google/wiki40b huggingface dataset:
משקפי שמש

משקפי שמש הם משקפיים כהים אשר בולעים קרינה ומווסתים את כניסתו של אור השמש העובר דרכם כדי להגן על העין ולמנוע סינוור. משקפי שמש נחשבים לפריט אופנה פופולרי בתרבות המערבית.

שימושים

משקפי שמש משמשים בראש ובראשונה להגנה מפני אי הנוחות הנגרמת מחשיפת העין לכמות אור רבה מדי. במיוחד, אנשים משתמשים במשקפי שמש במקומות בהם יש חשיפה לכמות גדולה של אור, כמו על שפת הים, באזורים המכוסים בשלג ותחת זרקורים המפיצים אור רב. משקפי השמש גם מגינים על העין מנזקים של קרינה אולטרא סגולה המסוגלת לגרום לקטרקט, סרטן העין וניוון של הרשתית. בנוסף קיים משקפיים בעלי עדשות המשלבות משקפי ראיה עם משקפי שמש.
משקפי שמש משמשים גם כדרך להסתיר את הפנים במטרה למנוע זיהוי והחצנת רגשות. במקרים מסוימים משקפי שמש משמשים גם כדי להסתיר עיניים הנחשבות מכוערות, חולות או כאלו שסבלו ממכה שטרם נרפאה. לעיתים קרובות, עוורים משתמשים במשקפי שמש כדי למנוע מהסביבה את אי הנעימות שבראייה שאין להם עיניים או שעיניהם פגומות. משקפי שמש משמשים גם כמוצר אופנתי וכדרך לשדר ריחוק ועליונות. 
במרוצת השנים נוסדו חברות שהפכו את משקפי השמש לפריט אופנה. חברות אשר ייצרו משקפי שמש במטרה אחת- שמירה על העין ואיכות הראיה שילבו זאת כפריט אופנה. מרבית החברות שמו דגש על עיצוב משקפי השמש וסינון הקרינה כאחד. חברות אלו התאימו את העיצוב לאקלים המדינה הנתונה.

מבנה

משקפי השמש נבדלים במידה רבה מאוד בכמות האור שהם מעבירים באורכי הגל השונים. מומלץ שמשקפי השמש יעבירו בין 10%-30% מהאור הנראה הפוגע בהם ויעבירו מעט מאוד, אם בכלל, אור על-סגול. באופן כללי, ככל שהעדשה כהה יותר כמות האור שהיא מעבירה קטנה יותר. בעלי עיניים בהירות רגישים יותר לפגיעה לקרני על סגול ותת אדום ולכן מומלץ להם להרכיב משקפי שמש כהים יותר.
באופן פרדוקסלי, משקפי שמש אשר אינם בולעים מספיק את הקרינה העל סגולית עלולים להזיק יותר מאשר להועיל. זאת מכיוון שסינון האור הנראה גורם לאישון להתרחב בגלל מיעוט האור, דבר שחושף את העין יותר לנזקים של קרינה על סגולית. אם משקפי השמש לא יסננו היטב את הקרינה העל סגולית, הקרינה עלולה להגיע לעין ולהשפיע יותר מאשר אם האדם לא היה משתמש במשקפי שמש. 
כדי למנוע סינוור ממשטחים מחזירי אור, קיימים גם משקפי שמש המקטבים אור ומסננים אור מוחזר זה, שהוא בדרך כלל אור מקוטב באופן טבעי.
ישנם משקפי שמש המעוותים את הראייה, למשל בגלל צבע העדשות המעבירה כמות שונה של אור בצבעים שונים. 
משקפי שמש יכולים להיות מותאמים ללקויי ראייה בכך שהם משלבים את עדשות תיקון הראייה בעדשות כהות. עם זאת, לא תמיד ניתן להתאים משקפי שמש פנוראמיים ללקויי ראייה. ישנם גם משקפי שמש אשר מתכהים בעת חשיפה לכמויות גדולות של אור, ומשקפי שמש נתיקים אותם ניתן להרכיב על משקפי ראייה רגילים.
אדוארד ברוק

ביוגרפיה

ברוק גדל והתחנך בוושינגטון הבירה. הוא בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון לאחר ששירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שכהן כיושב ראש הקומיסיון הפיננסי של בוסטון, זכה ברוק בבחירות לתפקיד התובע הכללי של מסצ'וסטס ב-1962. ב-1966 הוא ניצח את המושל הדמוקרטי אנדיקוט פיבודי ברב מוחץ כדי בבחירות לייצוג מסצ'וסטס בסנאט.
בסנאט, ברוק זוהה עם האגף הליברלי של המפלגה הרפובליקנית. ב-1967 הגיע ברוק לישראל, יחד עם רעייתו, כאורח ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. הוא נמנה בין מנסחי חוק זכויות האזרח מ-1968, האוסר על אפליה בדיור ציבורי. ברוק הפך למבקר בולט של הנשיא ריצ'רד ניקסון והיה הרפובליקני הראשון בסנאט שקרא להתפטרותו של ניקסון לאור מעורבותו בפרשת ווטרגייט. ברוק נבחר מחדש בבחירות לסנאט שנערכו במסצ'וסטס ב-1972, אך הוא הובס על ידי פול צונגס ב-1978.
לאחר שעזב את גבעת הקפיטול, ברוק עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה וב-2004 עוטר במדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. ב-3 בינואר 2015 נפטר ברוק בקורל גייבלס שבפלורידה.
מבצע שלכת

יעד המבצע ומטרתו

יעד המבצע היה בסיס אימונים של פת"ח בראס דהר אל-בורג' שבלבנון. בבסיס זה, שנמצא מדרום לנחל הזהרני, בין מטעי בננות ופרדסים, שהו חוליות מחבלים וממנו יצאו בדרך הים לפיגועים בשטח ישראל, בהם הפיגוע במלון סבוי ופיגוע כביש החוף. קודם למבצע הגיע מידע מודיעיני על כוונה לערוך בישראל פיגוע נוסף מבסיס זה. מטרת המבצע הייתה חיסול מחבלים ופגיעה בתשתיתם.

מפקדים וכוחות

מבצע זה היה הראשון שנערך נגד מחבלים לאחר מבצע ליטני. מפקד המבצע היה קצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל מתן וילנאי, שפיקד על המבצע מסטי"ל ששייט מול חופי לבנון.
ביצוע המשימה הוטל במקור על שייטת 13, בפיקוד גדי שפי. אך הרמטכ"ל, רפאל איתן, החליט כי הכוח יפוצל לשני כוחות משנה, כוח לוחמי שייטת וכוח צנחנים שהורכב מקצינים ולוחמים מיחידות החטיבה, בהן סיירת צנחנים תחת פיקודו של רב-סרן משה יעלון, הפלחה"ן החטיבתי בפיקודו של סרן יוסי טהר וגדוד הנח"ל המוצנח שעליו פיקד סא"ל יאיר רפאלי. הפלנ"ט בפיקודו של אבנר טלמון ניהל את הורדת הכוחות לסירות. כמפקד הפעולה נקבע קצין חי"ר וצנחנים ראשי, אורי שמחוני. על כוחות הצנחנים פיקד מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם אמנון ליפקין-שחק. מפקד השייטת גדי שפי ראה זאת כפגיעה בשייטת ופרש אך הרמטכ"ל החזיר אותו לשירות. על כוח השייטת פיקד רס"ן אלי מריק, קצין האג"ם של היחידה.

המבצע

למבצע יצאו הכוחות על גבי ספינות שייטת ספינות הטילים. לוחמי שייטת 13 פשטו על החוף הלבנוני באמצעות סירות גומי, החל מהשעה 22:05, אז הצטרפו אליהם כוחות הצנחנים שנחתו אף הם בחוף, בסירות גומי אותן השיטו לוחמי השייטת. הם תקפו חמישה בתים, פוצצו והשמידו אותם. במהלך הקרב באחד הבתים נהרגו שני קציני צנחנים, סרן ניר זהבי וסרן יפתח עין. בתוך הקרב בגזרתו של יאיר רפאלי הושלך מטען גור לבונקר והבניין קרס על הלוחמים. שמונה לוחמים נפצעו מירי המחבלים ומהתפוצצות הבית. אחד ההרוגים נקבר תחת קיר בטון ונדרש זמן רב על מנת לשחרר את גופתו. בשל העובדה כי כוחות תגבורת של המחבלים עמדו להגיע במהרה לאזור הפעולה, קיבל מפקד הכוח, אל"ם ליפקין-שחק פקודה לסגת מבלי לחלץ את גופות הלוחמים. על אף זאת התעקש ליפקין-שחק על השלמת מאמצי החילוץ. עמדתו נתקבלה והכוח הצליח לפנות את ההריסות ולחלץ את הגופות. עד כמעט סוף החילוץ לא אישר הרמטכ"ל לכוח החילוץ לבוא לעזרה מחשש שיזדקק לו מול תגבורות מחבלים. בשלב מסוים נקרא כוח החילוץ לעזרה, חבר לכוח והצטרף לפעולת הוצאת הכוח מהשטח. בסיום הפעולה חולצו הנפגעים באמצעות מסוק סער. כוח שייטת 13 תקף שלושה בתים על החוף. באחד מהם נתגלו נשים וילדים, ולכן הוא לא פוצץ.
מפקד הרפואה במבצע היה רופא קצח"ר ד"ר אפרים סנה. במהלך נוהל הקרב דרש סנה לגייס 8 צוותי כירורגים מהמערך האזרחי ולמקמם על אניות חיל הים. לאחר ויכוח סוער עם הרמטכ"ל אושרה תוכניתו. לאחר חילוץ הכוחות אל האניות כל הצוותים הנ"ל עבדו והצילו חיים.

תוצאות הפעולה

במבצע הרגו כוחות צה"ל כעשרים מחבלים ופצעו כמה נוספים. הושמדו ארבעה מבנים ושלוש סירות גומי מוכנות לפעולה. בית שני שהתברר כמאוכלס במשפחה לא הותקף. אמצעי לחימה וסירות נלקחו. שני קציני צה"ל נהרגו ו-8 חיילים נפצעו.
ליד אבן מנחם נמצא חניון הסרנים (חניון נו"י) על שם הסרנים ניר זהבי ויפתח עין שנפלו במבצע.
סויוז TM-30

רקע

סויוז TM-30 הייתה הראשונה בסדרת משימות שתוכננו על ידי מיר-קורפ לחידוש תחנת החלל מיר המתיישנת לשימושים מסחריים. למרות שהמשימה תוכננה להימשך כחודשיים, אמר מפקד המשימה זליוטין לפני השיגור כי אם יושג מימון המשימה עשויה להימשך עד אוגוסט (חודשיים נוספים), אז יבוא צוות מחליף. האפשרות הנוספת, שהתבצעה בסופו של דבר, הייתה נטישתה של התחנה שוב, כפי ששננטשה לפני כן על ידי משימת סויוז TM-29 באוגוסט 1999.

מהלך המשימה

סויוז TM-30 שוגרה ב-4 באפריל 2000, 05:01:29 UTC, מ-LC-1 מקוסמודרום בייקונור, קזחסטן. העגינה במיר הושלמה ב-6 באפריל, 06:31:24 UTC. למרות שחללית הסויוז יכלה לעגון בתחנת החלל בצורה אוטומטית, שלבי העגינה האחרונים בוצעו בצורה ידנית. המעבר לשליטה הידנית בוצעה לאחר שהצוות הבחין בסטייה קלה של החללית ממסוף העגינה. ב-7 באפריל, בשעה 9:32 UTC לערך, פתחו הקוסמונאוטים את פתח החללית, ייצבו את אטמוספירת התחנה והחלו בפעילויות התחזוקה השגרתיות.
ב-25 באפריל שוגרה חללית פרוגרס לא מאוישת, פרוגרס M1-2, מבייקונור כשבתוכה אספקה לצוות התחנה. החללית עגנה במיר ב-27 באפריל. יום קודם לכן, ב-26 באפריל, נותקה החללית פרוגרס M1-1, שהגיעה לתחנה בפברואר ושימשה את סוכנות החלל הרוסית להגבהת מסלול התחנה, ממיר, הוצאה ממסלולה והתפרקה מעל האוקיינוס השקט מזרחית לניו זילנד.
הליכת החלל היחידה במשימה בוצעה ב-12 במאי. מטרת הליכת החלל הייתה לתקו מספר רכיבים פגועים של מיר ולצלם תמונות פנורמיות של התחנה במטרה לאתר פגיעות ובמטרה לנתח את השפעת החלל על גוף התחנה. הקוסמונאוטים בחנו לוח סולארי פגום של היחידה "קוונט-1", וגילו שכבל שרוף שחיבר את הלוח אל מערכת ההיגוי שלו, מנע את כיוון הלוח כראוי. בסופו של דבר הוחלט כי הלוח הסולארי אינו ניתן לתיקון.
ב-15 ביוני 2000, בשעה 21:24 UTC לערך, ניתקה סויוז TM-30 ממיר. בעירת היציאה ממסלו בוצעה ב-23:52 UTC והנחיתה הושלמה ב-16 ביוני בשעה 00:44 UTC, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לארקליק, קזחסטן.
לפיד (חברה)

היסטוריה

חברת "לפיד" הוקמה על פסח פרידמן, ששימש קודם לכן כמנהל העבודה בבית החרושת ללבנים של יחיאל מיכל שטיינברג במוצא. בשנת 1950 בקירוב נרכש המפעל על ידי דר' קורט מוסברג (1983-1903), תעשיין ממוצא גרמני, שהיה גם הבעלים של חברת ציוד המתכת והמעליות "נחושתן". בשנת 1949 נרכשו למפעל, שהוקם ביפו, ציוד חדיש מארצות הברית. עיקר התוצרת של המפעל בראשיתו הייתה קרמיקה סניטארית כגון אסלות, כיורים וכדומה. כבר בשנת 1952 הציג המפעל את תוצרתו בתערוכה של חברות הקרמיקה הישראליות. בשנת 1953 נחנך במפעל אגף חדש ובו תנור באורך של כ-150 מ', שהגיע לטמפרטורה של 1300 מעלות צלזיוס.
בשנים 1958-1957 נרכשה הבעלות על "לפיד" על ידי חברת "כור", בעלת השליטה ב"סולל בונה" ו"חרסה". הדבר יצר מונופול בתחום הייצור הקרמי בארץ. בהדרגה אוחדו קווי היצור של "לפיד" עם אלו של "חרסה". במקביל החלה "כור" גם בייבוא של כלי סניטציה, במטרה לענות על הביקוש לתוצרת חוץ שיובאה על ידי מתחרים שונים. בתחילת שנות השבעים נעשה ניסיון להעביר את המפעל מיפו לראשון לציון.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 היה "לפיד" שרוי במצב כלכלי קשה, שהוביל למחשבות על סגירתו. באוקטובר 1988 הודיע "כור", שהייתה שרויה במשבר כלכלי קשה, על סגירת המפעל במסגרת תוכנית הבראה. המכשור וקווי הייצור שבו הועתקו אל מפעלי הקרמיקה האחרים של "כור". למרות זאת, המשיכה "כור" לעשות שימוש במותג "לפיד-נעמן" עוד זמן מה.

קדרות לפיד


בשנת 1952 הצטרפה למפעל כמעצבת אלסבת כהן, אמנית קרמיקה שהוכשרה אצל הדוויג גרוסמן ופיתחה את המחלקה ה"אמנותית" במפעל, שבראשה עמדה דר' ברטה רוזנטל, שניהלה מפעל קרמי בצ'כוסלובקיה קודם לעלייתה לישראל. מחלקה זו מנתה בשנת 1959 20 עובדים. כלי הבית הראשונים שייצרה היו יצוקים החומר ליציקת אסלות, אולם בהדרגה השתכללו שיטות העיצוב והעבודה של החברה.
הכלים שעיצבו במפעל היו עשויים אבנית ועוצבו סגנון מודרניסטי, על פי רוב. רבים מהם התאפיינו בצורות גאומטריות מעוגלות ובעיטור מופשט. עיצובים אלו, כגון סדרת "ערבה", הושפעו מדגמים שיוצרו באירופה באותה עת. לצד כלי הקרמיקה הרגילים, עיצב בית החרושת גם מערכות בעיצוב מורכב יותר שיוצרו בהיקף קטן יותר. בנוסף, ייצר בית החרושת אריחי קיר עבור אמנים ומעצבים כגון ציונה שמשי, מוד פרידלנד ואחרים, שיצרו תבליטי קיר ועיטורי קיר קרמיים במקומות שונים.
בשנת 1955 זכה המפעל ב"פרס חיפה לתעשיית קרמיקה" במסגרת תערוכה במוזיאון חיפה לאמנות. בפברואר 1969 הוצגו עבודות מתוצרת המפעל בתערוכה במוזיאון הקרמיקה של מוזיאון הארץ.
טלטול על ידי דבר אחר

בהלכות שבת, טלטול על ידי דבר אחר הוא טלטול דבר האסור בטלטול על ידי דבר אחר המותר בטלטול. טלטול זה קל יותר מאשר טלטול דבר האסור באופן נפרד, ולהלכות אלו הוקדשו מספר סימנים בשולחן ערוך (ש"ט - שי"א).

לצורך דבר המותר

מותר לטלטל דבר האסור לצורך דבר המותר, אם לא ניתן להשליך את החפץ ולהרים את הדבר המותר בלבד.
קיימת התייחסות מפורטת בהלכה לשאלה הנפוצה אודות אדם שתינוקו נטל בידו חפץ האסור בטלטול, ובוכה כדי שהוריו ירימו אותו על ידיהם. הבעיה היא שטלטול התינוק כמוהו כטלטול האבן שהתינוק אוחז בידו, וקיימת בעיה הלכתית לאחוז את התינוק הבוכה על היד. בהלכה הותרה פעולה זו מכיוון שקיים חשש שהתינוק שיבכה זמן ממושך יגיע לידי חולי, ולא קיימת אפשרות להשליך את האבן מיד התינוק שרק יבכה עוד ועוד. אבל אם התינוק אינו מתגעגע להוריו שירימו אותו אסור להרימו אין טלטול כזה נחשב טלטול לצורך דבר המותר, מכיוון שאין כאן צורך לתינוק להרימו במקרה שאינו בוכה.

לצורך דבר האסור

אסור לטלטל דבר האסור והמותר יחד לצורך דבר האסור, אם לצורך לשמור אותו מהפסד או קלקול ואם כדי להשתמש בו תשמיש המותר (ישיבה או שכיבה עליו).
בריליום

תכונות

למתכת הבריליום, בצבע כסף-פלדה, מאפיינים רצויים רבים. כאחת המתכות הקלות ביותר, יש לה נקודת רתיחה גבוהה ביותר. מודול האלסטיות שלה גדול בכשליש מזה של פלדה, והופך אותה למתכת גמישה יחסית. היא עמידה בפני חומצה חנקתית, בעלת מוליכות חשמלית מעולה, ואיננה מגנטית. בטמפרטורות רגילות הבריליום אינו מתחמצן באוויר.

שימושים

הבריליום משמש כגורם מסגסג ביצור נחושת בריליום (אחוז הבריליום עד 2.5%), לה שימוש נרחב בייצור קפיצים, מחברים חשמליים, אלקטרודות לריתוך וכלים ומגעים חשמליים מונעי ניצוצות. הוא מיושם כחומר מבני בבניית מטוסים מהירים מאוד, טילים, חלליות ולוויינים. שימושים אחרים כוללים מסגרות שמשות, דיסקים בולמים, קרניים תומכות ושאר מרכיבים במעבורות חלל. גם מראות טלסקופי חלל עשויות בריליום.
נעשה בו שימוש גם עבור מעגלים מוכללים מיקרו-מיניאטוריים, משום שהוא שקוף יחסית לקרני רנטגן. נעשה שימוש בבריליום בכורים אטומיים, כרפלקטור (מחזיר אור) או מתווך. הוא נלקח לבניית גירוסקופים, חלקי מחשב, וכלים אחרים בהם נחוצים קלות, קשיחות ויציבות ממדית. לתחמוצתו, כאמור, יש נקודת רתיחה גבוהה מאוד, והיא משמשת לבניית חלקי קרמיקה ועבודות אטומיות שונות. הבריליום משמש גם לייצור מטבעות .

היסטוריה

זוהה לראשונה בצורת תחמוצת על -ידי לואי-ניקולה ווקלן בשנת 1798. צורתו המתכתית בודדה לראשונה על ידי פרדריך ווהלר (Friedrich Wöhler) ובוסי (A. A. Bussy) בשנת 1828.

צורה בטבע

הבריליום מצוי ב-100 סוגי מינרלים שונים (מתוך כ-4,000 מוכרים). אקוומרין וברקת הן צורות יקרות ורבות ערך של בריליום.
בריל (Al₂Be₃Si₆O₁₈), ברטרנדיט (Be₄Si₂O₇(OH)₂), כריזובריל ופנאקיט הן הצורות המסחריות החשובות ביותר של היסוד. הצורה המתכתית של הבריליום לא הייתה מוכנה לשיווק תעשייתי עד 1927. היום רוב הבריליום מופק בתגובה בין בריליום דו-פלואורי (BeF₂) לבין מגנזיום כך:

אמצעי זהירות

בריליום ומלחיו הם חומרים מסרטנים. מחלת ריאות בשם "בריליוזיס" מתפתחת בחשיפה לבריליום. פגיעה בריאות בעקבות חשיפה לבריליום דווחה לראשונה באירופה בשנת 1933 ובארצות הברית בשנת 1943. תסמיני בריליוזיס מזכירים את תסמיני המחלה סרקואידוזיס.
למרות שהופסק השימוש בבריליום במנורות פלואורסצנטיות, חשיפה לבריליום עדיין קיימת בתעשייה (סגסוגות בריליום, מכשירים אלקטרוניים ועוד).

השפעות בריאותיות

חשיפה ממושכת לבריליום באוויר עלולה לגרום לנזק.
ישנם אנשים (1-15%) הרגישים לבריליום והם עלולים לפתח דלקות במערכת הנשימה בעקבות חשיפה אליו בריכוזים נמוכים. מצב זה נקרא "מחלת בריליום כרונית" (או CBD) והיא יכולה להופיע שנים לאחר חשיפה ליסוד. מחלה זו גורמת לעייפות, חולשה וקשיי נשימה. בסופו של דבר החולה מאבד משקל (כחלק מאנורקסיה) ועלול לפתח מחלות לב. 
אכילת בריליום לא גורמת לתסמיני המחלה אצל בני אדם מכיוון שמעט מאוד בריליום נספג מהקיבה ומהמעי לדם. כלבים שבריליום שולב בתזונתם פיתחו אולקוס.
חשיפה ארוכת טווח לבריליום מגבירה את הסיכויים לחלות בסרטן הריאות.
איאן גלן

ביוגרפיה

גלן נולד בעיר אדינבורו שבסקוטלנד. חונך בבית הספר העצמאי לבנים אקדמיית אדינבורו (Edinburgh Academy), ואחר כך למד באוניברסיטת אברדין. את הכשרתו כשחקן קיבל באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), שם זכה במדליית זהב על שם באנקרופט (Bancroft Gold Medal).
ב-1990 זכה בפרס "דב הכסף" כשחקן הטוב ביותר, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, על תפקידו בסרט "צעקות שקטות".
ב-2009 לוהק לסדרת הפנטזיה של רשת HBO "משחקי הכס" בתפקיד סר ג'ורה מורמונט, וגילם את הדמות בשמונה עונות הסדרה.
ב-2010 השתתף כשחקן אורח בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו". הוא גילם את האב אוקטביאן, המפקד על מסדר של כמרים במשימה נגד "המלאכים הבוכים". שני הפרקים של הסיפור, "עת המלאכים" ו"בשר ואבן" היו חלק מהעונה החמישית של הסדרה המחודשת.
ב-2011 שיחק בעונה השנייה של הסדרה התקופתית "אחוזת דאונטון" בתפקיד סר ריצ'רד קרלייל, המו"ל של צהובון, המחזר אחרי ליידי מרי, הבת הבכורה של משפחת קרולי.
משנת 2012 הוא מגלם את דמותו של פול, בסדרה "Prisoners' Wives" של ה-BBC, בעלה של פרנצ'סקה, שחייהם הנוחים מתנפצים לרסיסים אחרי שהוא נכלא על סחר בסמים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ'.
שיחק גם בסרט בת דודתי רייצ'ל (2017) ובסרט ממלכת גן עדן בכיכובם של אווה גרין ואורלנדו בלום.
ב-2019 לוהק לגלם את באטמן בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה טיטאנים.

חיים אישיים

גלן הוא אחיו הצעיר של האמיש גלן שהוא במאי התיאטרון והמנהל האמנותי של תיאטרון בלגרייד בקובנטרי.
בין השנים 1993 ו-2004 היה גלן נשוי לשחקנית סוזאנה הרקר ולזוג בן אחד. בת זוגו הנוכחית היא שרלוט אמרסון ובתם מרי נולדה ב-2007.
מרים ריינר

מרים ריינר היא פרופסור חבר וראש המעבדה למציאות מדומה ומדדים מוחיים, בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון ובעלת בתואר ראשון שני ושלישי של הטכניון.

פעילות מקצועית

ריינר חוקרת תהליכי מוח במגמה לעצב טכנולוגיות חדשניות המשפרות את יכולות התודעה האנושית. מטרות מחקריה לזהות את התנאים שבהם המוח מעבד אינפורמציה באופן הטוב ביותר, וליישם את הממצאים בפיתוח טכנולוגיות חדשניות שמתאימות לדרך שבה פועל המוח ושמקדמות את היכולת האנושית.
לקידום מחקריה קבלה מרים ריינר יותר מ-1.7 מיליון יורו מהאיחוד האירופי. המחקר נתמך גם על ידי קרנות של מיקרוסופט, משרד הביטחון הישראלי ולוג׳יטק.
מרים ריינר התמקדה בעיקר בייזום התחום החדש של טכנולוגיות ׳נוכחות מרחוק׳ באיחוד האירופי והייתה חברה בוועדות רבות שעסקו בזיהוי טכנולוגיות חדשניות. כמו כן השתתפה בוועדות של NSF - The National Science Foundation  (ארגון המדע הלאומי) וחקרה טכנולוגיות חדשניות של תלת מימד במרכז לחדשנות מדיה NTU בסינגפור, ואינטראקציה של רובוט-אנוש ב-University College London.
מרים ריינר משמשת כפרופסור חבר אורח במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד ו-UCL באנגליה ובאוניברסיטת Chapel Hill בקרולינה הצפונית.

המעבדה למציאות מדומה ומדדים מוחיים

מטרת המחקר במעבדה היא לקדם את תהליכי הלמידה הקוגניטיבית. המעבדה מציגה טכנולוגיות חדשות של למידה וחינוך, המבוססות על מחקר נוירו-קוגניטיבי ואלקטרו-פיזיולוגי, ומשתמשת בפיתוחי מציאות מדומה חדשניים משלה.

חקר מציאות מדומה

מרים ריינר מתארת: "אנחנו מעמידים אנשים בתוך מציאות מדומה ומבקשים מהם לפתור בעיות ולבצע משימות מסוגים שונים. באותו הזמן אנחנו מחברים אותם למכשיר אא"ג כדי לאסוף מידע על פעילות המוח. אנחנו נעזרים בנתונים על המידה שבה הם למדו, על חיוויי התפיסה במציאות המדומה ועל השפעולים במוח כדי ליצור מודל של למידה מיטבית. באמצעות תזמור הגירויים החושיים במציאות המדומה או הרבודה אנחנו יכולים להפוך את העולם הסינתטי לזרז יעיל במיוחד לשפעול אזורים במוח הקשורים ללמידה ולשיפור התפיסה הקוגניטיבית. אנחנו יודעים היום כיצד לייצר אינטראקציות ראשוניות חווייתיות שמובילות לשיפורים בתפקוד הקוגניטיבי, כגון קיצור זמן העיבוד במוח ושיפורים בדיוק ובגיבוש הזיכרון. במעבדה למציאות מדומה ולנוירו-קוגניציה בטכניון בדקנו צירופים שונים של זמינויות חושיות היוצרים אקולוגיה חדשה ש"מדברת" אל מנגנוני המוח. התוצאות שקיבלנו הראו מנגנונים מבוססי אא"ג למדידת עומס מנטלי בזמן למידה, תנאים לשפעול מנגנונים הקשורים לסיבוב מנטלי ולשיקול מרחבי, מערכת נוירוני-מראה ללמידה באמצעות חיקוי, ואינטראקציות אדם-אדם משופרות הנסמכות על סביבות מציאות מדומה ורבודה."
טריבונה

טריבונה

הטריבונה היא גרם מדרגות, אשר מטרתן איננה ירידה או עלייה בהן בצורה נוחה, אלא לאפשר ישיבה עליהן או עמידה עליהם במקום מסוים בו יש מחסור במקומות לבני אדם. הרעיון מאחורי בניית הטריבונה היא בנייה לגובה, כך שכאשר אוזל מקום ההתרכזות של קבוצת האנשים ניתן יהיה לאכלסם מעל הקרקע - באוויר.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בניית הטריבונה נראתה כבר בתקופת יוון העתיקה, בה נבנו טריבונות קבועות שאינן זמניות העשויות אבן. על הטריבונות באמפיתיאטרון ישבו הצופים, כשבמרכז על הקרקע מתרחשת ההצגה. הצופים יכלו ליהנות בצורה כזו שהטריבונות סיפקו די מקומות ישיבה, וכן גם צורת בנייתן, שהייתה מדורגת, גרמה לכן שזווית הראייה של הצופה הייתה רחבה.
בימנו, טריבונות מצויות בדרך כלל במקומות התכנסות האמורים לאכלס בני אדם רבים, כמו בתיאטרון מצויות הטריבונות בצורת חצי עיגול או מעגל שלם, כך שבמרכזן מתחולל הדבר שלשם כך התכנסו האנשים, וזאת כדי לאפשר זווית ראייה טובה.

פרנצ'עס

הפרנצ'עס הן סוג של טריבונות (צרות בדרך כלל) הנבנות לצורך זמני. פרנצ'עס היא מילה ביידיש שמשמעותה טריבונות. פרנצ'עס משמשים בדרך כלל בעת התכנסות חסידים לחתונה גדולה, למצווה טאנץ, או לאירוע גדול בו מופיע האדמו"ר. באירועים מסוג זה, נוהרים חסידים רבים ולעיתים מספרם נמדד בכעשרות אלפים, ולכן גם בהן יש צורך לבנות פרנצ'עס לצורך פתרון בעיית מקומות הצפייה. על הפרנצ'עס נהוג, בחלק מהאירועים בחצר החסידית, לרקוד ולשיר, וזאת בדרך כלל בקידושים ובטישים מרכזיים. כאשר נערך בערב שבת או יום טוב טיש מרכזי בהשתתפות האדמו"ר, נבנות הפרנצ'עס לאחר התפילה. הישיבה מפונה מאדם ומרהיטים, ובמלאכת בניית הפרנצ'עס עוסקים גויים.

בטיחות

מפאת אופיים, יש הטוענים שהטריבונות לוקות באי בטיחות מובהקת. מספר אירועי בטיחות ותאונות התרחשו על גבי טריבונות, בעבר, התרחשו מקרים שמרוב הצטופפות חסידים על הפרנצ'עס, נגרמו מקרי נפילה, וגרמו לנופלים נזקים כבדים. האסון המפורסם והחמור ביותר בו היו מעורבים טריבונות הוא אסון הילסבורו - אירוע אשר התרחש ב-15 באפריל 1989, באצטדיון הילסבורו שבשפילד, אנגליה, שבמהלכו נמחצו למוות 96 אוהדי כדורגל. באירוע זה סומנו הטריבונות כאחד מגורמי האסון.
גריזרס

גריזרס (באנגלית: Greasers), כינוי לחבורות או כנופיות של צעירים שהחלו להתפתח בשנות ה-50 בארצות הברית. הסגנון של תת-תרבות זו הפך לפופולרי בקרב אנשים רבים כביטוי למרד נעורים.

היסטוריה

בשנות ה-50, ה-60 וה-70, צעירים אלה היו ידועים בתור "בריונים" וכיום הם מכונים לעיתים קרובות "רוקבילי". רבים ראו בהם כבני אדם עילגים ואלימים עם רצון מאצ'ואיסטי לזעזע, שסיגלו לעצמם מנטליות של אנשי כנופיה עם קודים של כבוד גברי. השם "גריזרס" נבע מהתספורת המשומנת שלהם, שהייתה כרוכה בסירוק השיער לאחור בשמנים שונים שנדמו לגריז (לגריזרס מגזעים שונים היו תסרוקות שונות, להרבה מקסיקנים ואפרו-אמריקאים למשל, היה שיער מתולתל). המונח שב והופיע בעשורים מאוחרים יותר, כחלק מהתחייה של התרבות הפופולרית של שנות ה-50. אחד מביטוייה הראשונים הייתה פרסומת טלוויזיונית למשקה 7 Up מ-1971.
למרות שתת-תרבות זו הייתה רווחת בעיקר בקרב בני הנוער בצפון אמריקה, היו תופעות דומות בבריטניה, אוסטרליה, איטליה, יפן ושוודיה. הגריזרס הבריטים נקראו "Ton-up boy" בשנות ה-50, ו"רוקרים" בשנות ה-60, והם עצמם, גלוחי ראש ואחרים, מכנים את הגריזרס בפשטות בשם "גריז".
הגריזרס בצפון אמריקה היו ידועים בשנות ה-50 באהבתם למכוניות "הוט רוד" (מכוניות אמריקאיות שקל היה לשנותן ואפשר היה לקנותן במחיר נמוך), לאופנועים ולמוזיקת רוק אנד רול ורוקבילי. הם לבשו לרוב חולצות טי שרט צבעוניות (לעיתים קרובות עם השרוולים מופשלים), חולצות איטלקיות סרוגות, חולצות בייסבול וחולצות באולינג, מעילי עור וג'ינס ליוויס שחורים או כחולים עם שרשראות מגולגלות בכל מקום. נעליהם היו מגפי-אופנוע שחורים או נעלי שפיץ וכמן כן הרבו לענוד בנדנות, כובעים שטוחים וארנקי-שרשרת. תסרוקתם הייתה מסורקת לאחור במקום בעזרת משחה, שעווה או קרמים לשיער כגון שמן שיער.
ה"גריזרס" מצטיירים לעיתים קרובות כבני מעמד פועלים עירוני אתני, אמריקאים-איטלקים או היספנים. למעשה, המונח "גריזרס" או "גריז" שימש גם להשמצות על רקע אתני כלפי אמריקאים-איטלקים או אמריקאים ממוצא היספני, בשל סטריאוטיפים שונים.

במדיה

ייצוגם של הגריזרס במדיה לא תמיד תאם את הסטריאוטיפ או את ההשתייכות האתנית שייחסו להם, והם הוצגו לפעמים באור אוהד. כך למשל סרטי קולנוע כמו "הפרא" (1953) ו"מרד הנעורים" (1955) הציגו גרסה של גריזרס אמריקאים לבנים (מרלון ברנדו וג'יימס דין) שהוו מודל למתבגרים ה"בועטים", המורדים בהורים ובממסד כאות למצוקה פנימית. ייצוגים אחרים שהתייחסו לגריזרס כללו סרטים כגון "אמריקן גרפיטי" (1973), "שבילי הזעם" (1973), "אני והחבר'ה" (1986), הספר והסרט "נערי הכרך", המחזמר "גריז" (1971) והסרט באותו שם (1978), דמותו של "פונזי" בסדרת הטלוויזיה "ימים מאושרים" (1974-1984) ועוד.
ערוץ הירו

היסטוריה

ערוץ הירו החל את שידוריו ב-1 ביולי 2018 ללקוחות סלקום tv ופרטנר tv. תחילה הערוץ נועד להיות משודר רק במהלך החופש הגדול, עד ה-31 באוגוסט 2018, אך לבסוף הוחלט להשאירו. הילי חורב-קסוטו, מנהלת ערוץ הילדים, הודיעה "אנו גאים להביא את ערוץ 'הירו' לצופינו בסלקום ובפרטנר ובטוחים כי יספק שעות רבות של הנאה במהלך חופשת הקיץ".
ב-2 בספטמבר 2018 הערוץ התחיל לשדר ב-HOT תחת השם "ערוץ ספיד", בו שודרו אותם תכנים כמו ערוץ הירו, ובנוסף שודרו תוכניות בלעדיות לערוץ, ביניהן "אילת" ו-"Oboy". ב-31 בדצמבר 2018 ערוץ ספיד סיים את שידוריו.
בולוס פמפיגואיד

טיפול

בדומה לפמפיגוס המחלה  מטופלת בתכשירים העובדים על דיכוי מערכת החיסון וסטרואידים אך במינון נמוך יותר.
לעיתים משלבים עם הטיפול המדכא את מערכת החיסון גם טיפול אנטי דלקתי כדי לייעל את הטיפול (יצירת סינרגיה).
ז'אן-פרנסואה לה גאל

ביוגרפיה

בשנת 1978 החל ללמוד באקול נורמל סופרייר ובשנת 1982 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פריז VI: פייר ומארי קירי על תזה שכותרתה "Temps locaux et équations différentielles stochastiques" שנעשתה בהנחיית מארק יור.
עסק במחקר במכון הלאומי למחקר מדעי (CNRS) ובאוניברסיטת פריז VI: פייר ומארי קירי, שבה מונה לפרופסור בשנת 1988. במקביל שימש בשנים 1997–2007 פרופסור באקול נורמל סופרייר. בשנת 2006 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז דרום באורסיי  ומאז 2013 חבר האקדמיה הצרפתית למדעים. עם תלמידיו לדוקטורט נמנה ונדלין ורנר, זוכה מדליית פילדס.
הוא חתן פרס רולו דוידסון  לשנת 1986, פרס לואב  לשנת 1997, פרס פרמה לשנת 2005, פרס סופי ז'רמיין לשנת 2005 ופרס וולף לשנת 2019.