשי המרד הבולשביקי במוסקבה.
לאחר שהבולשביקים עלו לשלטון, המשיך טומסקי בקריירה במסגרת האיגודים המקצועיים. בשנת 1922 הוא התמנה ליושב ראש המועצה הארצית של האיגודים המקצועיים. באותה שנה נבחר לחבר בפוליטביורו. בשנת 1925 ביחד עם יוסיף סטלין טומסקי פעל לדיכוי האופוזיציה השמאלית. 
בסוף שנות ה-20 טומסקי התנגד לתיעוש מואץ וביטול המדיניות של הנא"פ. באפריל 1929 יוסיף סטלין הכריז את עמדותיהם של טומסקי וניקולאי בוכארין כאופוזיציה ימנית. כתוצאה מכך, טומסקי פוטר מתפקידו כיושב ראש האיגודים המקצועיים ואיבד את חברותו בפוליטביורו. טומסקי המשיך להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה, אך משנת 1934 ללא זכות הצבעה.
בשנות ה-30 טומסקי לא היה פעיל פוליטי באף מסגרת מפלגתית. הוא התמנה לתפקיד ניהולי בתעשיית הכימיה ובשנת 1932 התמנה למנהל הוצאה לאור.
באוגוסט 1936 במוסקבה החל משפט פומבי. במהלך המשפט גריגורי זינובייב ולב קמנייב החלו לתת עדויות לפיהם טומסקי היה מעורב בפעילות אנטי-מהפכנית. ב-22 באוגוסט 1936 אנדריי וישינסקי ציין שטענות אלו צריך לבדוק לעומק. כאשר הנושא פורסם בהרחבה בעיתון "פרבדה", טומסקי התאבד בירייה בביתו בקרבת מוסקבה.
במהלך הטיהורים הגדולים אשתו נעצרה ונשפטה ל-10 שנות מאסר, שני בניו הגדולים נעצרו והוצאו להורג, הבן הקטן שנולד בשנת 1921 נשפט ל-19 שנות מאסר ונוקה מכל אשמה בשנות ה-50. מיכאיל טומסקי עצמו נוקה מהאשמות רק בתקופת הפרסטרויקה.
משיב הרוח

משיב הרוח (נוסד בשנת 1994) הוא כתב עת והוצאת ספרים לשירה יהודית-ישראלית, ועמותה הפועלת לקידום השירה בישראל.

התפתחות כתב העת

כתב העת "משיב הרוח" הוקם בקיץ ה'תשנ"ד (1994) כדי למלא את החלל בתחום התרבותי והאומנותי בציבור הדתי לאומי (אף שמתפרסמות בו גם יצירות של משוררים שאינם דתיים). המשוררים שמוליק קליין ונחום פצ'ניק צירפו ליוזמה את יורם ניסינוביץ ואיה סומך בגיליון השלישי הצטרפו אליעז כהן ונעמה שקד. את הקבוצה ליוו משלב מוקדם שני משוררים מבוגרים יותר; טניה הדר ויוסף עוזר.
הגיליונות הראשונים יצאו במרווחי זמן גדולים, ורק כעבור כמה שנים החל כתב העת לצאת בצורה סדירה ולחדור למרכז השיח הציבורי בחברה הדתית, כחלק ממובילי הפריצה הגדולה של העיסוק בספרות ובאומנות בציבור זה. במקביל, הוא פרץ את גבולות המגזר הדתי והפך לאחד מכתבי העת לשירה המוערכים בישראל. עם התבססותו של כתב העת החלו אנשי "משיב הרוח" בפרויקטים המיוחדים שלו ובפרט בכיתת השירה "מזמור", ובפסטיבל 'ימי אהבה לשירה'.
כיום כתב העת יוצא בין שלוש לארבע פעמים בשנה, כאשר בצוות הקבוע חברים אליעז כהן, יורם ניסינוביץ ושמוליק קליין, ומלבדם משתתפים בעריכה גם משוררים נוספים. בין המשוררים המרכזיים ב"משיב הרוח", מלבד העורכים: נעמה שקד, סיון הר-שפי  שמעון פוגל, אלחנן ניר, עמיחי חסון, בכל סרלואי, נחום פצ'ניק, הרב מנחם פרומן ויוסף עוזר. המשורר והעורך דרור בורשטיין כתב על כתב העת:
בסיווג האוטומטי של כתבי עת לשירה, על "משיב הרוח" מונחים כיפה או שביס. לקוראים מסוימים תיוג זה יהיה סיבה מספקת לרכוש את כתב העת, ולאחרים — סיבה להימנע ממנו. אבל התיוג הזה מופרך. הזהות ה"דתית", שנתפשת מבחוץ, ולפעמים גם מבפנים, כברורה, סגורה וידועה, אינה למען האמת כזאת (...) החיבורים של כתב העת נועזים כל כך, עד שאילו היו השירים מחוברים לרשת החשמל היה בלי ספק הפקק קופץ וחושך היה משתרר בבית
— דרור בורשטיין, לא צריך כיפה בשביל "משיב הרוח", מוסף ספרים, עיתון הארץ, 15 במרץ 2016
במהלך השנים הוציא כתב העת כמה גיליונות מיוחדים, שחלקם פורסמו כספרים: האנתולוגיה "משיב הרוח ה'תשנ"ה-ה'תשס"ה" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005), האנתולוגיה "עד פתח הגן: נחום גוטמן ומשוררים עבריים בעקבות התנ"ך" (הוצאת אבן חושן, 2006) ובו מבחר שירים הקשורים בתנ"ך לצד ציורי התנ"ך של נחום גוטמן, והאנתולוגיה "ליקוטי שירות" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2011) אסופה ראשונה של שירה מודרנית שנכתבה בהשראת רבי נחמן מברסלב.
בשנת 2013 זכה כתב העת בפרס היצירה בתחום הציונות מטעם שרת התרבות בקטגוריית הספרות, על שהינו "מפעל קולקטיבי מרשים של משוררים ואמנים, חדשים וותיקים עם דגש על עמדה רליגיוזית, המקבלת מגע אסתטי ופואטי עם רגישות מיוחדת לשפה העברית לרבדיה".
אלנה והסוד של אוולור

עלילה

כשאלנה הייתה בת 16, המכשפה שאריקי השתלטה על הממלכה והרגה את הוריה של אלנה. אלנה נכלאה בתוך התליון של אוולור ואחותה איזבל וסביהן נקלעו בתוך ציור. לאחר 41 שנים, התליון הגיע לנסיכה סופיה, אשר מגלה שאלנה כלואה בתוכו. בעזרת אנשים רבים וקסם, היא עוברת הרפתקה שבסופה אלנה, איזבל וסביהן משתחררים.
טבח בולוניה

טבח בולוניה (באיטלקית: Strage di Bologna) הוא כינוי לפיגוע טרור שהתרחש בתחנת הרכבת המרכזית של בולוניה שבאיטליה בבוקר 2 באוגוסט 1980, בו כתוצאה מפיצוץ נהרגו 85 אנשים ונפצעו יותר מ-200. בהטמנת הפצצה הואשם הארגון אורדינה נואבו (Ordine Nuovo – "סדר חדש"), ארגון טרור ימני קיצוני. כמו כן, הורשעו שני סוכנים של ה-SISMI (זרוע המודיעין של הצבא האיטלקי), וראש הלשכה "פרופגנדה דואה" (Propaganda Due או בקיצור P2) של הבונים החופשיים, ליצ'יו ג'לי, בחבלה בחקירת האירוע.

פרטי האירוע

בשעה 10:25 בבוקר התפוצץ מטען חבלה מאולתר מתוזמן שהוטמן בתוך מזוודה שהושארה ללא השגחה בתוך אולם ההמתנה הממוזג. מטען החבלה הורכב מ-TNT ו-RDX. בהתפוצצות נהרס רוב הבניין הראשי ונפגעה הרכבת בקו אנקונה-קיאסו שהמתינה ברציף הראשון. את הפיצוץ שמעו במרחק של מספר קילומטרים משם. תקרת אולם ההמתנה התמוטטה על הנוסעים, ובכך גדל מספר ההרוגים בהתקפת הטרור בצורה משמעותית.
באותה שבת של קיץ הייתה התחנה עמוסת תיירים והעיר הייתה בלתי מוכנה לאירוע רב נפגעים מעין זה. לא היו מספיק אמבולנסים ולכן נעשה שימוש במוניות ובאוטובוסים להובלת הפצועים לבתי החולים.
הממשלה האיטלקית בהנהגתו של פרנצ'סקו קוסיגה ורשויות המשטרה חשבו תחילה שהפיצוץ אירע עקב תאונה, ואז ניסו להעלות השערה שארגון הטרור השמאלני, הבריגדות האדומות, היה אחראי לפיצוץ. נחשפו גם מספר ניסיונות להסיט את החקירות ואף להכשילן. אירועים אלה גרמו להעלאת השערות בסגנון תאוריות קשר הקושרות את הטבח לאסטרטגיה של מתח (כינוי למערכת טרור שנועדה להפחיד את הציבור האיטלקי על ידי פעולות חבלה שבוצעו על ידי ארגוני ימין ויוחסו לשמאל ושמטרתן למנוע את השתלטות המפלגה הקומוניסטית האיטלקית על השלטון באיטליה). קוסיגה טען לימים שהפיגוע היה תאונת עבודה של טרוריסטים פלסטינים, שפעלו בחופשיות על אדמת איטליה.
מערכת תופים

מערכת התופים, בגרסתה המודרנית, היא מערכת כלי הקשה המהווה מכלול של תופים ומצילות שמשמשים בסוגי מוזיקה רבים. צורת המערכת המוכרת כיום מיוחסת לרוב למתופף הג'אז ג'ין קרופה.

חומר התוף

התופים במערכות הזולות בדרך כלל בנויים מעץ זול כגון צפצפה או מהגוני, בעוד שתופים יקרים יותר עשויים מעץ לבנה או מאדר שהם עצים חזקים יותר וצלילם נחשב נעים יותר.
ניתן למצוא גם תופים פחות קונבנציונליים, כמו אלה הבנויים מתערובת עצים או מפלסטיק.
תוף הסנר יכול להיות עשוי מחומר אחר משאר המערכת ופעמים רבות הוא עשוי מתכת.
לא רק סוג העץ קובע את צלילו ואיכותו של התוף. לעובי העץ משמעויות אקוסטיות רבות, גם לטפט שעליו. תופים איכותיים לרוב מחוברים למערכת בכמה שפחות מגע, כלומר דרך שלוש נקודות קטנות קרובות אחת לשנייה שמחוברות לזרוע. במערכות לא טובות יש צינור מתחת שחודר לתוך התוף.
על התוף מתוח עור, שעליו מכים. ישנם כמה סוגים של עורות שנותנים צלילים שונים וגם משפיעים על המקל, שפוגע בהם בצורה אחרת. עורות עשויים כיום מפלסטיק בעוד שבעבר היו עשויים מעור (ומכאן שמם). ישנם עורות שקופים, עורות לבנים, עורות כפולים, עורות עם שכבת שמן פנימית ועוד.

Aerodrums

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 

Aerodrums הם תופים וירטואליים אשר פועלים ע"פ מחזירי אור ומצלמה. הרעיון ליצור את התופים האלה נבע מהקושי שבסחיבת התופים, והסרבול שבזה. התופים עובדים כך: ישנם שני מקלות מחזירי אור, ושני מחזירי אור שמלבישים על הרגליים. מחברים מצלמה ועליה מנורה שמאירה, למחשב. מפעילים את התוכנה הנדרשת, וכך מחזירי האור מחזירים את האור היוצא מן הנורה, המצלמה קולטת את זה, מעבירה למחשב והמחשב מוציא את הפלט. לתוכנה ניתן להוסיף ולהתקין תוכנה נוספת שמקנה שלושה ממדים לתופים בתוך המחשב. כדי להוריד את התוכנה הבסיסית נדרש קוד שאותו מקבלים בהזמינכם את החבילה של התופים. החיסרון העיקרי של התופים הללו, הוא שאין את התגובה של התוף למקלות כאשר מתופפים, דבר שמונע מהמתופף לבצע תרגילים מסוימים.
עדות (הלכה)

בהלכה, עדות היא הכלי הראייתי החזק ביותר, וכאשר שני עדים מעידים על בית-הדין לקבל את דבריהם, ובלשון התורה: "על פי שני עדים או על פי שלשה עדים יקום דבר". 
על פי ההלכה, עד הוא אך ורק אדם שראה במו עיניו או שמע במו אוזניו את העניין עליו הוא מעיד. אין אפשרות להעיד על דבר ששמע מעד אחר (עד מפי עד), למעט במקרים בודדים (כגון בעדות על אדם נשוי שמת). כמו כן, ניתן לקבל עדות רק כאשר העד עצמו נמצא כאן ולא על פי עדות שכתב, למעט חתימת עד בשטר ("מפיהם ולא מפי כתבם"). בנוסף, קובעת ההלכה, שעד שהעיד אינו יכול לחזור בו ולהתחרט ("כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד"), ועדותו נשארת על כנה עד שיפסל מהסיבות המובאות בהמשך.

פסולי עדות

על פי ההלכה, עדות של חרש, שוטה וקטן וכן עדות של אישה לא מתקבלות בבית דין כלל, למעט מצבים מסוימים שבהם מקבלים עדותם (ברוב המקרים שמקבלים עדות של יחיד מקבלים גם עדות של פסולים).
גם מי שנתפס בעבירה שיש בה חמדת ממון (שביצע עבירה עבור בצע כסף) נפסל לעדות.
ישנם פסולים נוספים המפורטים במשנה במסכת סנהדרין. 
כל הקרובים (המפורטים במשנה) פסולים לעדות, בין אם הם קרובים לאחד מבעלי הדין, ובין אם הם קרובים אחד לשני.
פול לה מאט

חיים אישיים

לה מאט נולד בעיר ראהווי שבניו ג'רזי, בנם של פאולה, ממוצא קובני, אירי ואנגלי, ושל מתיו לה מאט, ממוצא צרפתי וסקוטי. למד במכללת סן דייגו, במכללת עמק לוס אנג'לס ובאוניברסיטת צ'אפמן שבקליפורניה. לפני שהתגייס לצבא ארצות הברית התאגרף לה מאט באופן חובבני וזכה במספר תארים בתחרויות בלוס אנג'לס; הוא אף שקל באותו הזמן להפוך למתאגרף מקצועי. לה מאט השתתף במלחמת וייטנאם וקיבל על שירותו הצבאי בתור איש צוות מטוסים ימיים של הצי האמריקני את אות ההגנה הלאומית ואת אות השירות בווייטנאם.
ללה מאט שלוש בנות עם אשתו המפיקה מועמדת פרס האוסקר סוזן דה פאס.

קריירת משחק

לה מאט התפרסם לראשונה בקומדיית הנעורים של ג'ורג' לוקאס ופרנסיס פורד קופולה "אמריקן גרפיטי" בתפקיד ג'ון מילנר נהג המירוצים, שזיכה את לה מאט בפרס גלובוס הזהב לשחקן הצעיר המבטיח ביותר. שיחק בתפקיד ראשי גם בסרט ההמשך "עוד אמריקן גרפיטי". בשנת 1977 שיחק בסרטו של ג'ונתן דמי "לטל בזהירות" משנת 1977, לצדם של ברוס מק'גיל וקנדי קלארק. לאחר מכן בשנת 1980, הופיע בסאטירה של ג'ונתן דמי "מלווין והווארד" והועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בתור מלווין דאמר, הלוזר שעוזר למולטי מיליונר הווארד יוז (ג'ייסון רוברדס) ומקבל חלק מירושתו. לה מאט זכה בשנת 1984 בפרס גלובוס הזהב על הופעתו בהפקת הטלוויזיה "המיטה הבוערת", בהפקה גילם את מיקי בעלה המכה של פרנסיס האג'ס (פארה פוסט). ב-1998 השתתף בתפקיד קטן בסרט "אמריקה X".
פנוויי פארק

היסטוריה

החלטה על בניית האצטדיון התקבלה ב-1910 כאשר צ'ארלס טיילור, בעלי בוסטון רד סוקס, הודיע שקצה נפשו בהמשך תשלומי השכירות למגרש הביתי ששימש את הקבוצה עד אז, ובכוונתו לבנות אצטדיון חדש. תקופת בנייתו נמשכה שישה חודשים בלבד בעלות שהסתכמה בכ-650 אלף דולר, האצטדיון נקרא פנוויי פארק על שם אזור פנוויי בו הוקם.
ב-20 באפריל 1920 נערך באצטדיון משחק הליגה הראשון בו אירחו הרד סוקס את הניו יורק היילנדרס (לימים הניו יורק יאנקיז), לעיני קהל של כ-27,000 צופים.
האצטדיון נפגע משתי שריפות גדולות שהתחוללו בו ב-1926 וב-1934, האחרונה הכריחה ביצוע שיפוצים משמעותיים על מנת לאפשר את פתיחת העונה במגרש.
הגעתו של השחקן טד ויליאמס לקבוצה, מי שהפך להיות סמלה בשנים הבאות, הביאה לביצוע שינויים נוספים באצטדיון, ב-1940 ממדיו צומצמו על ידי בניית אזור אימון והמתנה למגישים ("בולפן") כך שחבטות רבות יותר של ויליאמס יהפכו להום ראן. לאחר שובו משירות כטיס קרב בחיל הנחתים האמריקאי נבנה יציע חדש בחלקו העליון של האצטדיון והותקנה ב-1947 תאורה הקפית (הרד סוקס היו בין הקבוצות האחרונות בליגה ששיחקו באצטדיון ללא תאורה). לפני עונות 2003 ו-2004 הוספו יציעים חדשים מעל חומת השדה השמאלי, ומתחת לחלק הימני של הגג בהתאמה. מעבר לכך כמעט ולא נעשו שינויים באצטדיון לאורך שנות קיומו, ואפילו לוח התוצאות נותר במתכונת הישנה בה העדכון נעשה באופן ידני.

מאפיינים מיוחדים

פנוויי פארק ידוע בכמה מאפיינים המייחדים אותו ממגרשי בייסבול אחרים, ממדי האצטדיון הצרים יחסית נועדו למנוע גישה לצופים שלא שילמו כרטיס, והפכו אותו למגרש חביב על חובטים. כשנבנה, כלל המגרש סוללה בצידו השמאלי, כך ששחקן השדה השמאלי נאלץ לרוץ בעלייה על מנת לתפוס כדורים.
סימן היכר נוסף של האצטדיון היא המפלצת הירוקה (The Green Monster), כינוי לחומה גבוהה (כ-11 מטרים) ורחבה (מעל 74 מטרים) שבשדה השמאלי של האצטדיון, החומה נצבעה ב-1947 בירוק ומשם מקור כינוייה. גובה החומה מאפשר פחות חבטות הום ראן לצד שמאל, אך מנגד פגיעת הכדור בחומה עשויה לבלבל שחקני הגנה שאינם רגילים לה ולתרום בכך לקידום רצים על הבסיסים.
ביציע הימני של האצטדיון מושב בודד בצבע אדום לעומת שאר המושבים הירוקים, שנועד לסמן את המקום המרוחק ביותר בו נחבט כדור במהלך משחק, כ-153 מטרים מעמדת החובט, הישג שנקבע על ידי טד ויליאמס ב-1946.
שני העמודים הצהובים המסמנים את גבולות תחום החבטות החוקיות נקראים על שם שחקני העבר של הרד סוקס, העמוד בשדה הימני נקרא Pesky's Pole לכבודו של ג'וני פסקי, והעמוד בשדה השמאלי, מעל המפלצת הירוקה, נקרא Fisk Foul Pole לכבודו של קרלטון פיסק.

שימושים נוספים

מעבר להיותו המגרש הביתי של הבוסטון רד סוקס, שימש האצטדיון כמשכנם של מספר קבוצות אחרות לאורך השנים. היריבה העירונית של הרד סוקס בוסטון ברייבס אירחה בפנוויי פארק את משחקי הבית שלה בוורלד סיריס של 1914, ובעונת 1915, עד שהושלמה בנייתו של אצטדיון חדש עבורה.
בפנוויי פארק שיחקו מספר קבוצות פוטבול מקצועניות, האחרונה בהם בוסטון פטריוטס שאירחה באצטדיון את משחקיה הביתיים בין השנים 1963 ו-1968. ב-1968 שימש האצטדיון גם כביתה של קבוצת הכדורגל הבוסטון ביקונס.
בניגוד למגרשים אחרים, לא שימש בדרך כלל פנוויי פארק לאירוח הופעות מוזיקה, בין האירועים הבודדים שהתקיימו בו היו הופעותיהם של סטיבי וונדר וריי צ'ארלס בשני ערבים עוקבים בשנת 1973. מאז שנת 2003, לאחר שהתחלפו הבעלים של הרד סוקס, השתנה המצב ובאצטדיון מתקיימות מדי שנה שתי הופעות רוק מרכזיות. מאז הופיעו בו אמנים מובילים כגון ברוס ספרינגסטין (2003), הרולינג סטונס (שתי הופעות ב-2005), דייב מת'יוס בנד עם שריל קרואו (2006) ולהקת פוליס (שתיים מהופעות האיחוד שלה ב-2007).
סנטה קרוצ'ה (רובע)

גאוגרפיה

הרובע ממוקם בחלקה המערבי של ונציה, וכולל שני חלקים. חלקו המזרחי של הרובע נבנה בימי הביניים, מדרום לתעלה הגדולה. חלקו המערבי של הרובע כולל בעיקר אזורים שיובשו מהים במהלך ראשית המאה ה-20, ובו ממוקם הנמל של ונציה, וכן את האי טרונקטו אשר קושר לאיטליה בגשר החירות בשנת 1933, ובו ממוקמים מגרשי החנייה של העיר.

אתרים עיקריים

במערב הרובע נמצאת פיאצלה רומא (הכיכר הקטנה רומא), בה תחנת האוטובוסים המרכזים של העיר ונציה.
מרבית האתרים החשובים נמצאים במערב הרובע, ובהם הכנסיות סן ניקולו דה טולנטינו וסן ג'אקומו דל'אוריו וכן הפונדקו דיי טורקי.
מוזיאון הכיכר הרומית

השער הרומי

השער הרומי, הוקם בשנת 133 בתקופת שלטון הקיסר אדריאנוס. השער היה בנוי משלושה פתחים. הפתח המזרחי שרד ברובו. אחרי הפתח ניצבת כיכר הרומית, מרוצפת באבנים המקוריות. בתקופה הקדומה התנשא בכיכר עמוד ענק בגובה 22 מטרים. העמוד שימש נקודת ציון למדידת מרחק, בייחס לערים אחרות בארץ ישראל (קילומטר אפס).
זיר"ה

פעולות נגד

ב-25 במאי 2015 פרסמה קבוצת "אינטרנט פתוח" תוכנה שבעת התקנתה משנה את ניתוב ה-DNS ומאפשר למשתמשים בו לגלוש באתרים שנחסמו על ידי זיר"ה. שינוי זה ניתן לעשות גם באופן ידני על ידי שינוי כתובות ה-DNS בהגדרות כרטיס הרשת.
לבנין הצנון

תיאור

לבנין הצנון הוא פרפר קטן עד בינוני המאופיין בצבעו הלבן עם כתמים שחורים קטנים על כנפיו. קיים דמיון גדול בינו לבין לבנין הכרוב, ובאזורים שונים בעולם נוהגים אף לכנותו בתור "לבנין הכרוב הקטן", בגלל שגודלו קטן יותר משל לבנין הכרוב. כנפיו הקדמיות לבנות ברובן וקצוותיהן העליונות שחורות. לנקבה, בנוסף לכתמים שבחלק התחתון של הכנף הקדמית, ישנם גם שני כתמים עגולים במרכז בחלקן העליון של כנפיה הקדמיות. צבע כנפיו האחוריות הוא צהבהב עם נקודות שחורות זעירות. בגלל מראהו הפשוט לכאורה, פעמים רבות מניחים בשוגג שהוא עש. מוטת כנפיו היא כ-32-47 מ"מ.

תפוצה ומרחב מחיה

למין זה תפוצה טבעית ברחבי אירופה, אסיה וצפון אפריקה. בערך בשנת 1860, הוא הובא בטעות לקוויבק, קנדה, והתפשט במהרה ברחבי אמריקה הצפונית.  המין התפשט בכל אזורי המחיה באמריקה הצפונית מהחלק הדרומי התחתון עד קנדה. הערכות מראות שנקבה אחת של מין זה יכולה להגיע לעד כמיליון צאצאים תוך מספר דורות. רק לעיתים נדירות, או כאשר הוא טועה או נאבד בדרך, ניתן למצוא אותו באזורים מדבריים או מדבריים למחצה (מלבד לאזורים העוברים השקיה). הוא לא נמצא צפונה ממרחב המחיה הקנדי, וגם לא באיי התעלה מחוץ לחוף קליפורניה הדרומית. עד 1898, הספיק לבנין הצנון להגיע עד להוואי; עד שנת 1929, כבר הספיק להגיע עד ניו זילנד ולאזור מלבורן, אוסטרליה ומצא את דרכו עד לעיר פרת' כבר בשנת 1943.
ניתן למצוא מין זה בכל אזור פתוח בעל צמחייה. הוא נפוץ ביותר בקרבת אדם, בגינות נוי ובשטחי חקלאות. בדרך כלל ניתן לראותו בערים, אך גם בחיק הטבע, בדרך כלל בעמקים. למרות הימשכותו למקומות פתוחים, לבנין הצנון נצפה במספר קרחות יער קטנות בשנים האחרונות.

מחזור חיים

נקבת לבנין הצנון מטילה באופן מהיר את ביציה על צמחים מתורבתים וצמחי בר ממשפחת המצליבים, כמו חרדל השדה, תודרה רפואית, כרוב וצנון. הנקבה מטילה ביצה אחת בכל פעם על הצמח הפונדקאי. הביצה מאופיינת בצבע צהבהב ו-12 שקעים ארוכים לאורך הביצה ואורכה כ-1 מ"מ. תהליך יצור הביצה לוקח עד כשבוע לאחר גדילה במעבדה והנקבה יכולה לחיות עד כ-3 שבועות לאחר ההטלה. נקבות מטילות בדרך כלל פחות ביצים על צמחים סבכיים מאשר על צמחים מבודדים.
לאחר שבוקע הזחל מהביצה, הוא אוכל את קרום הביצה וצבעו לאחר הבקיעה הוא צהוב ולאורך גבו פס ירוק עם גדילתם משתנה צבעם לירוק-כחלחל, עם נקודות שחורות זעירות ופסים צהובים לאורך גבו. בשיא גודלו מגיע לאורך של כ-25-30 מ"מ.
גודלו של הגולם כ-20 מ"מ וצבעו ירוק או חום בהיר. תקופת הגולם תלויה מאוד במזג האוויר (משבוע בקיץ ועד לחודש בחורף).

אויבים

מחקרים בבריטניה הראו שציפורים הן האויב העיקרי של לבנין הצנון באזורים עירוניים בבריטניה, ובאזורים כפריים האויבים העיקריים שלו הם דווקא פרוקי הרגליים. בין הציפורים נמנים: דרור הבית, חוחית וזרעית השדה.