google/wiki40b huggingface dataset:
Un peu de nous

רקע והצלחה

האלבום זכה להצלחה בצרפת כאשר הגיע שם למקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתי ואף קיבל שם מעמד זהב. בולוניה האלבום גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-6 במצעד האלבומים של המדינה ואף נכנס לרשימת 200 האלבומים המצליחים ביותר במדינה באותה השנה. בצרפת האלבום נכנס למקום ה-70 ברשימת האלבומים המצליחים ביותר באותה שנה.
באלבום ניתן לראות שירים כמו "Loved Me Back to Life", "Because You Loved Me", "My Heart Will Go On" וכולי.
המערך הגדול מאוד

מבנה

המצפה מורכב מ-27 אנטנות נפרדות, שכל אחת מהן היא צלחת בקוטר 25 מטר ובמשקל 209 טונות. האנטנות מסודרות לאורך שלוש זרועות המרכיבות יחד את צורת האות Y - אורך כל זרוע 21 ק"מ. על ידי שימוש במסילת ברזל שמונחת לאורך הזרועות וקטר-מנוף מיוחד שנבנה למטרה זו, ניתן לשנות את מיקום האנטנות לאחד מתוך מספר מיקומים אפשריים, וכך לשנות את קונפיגורציית המערך כולו. האותות מכל האנטנות עוברים עיבוד בשיטת אינטרפרומטריה ליצירת מפתח בקוטר 36 ק"מ, המאפשר רזולוציה מקסימלית של 0.05 שניות קשת, עבור אורך הגל הקצר ביותר, של 0.7 ס"מ.
ישנן 4 קונפיגורציות בסיסיות הנמצאות בשימוש, המסומנות ב-A - הגדולה ביותר - עד D - הצפופה ביותר, בה כל האנטנות נמצאות במרחק של עד 600 מטר ממרכז המערך. בשגרה המצפה עובר דרך כל הקונפיגורציות (הבסיסיות ומספר נוספות) כל 16 חודשים, כאשר האנטנות מוזזות כל 3-4 חודשים. מעבר לקונפיגורציות הקטנות נעשה בשני שלבים - קודם מקצרים את הזרועות המזרחית והמערבית, ורק אז את הזרוע הצפונית. הדבר מאפשר זמן קצר של תצפיות משופרות במקורות צפוניים או דרומיים מאוד.
מרכז המבצעים של המערך (AOC) נמצא בקמפוס של המכון של ניו-מקסיקו לכרייה וטכנולוגיה, בסוקורו. ה-AOC משמש כיום גם כמרכז הבקרה עבור המערך הארוך מאוד (VLBA), מערך רדיו המורכב מ-10 צלחות בנות 25 מטר כל אחת, הממוקמות בין הוואי במערב ועד איי הבתולה במזרח, ומרכיבות את הכלי האסטרונומי הגדול ביותר בעולם (אשר מוקדש במלואו למדע).

עבר והווה

הכוח המניע מאחורי פיתוח המערך הגדול מאוד היה דייוויד הישן (David S. Heeschen), אשר מוזכר כמי ש"תמך והנחה את פיתוח מצפה הרדיו אסטרונומיה הטוב ביותר בעולם במשך 16 שנה".
אישור הקונגרס של ארצות הברית עבור המערך הגדול מאוד ניתן באוגוסט 1972, ובנייתו החלה כ-6 חודשים לאחר מכן. האנטנה הראשונה הוצבה במקום בספטמבר 1975 והמערך נחנך באופן רשמי ב-1980, לאחר השקעה כוללת של 78.5 מיליון דולר.
במטרה לשדרג את הטכנולוגיה ששימשה לבניית המערך בשנות ה-70, הוקצה לאחרונה מימון להמרתו למערך הגדול מאוד המורחב (EVLA). השלב הראשון של השדרוג יכלול התקנת חומרה חדשה באתר סן-אוגוסטין, חומרה שתשפר את רגישות הכלי פי 5-20 (תלוי בתחום התדר), תוסיף תדרי עבודה חדשים ותגדיל את הרזולוציה (בתדר המקסימלי - ל-0.004 שניות קשת, פי כ-10 מהנוכחית). שלב זה כבר התבצע והסתיים בתחילת מרץ 2010. השלב השני, שבו יוצבו עד 8 צלחות נוספות באתרים שונים ברחבי ניו מקסיקו, במרחקים של עד 300 ק"מ ביניהן, הוא כרגע חסר מימון.

ביקור במתקן

המערך הגדול מאוד ממוקם בין היישובים מגדלנה ודייטיל, כ-80 ק"מ מערבית לעיר סוקורו בניו מקסיקו. כביש מהיר מס' 60 חוצה את המתחם ממזרח למערב.
האתר פתוח למבקרים כל השנה בשעות היום. מרכז המבקרים כולל מוזיאון קטן וחנות מזכרות. קיים סיור רגלי בהדרכה עצמית, מכיוון שמרכז המבקרים אינו מאויש באופן רציף. לסיורים מבתי ספר או קבוצות גדולות ניתן לתאם סיורים מודרכים. מלבד זאת, המצפה הלאומי לאסטרונומיית רדיו מעביר פעילויות, סדנאות וקורסים למורים בבתי ספר, תלמידים וסטודנטים לתואר ראשון.
באתר או בסביבתו, המאוכלסת בדלילות, קיימים מקומות מועטים שבהם ניתן להשיג מזון. כמו כן, מזג האוויר באזור המדברי משתנה ויכול להיות קר גם במהלך חודש אפריל.
אורי מאור

ביוגרפיה

מאור נולד בתל אביב. למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו שם ב-1954. סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1959 ודוקטורט במכון ויצמן בפיזיקת חלקיקים בשנת 1963. בין השנים 1959 ל-1963 שירת בצה"ל ביחידת מחקר. 
בשנת 1968 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1971 מונה לפרופסור במוסד, לימד וחקר בו עד ליציאתו לגמלאות בשנת 2005.
השתתף בכתיבת ספר הלימוד למכניקה קלאסית באוניברסיטה הפתוחה, והיה יועץ לפיתוח הקורס בתורת הקוונטים ובפיזיקה מודרנית. התראיין בספרו של צבי ינאי, "שיחות עם מדענים".
מאור היה חבר במספר התארגנויות שמאל במהלך שנותיו. הוא היה חבר בקבוצת האקדמאים "עד כאן" שפעלה נגד מה שכונה על-ידם הכיבוש ביש"ע, עד להסכמי אוסלו, וכן היה חבר במועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני, שתמכה בדו-שיח עם אש"ף. יצר קשרים עם מספר נציגי אש"ף אשר ישבו באירופה ובאמריקה, בהם עיסאם סרטאווי ונימר חמאד (עד מותו ב-2016, יועצו המדיני של אבו מאזן).
נישא בשנת 1963 לשילה אוסטין. אב לשלוש בנות, יסמין - רופאה בתל השומר (מחלות זיהומיות), הדס - אוצרת מוזיאון, ועירית - פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת לואיזיאנה שבארצות הברית.
מאור נפטר באוגוסט 2016.
RJ-48

RJ-48 (קיצור של Registered Jack 48) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-45 אולם שונה במבנה הפינים שלו. הכבל משמש בעיקר בחיבורים בתקן T1, תקן E1 ובחיבור תחנות קצה ברשת ISDN.
יעקב ששפורטש

ביוגרפיה

נולד באוראן, אלג'יריה. דור י"א לרמב"ן. בגיל שמונה עשרה נבחר לכהן כדיין בקהילת תלמסאן באלג'יריה, ובגיל 24 נבחר לכהן כרבה של עיר זו, ושל קהילות נוספות בצפון אפריקה. נרדף על ידי הממשל הספרדי והוכנס לכלא. עקב זאת עזב את אלג'יריה למרוקו, והתיישב שם בסאלי. מפחד הכנופיות והשלטון המושחת ברח להולנד הליברלית, והתיישב באמסטרדם בערך בשנת תי"א (1651). בשנת תי"ב (1652) הדפיס את ספרו "תולדות יעקב", מפתח הפסוקים לתלמוד הירושלמי. בתחילת שנת תט"ז (1656) היה בין חברי המשלחת של ר' מנשה בן ישראל לאוליבר קרומוול בלונדון כדי לבקש ממנו רשות ליישב יהודים באנגליה. מפעם לפעם חזר לצפון אפריקה, ושלוש שנים אחר כך נשלח בשליחות דיפלומטית מטעם מלך מרוקו למלך ספרד. בשנת תכ"ד (1664) התמנה לרב בלונדון, אך שנתיים אחר כך עזב להמבורג עקב מחלת הדבר שהשתוללה בשנת 1666.
באותו זמן החלה תנועת המשיחיות של שבתי צבי לקנות אחיזה אצל נפשות מתרבות והולכות, והוא עמל בכל כוחו לשכנע את ההמונים לא לנהות אחרי "מצג השווא", כהגדרתו, של שבתי צבי. בספרו הגדול "ציצת נובל צבי" (ד' חלקים) אותו השלים בהמבורג בשנת תל"ג (1673) הוא פורס את כל המאורעות הקשורים בשבתי צבי, אך הספר לא נדפס בחייו, ואף לאחר מכן, עד לשנות ה-50 של המאה ה-20, לא נדפס בשלמותו. קיצור מהספר, תחת השם "קיצור ציצת נובל צבי" (נערך על ידי היעב"ץ) יצא בשנת תצ"ז (1737) ביחד עם ספר השו"ת שלו, "אוהל יעקב". בשנת תמ"ד (1684) חזר לאמסטרדם, שם עמד בראש ישיבת "עץ חיים" ולאחר פטירת הרב יצחק אבוהב דה-פונסיקה מילא את מקומו ברבנות עדת הספרדים. נפטר באמסטרדם, בד' באייר תנ"ח (1698) ונקבר בבית הקברות הפורטוגזי בית חיים באודרקרק שליד אמסטרדם ומצבתו נשארה שלמה עד היום. את מקומו ברבנות הקהילה מילא רבי שלמה די אוליוירה.
התברר שהאגרות נגד שבתי צבי שהדפיס בספרו היו חריפות בהרבה מהאגרות ששלח בפועל. מתברר כי בדיעבד ניסה ששפורטש להעלים את העובדה שבמשך תקופה מסוימת היה יחסו לשבתאות אמביוולנטי. אין גם להוציא מכלל אפשרות, שבאגרות, אותן שלח בפועל, חשש להביע את דעותיו התקיפות כנגד השבתאות, שהייתה אז נחלת רוב הקהילה, ואנשים שהתנגדו לה סבלו רבות. 
יחסו החריף והמתנצח בא לידי ביטוי גם במשא ומתן הלכתי, ובמכתב לרבי שאול מורטירה הוא כתב: "אף שתראה אותי דופק על שעריך בידיים עסקניות ובכתיבה תמה, לא בעבור כבודי כי אם בעבור כבוד תורת אלוקינו לגלות האמת, כאשר דרכי עם כל גדולי ורבני הגלילות אשר עמי ימתיקו סודם בכתב ובעל פה, וכתביהם מארץ מרחקים לשאול דעתי" (אוהל יעקב דף י"א עמוד ב). דבריו היו בעיניו כאמת מוחלטת שאין לערער אחריה.
הצבעוני השחור

העלילה

ברומן זה מגולל דיומא את סיפורו של קורניליוס ואן ברל, איש צעיר ובעל כסף רב שמגדל בזמנו הפנוי פרחים (ביניהם הוא מנסה לגדל צבעוני שחור).
באותו הזמן, מוצע פרס של כ-100,000 למי שיצליח לגדל את הצבעוני השחור.
אייזק בוקסטל, שכנו של קורניליוס, מקנא ומלשין ששכנו דיבר ושיתף פעולה עם קורניליוס דה ויט שהואשם בבגידה.
ואן ברל מושלך לכלא. לאחר זמן לא רב, ואן ברל פוגש את בתו של הסוהר, רוזה, ומתאהב בה. היא עוזרת לו בגידולו של הצבעוני, וזאת בגלל שהצבעוני השחור הוא ההוכחה לחפותו של האסיר, ודה ויט.
לאחר שהצליחו השניים בגידול הפרח, הם מחליטים יחדיו לשלוח הודעה לנשיא מגדלי הפרחים של אותו אזור, שהצליחו לגדל צבעוני שחור. הנשיא מקבל את הפתק, אבל באותו זמן נגנב הצבעוני השחור על ידי בוקסטל.
לבסוף, רוזה מצליחה לשכנע את הנסיך ואת נשיא מגדלי הפרחים, שרוזה וקורניליוס הם הזוכים המאושרים.
הסיפור מסתיים בחתונתם של קורניליוס ורוזה.

הקשרים היסטוריים

הרומן מבוסס בחלקו על אירועים היסטוריים. יוהאן דה ויט היה מנהיגה בפועל של הרפובליקה ההולנדית וקורנליוס היה אחיו ובעל תפקיד בכיר בשלטון. בשנת 1672 תקפה את הולנד ברית של ממלכות אנגליה וצרפת. יוהאן דה ויט ניסה לנהל משא ומתן עם הצרפתים על הפסקת הלחימה.
ולכן, העם לא רצה בהם עוד כמנהיגים, ורצה במקומם את ויליאם לבית אורנז'. העם אילץ אותם לחתום שהם מסכימים להנהגתו של ויליאם, ולאחר שצרו על ביתו של אחד האחים, אותו אחד חתם והוסיף ליד "חתימה כפויה".
העם התרגז על האחים דה ויט עוד יותר, ומישהו העליל על קורנליוס דה ויט עלילה, שבגללה שפטו אותו להגליה.
אבל לעם לא הספיקה הגליה, והם רצחו גם אותו וגם את אחיו.
אריאנוס

חייו

לוקיוס פלביוס אריאנוס נולד בעיר החוף ניקומדיה (כיום איזמיט שבטורקיה) שהייתה בירת הפרובינקיה הרומאית ביתיניה. החל ב-108 למד פילוסופיה בניקופוליס שבאפירוס, שם היה תלמידו של הפילוסוף אפיקטטוס מן האסכולה הסטואית. הוא כתב שני ספרים בפילוסופיה: "השיחות של אפיקטטוס" , המבוסס על רשימות שעשה בשיעוריו של אפיקטטוס, ו"המדריך של אפיקטטוס" , המסכם את עקרונות התורה הסטואית של אפיקטטוס. ספרים אלה מהווים את המקור החשוב ביותר שיש בידינו על תורת אפיקטטוס.
בשנים 111–114 שימש כיועץ למושל הפרובינקיה הרומאית של אכאיה. אין אנו יודעים בוודאות מה עשה אחרי כן, אך יש סבורים כי שירת בגאליה, בגבולות האימפריה הרומית על נהר הדנובה, בפרובינקיה היספניה בייטיקה ובפרתיה (כיום באיראן). הוא נבחר לקונסול (129-130), וב-131 התמנה למושל קפדוקיה (כיום בטורקיה) ולמפקד הלגיונות הרומאיים בגבולות ארמניה. ב-135 עמד בהצלחה נגד פלישת האלאנים. בתקופה זו כתב מספר חיבורים על אודות טקטיקה צבאית. ב-138 אחרי מות פטרונו, הקיסר אדריאנוס, אריאנוס עזב את קפדוקיה.
אריאנוס נבחר לארכון של אתונה (145-146) ושם הקדיש את זמנו לכתיבת היסטוריה.
שנת מותו של אריאנוס אינה ידועה בוודאות, אך מניחים כי מת בשנת 160, בתקופת שלטונו של מרקוס אורליוס.

חיבוריו ההיסטוריים

אריאנוס כתב ביוונית אטית (אחד הניבים של יוונית עתיקה). ספרו "אינדיקה"  מתאר את מסע הצי של אלכסנדר הגדול מהודו אל המפרץ הפרסי בפיקודו של נארכוס. אך יצירתו החשובה ביותר היא "אנבסיס", שבה הוא מתאר את מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית. ביצירה זו עשה שימוש במקורות שמהם לא שרד דבר, ובהם בעיקר כתביו של תלמי הראשון. "אנבסיס" הוא המקור החשוב ביותר על אלכסנדר הגדול הנמצא בידינו.

פרתיקה

אריאנוס כתב חיבור גדול שלא שרד בשם "פרתיקה", ב-17 ספרים, מתוכו נשארו רק מספר קטעים בביבליותקה של פוטיוס, בלקסיקונים של סודא ושל סטפנוס מביזנטיון, ובחיבוריו של לידוס. החלק הגדול של החיבור התרכז במלחמותיו של טראיאנוס במזרח, אירועים שהתרחשו בזמנו של אריאנוס, אולם הוא לא לקח בהם חלק. לחלק הזה קדם תיאור של עלייתה של המדינה הפרתית, ההיסטוריה שלה עד זמנו של טראיאנוס והאירועים שהובילו למלחמה. המקור העיקרי למסע המלחמה שלו במזרח, ספר 68 ב"היסטוריה רומאית" של דיו קסיוס, מסתמך על ה"פרתיקה" של אריאנוס, אולם חלק זה בחיבורו של דיו קסיוס נשמר רק בתקציר של קסיפילינוס. בסודא מצוטט משפט מתוך "פרתיקה", המספר על נחישותו של טראיאנוס (לאור מרד התפוצות) "להשמיד לחלוטין" את האומה היהודית, "ואם לא, לפחות למחוץ אותה ולעצור את הרשעות היהירה שלה".
על פי סטפנוס מביזנטיון, אריאנוס הזכיר בספר ה-11 של הפרתיקה את העיר נהרדעא: "עיר בסוריה בקרבת הפרת".
Holy Wood (In the Shadow of the Valley of Death)

רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי מרילין מנסון. המיספור בספרות הרומיות במקור.
A: In the Shadow
I Godeatgod
II The Love Song
III The Fight Song
IV Disposable Teens
D: The Androgyne
(V Target Audience (Narcissus Narcosis
'VI 'President Dead
VII In the Shadow of the Valley of Death
VIII Cruci-Fiction in Space
IX A Place in the Dirt
A: Of Red Earth
X The Nobodies
XI The Death Song
XII Lamb of God
XIII Born Again
XIV Burning Flag
M: The Fallen
XV Coma Black a) Eden Eye b) The Apple of Discord
XVI Valentine's Day
XVII The Fall of Adam
XVIII King Kill 33°
(XIX Count to Six and Die (The Vacuum of Infinite Space Encompassing
XX The Nobodies (גרסה אקוסטית שצורפה לאלבום באזורים מסוימים)
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה

היסטוריה

בשנת 1463 החליט דוכס מילאנו פרנצ'סקו הראשון ספורצה לבנות מנזר דומיניקני וכנסייה במקום בו ניצבה קפלה קטנה שהוקדשה למריה הקדושה של החן. ספורצה שכר את שירותיו של האדריכל גואיניפורטה סולארי (Guiniforte Solari) והמנזר הושלם ב-1469, שלוש שנים לאחר מותו של ספורצה, בעוד שבניית הכנסייה נמשכה עד 1482. יורשו של ספורצה, לודוביקו ספורצה ערך מספר שינויים בכנסייה, ואלה הושלמו ב-1490. עוד החליט כי הכנסייה תשמש גם כמקום קבורה עבור בני משפחת ספורצה, וכך היה. ב-1497 נקברה אשתו במקום. 
ספורצה שכר מספר אמנים ידועים כדי לפאר את המבנים, ומעריכים כי בבניית האפסיס של הכנסייה היה שותף האדריכל דונטו ברמנטה, אשר הופקד על הפרויקט בתחילתו, אך חדל מלעסוק בו בהמשך, וג'ובני אנטוניו אמדאו (Giovanni Antonio Amadeo) נטל את מקומו. לאונרדו נשכר לצייר את "הסעודה האחרונה", וכריסטופורו סולארי תיכנן את אחוזת הקבר של ספורצה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1943, פגעו מפציצים בריטים ואמריקניים במנזר ובכנסייה. הקיר ובו "הסעודה האחרונה" ניצל, בזכות היותו מוגן על ידי שקי חול.

הצליבה מאת דונאטו

ברפקטוריום במנזר שוכן גם ציור הקיר "הצליבה" מאת ג'ובני דונאטו מונטורפאנו (Giovanni Donato Montorfano). הציור ניצב בקיר שמול הסעודה האחרונה של לאונרדו, והוא אחד מציוריו האחרונים של האמן, וחתימתו והשנה 1495 מופיעים עליו. הציור עשיר בדמויות וכמנהג התקופה חלקן נושאות את דיוקניהם של בני משפחת ספורצה. ציור זה השתמר בצורה טובה בהרבה מהסעודה האחרונה שלמולו.
אפקט דומינו (חידה)

אפקט דומינו (ביפנית: 波及効果 הקיו קוקה) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. נכון לשנת 2007, ניקולי פרסמה שתי חוברות המכילות חידות אפקט דומינו בלבד. השנייה פורסמה ב-4 באוקטובר 2007.

היסטוריה

אפקט דומינו היא חידה מקורית של ניקולי; החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli בגיליון 73 (מאי 1998).
משפט ליוביל (קירוב דיופנטי)

באנליזה דיופנטית, משפט ליוביל קובע שאם מספר אלגברי אי-רציונלי הוא שורש של פולינום ממעלה n מעל השלמים, אז לא ניתן לקרב אותו דיופנטית קירוב מסדר העולה על n. מכאן שמספרים לא רציונליים הניתנים לקירוב מכל סדר הם טרנסצנדנטיים. ליוביל בנה מספרים כאלה, הנקראים מספרי ליוביל, ובכך הוכיח בפעם הראשונה שקיימים מספרים טרנסצנדנטיים.
את המשפט הוכיח ז'וזף ליוביל בשנת 1844.

הגדרות

מספר טרנסצנדנטי הוא מספר שאינו אלגברי, כלומר אינו שורש של אף פולינום במקדמים מספרים שלמים (ולכן גם אינו שורש לאף פולינום במקדמים רציונליים).
מספר ליוביל הוא מספר ממשי \ x כזה שלכל n קיימים p ו-q>1 שלמים כך ש- \ 0<  \left |x- \frac{p}{q} \right| < \frac{1}{q^{n}} .
דוגמה למספר שכזה תנתן בהמשך. קל לראות שכל מספר ליוביל הוא אי-רציונלי: נניח בשלילה כי \ \frac{a}{b} מספר ליוביל רציונלי. נבחר n גדול מספיק, כך ש-\ 2^{n-1}>b, ואז לכל \ p/q\ne a/b מתקיים \ \left| \frac{a}{b} - \frac{p}{q}  \right| = \left| \frac{aq-bp}{bq}  \right|\ge \frac{1}{bq} > \frac{1}{2^{n-1}q} \ge \frac{1}{q^n} משום ש-\ q\ge 2, בסתירה להגדרה.

הכללות

ב-1955 שיפר K.F. Roth תוצאות קודמות של Thue, Siegel ו-Dyson, והראה שמספר אלגברי אינו ניתן לקירוב דיופנטי מסדר גבוה מ-2. זהו שיפור משמעותי לחסם שנותן משפט ליוביל (שהוא מעלת הפולינום המינימלי של המספר). בעזרת תוצאה זו ניתן להוכיח את הטרנסצנדנטיות של קבוצה רחבה בהרבה של מספרים שאינם בהכרח מספרי ליוביל.
פרדיננד הרביעי, מלך הרומאים

ביוגרפיה

פרדיננד נולד בווינה ב-8 בספטמבר 1633 לפרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו הראשונה מריה אנה מספרד, בתם של פליפה השלישי, מלך ספרד ומרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד. מגיל צעיר, היה פרדיננד הרביעי שותף בתפקידו של אביו בתור הארכידוכס של אוסטריה. בשנת 1646 הוכתר פרדיננד הרביעי למלך בוהמיה בשותפות עם אביו, ובשנת 1647 הוכתר פרדיננד הרביעי למלך הונגריה וקרואטיה בשותפות עם אביו.
ב -31 במאי 1653 נבחר פרדיננד למלך הרומאים, למרות ניסיונות ממלכת צרפת לשנות את תוצאות הבחירות, וב-18 ביוני 1653 הוכתר בטקס ברגנסבורג.
ב-9 ביולי 1654 מת פרדיננד בווינה בפתאומיות במגפת אבעבועות שחורות, ואחיו לאופולד הראשון נבחר למלך הרומאים, ולאחר מותו של פרדיננד השלישי, נבחר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
פרשנות (פסיכולוגיה)

פרשנות (וכן פירוש ואינטרפטציה) הוא כלי מרכזי להתערבות טיפולית במסגרת טיפול פסיכודינמי, בו תגובת המטפל מאפשרת תובנה חדשה או חוויה חדשה אצל המטופל. לרוב, מעלה המטפל הצעות להסבר המשמעות הסמויה והלא-מודעת בתכנים ובהתנהגויות של המטופל, ובכך מקדם את התהליך הטיפולי.
במהלך הטיפול עולות אפשרויות שונות לפירוש והסבר התכנים שמעלה המטופל, במטרה להעמיק בתכנים אלו, לנתח אותם ולהבין את הגורמים הסמויים שלהם, וזאת כדי להגיע להבנה טובה יותר של התכנים הלא-מודעים המשפיעים על רגשותיו והתנהגותו של המטופל.

פרשנות בתפיסות מסורתיות

הגישה הפסיכואנליטית המסורתית ראתה בפרשנות המילולית ככלי העיקרי של המטפל. הפרשנות מתייחסת אל חלומות המטופל, אל אסוציאציות חופשיות שהוא מעלה במהלך הטיפול, אל ההתנגדויות ואל יחסי ההעברה.
זיגמונד פרויד, אבי הפסיכולוגיה, פיתח את האנליזה, שיטת הטיפול, שמטרתה לחשוף מחשבות לא מודעות וליצור תובנות חדשות שבסופו של דבר ישנו את מבני היסוד הלא מודעים של הנפש. האנליזה שמשמעותה פירוק מרכיבי היסוד של הנפש, מגלה פחדים תקוות ופנטזיות ינקותיות, מביאה ליצירת אינטגרציה חדשה של מרכיבים אלה. הפרשנות של הפסיכואנליטיקאי משחרר אנרגיה ליבידינאלית הכלואה בקונפליקטים הינקותיים ורותמת אותה לבנייה מחדש, בריאה יותר, של הנפש.
תפיסה זו של פרשנות נשענת על האמונה שהפרשנות של האנליטיקאי היא אובייקטיבית ושוברת את מחסומי ההדחקה על ידי מתן שם אובייקטיבי לתהליכים נפשיים.
חוזה העצמאות הצרפתי-סורי

היסטוריה

בשנת 1934 ניסתה צרפת לכפות חוזה עצמאות שהיה מוטה בבירור לטובת צרפת; החוזה הבטיח אמנם עצמאות הדרגתית של סוריה אבל הותיר את הרי סוריה בשליטה צרפתית. ראש הממשלה הסורי באותו הזמן היה הבובה הצרפתית מוחמד עלי אל-עביד, שהסכים לחתום על החוזה. האשם אל-אתאסי, לאומן ומדינאי סורי בולט, עמד בראש האופוזיציה הגדולה לחוזה וקרא לשביתה בת שישים יום כמחאה על החוזה. הקואליציה של אתאסי, הגוש הלאומי, גייסה תמיכה ציבורית רחבה לקריאתו; הפגנות ומחאות רבות נערכו והכלכלה נשארה במצב קיפאון.
הממשלה הצרפתית הסכימה אז לראות בגוש הלאומי כגוף המייצג את העם הסורי, והזמינה את האשם אל-אתאסי לשיחות משא ומתן בפריז. הוא נסע לשם ב-22 במרץ 1936, בראש משלחת מהגוש הלאומי.
החוזה שנחתם לאחר מכן קרא להכרה מיידית בעצמאות הסורית ובסוריה כמדינה ריבונית, ושאמנציפציה מלאה תינתן בהדרגה במשך 25 שנה. החוזה הבטיח איחוד של סוריה והמדינות האוטונומיות עד כה, מדינת העלאווים ומדינת ג'בל א-דרוז, אך לא את לבנון, איתה חתמה צרפת על חוזה דומה בנובמבר. כמו כן, החוזה הבטיח עוד את הפחתת ההתערבות הצרפתית בעניינים הפנימיים בסוריה וגם הקטנת גודלו של הצבא הצרפתי בסוריה. בתמורה התחייבה סוריה לתמוך בצרפת בזמן מלחמה, כולל שימוש בשטח האווירי שלה, וכן להתיר לצרפת להחזיק שני בסיסים על אדמת סוריה. תנאים תרבותיים, כלכליים ופוליטיים נוספים נכללו בחוזה.
אתאסי שב לסוריה ב-27 בספטמבר 1936 כמנצח, ונבחר בנובמבר לנשיא הרפובליקה.
האיום שצמח בדמותו של היטלר, גרם לחשש אצל הצרפתים שהנאצים ישיגו יתרון אם הם יוותרו על הקולוניות שלהם במזרח התיכון. כך, משולבים בטיעון זה גם נטיות אימפריאליסטיות שעוד נותרו בחלק מן הדרגות בממשלה הצרפתי, החליטה צרפת לשקול מחדש את הבטחותיה לסוריה ושלא לאשר את חוזה העצמאות. מהומות החלו בסוריה, אתאסי התפטר, והעצמאות הסורית התעכבה עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ב-1 בינואר 1944.
איוב ח'אן

ביוגרפיה

איוב ח'אן נולד ב-14 במאי 1907 ברהאנה, כפר באזור מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה. מוצאו במקור משבט הטרין (ترین‎), שבט הפתאנים שהשתרע באזור האזארה. 
הוא היה בנו הראשון של אשתו השנייה של מיר דאד, ריסאלדאר מייג'ור בגדוד פרשים של צבא הודו הבריטית. הוא למד בבית ספר בסרי סאלח, שנמצא במרחק של כ-4 ק"מ מכפרו. הוא המשיך ללמוד בקולג' ותוך כדי המשך הלימודים שם, הוא התקבל למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בהמלצת הגנרל אנדרו סקין. הוא לא השלים את לימודי התואר ויצא לבריטניה הגדולה. ח'אן דבר אורדו, אנגלית ופשטו. 
לאחר שלמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ח'אן לחם במלחמת העולם השנייה כקולונל בצבא הודו הבריטית. הוא בחר להשתייך לעם הפקיסטני והצטרף לכוחות המזוינים שלהם עם ייסודה של פקיסטן לאחר חלוקת הודו ב-1947. הוא כיהן כראש מטה הפיקוד המזרחי הפקיסטני במזרח-בנגל והיה למפקד הצבא הילידי הראשון של פקיסטן, לאחר שב-1951 ראש הממשלה דאז ליקאת עלי ח'אן ביצע קידום שנוי במחלוקת לכמה קצינים בכירים. בשנים 1953-1955 שירת בממשלה האזרחית כשר ההגנה ושר הפנים, ותמך בהחלטתו של איסקנדר מירזה להטיל ממשל צבאי נגד ממשלתו של ראש הממשלה פארוז ח'אן נון ב-1958. כעבור שבועיים הוא השתלט על הנשיאות מידיו של מירזה לאחר התמוטטות היחסים האזרחיים-צבאיים בין הצבא בין לנשיא.
לאחר מינויו של הגנרל מוסה חאן לראש צבא ב-1958, מדיניותו נטתה לכיוון עם ארצות הברית, אשר באה לידי ביטוי בהקצאת הגישה האמריקנית למתקנים צבאיים בתוך פקיסטן, בדגש על בסיס חיל האוויר מחוץ לפשאוור, ממנו יצא מטוס הריגול U-2 לברית המועצות. היחסים עם הרפובליקה העממית של סין השכנה התחזקו אך היחסים עם ברית המועצות ועם הודו התדרדרו ב-1962 וב-1965 בהתאמה. נשיאותו ידעה את המלחמה עם הודו ב-1965, שהסתיימה עם התערבות ברית המועצות, אשר סייעה לחתור להסכם בין שתי המדינות. בחזית הפנימית, הובלה מדיניות ההפרטה והתיעוש, שהפכה את כלכלת המדינה לאחת מהמשקים הגדולים ביותר באסיה. במהלך כהונתו נבנו מספר תשתיות, שכללו השלמת תחנות הידרואלקטריות, סכרים ומאגרי מים, והגהת תוכנית חלל תוך צמצום ההרתעה הגרעינית. 
ב-1965 נכנס איוב ח'אן למירוץ לנשיאות כמועמדה של הליגה המוסלמית של פקיסטן מול פאטימה ג'ינה הפופולרית והלא-מפלגתית, ונבחר מחדש לכהונה שנייה. הוא ניצב בפני טענות בדבר הונאות אלקטורליות נרחבות, רציחות פוליטיות מוסמכות בקראצ'י, ופוליטיקה רבה בהסכם השלום הלא פופולרי עם הודו, אשר פקיסטנים רבים ראו בו פשרה מביכה. ב-1967, הוא איבד מתמיכתו כאשר ההפגנות ברחבי המדינה בהנהגת זולפיקר עלי בהוטו תפסו תאוצה והובילו לעליית מחירי המזון ומוצרי הצריכה, ונסק בצורה דרמטית עם ההתקוממות העממית במזרח פקיסטן בשנת 1969. הוא נאלץ להתפטר כדי למנוע עוד מחאות. הוא נלחם למשך זמן קצר במחלה ומת בשנת 1974.
מורשתו נותרה מעורבת. מיוחסים לו תנופה כלכלית מדומה ומה שתומכיו מכנים "עשור ההתפתחות", אך נמתחה עליו ביקורת על תחילתה של החדירה הראשונה של סוכנויות המודיעין לפוליטיקה הלאומית, ריכוז עושר באוליגרכים מושחתים, ומאוחר יותר פירוק אחדותה של האומה שהביאה להיווסדה של בנגלדש.
ליאור ליאני

קורות חיים

ליאני נולד באשדוד. בצעירותו אהב לפתור תשבצים והחל לפתור תשבצי היגיון כשעקב מדי שבוע אחר התשבץ השבועי שחיבר נדיב אבידן בידיעות אחרונות.
חיידק חיבור התשבצים החל במהלך שירותו הצבאי, כשהציע לעורך העיתון "במחנה" לחבר תשבצי היגיון עבור העיתון בהתנדבות (אף על פי שלא שירת במערכת העיתון). הצעתו התקבלה, ותשבץ ההיגיון הראשון שלו התפרסם באוגוסט 1994. גם לאחר שהשתחרר מצה"ל המשיך לחבר את מדור התשבצים של "במחנה". מאז כתב אלפי תשבצים, תשחצים, תשבצי היגיון, חידות טריוויה וחידות נוספות בעיתונים רבים ברחבי הארץ. 
ליאור ליאני הוא מהנדס תוכנה בהשכלתו ועובד כמהנדס בחברה ביטחונית גדולה. בנוסף, סיים השלמה לקראת תואר שני בלשון עברית באוניברסיטה העברית וכן בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
במסגרת חוברת "המשבצת" שהוא מחבר עבור עיתון "מעריב" הוא יזם מדור ייחודי בארץ: כדי לקרב את הקוראים של "מעריב סופהשבוע" לתחום תשבצי ההיגיון ולהנגיש את הז'אנר לציבור רחב יותר, מוצגת בחוברת "המשבצת" של העיתון - מלבד תשבץ היגיון חדש - גם פתרון מלא ומפורט של התשבץ שהתפרסם בגיליון הקודם. בנוסף, ניתנת הזדמנות למחברי תשבצי היגיון חובבים להציג בחוברת את תשבציהם במסגרת המדור "היגיון אורח". 
החל משנת 2008 הוא מפיק את כנס ההגיונריה, כנס שנתי של חובבי תשבצי היגיון המתקיים במסגרת כנס לשון ראשון בראשון לציון. הוא מנחה את הכנס ומציג מדי שנה מצגות ובהן הגדרות היגיון וכן תשבצים ייחודיים הנפתרים בשיתוף קהל הצופים.
בנוסף הוא גם מנחה סדנאות לפתרון תשבצי היגיון ברחבי הארץ.
בשנת 2018 החל ללמד קורס אקדמי (הראשון והיחיד מסוגו בישראל) של פתירת תשחצים, חידות מילים ותשבצי היגיון במכללת אחוה.
הגדרת היגיון יומית שלו מוצגת בתוכנית הרדיו מה הלו"ז בגלי צה"ל (א'-ד' 18:00)
ליאור ליאני מתגורר במושב אביגדור. הוא נשוי ללירון ואב לשלוש בנות.
אריק דפלנדרה

ביוגרפיה

תחילה החל את הקריירה שלו כאשר חתם ב-וונדרה יוניון אבל אחרי שנה אחת בלבד הוא עבר לקבוצה הבכירה ר.פ.צ ליאז'. אחרי ליאז' עבר לשחק בג'רמינל אקרן בשנת 1995. דפלנדרה שיחק את משחק הבכורה שלו בנבחרת בלגיה מול הולנד בטורניר המוקדמות למונדיאל 1998. בשנת 1996, הוא חתם בקבוצת קלאב ברוז'. במשחק הראשון במונדיאל 1998, דפלנדרה החליף את ברטרנד קראסון שפצע את בודווין זנדן כבר אחרי 22 דקות משחק, ועזר לבלגיה לא לספוג בתיקו נטול שערים מול הולנד. מאוחר יותר בקריירה שלו, דפלנדרה עבר לשחק בשורות אולימפיק ליון הצרפתית, עימה זכה בשלוש אליפויות צרפת. הוא חזר לשחק בבלגיה בשנת 2004, כאשר חזר לשחק בשורות סטנדרד ליאז' עד שנת 2007. לאחר מכן עבר לשחק עונה אחת ב פ.צ. בריסל, עונה אחת ב פ.צ. דנדר, עונה אחת בליירסה וסיים את הקריירה בשנת 2012 בקבוצת נעוריו ר.פ.צ ליאז'.
אברהם אוליצור

אברהם אוליצור (אוליצקי) (21 בדצמבר 1891 - 23 ביולי 1948) היה מנהל מחלקת הכספים של קרן היסוד מיום היווסדה ב-1921 ועד מותו.

חייו

אוליצור נולד בסקווירא אוקראינה, התחנך בבית ספר תיכון למסחר בלודז' ועלה לארץ ישראל ב-1908. ב-1914 יסד וניהל את אגודת הרצל של חניכי הגימנסיה בתל אביב ובירושלים. ב-1917 החל לעבוד במשרד הארץ ישראלי ואחר כך בוועד הצירים כמזכירו של ארתור רופין. הוא נמנה עם מייסדי מגן דוד אדום, מועדון החיילים היהודים, מרכז אגודת ציון בירושלים, ועד ההצלה לנגועי הפרעות באוקראינה ופולין, וארגונים נוספים. היה ממקימי שכונת תלפיות בירושלים. הוא מונה לראש המנגנון, ולאחר מכן מנהל הלשכה לתעשייה ועבודות ציבוריות, של ההנהלה הציונית בירושלים. בין השנים 1920-1926 היה מזכיר הכשרת הישוב בלונדון. בלונדון ייסד קלוב אנגלו-ארץ ישראלי. אוליצור שימש חבר הנהלה מטעם קרן היסוד והסוכנות בהנהלות של חברת קהילת ציון, חברת הכשרת מפרץ חיפה, חברות המים "גלבוע", "יזרעאל", לויד ארץ ישראל ומצרים ועוד.
הוא חיבר ספרים ומאמרים על קרן היסוד ובענייני כלכלה של היישוב טרם הקמת המדינה.
נשא לאישה את יעל (אולה) לבית סמיטיצקי. אב לשמעון (מוני), מיקרוביולוג בטכניון, וזיוה (סיון), גרפיקאית וציירת.
הוא נפצע בפיצוץ בית המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948, ונפטר ב-23 ביולי 1948.