google/wiki40b huggingface dataset:
ועדת העשור

ועדת העשור הייתה כינוייה של ועדה ממשלתית שהוקמה לקראת חגיגות העשור למדינת ישראל, ושמה המלא הוועדה העולמית לאירועי שנת העשור.
עם כניסתה של מדינת ישראל לשנתה התשיעית הוחלט ששנת העצמאות העשירית, 1958, תצוין באופן חגיגי במיוחד, בשיתוף יהדות התפוצות ותשמש בין השאר, כמנוף להעלאת קרנה של המדינה הצעירה בקרב האומות בכלל והקהילות היהודיות בפרט. חגיגות העשור נתפסו גם כהזדמנות להגביר את תחושת השותפות ואת הגאווה במדינה, בפרט עבור עולים חדשים. 
לצורך מימוש ההחלטה מינה ראש הממשלה דוד בן-גוריון, את ועדת העשור. לראשות הוועדה מונה מאיר וייסגל ולצידו את טדי קולק (מנכ"ל משרד ראש הממשלה) ומאיר דה שליט (סמנכ"ל במשרד ראש הממשלה והממונה על פעולות החוץ של ועדת העשור העולמית). אורה הרצוג שימשה מזכ"לית הוועדה. רוברט גרי התמנה למנהל המחלקה ליחסי ציבור של ועדת העשור. הוועדה הייתה ועדת היגוי וגוף שאיגד ועדות מקומיות ברחבי הארץ ובמספר ארצות באירופה ואמריקה. בשיא פעילותה העסיקה הוועדה מאות עובדים ומתנדבים. 
ועדת העשור החלה בפעולתה ביולי 1957, וסיימה את פעולותיה במאי 1959. פעולותיה כללו פעילויות שונות לעידוד התיירות, הבאת אמנים מחו"ל לרבות תזמורות, הופעות בלט ואופרה, ומגוון פעולות הסברה ברחבי העולם. 
אגף האירועים בוועדה, בראשות אהרון צבי פרופס, ארגן תערוכות של ציירים ופסלים יהודים מכל העולם ובנוסף יזם הקמת ועדות תרבות מקומיות לשם מימוש התוכניות השונות בתחום האמנות הפלסטית. במסגרת זאת גם נטלה ועדת העשור חסות על "תערוכת העשור". 
אורגנו קבוצות של עולים חדשים ליצירת והצגת אמנות אותנטית, כל עדה ומאפייניה התרבותיים, במסגרת "תערוכת התחביב" שמתקיימת מאז מדי שנה. 
חידון התנ"ך הפך למסורת מאז הוחל בו במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל. 
את שבוע הספר העברי במתכונתו הנוכחית יזם וערך לראשונה המשורר והסופר שלמה טנאי במסגרת ועדת העשור להקמת המדינה.
למעשה, ועדת העשור הייתה מעורבת ברוב האירועים הציבוריים והממשלתיים שהתרחשו בשנה זו, בין במימון ובין ביזום או פיקוח.
במסגרת פעולותיה גם הוכרז על הקמת מחלקה להנפקת מדליות (מדליונים) לציון שנת העשור. מחלקה זו הייתה למעשה חלק ממשרד ראש הממשלה וקבלה את הנחיותיה מועדת העשור. במסגרת זו הונפקו מספר מדליות עד להפיכת המחלקה לחברה הממשלתית בשנת 1961. מכירת המדליות על ידי ועדת העשור הניבה סכומים נאים עד כדי השפעה דרמטית על תקציב הוועדה.
מבין המדליות שהונפקו נציין את המדליה הראשונה "ישראל המשוחררת" שבעיצובה נעשה שימוש במוטיבים שהופיעו ע"ג המטבע הרומי "יהודה השבויה" שנופקה לציון כיבוש ירושלים וחורבן הבית.
במהלך הכנותיה של של הוועדה לשנת העשור, עוררו פעילויותיה ותוכניותיה גם ביקורת, כפי שתיאר זאת וויסגל בראיון שנערך בתקופת עבודת ההיערכות: : "מאשימים אותי שאני מנהל את העניינים בצורה "גויית"...שאני מעסיק רק עובדים דוברי אנגלית.. שאני מנסה לארגן הפקה הוליוודית במקום חגיגות עשור לישראל". וייסגל טען עוד כי אין מבינים את החשיבות והמשמעות של רעיון חגיגות העשור וכי בכוונתו לשתף את כלל האזרחים והארגונים בחגיגות, אם כמשתתפים ואם כצופים.
ב-15 במאי 1959 התפרסמה בעיתון דבר הידיעה על סיום פעילותה של ועדת העשור.
דניאל בר-טל

דניאל בר-טל (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה חברתית-פוליטית מהחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב ועומד בראש מכון וולטר לבך לחינוך לדו קיום יהודי-ערבי באוניברסיטה. מחקריו עוסקים בחקר הסכסוכים ופתרונם, במיוחד בהקשר הישראלי-ערבי, וכן בנושא הפטריוטיות.

ביוגרפיה

בר-טל נולד בטג'יקיסטן לשם ברחו הוריו מפולין במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא עלה לישראל בעליית גומולקה ב-1957 ולמד ברמת גן. הוא שירת בצבא כקצין והשתתף בשלוש מלחמות. הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ב-1970. בהמשך עבר לארצות הברית והשלים תואר שני בשנת 1973, ודוקטורט בפסיכולוגיה חברתית בשנת 1974, שניהם מאוניברסיטת פיטסבורג. בשנת 1975 הצטרף כמרצה לבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בפסיכולוגיה פוליטית.
שימש נשיא החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית. כתב ערכים עבור האנציקלופדיות "Encyclopedia of Psychology and Neuroscience", "International Encyclopedia of Education" ו-"Wiley Encyclopedia of Psychology".
בספרו "לחיות עם הסכסוך", בר-טל בוחן את הסכסוך הישראלי-ערבי מבעד פריזמה פסיכולוגית-חברתית. לדידו, הבנת כוחות אלה מאפשרת להבין טוב יותר את הדינמיקה של הסכסוך בחברה היהודית-ישראלית, מכיוון שהם מכתיבים את התפיסות, האמונות והעמדות, וגם את ההחלטות שהתקבלו ואת התנהלותו של הסכסוך. הספר מתאר ומנתח את תפיסות אלה, והשינויים שחלו בהן במהלך השנים מנותחים תוך התבססות על אמצעים כמו סקרי דעת קהל, מחקרים, ספרי לימוד, כתבות בעיתונים, ספרות וקולנוע.
בין השנים 2001 ל-2005 היה עורך כתב העת "Palestine–Israel Journal".
במהלך עבודתו הוא הדריך מספר דוקטורנטים לרבות עירן הלפרין.
פבריסיו קולוצ'יני

קריירה

למרות גילו הצעיר הספיק קולוצ'יני לשחק עבור 7 קבוצות, מרביתן בהשאלה. הוא החל לשחק בבוקה ג'וניורס, עוד בטרם שהספיק להיכלל בקבוצה הבוגרת, הועבר קולוצ'יני לידי קבוצת מילאן שהשאילה אותו לסן לורנסו. קולוצ'יני מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ובקיץ 2001 שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה הצעירה שזכתה בגביע העולם לנוער בצורה משכנעת.
למרות הצלחתו, קולוצ'יני הושאל בשנית, הפעם לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד אשר התמודדה בצמרת הליגה ובמקביל קצרה הצלחות בגביע אופ"א ואף העפילה לגמר בו היא נוצחה על ידי ליברפול. קולוצ'יני היה מהמצטיינים ובנוסף ליכולתו ההגנתית הגבוהה כבש גם 6 שערים.
ב-2003 הושאל קולוצ'יני בפעם השלישית, הפעם לאתלטיקו מדריד, מהקבוצות הבכירות בספרד, קולוצ'יני סיים בה עונה בינונית, עונה לאחר מכן הוא הושאל לוויאריאל. מילאן עוד החזירה אותו לחצי עונה אך לבסוף החליטה למכור את כרטיס שחקנו, ודפורטיבו לה קורוניה הייתה זו שרכשה אותו.
בלה קורוניה הוא הסתכסך עם מאמנו ולא זכה לקרדיט רב ממנו למרות ההערכה הגבוהה מצד שחקני הקבוצה. בקיץ 2007 ביקש קולוצ'יני לעזוב למרות מינויו של מאמן חדש לקבוצה אך לבסוף נשאר בקבוצה. הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה, מונה כאחד משלושת הקפטנים ושיחק בכל משחקיה של הקבוצה בעונת 2007/08, בכך היה לשחקן הראשון של הקבוצה המשחק לאורך כל העונה. 
ב-14 באוגוסט 2008 פרסמה ניוקאסל יונייטד על כך שרכשה את כרטיסו של קולוצ'יני. 
ב-5 ביולי 2016 חתם בסן לורנסו.

נבחרת ארגנטינה

קולוצ'יני שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה שזכתה ב-2001 בגביע העולם לנוער שנערך בארגנטינה, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת באפריל 2003 במשחק ידידות מול לוב. הוא נחשב בעבר לאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה אך מעברי הקבוצות התכופים פגעו בהתקדמותו.
הוא זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב ב-2004 והשתייך לסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005 ולסגל הנבחרת למונדיאל 2006 בגרמניה.
קולוצ'יני היה מועמד להצטרף לסגל הארגנטינאי לאולימפיאדה אך קבוצתו דאז, דפורטיבו לה קורוניה, סירבה לשחררו.
כריכת רגליים

כריכת רגליים או רגלי לוטוס (בסינית מסורתית: 纏足, בסינית פשוטה: 缠足 - "שאנזו" - מילולית "רגליים כרוכות") הוא שמו של מנהג שהיה נפוץ בסין עד ראשית המאה ה-20, בו קשרו רגלי ילדות צעירות (לרוב בגילאי 7-4) על מנת למנוע את גדילתן ולהעניק להן מראה שייחשב אידיאל של יופי. כריכת בד סביב הרגל כשהיא מקובצת הביאה לשבירת עצמות הרגל, ושמירת גודלה של הרגל כך שלא יעלה על 10 - 15 ס"מ. כריכה זו ניוונה, עיוותה ועיקמה את כפות הרגליים והביאה לשיתוקן. רגליים כרוכות שגודלן 7 ס"מ נחשבו לאידיאל של יופי וכונו רגלי לוטוס מוזהב, בעוד שרגליים שגודלן גדול יותר (עד 15 ס"מ) כונו רגלי לוטוס מוכסף ונחשבו לאידיאל של יופי רב יותר.

היסטוריה

התיעוד הראשון של רגלי לוטוס הוא מתקופת שושלת סונג (960–1279). בראשיתו מנהג זה היה נפוץ רק בקרב החברה הגבוהה ונחשב לסמל סטאטוס, שכן אישה שרגליה נקשרו לא יכלה לעבוד בעבודות פיזיות (וכמעט לא יכלה לזוז היות שקשירת הרגליים וכריכתן הביאה לניוון של כפות הרגליים), ולכן רק מעמדות גבוהים יכלו להרשות לעצמם מנהג זה. בהמשך, המנהג התפשט גם למעמדות נמוכים יותר. המנצ'ורים שכבשו את סין במאה ה-17 ניסו לבטל את המנהג, שלדעתם היווה פגיעה בזכויות האישה ובפרט בזכויות אדם, אך בלא הצלחה.
בראשית המאה ה-20, התפשטה ברחבי סין תנועה לביטול המנהג, ביוזמת מסיונרים נוצריים, וכן ביוזמת ארגוני נשים משכילות אשר טענו שמטרת המנהג לכבול את האישה לבית ולהנציח שליטה גברית במין הנשי. כלומר, מניעת זכויות אדם טבעיות של האישה, החפצתה והורדת ערכה ומעמדה.
בשנת 1912, עם נפילת שושלת צ'ינג, והקמת הרפובליקה הסינית, הממשלה הכריזה על ביטול המנהג והורתה לנשים להוריד את הכריכות. למרות שצעד זה היווה יתרון לנשים שסבלו שנים רבות ממעמד נמוך מאוד, אלה שסירבו להוריד את הכריכות מרגליהן הוצאו להורג. הורדת הכריכות גררה כאבים פיזיים ונפשיים וכן הלם תרבותי בעקבות המראה של רגל מעוותת. גם עם עליית השלטון הקומוניסטי בשנת 1949 נותר האיסור על כריכת רגליים על כנו, והוא תקף גם בימינו.

הקשר למשיכה מינית ויופי

מנהג זה משמש כדוגמה בקרב סוציולוגים ואנתרופולוגים לנכות כמושא למשיכה מינית. הסינים ראו ברגליים הקשורות אובייקט מיני ואידיאל של יופי - וזאת מאחר שהרגליים תמיד הוסתרו בנעליים מעוטרות וכך שידרו לכאורה יופי. עצם ההסתרה התמידית הביאה לארוטיזציה של הרגליים. אלמנט ארוטי נוסף הייתה צורת ההליכה של הנשים שנגרמה בשל קשירת הרגליים.

תיאורים בספרות

הן הספרות הסינית והן הספרות המערבית תיארו בהרחבה מנהג זה. בספרה של פרל בק "האדמה הטובה" מתוארות רגלי לוטוס, אולם הנושא לא מורחב. בספריה של ליסה סי, מתואר בפרטים רבים מנהג הרגליים הכרוכות.
ספרה של קתרין הריסון, כיסא הקשירה, עוסק באישה סינית שרגליה נקשרו כילדה, וכולל תיאורים הן של הקשירה, והן של ההתמודדות עם הרגליים בבגרותה.
טיכה (כוכב לכת משוער)

טיכה (באנגלית: Tyche) הוא כינוי לכוכב לכת, אשר עד 2014 היו מדענים ששיערו את קיומו במערכת השמש באזור עננת אורט. טיכה אמור היה להיות כוכב הלכת הגדול ביותר במערכת השמש, בעל קוטר הגדול פי 1.4 מזה של כוכב הלכת צדק ומסה פי 4 ממנו. מעולם לא נמצאו לכוכב לכת היפותטי זה הוכחות תצפיתיות וגם לפני 2014 קיומו היה שנוי במחלוקת, אך תומכיו ציינו כי גם לפני גילוי נפטון התאוריה המדעית הקדימה את גילוי העובדות. מדובר היה בעיקר בחוקרים מאוניברסיטת לואיזיאנה (University of Louisiana at Lafayette), אשר טענו עד 2014, שהתנהגותם של אסטרואידים במערכת השמש החיצונית מצביעה על קיום כוכב הלכת. 
ב-2014, לפי תצפיות של טלסקופ החלל WISE, נאס"א פסלה את האפשרות לקיומו של טיכה.

היסטוריה

הפרופ' דניאל ויטמאייר וג'ון מאטיס מאוניברסיטת לואיזיאנה טענו מ-1999 כי ייתכן שקיים כוכב לכת ענק בעננת אורט, על פי ניתוח שביצעו לתנועתם של שביטים שהגיעו אל פנים מערכת השמש. תנועתם של שביטים אלה הושפעה לטענתם מנוכחותה של מסה משמעותית בעננת אורט, מסה שוויטמאייר העריך כגדולה פי 4 ממסתו של צדק.
לפי חישוביו של ויטמאייר דובר בכוכב לכת צעיר, הגדול ביותר במערכת השמש. קוטרו אמור היה להיות גדול פי 1.4 מקוטרו של צדק ומסתו פי 4, והוא אמור היה להימצא במרחק של כ-15,000 יחידות אסטרונומיות מהשמש או כרבע שנת אור, אך עדיין בתוך עננת אורט, שמעריכים כי היא משתרעת עד מרחק של כ-50,000 יחידות אסטרונומיות מהשמש. להערכתו, הרכבו של טיכה צריך היה להיות דומה לזה של צדק ושבתאי, ענק גזים המכיל בעיקר מימן והליום ומקיף את השמש במחזור של בערך 1.8 מיליון שנים.
החוקרים האמינו כי גם אם יימצא כוכב הלכת, רוב הסיכויים שהוא אינו כוכב לכת מקורי של מערכת השמש, אלא נוצר במקום אחר ונלכד עם השנים בכוח הכבידה של השמש.
לכוכב הלכת המשוער אף ניתן שם זמני "טיכה" (Tyche), על שם האלה במיתולוגיה היוונית טיכה, השולטת במזל ובשגשוג של העיר. כמובן, רק אילו ניתן אישור סופי לגילוי הכוכב התאורטי הזה היה האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) נותן לו שם רשמי.

ניסיונות גילוי

המדענים קיוו לגלות את טיכה בעזרת החום והקרינה שהוא אמור להפיק. הם סברו שבגלל מבנהו ומסתו הגדולה הוא עשוי להיות חם יותר מסביבתו הקפואה וגם ההתקררות האיטית יותר שלו לאחר היווצרותו אמורה הייתה לסייע בגילויו. ההערכה הייתה שטמפרטורת פני השטח של טיכה היא כ-73 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, הרבה מעל לטמפרטורה של עצמים בסביבתו, הקרובה לאפס מוחלט. לשם כך נעזרו המדענים בטלסקופ החלל WISE. טלסקופ זה, ששוגר בדצמבר 2009, רגיש לאורכי גל בקרינה תת-אדומה, קרינה הנפלטת מגופים קרים.

שלילת התאוריה

במרץ 2014 הודיעה נאס"א שתצפיות מטלסקופ החלל WISE פוסלות את האפשרות לקיום גוף מסדר גודל של שבתאי ומעלה במערכת השמש החיצונית.
שלמה גל (איש המוסד)

ביוגרפיה

שלמה גל (גודלביץ) נולד באנטוורפן שבבלגיה, בנם של שרה וחיים. בעקבות פלישת הנאצים נאלץ להימלט עם משפחתו לשווייץ, בה שהה בזמן מלחמת העולם השנייה ולמד בבית ספר יסודי בציריך. לאחר מות אביו ב-1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער, נקלט בנהלל ואחר כך הצטרף לאמו בתל אביב בה למד בתיכון גאולה. 
ב-1954 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, השתתף בפעולות התגמול ונפצע מספר פעמים. בקרב על משטרת קלקיליה (מבצע שומרון) שנערך ב-10 באוקטובר 1956 הצטרף גל לכוח של סיירת צנחנים כקצין טיווח קדמי. במהלך הקרב נפגעו רבים מחיילי הכוח בהם מפקדו, את הפיקוד נטל סג"ם דב תמרי שהנחה את גל לטווח את הארטילריה על מנת לבלום את החיילים הירדנים שכיתרו את הכוח. גל טיווח את ההפגזה ביעילות, למרות התנאים הקשים והחשכה, כך שהפגזים נפלו במרחק עשרות מטרים בודדים מהלוחמים עד לחילוצם. על פעולתו זכה בעיטור העוז. במלחמת סיני פיקד על סוללה בגדוד 403. לאחר חמש שנות שירות בקבע השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. 
ב-1962 גויס למוסד, שירת בתפקידים מבצעיים כסוכן וכלוחם, שימש מדריך לוחמים, מנהל הדרכה רמ"ח מבצעים וסגן מפקד יחידת קיסריה, אגף המבצעים של המוסד. הוא פיקד על יחידת "ביצור" שעסקה בהעלאת יהודים מארצות ערב ומדינות מוסלמיות אחרות ובאבטחת מוסדות יהודים ברחבי העולם, לאחר מכן שימש ראש אגף "קיסריה". אחד המבצעים הבודדים שהותרו לפרסום בהם היה מעורב גל, היה השתתפותו בצוות בדיקת ההתכנות לקראת מבצע יונתן ב-1976. בין השאר ארגן המוסד טיסת צילום אוויר של נמל התעופה באוגנדה שהראתה כי הפעולה אפשרית והעבירה מידע על סימון המסלולים שהיה חיוני לצוותי מטוסי התובלה. פעילות אחרת הייתה מבצעים חשאיים לחילוץ יהודים מסוריה. כראש אגף "קיסריה" היה גל מעורב בתכנון וביצוע מבצע הצגת תכלית לחיסולו של אבו ג'יהאד. החל מ-1989 ריכז את הפעילות החשאית להעלאת שארית יהודי תימן.
ב-1994 נפטר גל בעודו משרת במוסד. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. אשתו דפנה, אשר שירתה יחד עמו כסוכנת המוסד, נפטרה ב-2001 לאחר סיבוך במהלך ניתוח שעברה.
יצחק מנחם וינברג

תולדותיו

בנו הבכור של ישראל צבי וינברג (שהיה סמנכ"ל משרד הדתות) וגיטל מירל בריינדל לאה, בתו היחידה של האדמו"ר רבי יוחנן טברסקי מטולנא. למד בישיבת נתיב מאיר, התקרב בבחרותו לרב ישראל אלתר, האדמו"ר מגור. בעקבות קשריו עם האדמו"ר עבר ללמוד בישיבת טשעבין ובה היה תלמידם של הרב ברוך שמעון שניאורסון והרב יהודה לייב רבינוביץ. 
נישא למרים-רבקה, בתו של הרב יעקב יצחק ויסבלום מחיפה ואחותם של הרבנים אורי וייסבלום וחיים נפתלי ויסבלום. לאחר נישואיו היה מדריך בישיבת סוכטשוב, לאחר מכן מונה לר"מ בישיבת שפת אמת בירושלים ועמד בקשרים קרובים עם ראש הישיבה, רבי פינחס מנחם אלתר, שהפך לימים לאדמו"ר מגור.
בכ"ה כסלו תשנ"ט נפטר סבו, רבי יוחנן מטולנא, והוא מונה לאדמו"ר במקומו. עוד לפני מינויו לאדמו"ר היה הרב וינברג ידוע כאיש חינוך וכמרצה, והוא ממשיך להעביר הרצאות וחוגי בית גם לאחר מינויו.
יונדב נבון

ביוגרפיה

נבון נולד בקיבוץ רמת רחל בנם של חיה וחיים קליגר. גדל בירושלים ולמד בבית הספר היסודי בית הכרם. בילדותו עבר להתגורר בארגנטינה במסגרת שליחות של משפחתו. ב-1961 שב לישראל, למד בגימנסיה רחביה והיסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. 
לאחר גיוסו שירת בגלי צה"ל, בתחנה שימש מגיש תוכניות, עורך ומנהל. הוא הנחה את התוכנית "השבוע בצה"ל" ששודרה מדי שבוע במוצאי שבת, את התוכנית "האלוף והטוראי" שהפגישה קצינים בכירים עם חיילים זוטרים. מסוף שנות השישים שימש עורך יומן החדשות של גלי צה"ל. ב-1973, לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה למנהל מחלקת החדשות הראשון של גלי צה"ל, מחלקה שהוקמה במסגרת ההחלטה לעבור לשידור רצוף, 24 שעות ביממה, כולל מהדורות חדשות קבועות ולא רק יומני חדשות כפי שהיה עד אותה עת.
ב-1975 עזב את גלי צה"ל, שירת בדובר צה"ל וכקצין חינוך. הוא התנדב לשרת בחיל השריון, עבר מסלול הכשרה וכן קורס מפקדי גדודים. בדצמבר 1981, על רקע ידיעתו את השפה הצרפתית, התבקש לשמש נספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בזאיר, בעקבות חידוש היחסים בין המדינות. הוא יצר קשרים הדוקים עם נשיא המדינה מובוטו ססה סקו ופעל להכשרת צבאו. ב-1984 שב לישראל ושירת עוד שנתיים בחיל השריון. השתחרר בדרגת אלוף-משנה. 
נבון היה נשוי לאביבה ואב לשניים. נפטר ב-2017 ונטמן בבית העלמין במודיעין-מכבים-רעות.
צוות חירום לטיפול באירועי מחשב

היסטוריה

המונח CERT הוצג לראשונה בשנת 1989 באוניברסיטת קרנגי-מלון.  
בתגובה לאירוע התפרצותה הלא-מכוונת של תולעת מחשב בשם תולעת האינטרנט של 2 בנובמבר 1988, או בשמה המוכר יותר "תולעת מוריס", על שם יוצרה.
תולעת זו פגעה באופן נרחב בפעילות האינטרנט באותם ימים, ובמרכז התיאום של האוניברסיטה הוחלט להקים צוות חירום תחת חוזה של ממשלת ארצות הברית, שיספק מענה לאירועי אבטחה במערכות ממוחשבות. 
הצוות הראשון שהוקם נקרא CERT-CC. עם השנים צוותים ברחבי העולם שעסקו בהגנת סייבר בחרו לאמץ לעצמם גם את השם CERT. האוניברסיטה, שהקדימה ורשמה שם זה כסימן מסחר מוגן בארצות הברית, איימה לנקוט צעדים משפטיים נגדם או נגד כל ארגון שהתייחס לכל קבוצה אחרת מאשר CERT-CC כ-CERT.
עשור שנים מאוחר, יותר בשנת 1998, עמדתה של האוניברסיטה התרככה. על מנת להימנע מהפרתו של סימן מסחר, פרסם צוות חוקרים של מרכז התיאום באוניברסיטה מדריך עזר לצוות תגובה ובו הציגו מונח חדש: CSIRT - צוות תגובה לאירועי מחשב (באנגלית: Computer Security Incident Response Team).  
צוותים נוספים החלו לאמץ את השם CSIRT להעיד על משימתם הממוקדת בטיפול באירועי אבטחת מחשב וסייבר לעומת עבודות תמיכה טכנית אחרות, והשמות CERT ו-CSIRT הפכו לשמש לסירוגין להגדרת ה"יכולת בפועל" של ארגון או צוות לספק שירותים ותמיכה לציבור מוגדר, למניעה, טיפול, ותגובה לאירועי סייבר ביטחוניים המובילים להפרה או פגיעה במערכות מחשב. 
כיום, יחד עם הגידול המסיבי בשימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והתרבות האיומים במרחב הסייבר, הפכו המונחים CERT ו-CSIRT שכיחים ומיוחסים כיום לחלק חיוני ביותר של המבנה בארגונים גדולים, ואף לחלק בלתי נפרד מפעילות מרכז המבצעים של אבטחת המידע (SOC).

בישראל

בעקבות התגברות האיומים במרחב הסייבר כחלק מקידום ההגנה הלאומית, הממשלה ה-32 ובראשה בנימין נתניהו קיבלו החלטה לקידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי. 
ב-8 באוגוסט 2011 התקבלה החלטת ממשלה מספר 3611  בנושא "קידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי.  
במסגרת זו הוחלט על הקמת מטה הסייבר הלאומי והוטל עליו לגבש את תפיסה ההגנה הלאומית בסייבר ולקדם את יישומה. 
כחלק מקידום ההגנה הלאומית, נדרש להקים בישראל מרכז CERT לאומי להתמודדות וטיפול באיומי סייבר.
דמוקרטיה תעשייתית

דמוקרטיה תעשייתית היא הסדר המערב עובדים בקבלת החלטות, חלוקת אחריות וסמכויות במקום העבודה. בעוד שישנם מודלים שונים המעודדים קשב לעובדים בתהליכי קבלת החלטות, דמוקרטיה תעשייתית מניחה שיש להם חלק גם בעיצוב המילה האחרונה בסוגיות ארגוניות ואף במינויים לתפקידים בכירים. בדרך כלל הכוונה היא למינוי נציגי עובדים בדירקטוריון החברה. בגרמניה למשל בכל מפעל בעל למעלה מ-2000 עובדים (1000 בתעשיית המתכת והפחם), נבחרים מחצית מחברי הדירקטוריון על ידי בעלי המניות, ואילו המחצית השנייה בידי העובדים. דמוקרטיה תעשייתית כוללת גם מבני קבלת החלטות המערבות מועצות-ייצור, ומערכות בוררות שונות בין ההנהלה וועדי העובדים. לעיתים כוללת הדמוקרטיה התעשייתית גם שילוב עובדים בבעלות על מקום עבודתם.

היגיון

יש הטוענים כי דמוקרטיה תעשייתית משפרת את הפריון ואת איכות השירות כתוצאה מכך שהעובדים חשים מזוהים יותר עם הארגון בו הם עובדים. כמו כן במקומות עבודה בהם יש מנגנון דמוקרטיה תעשייתית צפויים להיות פחות סכסוכי עבודה לאור התקשורת הגבוהה יותר בין העובדים וההנהלה. הנחה נוספת היא כי שיתוף העובדים בקבלת ההחלטות במקום העבודה מאפשרת ראייה כולית וכוללת יותר שלו. יש הרואים בדמוקרטיה התעשייתית נגזרת מזכויות האזרח.

היסטוריה

את המונח הגה הפילוסוף האנרכיסט הצרפתי פייר ז'וזף פרודון בשנות ה-50 של המאה ה-17, כדי לתאר את החזון שלו כיצד צריכים להיראות מקומות העבודה. "ההנהלה צריכה להיבחר מבין הפועלים, על ידי הפועלים עצמם, וחייבת להיות מתאימה", כתב בספרו "רכוש מהו, או מחקר על עקרונות החוק והממשל". לרעיון זה חזר גם בחיבורים מאוחרים יותר כגון "הרעיונות הכלליים של המהפכה".
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, דמוקרטיה תעשייתית לצד רעיונות סינדיקל-אנרכיסטיים שיחקה תפקיד חשוב ברעיונות תנועת העבודה העולמית והסוציאליזם המהפכני. המושג שימש את בני הזוג סידני וביאטריס ווב בספרם מ-1897 "דמוקרטיה תעשייתית", בו התכוונו בעיקר לתהליך המיקוח הקולקטיבי, ויחסי העבודה הקיבוציים הנובעים מהתאגדות עובדים. על אף שהרעיון דעך לאחר תבוסת האנרכיסטים במלחמת האזרחים בספרד, ישנם איגודים שלא זנחו אותו עד היום.

דמוקרטיה תעשייתית בישראל

על פי חוק בכל חברה ממשלתית שבה למעלה ממאה עובדים, זכאים העובדים לייצוג של שני עובדים בדירקטוריון, הנבחרים בבחירות חשאיות על ידי כלל העובדים. בהסתדרות הכללית קיים האגף לדמוקרטיה תעשייתית, האחראי על הכשרת וליווי הדירקטורים מבין העובדים, ולהסדרת מנגנון הבחירות לתפקיד זה. כמו כן מרכז האגף את נושא מועצות הייצור - מנגנון משותף לעובדים ולהנהלה בחברות שונות, באמצעותו קובעים את הנורמות והמדדים בשיטת שכר העידוד, תוך מתן דגש על ניסיונם של העובדים בשטח.
ב-2015 הניחו קבוצת חברי כנסת מהאופוזיציה הצעת חוק למינוי נציגי עובדים לדירקטריונים של חברות ציבוריות וחברות פרטיות שהן חברות אגרות חוב. בינואר 2018 נפלה הצעת חוק זו בוועדת השרים לחקיקה.
חיים פריימן

ביוגרפיה

נולד ב-2 במאי 1931 בפרנקפורט דמיין שבגרמניה, בנם של חוה (בת הרב אברהם הקשר, מצאצאי הרב יעקב אטלינגר) וישראל מאיר פריימן (בנו של הרב יעקב פריימן, רבה של ברלין, אחיו של אברהם חיים פריימן, חוקר המשפט העברי, ואחיינו של אהרן פריימאן, מגדולי הביבליוגרפים העבריים). לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חיפשו הוריו דרך לעקור מהמדינה, אך בסופו של דבר נשארו בה עד ערב מלחמת העולם השנייה. פריימן נשלח לאנגליה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט", ולאחר זמן מה הצליחו הוריו אף הם לצאת מגרמניה. לאחר המלחמה היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה במנהטן.
בצעירותו למד בישיבת תורה ודעת, ובמסגרת לימודיו בבית מדרש סמוך לישיבה הכיר את רבו הראשון, הרב ישראל זאב סת"ם מקלם. הוא זכה גם לקרבתו של הרב אהרן קוטלר. את המשך לימודיו עשה בישיבת ראדין בארצות הברית, שהוקמה מחדש על ידי רבי מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), שאף סמך אותו לרבנות למרות גילו הצעיר ולמרות התנגדותם של כמה מבני הישיבה על הצעד החריג בגיל זה. בהקשר לנתינת ה"סמיכה" לפריימן הצעיר צוטט הרב זקס כמי שאמר: "אם לו לא, אזי למי כן?". בישיבה זו למד בחברותא עם צבי קושלבסקי, שלימים עלה אף הוא לישראל ועומד בראש ישיבת "היכל התורה" בירושלים.
בשנת תשי"ב, בהיותו בן 21, עלה לישראל כדי ללמוד בישיבת פוניבז'. גם לאחר נישואיו עם ביתיה מונק בשנת תשי"ט המשיך את לימודיו במסגרת ישיבת פוניבז' והיה מקורבם של ראשי הישיבה. הוא גר בסמיכות לישיבת סלובודקה בבני ברק, ורבים היו באים לביתו לבירור עניינים מוקשים בספרות חז"ל ובספרות הראשונים. בין ידידיו היו הרב אברהם גנחובסקי והרבנים דוב לנדו ואהרן יהושע צוקר (צוקער).
הוא שימש כמרצה להלכה בסמינר הרב וולף בבני ברק במשך חמש עשרה שנים, חיבר "קיצורי הלכה" – מדריכים פופולריים להלכות מצויות כמו לשון הרע, וטיפול בתינוקות בשבת ויום טוב, עם פתרונות הלכתיים לטיפולים שגרתיים שכרוכה בצורתם הרגילה פעילות האסורה בשבת, כמו סחיטת נוזלים. אחר כך שימש כר"מ בישיבת "אור התלמוד" בבני ברק במשך שתים עשרה שנים.
את עיקר מפעלו התורני עשה במהדורתו המתוקנת לתוספתא לסדר קדשים ולסדר טהרות, ובמהדורת ספרו של הראב"ד "כתוב שם".
נפטר בליל כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 בבני ברק, לאחר מחלה קשה, בגיל 83, ונקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים.
Blank Space

ביקורות

"Blank Space" זכה לשבחים ממבקרי מוזיקה, ששיבחו את איכות השיר ואת המילים הסאטיריות שלו. ב-"PopMatters" נכתב שהשיר הוא הטוב ביותר בקריירה של סוויפט ואחד השירים הטובים ביותר ב-2014, ושהוא מצליח ללכוד את המהות (מבחינה מוזיקלית) של שנת 1989. "ניו יורק טיימס" ציין אותו כשיר מטא-סיפורי חכם, והעיר שהשיר מבטא את סוויפט בשיאה. "לוס אנג'לס טיימס" שיבח את נושא השיר ואת המילים שלו.

מצעדי סוף השנה

במצעדי סוף שנת 2014 הגיע השיר למקום ה-28 במצעד האוסטרלי, למקום ה-46 במצעד הניו זילנדי ולמקום ה-64 במצעד הבריטי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המצורף לשיר בוים על ידי ג'וזף קאהן. סוויפט ניגשה אליו עם הרעיון לקליפ, ואמרה שהייתה מודעת היטב לבדיחות על כל חבריה לשעבר ועל כך שהיא כוללת אותם בשיריה. היא רצתה להתייחס לסטיגמה בצורה מהנה על ידי כך שתציג איך הייתה נראית לו היא הייתה נכונה. הווידאו צולם במשך שלושה ימים בשני מקומות שונים בלונג איילנד. רוב הסצנות צולמו בטירת אוהקה שבהנטינגטון, ניו יורק, והשאר באחוזת וולוורת. הקליפ שאב השראה מעבודותיו המוקדמות של סטיבן שפילברג והשראה חלקית מהסרט תפוז מכני. מושא האהבה של סוויפט בקליפ הוא הדוגמן שון אופריי. הקליפ דלף בטעות ליאהו ב-10 בנובמבר 2014, מה שהביא להוצאתו באופן רשמי בערוץ ה-Vevo של סוויפט באותו יום.
American Express Unstaged: Taylor Swift Experience היא אפליקציה שיצאה (בשיתוף American Express) יחד עם הקליפ לגוגל פליי ולאפסטור. היא כוללת צילומי 360° של הקליפ מחדרים שונים בטירה המאפשרים למשתמש בה לעקוב אחר גיבורי הקליפ - סוויפט ואופריי, או לחלופין לעזוב את הזוג ולחפש בחדרים ביצי פסחא.
הקליפ זכה לפופולריות גבוהה מאוד - ב-3 ביולי 2015 הגיע למיליארד צפיות ב-Vevo בזמן הקצר ביותר, וארבעה ימים לאחר מכן הגיע למיליארד צפיות ב-YouTube, בזמן השלישי הקצר ביותר לאחר השירים "גנגנם סטייל" ו-"See You Again". נכון ליולי 2018 הגיע הקליפ ללמעלה מ-2.3 מיליארד צפיות ב-YouTube, מה שהפך אותו לסרטון ה-17 ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב.
תרגום בכתוביות

תרגום בכתוביות (או תרגום בכותרות) הוא שיטה להצגת טקסט תרגום בסרטי קולנוע, בתוכניות טלוויזיה או בקטעי וידאו, וכן שיטה להפיכתו של קטע אור-קולי כזה לנגיש לחירשים וכבדי שמיעה. בשיטה זו מופיעות בשולי המסך כתוביות מתחלפות שבהן התמליל הנאמר בפסקול, או תרגומו לשפה אחרת, לעיתים בתוספת תיאורים כתובים לצלילים שונים הנשמעים בפסקול. לעיתים נדירות כוללות הכתוביות גם הערות שנועדו לסייע לצופים להבין פרטים מסוימים בסרט, בהנחה שהפער התרבותי אינו מאפשר הבנה מלאה של הטקסט.
תרגום בכתוביות יכול לשמש גם במופעים חיים, כגון באופרה, כאשר לצד המופע מציבים מסך שעליו מוקרנות הכתוביות. בשנת 2010 חוקק בארצות הברית חוק פדרלי בשם Communications and Video Accessibility Act of 2010, שמחייב כתוביות נגישות לחירשים וכבדי שמיעה במשדרי וידאו.

הכשרת המתרגמים

תרגום לכתוביות דורש מהמתרגם מיומנות וניסיון שאינם נדרשים לסוגים אחרים של תרגום. לפיכך המתרגמים לכתוביות נדרשים לעבור הכשרה מיוחדת. רוב המתרגמים המנוסים מתחומים אחרים של ענף התרגום זקוקים להכשרה קצרה יחסית כדי לתרגם לכתוביות, ולפיכך קל יחסית לגייס עובדים לתחום הזה. תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע כוללים לעיתים קרובות טקסטים ממגוון גדול של תחומים ונושאים, והדיבור בהם הוא במשלבים שונים של השפה. לפיכך מתרגם לכתוביות זקוק לידע כללי רחב ולהיכרות טובה עם שפת המקור. בנוסף נדרשת תשומת לב מיוחדת למגבלות הטכניות הקשורות בשילוב הכתוביות בסרט. תרגום טוב שאינו מביא בחשבון את מספר הסימנים שאפשר להציג בכתובית אחת, או את קצב הקריאה הממוצע של הצופה, אין בו תועלת מבחינה טכנית, ולפיכך אי אפשר להשתמש בו.