google/wiki40b huggingface dataset:
נייקי מאג

נייקי מאג (באנגלית: Nike Mag) הם דגם נעליים במהדורה מוגבלת שנוצרו בשנת 2011 על ידי חברת נייקי. דגם הנעליים זה הוא העתק של אלו שנעל מרטי מק'פליי, גיבור סרט הקולנוע "בחזרה לעתיד 2".

סקירה כללית

"בחזרה לעתיד", הסרט הראשון בטרילוגית הסרטים המפורסמת, היה הצלחה קופתית. בשנת 1989, מעצב חברת נייקי טינקר הטפילד התבקש ליצור נעל עבור הפרק השני של הסדרה, שחלקו מתרחש בשנת 2015. לנעליים היו תכונות מיוחדות, כגון פנלים מאירים ושרוכים הקושרים את עצמם.
כ-15 שנה מאוחר יותר, עצומה מקוונת שדרשה את חזרתן של הנעליים משכה את תשומת הלב של טינקר הטפילד. בעזרתה של מפתחת הנעליים טיפאני בירס, הם התחילו לבנות זוג נעליי נייקי מאג. הם עבדו על הנעליים במשך כ-6 שנים, במהלכן נאלצו להתחיל מחדש את עבודתם שלוש פעמים. אחרי אלפי שעות עבודה, היו סוף סוף ברשותם זוג נעליים שהם העתק מדויק של זוג נעליי הנייקי מאג משנת 1989 אותן נעל מרטי מקפליי. הנעליים כוללות אלקטרולומינסנציה על צידן החיצוני של הסוליות, חומרי גלם של טכנולוגיית חלל, וסוללה פנימית נטענת המחזיקה למשך כ-3,000 שעות. היה זה זוג הנעליים הנטענות מחדש הראשון של חברת נייקי. "שרוכי כוח", מאפיין בולט של הנעל בסרט, אינן קיימות בנעליים אלו. חברת נייקי הצהירה באופן רשמי כי נעליי נייקי מאג לא נועדו לנעילה במהלך ביצוע פעילות כלשהי, וכי יש לנעול אותן למטרות בידור או פנאי.
כמות מוגבלת של 1,500 זוגות היו במכירה פומבית ב-eBay ב-8 בספטמבר 2011, כאשר הרווחים יועדו לתרומה לקרן מחקר של מחלת הפרקינסון על שם מייקל ג'יי פוקס (כוכב סדרת סרטי "בחזרה לעתיד", הלוקה במחלה זו). הנעליים נמכרו במכירות מקוונות בטווח מחירים של בין 2,300 דולר ועד ל-9,959 דולר.‏‏ עשרה זוגות נוספים, ארוזים בקופסאות תצוגה מפוארות, נמכרו באופן בלעדי על ידי נייקי בשידור חי במכירות פומביות ברחבי העולם, כך שבסך הכול נמכרו 1,510 זוגות של נעליים מדגם זה.
סכום של 4.7 מיליון דולר גויס מהמכירות הפומביות באינטרנט. סרגיי ברין, ממייסדי גוגל, יחד עם אשתו אן ווג'יסקי, הצהירו כי על כל דולר שיגויס מהמכירות הפומביות עד לסוף שנת 2011 - הם יתרמו דולר נוסף בעצמם, עד לסכום של 5 מיליון דולר.‏ בכך, ההכנסה הכוללת מהמכירות פומביות באינטרנט הגיעה לסכום כולל של 9.4 מיליון דולר.
גרסה חדשה של הנעליים, הכוללת שרוכים הקושרים את עצמם, נמצאת בפיתוח, וחברת נייקי הביעה אופטימיות בנוגע לסיכויים כי אלו יופצו במהלך שנת 2015 (השנה בה ביקרו גיבורי הסרט "בחזרה לעתיד 2")‏ מה שלא התרחש בסופו של דבר.
אנדרטת כובשי החלל

היסטוריה

במרץ 1958 כמה חודשים לאחר ההשקה של החללית ספוטניק 1, הוכרזה תחרות עיצוב בנושא אובליסק החלל כדי לחגוג את תחילתו של עידן החלל ברחבי ברית המועצות של אותה התקופה. מתוך כ-350 הצעות שונות נבחרה הצעותיהם של הפסל פריידיש קרנדיבסקי ושל האדריכלים "קולצ'ין וברש". הפתיחה החגיגית של אתר ההנצחה התקיימה ב-4 באוקטובר 1964 ביום השנה ה-7 לשיגורה של החללית ספוטניק 1.
האנדרטה תוכננה כדי להתאים בתוכה את מוזיאון החלל הרוסי, עם זאת המוזיאון נפתח רק ב-10 באפריל 1981 ולאחר 3 שנות שיפוצים נפתח שוב הפעם מחדש ב-12 באפריל 2009 (ביום השנה ה-48 לטיסתו של יורי גגארין לחלל).
בשנת 1967 הונצחה האנדרטה במטבע מיוחד לכבוד 50 שנה למהפכת אוקטובר.

מבנה האנדרטה

החלק העיקרי של האנדרטה הוא אובליסק ענק, שבראשו רקטה שממנה יוצאת פלומה של עשן. גובהה של האנדרטה הוא 107 מטר והיא מצופה בציפוי טיטניום. ניתן להבחין בה מכל מקום בסביבה. 
פסלו של קונסטנטין ציולקובסקי ממבשרי האסטרונומיה של רוסיה ממוקם בצמוד אל האובליסק. 
על האובליסק חקוק שיר ברוסית האומר: "והפרס על מאמצינו, הניצחון על הדיכוי והחושך, חישלנו כנפיי אש לאומה ולעידן שלנו!". מתחתיו באותיות קטנות כתוב: "אנדרטה זו נבנתה כדי לחגוג את ההישגים הבולטים של העם הסובייטי בחקר החלל". שני הצדדים של בסיס האנדרטה, בחלקים הקדמי שלהם, מעוטרים בתבליטים המתארים את הגברים והנשים שהשתתפו בתוכנית החלל הרוסית בתקופת ברית המועצות, בעלי מקצועות שונים כגון: מדענים, מהנדסים, וכמו כן גם את הכלבה לייקה שהייתה היצור הראשון בחלל.
שמעון גרינהויז

שמעון (סיומה) גרינהויז הוא  ניצול שואה  שנולד ב-1930  בקראסנה, בלארוס. שמעון הדליק משואה בטקס המרכזי ביד ושם בשנת 2009. שימש כמנהל בית הספר עמל ב' שבפתח תקווה ונכון ל-2019, עדיין משמש כמורה למתמטיקה. בשנת 2017 הוענק לו על ידי שר החינוך נפתלי בנט פרס מפעל חיים, שהוענק לראשונה בטקס השנתי "המורה של המדינה".

מלחמת העולם השנייה

בשלהי 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נכלאה משפחתו של גרינהויז בגטו קראסנה. שמעון ואמו התגנבו מהגטו אל מכרה פולנייה, וזאת סיפקה להם מים ומזון. הם נתפסו, וקצין אס אס עמד להרוג אותם בנשקו. הפולנייה התחננה, בכתה והציעה לגרמני כסף ומזון כדי שיניח להם. לבסוף, הגרמני השתכנע והותיר אותם בחיים.
אחיו ואחותו של שמעון יצרו קשר עם הפרטיזנים שהסתתרו ופעלו באזורי הביצות סביב קראסנה. לראשי הגטו נודע על הקשר עם הפרטיזנים, והם עצרו את האח מנדל ואיימו עליו לבל יברחו הוא ואחותו מן הגטו.
במרס 1943, בחג הפורים, חיסלו הגרמנים את הגטו, רצחו את יושביו ושרפו את גופותיהם. בין הקורבנות היו אחיו מנדל ואחותו הניה. שמעון ואמו, עם עוד כ-20 מתושבי הגטו, הסתתרו במסתור שהוכן מבעוד מועד ושרדו שם במשך חמישה ימים. לאחר מכן הגיעו לפרטיזנים. גרינהויז חטב עצים עבור הפרטיזנים, ובמהלך העבודה נקטעו אצבעות ידו. באין טיפול רפואי, סבל מנמק.

לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה שב גרינהויז עם אמו לקראסנה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, למד משפטים ומתמטיקה באוניברסיטה ובשנת 1960 עלה עם אמו לישראל. הוא הקים משפחה, ונולדו לו ארבעה ילדים. בנו גיל נפטר מסרטן בשנת 2000, בגיל 34.
גרינהויז מקדיש את חייו להוראה והיה מחנך ומנהל בית ספר תיכון עמל ב' בפתח תקווה.
לום (בולגריה)

היסטוריה

תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת מתוארכת לתקופת האבן החדשה עידן הממלכה התראקית, עת נודע היישוב בשם אָרְטַנֶס. היישוב נכבש על ידי האימפריה הרומית המערבית בשלהי המאה ה-1 לפנה"ס  וכונה אָלְמוּס. במאה ה-5 נחרב היישוב בהתקפות הונים והמצודה שוקמה והורחבה בתקופת יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזאנטית. קיים תעוד שמבצר היה בשליטת האימפריה הבולגרית השנייה החל מראשית המאה ה-13 ושימש זירת קרבות מול ממלכת הונגריה. בסוף המאה ה-14 נכבשה המצודה על ידי העות'מאנים, אשר הרחיבו אותה ובכלל זה בנו נמל מסחרי קטן אשר מתועד בשם פָּלַנְקָה ומתואר כמרכז מסחרי וצבאי חשוב. 
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19, החלה הרחבתו של נמל לום וב-1838 הוא הפך לנמל הרביעי בגודלו לאורך נהר הדנובה, תוך שהוא משמש בהמשך נקודת מסחר מרכזית מול האימפריה האוסטרו-הונגרית ובתוכה ליעד המרכזי וינה. רשת של דרכים נבנו מהעיר לכוון ערים מרכזיות נוספות בבולגריה, אוכלוסייתה צמחה והיא הפכה לאחד המרכזים הכלכליים החשובים באזור.
החל מאמצע המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית החלה תנופת בנייה ופיתוח מחד והתקוממות אזרחית כנגד העות'מאנים, מאידך. ב-27 בנובמבר 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, שוחררה העיר והפכה מתוקף חוזה סאן סטפנו לחלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה.

תחבורה

דרך העיר עוברים שני כבישים מהירים פנים בולגריים. כביש II-11 לעיר וידין וכביש E-79 לבירה סופיה. בתחנת הרכבת של העיר קיימות 17 מסילות ברזל המקשרות את העיר לכל רחבי בולגריה. תעבורת הסחורות דרך נמל העיר מהווה כ-40% מכלל תעבורת הסחורות בבולגריה, המתבצעות דרך נהר הדנובה. דרך אזור לום עוברים שני עורקי תחבורה מנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. עורק מספר 4, המחבר את מזרח אירופה לטורקיה ויוון ועורק מספר 7 העובר לאורך הדנובה.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת גידול טבעי מתונה, (939 לידות לעומת 881 פטירות בשנת 2008), אך במגמת הגירה שלילית, בשל המשבר הכלכלי העולמי שפגע גם בכלכלת העיר. 52% מתושבי העיר הן נשים ו-48% הם גברים. 80.35% מתושבי העיר הם בולגרים, 18.47% הם צוענים ו-0.5% הם טורקים. 88.6% מתושבי העיר הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית, 9.97% הם נוצרים קתולים ופרוטסטנטים ו-1.43% הם מוסלמים סונים.
יעל עמית

ביוגרפיה

במהלך שירותה הצבאי שיחקה ושרה בלהקת פיקוד מרכז (1977).
מיד עם תום לימודיה ב"בית צבי" השתלבה בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע.
עמית שיחקה בתיאטראות הרפרטואריים: הבימה, הקאמרי, תיאטרון באר שבע, תיאטרון חיפה ותיאטרון בית ליסין, ולקחה חלק בהצגות רבות: "פילומנה", "מכולת", "המתלבט", "סאלח שבתי", "קופסה שחורה", "מועדון האלמנות העליזות", "הלם קרב", "מהומה רבה על לא דבר", "פטריית הרעל", "תמונות ציד מבוואריה התחתית", "תזמורת על תנאי", "מקהלת אי הסכמה", "על קלות דעת וצביעות", "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה", "פאל ג'ואי", "אוליבר!", "שמריהו - הילד מקופסאת השימורים", "מעלה קרחות", "חתונה מושלמת" ועוד.
בפסטיבל עכו 1985 זכתה עם ההצגה "זהבה ושלושת בעליה" בציון לשבח וב"תיאטרונטו" 1999 שיחקה ב"חבר" - מחזה יחיד פרי עטה. ההצגה המשיכה לרוץ בתיאטרון הבימה משך 3 עונות.
בטלוויזיה החינוכית לקחה חלק בתוכנית "זהו זה!" בפינה "סערה בכוס תה", ובערוץ הראשון נמנתה עם צוות תוכנית הסאטירה "מוצ"ש", לצידם של ספי ריבלין, אלי יצפאן ודב רייזר. בתוכנית זו יצרה עם ריבלין את הזוג הקומי "יעל ויוסף", שם תפקדה כזוגתו השתלטנית וטבעה את הקריאה המיתולוגית: "יוס-הף!".
עמית דיבבה בגרסאות בעברית של עשרות סרטים מבית היוצר של דיסני, פיקסאר, דרימוורקס, והאחים וורנר.
עמית שיחקה בסרטים: "אבא גנוב 1", "תושב"ע בקריית שמונה", "מזל דגים". כמו כן, השתתפה בתפקידי אורח בסדרות "שמש" (כמנהלת בית ספר), "לחיי האהבה" (כעוזרת בית), "איצ'ה", "הבורר", "בטי בן בסט", "דני הוליווד", "סטרייט ולעניין", "החברים של נאור", "קופה ראשית" (כלקוחה בסופר), וגם שיחקה את אשתו של מר אפל בסדרה "עממיות"
בשנת 2011 השתתפה בסדרת הנוער "מה בכריש?", בתפקיד קפטן גבי וב-2013 בסדרת הטלוויזיה "בלתי הפיך".
בשנת 2014 לוהקה לעונה השנייה של "שנות ה-80". ב-2019 החלה לשחק במחזמר "גבעת חלפון אינה עונה" המבוסס על הסרט של הגשש החיוור בתיאטרון הבימה.
לצד עיסוקיה כשחקנית, למדה טיפול באמנויות בסמינר הקיבוצים ובמכללת תל חי. לעמית תואר BA בפסיכולוגיה ותיאטרון מאוניברסיטת חיפה, תואר MA בהנחיית קבוצות בשילוב אמנויות מאוניברסיטת לסלי והסמכה כמאמנת הוליסטית ממכללת רידמן.
היום משלבת עמית טיפול ואימון אישי לצד משחק.
יעל עמית היא בתו של אבינועם סלוצקי, שהיה מאנשי פלגות הלילה המיוחדות, אחותה הצעירה של השדרנית רויטל עמית, ואם לבת ובן - תמר ואבינועם, שניהם עוסקים בדיבוב.
דודה, אח אביה היה רס"ן זאב "זאבל'ה" עמית (סלוצקי) אשר עליו ועל יוסף "יוסל'ה" רגב (גרבר) כתבה נעמי שמר את השיר אנחנו שנינו מאותו הכפר.
לורנס סטרול

אופנה

סטרול החל את פעילותו כיבואן של המותג פייר קרדן ולאחר מכן ראלף לורן לקנדה. בשנת 1989 הקים, יחד עם המשקיע ההונג קונגי סיילס צ'ו, את חברת "Sportswear Holdings" שרכשה את השליטה במותג טומי הילפיגר. השניים הובילו אסטרטגיה של התרחבות המותג לאביזרים, בשמים, מכנסי ג'ינס וזכיונות על המותג באירופה ובאסיה. תחת ניהולם הוכפלו מכירות המותג בכל שנה עד להנפקת החברה בשנת 1992. בשנת 2006 מכרו את החברה בסכום של 1.6 מיליארד דולר.
בתחילת שנות האלפיים השקיעו השותפים בחברת התכשיטים "Asprey & Garrard". בשנת 2003 רכשו 52% מהמותג מייקל קורס תמורת 85 מיליון דולר ובשנת 2011 מכרו את חלקם בכ-1.9 מיליארד דולר.

רכב וספורט מוטורי

סטרול מחזיק באוסף מכוניות גדול, הכולל כמה עשרות דגמי פרארי. בשנת 2013 רכש במכירה פומבית פרארי 275 GTB ספיידר מודל 1967 תמורת 27.5 מיליון דולר, סכום שיא באותו הזמן ששולם עבור פרארי. האוסף כולל גם מספר רכבים מתוצרת מקלארן ופורד GT40. בנוסף, מחזיק סטרול בסוכנות למכירת רכבי פרארי בקוויבק.
בשנת 2000 רכש את מסלול מרוצי המכוניות מון-טרמבלה (Mont-Tremblant) בקוויבק. באוגוסט 2018 רכש את קבוצת פורס אינדיה, המתחרה באליפות הפורמולה 1, לאחר שנקלעה לקשיים כלכליים.

משפחתו

לורנס נולד במונטריאול למשפחה יהודית. אביו, ליאו סטרולוביץ' היה גם הוא יזם בתחום האופנה. סטרול נשוי לקלייר-אן, מעצבת אופנה, ממוצא בלגי. בבעלותה מותג האופנה "Callens", הקרוי על שם משפחתה לפני נישואיה.
לאנס, בנו הבכור, הוא נהג מרוצים המתחרה באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצת ויליאמס. סטרול השקיע רבות בקידום קריירת המרוצים של בנו. על פי הערכות שונות הסכום שהושקע בו מילדותו עד שהגיע לפורמולה 1 עומד על 80 מיליון דולר. בתו, קלואי, היא זמרת פופ.
הילל מנוח

הילל מנוח (Hillel Manoah;‏ 1797–1862) היה בנקאי, נדבן ומהפכן יהודי רומני מבוקרשט.

ביוגרפיה

הילל מנוח, יהודי בן העדה הספרדית של ולאכיה ומנהיגה, היה בנקאי עשיר תושב בוקרשט, ולאכיה. מעמדו הרם (היה קונסול כבוד של האימפריה העות'מאנית) ועושרו הפכו אותו למקובל מאוד בחוגי השלטון ובן-בית אצל השליט. הוא סייע, לצידו של דוויצ'ון באלי, למהפכנים הרומנים של ולאכיה בשנת 1848 במימון, בתעמולה ובקריאה אל יהודי ולאכיה כדי שיתמכו במהפכת 1848. מנוח, באלי והציירים ברבו איסקובסקו וקונסטנטין דניאל רוזנטל היו חלק מהנהגת המהפכה וגם נפגעו בהתאם לאחר כישלונה. בתקופת המהפכה, הילל מנוח היה היהודי הראשון אי פעם שהגיע למעמד של חבר במועצת העיר בוקרשט ואחריו הגיע גם שותפו לעסקים, הבנקאי סולומון חלפון. לאחר כישלון המהפכה יצא לגלות לכמה שנים, אך חזר במהרה.
הילל הקים בנק יחד עם אחיו, הסיטונאי לאון מנוח. כבנקאי סייע מנוח לאוצר המדינה בהלוואות (מדובר במיליונים) שהעניק בשנים 1833, 1835, 1836, 1839 ו-1850.
שני בניו של הילל מנוח ייסדו, בברכת אביהם, את פרס הילל, המוענק על ידי אוניברסיטת בוקרשט, פרס שהתחיל עם מענק של 100,000 לאי והתפתח ל-270,000 לאי זהב בשנת 1893. הוא גם ייסד ענפי תעשייה משגשגים.
להילל מנוח היו שני בנים ושש בנות - הבנים, עמנואל ויצחק, המשיכו את עסקי אביהם עד שיצחק נפטר בגיל 33 ואז נשאר רק עמנואל בעסק.
ניל סדקה

סדקה בצעירותו

נולד בשם ניסים צדקה בברוקלין שבניו יורק. אביו היה יהודי ממוצא ספרדי יליד טורקיה, ואימו הייתה יהודיה ממוצא אשכנזי (הוריה היגרו מרוסיה ופולין) וילידת ארצות הברית. כבר כילד החל להופיע בנגינה על פסנתר, ואף התקבל כחבר קבוע בתוכנית רדיו מצליחה. עם סיום לימודיו בתיכון, התקבל סדקה ללימודי מוזיקה בבית הספר ג'וליארד היוקרתי. בשנת 1958 הלחין סדקה את השיר Stupid Cupid לזמרת קוני פרנסיס. הצלחתו המסחררת של השיר זיכתה את סדקה בחוזה בחברת תקליטי RCA בארצות הברית.

הקריירה כזמר

סדקה זכה להצלחה מסחררת כבר עם תחילת הקריירה בסוף שנות ה-50. בין שיריו המוכרים ביותר אשר הגיעו למקומות הגבוהים במצעדי הפזמונים היו: "You Mean Everything To Me",‏ "Happy Birthday Sweet Sixteen",‏ "Calendar Girl". הלהיט שלו "Oh! Carol" משנת 1959 נכתב בהשראת קרול קינג. במעין תשובה הומוריסטית, הוציאה קינג את השיר "Oh! Neil" בשנת 1963.
הצלחתו הגדולה ביותר כזמר הגיעה כאשר הצליח להכניס שלושה שירים אל המקום הראשון במצעד האמריקאי. שירים אלו: "Breaking Up Is Hard to Do" בשנת 1962, "Laughter in the Rain" ו-"Bad Blood" בשנת 1975 זיכו את סדקה בתהילת עולם ובכוכב על רצפת שדרת הכוכבים של הוליווד.
בנוסף הקליט שתי הקלטות נדירות בעברית, למלים של חיים קינן. (ניל סדקה - למה שוב אינך עמי)

עבודתו כיוצר

סדקה עבד במהלך השנים עם כמה מהאמנים והלהקות החשובים בעולם הבידור, בין השאר כתב סדקה בצוותא עם הווארד גרינפלד את השיר Love Will Keep Us Together לצמד Captain & Tennille אשר הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, וכן עבד עם אמנים כגון אלטון ג'ון ולהקת אבבא. 
סדקה ממשיך להופיע וליצור עד לימים אלו. מקורביו החלו לאחרונה בארגון עצומה להכנסת סדקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
נמל התעופה הבינלאומי חמד

הקמת נמל התעופה

תכנון נמל התעופה החדש החל בשנת 2003 ועבודות ההקמה שלו החלו ב-2005. נמל התעופה נבנה על פי רעיון עיצובי של נווה מדבר. ועדת הפיתוח של הנמל החדש מסרה את חוזה פיתוח הנמל לחברת ההנדסה בכטל (Bechtel) האמריקאית. תכנון הטרמינל והזרועות ממנו נעשה על ידי פירמת התכנון הבינלאומית HOK. עבודות ההקמה נעשו על ידי חברות קבלניות מטורקיה ומיפן.
נמל התעופה היה מיועד להיפתח כבר בשנת 2009, אך שורה של עיכובים גרמו לדחיית הפעלתו עד ל-1 בדצמבר 2013, המועד בו החלו לפעול טיסות מטען מנמל התעופה. לאחר עיכובים נוספים נחנך הנמל ב-30 באפריל 2014. ב-27 במאי 2014 העתיקו אליו את פעילותן חברת קטר איירווייז ויתר חברות התעופה שפעלו מנמל התעופה הישן.

נמל התעופה

נמל התעופה נבנה חמישה קילומטרים ממזרח לנמל התעופה הישן של דוחה. הוא משתרע על פני שטח של 22 קילומטרים רבועים, שמחציתו היא שטח ים שיובש. נמל התעופה תוכנן להתמודד עם קיבולת של 50 מיליון נוסעים בשנה (על פי הערכה אחרת יוכל לקבל עד 93 מיליון נוסעים בשנה). 
בנמל הוקם טרמינל אחד, הממוקם בחלקו הדרומי של שטח הנמל. קיימת בנמל תשתית להקמת טרמינל שני בעתיד. 
טרמינל 1 כולל חמש זרועות: זרועות A ו-B (‏10 שערי עלייה למטוס בכל אחת) מתפצלות מבנין הטרמינל לכיוון מזרח ומערב; זרוע C (‏13 שערים), הארוכה ביותר, מתפצלת ממנו לכיוון צפון, ואילו זרועות D ו-E, שבנייתן הושלמה רק בחלקה (כרגע עם ארבעה שערים בכל אחת), מתפצלות מן הקצה הצפוני של זרוע C. מקצת השערים אינם כוללים גשרי עלייה למטוס. ארבעה מהשערים מסוגלים לשרת את מטוסי הענק איירבוס A380. ממזרח וממערב לזרוע C ניבנו רחבות חניה נוספות למטוסים.
לאחר שתושלם בניית הזרועות בטרמינל 1 יהיו בנמל התעופה 41 שערי עלייה למטוס המצוידים בגשרים ו-22 רחבות חניה נוספות למטוסים, אשר גישת הנוסעים אליהן תיעשה באמצעות אוטובוסים.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (16L/34R ו-16R/34L), במרחק של שני קילומטרים זה מזה, אשר מבנה הטרמינל נתון בתווך ביניהם. אורך המסלול הראשון הוא 4,850 מטרים (מהארוכים בעולם) ואורך השני - 4,250 מטרים.
יוסי אלי

ביוגרפיה

אלי נולד בגאורגיה. בגיל 11 עלה עם משפחתו לישראל. את שירותו הצבאי עשה במשמר הגבול, שם שימש חובש ומפקד צוות בגזרת עוטף ירושלים בזמן האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2007 החל לעבוד בעיתון "כל הזמן" הירושלמי מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2010 מונה לכתב לענייני ירושלים של העיתון "מעריב".
בשנת 2013 מונה לכתב המשטרה של אתר וואלה!ניוז. החל משנת 2016 משמש כתב לענייני ירושלים של חדשות 13 (לשעבר חדשות 10).

מחדל מצעד הגאווה בירושלים

ב-30 ביולי 2015 חשף בשעות הבוקר באתר "וואלה! ניוז" כי ישי שליסל שוחרר מהכלא לאחר שסיים ריצוי מאסר של עשר שנים בגין דקירת משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ב-2005. על אף הגילוי הזה, שליסל לא היה תחת פיקוח משטרתי הולם, ובאותו היום בשעות אחר הצהריים דקר שליסל שוב משתתפים במצעד ורצח את שירה בנקי. הפרסום של אלי ובו ההתראות על מסוכנותו של שליסל הוזכר בחומרי ועדת הבדיקה, שהוקמה לצורך חקירת המחדל המשטרתי שהוביל לאירוע.

פרשת הקברים

באוקטובר 2018 חשף חשד כי חברה קדישא העבירה קברים בהר המנוחות בירושלים, מבלי להודיע למשפחות, כדי למכור את החלקות בעשרות אלפי שקלים. בעקבות הפרסום נפתחה חקירת משטרה ובמרץ 2019 נעצרו המעורבים.

פרשת מחמוד קטוסה

ביוני 2019 חשף אלי שורה של מחדלים וליקויים בתיק החקירה שבו הואשם מחמוד קטוסה באונס ילדה בת שבע במודיעין עלית. בעקבות פרסומיו קיימו ראשי רקליטות ואגף החקירות במשטרה דיונים בנושא, החקירה נפתחה מחדש וקטוסה שוחרר כבור שבוע, לאחר שעלה ספק גדול אם הוא עומד מאחורי המעשה.
הפרשה התפוצצה ב-16 ביוני 2019, אז הודיעו המשטרה והפרקליטות הצבאית כי הגישו כתב אישום חמור נגד מחמוד קטוסה בגין חטיפה ואונס של ילדה בת שבע במודיעין עלית. בעקבות הודעת הרשויות התעוררה סערה ציבורית שזכתה להתייחסות בכירי המדינה ובהם ראש הממשלה בנימין נתניהו והשר לביטחון פנים גלעד ארדן שדרש להעביר את החקירה לשב"כ, כדי לבדוק אם קטוסה ביצע זאת ממניע לאומני. בשעות הערב חשף אלי בחשבון הטוויטר שלו שורת מחדלים בחקירה מהם עלה כי ייתכן והמשטרה "תפרה" תיק לקטוסה. בעקבות הפרסום החקירה נפתחה מחדש וכעבור שבוע הודיע הפרקליט הצבאי הראשי כי כתב האישום נגד קטוסה מבוטל. בעקבות חשיפותיו אלי קיבל איומים על חייו. בראיון ל"הארץ" סיפר: "התקשרו מחסוי ואמרו לי - נגיע אליך. אתה שמאלני עוכר ישראל, אתה אוהד אנסים ופדופילים".

חיים אישיים

לאלי תואר ראשון ושני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
אלי נשוי ואב לארבעה ילדים. מתגורר במבשרת ציון.
רוביק רוזנטל

ביוגרפיה

רוזנטל נולד בתל אביב למשפחה ממוצא גרמני, שעל קורותיה כתב לימים את ספרו "רחוב הפרחים 22". סבו מצד אמו הוא חוקר תולדות האמנות גרשם קורט פרייער. כשהיה בן ארבע וחצי נפטר אביו, באותו חודש שבו נולד אחיו גדעון (שנהרג במלחמת יום כיפור). עד גיל זה ספג בביתו גרמנית בלבד. כשהיה בן 19 עבר לקיבוץ נחשון והתחתן. הוא שירת בנח"ל וכתב בעיתון הקיבוץ. רוזנטל התבלט בכתיבתו העיתונאית ובגיל 23 התמנה לעורך השבועון של הקיבוץ הארצי בעיתון "על המשמר". כשהיה בן 26 מונה לתפקיד מזכיר קיבוץ נחשון. שנתיים לאחר מכן החל ללמוד לשון ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה.
כשהיה בן 43 עזב את הקיבוץ עם משפחתו ועבר לתל אביב. הוא ערך את מדור הדעות בעיתון "חדשות", ולאחר סגירת העיתון עבד במשך כשנתיים ב"הארץ" ואחר כך במשך זמן קצר ב"דבר ראשון" שנסגר אף הוא אחרי זמן קצר. לאחר חצי שנה של אבטלה שב לעבודת העריכה וערך את המגזין "פנים", כתב העת של הסתדרות המורים, וכן ריכז את הקורסים העוסקים בעיתונות באוניברסיטה הפתוחה. אז החל גם לערוך את מדור הדעות של "מעריב", והמשיך בכך ארבע שנים, ולפרסם את טורו העוסק בלשון העברית: "הזירה הלשונית".
הטור הופיע בתחילה אחת לשבועיים במקומון "זמן תל אביב", ולאחר מספר גלגולים החל להופיע במוסף "סופשבוע" כל שבוע. הטור עוסק בשפה העברית תוך כדי נגיעות לחיי היום יום בארץ, לחברה הישראלית ולתרבותה. המדור עוסק בשיבושי לשון, התפתחות השפה העברית, הסברים למקורן של מילים, דקדוק, ניקוד ועוד. הטור בנוי מחלק ראשי בו כותב רוזנטל על הנושא העיקרי ושלוש מסגרות המכילות הערות ותוספות בנוגע לנושא זה. בדרך כלל אחת המסגרות מיועדת לפרסום תגובות הקוראים. השתתפות הקוראים מהווה חלק חשוב בטור, כאשר קוראים שונים מסייעים לרוזנטל להתחקות אחרי מקורן של מילים (בייחוד אם הן שיבושים של שפות זרות) ואף מציעים חידושי לשון מקוריים מפיהם. אוסף של הטורים שהתפרסמו בעיתון יצא לאור בספרים.
הוא היה עורך ראשי בתוכנית "הזירה הלשונית" בטלוויזיה החינוכית והשתתף בה בשנים 2003–2005.
בשנת 2004 העלה לראשונה את המופע "אין עלייך אחותי" יחד עם השחקן והזמר דורי בן זאב. המופע עולה מאז בתדירות גבוהה בבמות שונות כולל בקפה תיאטרון בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2009 העלה את המופע "אַ ייִדישע מאדרה", מחווה לשפות היידיש והלאדינו בשיתוף הזמרת דגנית דדו והשחקן והזמר יוני אילת. המופע הועלה לראשונה בבית אבי חי שיזם את ההפקה, ומשם המשיך לבמות נוספות. עם יוני אילת המשיך למופע נוסף שהחל דרכו בבית אבי חי: "עברית על הדרך".
רוזנטל לימד שנים אחדות בבית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, וכן לימד באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן ועוד.
בנובמבר 2014 עלה האתר "הזירה הלשונית", המכיל את מאמריו ורשימותיו של רוזנטל עד לאותה עת, וממשיך את פעילותו וכתיבתו בתחום. הטור השבועי מתפרסם גם באתר nrg.
עבודת הדוקטורט של רוביק רוזנטל עוסקת במאפיינים הלשוניים וההיררכיים של השפה הצבאית הישראלית. היא נכתבה בהדרכת פרופ' אורה שורצולד במסגרת המחלקה ללשון עברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.
רוזנטל נשוי ואב לחמישה ומתגורר בתל אביב.
מטבע

מטבע, במשמעותו המקורית, הוא גוש מתכת בעל צורת עיגול או צורה דומה, שעליו הטבעה כלשהי (ומכאן נגזר שמו), ואשר מטרתו לשמש אמצעי תשלום, המקל על פעולות הקנייה, המכירה והתשלום עבור סחורות, עבודה או שירותים.
בהשאלה, המושג מטבע משמש גם כינוי כללי לכל הכספים הרשמיים במדינות העולם, הכוללים שטרות כסף ומטבעות המוגדרים כהילך חוקי של כל מדינה. בישראל המטבע החוקי הנוכחי נקרא שקל חדש, והוא כולל את שטרות הנייר והמטבעות.
המילה 'מטבע' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.

היסטוריה

המצאת המטבע בעת העתיקה, מיוחסת לממלכת לידיה שהתקיימה במערב טורקיה של היום, משם התפשט בעולם העתיק והגיע לרחבי תבל. המטבעות הראשונים נטבעו על ידי מלך לידיה אליאטס בסביבות שנת 640 לפנה"ס. טורקיה ציינה מטבע זה במטבע מודרני שטבעה לכבודו.
יש משערים כי שקל הקודש המוזכר בתורה אינו מטבע אלא יחידת משקל של מתכת יקרה (כסף או זהב). חז"ל דרשו בכמה מקומות שהתורה מצווה לפדות מעשר שני במטבע דווקא, על פי הכתוב (דברים יד כה) "וצרת הכסף בידך", ודרשו ש"צרת" פירושו צורה (בבא מציעא מז ב). באגדה מוזכר גם מטבע של אברהם אבינו, אולם יש חוקרים המשערים שאין זה אלא אנכרוניזם והשלכה מתקופת חז"ל על עת קדומה.
הנהגת שטרות כסף כהילך חוקי, החלה בסין בשנת 812. באירופה עד המאה ה-17, שימשו המטבעות אמצעי תשלום בסיסי של המסחר והילך חוקי יחיד, עד ההפקה הראשונה של שטרות הכסף בשוודיה ביולי 1661.

הצורה העגולה

בהיסטוריה ידועות צורות רבות שניתנו למטבעות: עיגולים, מרובעים, משולשים, משושים, מתומנים (בדומה למטבע ה-5₪ של היום) ועוד. ההשערה היא שסוחרים שמו לב שרבים מהמטבעות שנתנו היו חוזרים אליהם אחרי שעברו כמה סוחרים אחרים, תנועה המזכירה מעגל - ולכן השתרשה הצורה העגולה כמעט בכל המטבעות בימינו.

מטבעות עתיקים

שלא כמטבעות בני זמננו, ערכם של המטבעות בעת העתיקה לא נגזר מהתחייבות בנקאית הניתנת כנגדם ("כסף סינתטי"), אלא משוויה האמיתי של המתכת ("כסף טבעי"). לכן, נטבעו המטבעות העתיקים בעיקר ממתכות אצילות, שערכן היה גבוה במידה שאפשרה לטבוע מטבעות קלים לנשיאה. גם כיום נהוג לטבוע את המטבעות מחומרים מתכתיים שונים, בשל עמידותם וחוזקם, אולם לא ממתכות יקרות, כך שערכו הכספי של המטבע המודרני, גבוה על פי רוב מערך המתכת ממנו הוא מיוצר.
עם השנים קיבלו המטבעות צורה אחידה, וכל מדינה הנפיקה מטבעות בערכים קבועים, שנקבעו על פי ערכה ומשקלה של המתכת ממנה ניצקו. מאחר שערך המטבעות העתיקים נבע ממשקלן בזהב, בכסף ובנחושת, נוצר במהלך ההיסטוריה כר נרחב של פעולות זיוף מטבעות. כך למשל ייצרו זייפנים מטבעות שמשקלן היה קטן מהמקובל, או שהכילו הרכב מתכות שונה. צורת זיוף נוספת הייתה שיוף שולי מטבעות קיימים על מנת לעשות שימוש בשבבי המתכת שהוסרו. כדי למנוע רמאויות מסוג זה, החלו יצרני המטבעות לטבוע חריצים בשולי המטבע, כך שכל שיוף ניתן יהיה להבחנה מידית. נוהג הטבעת מטבעות מחורצים בשוליהם השתמר עד ימינו, בעיקר מסיבות של יופי ואסתטיקה.
בזמננו משמשים המטבעות העתיקים בעיקר לאספנות ולתצוגה במוזיאונים, אולם עקב היותם עשויים ממתכת שהיא חומר עמיד, יש למטבעות לעיתים רבות חשיבות היסטורית, מאחר שקל למוצאם בחפירות ארכאולוגיות וללמוד מסוגם, מכמותם ומהימצאותם בסמיכות למטבעות אחרים על גיל השכבה שנתגלתה ועל התרבות שהתקיימה בה.
מטבעות עתיקים נודעים: דרכמה, סטאטר, דינר, סלע ואס.
ויליס לם

ביוגרפיה

לם נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ולמד בבית הספר התיכון שם. את התואר הראשון קיבל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1934 בכימיה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1938 על מחקר תאורטי על פיזור נייטרונים בגביש. המנחה שלו לדוקטורט היה רוברט אופנהיימר. בגלל השיטות החישוביות המוגבלות יותר בזמנו הוא החמיץ את גילוי אפקט מסבאואר, 19 שנה לפני שרודולף מסבאואר גילה אותו.
לם היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת אוקספורד מ-1956 עד 1962. כמו כן לימד בייל, קולומביה, סטנפורד ואוניברסיטת אריזונה. הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב- 1963.
לם זכור כנסיין ותאורטיקאי מוכשר על פי מיטב המסורת הניוטונית. בחלק המאוחר יותר של הקריירה שלו הוא הגדיל את התעניינותו במדידות במכניקת הקוונטים.
הוא מדד את תיקון לם, אחד מתיקוני המבנה הדק, הקרוי על שמו, יחד עם הסטודנט שלו רוברט רתרפורד, על ידי עירור אטומי מימן בעזרת קרינה בתחום המיקרוגל. הם מצאו שבין הרמות ²S1/2 ו ²P1/2 יש פער המתאים לכ-1000 מגה הרץ. הפער מוסבר על ידי האינטראקציה בין האלקטרון לשדות האלקטרומגנטיים של הריק, בשונה מהתחזית של משוואת דיראק ובכך יצרו את התשתית לגילוי תורת שדות קוונטית.

חיים אישיים

לם התחתן עם אשתו הראשונה, אורסולה שפר ב-1939. ב-1996 הוא התחתן עם הפיזיקאית ברוריה קופמן ממנה התגרש מאוחר יותר. ב-2008 הוא התחתן עם אלזי וטסון.
לם נפטר ב-15 במאי 2008 בגיל 94.