google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיקה תוכניתית

מוזיקה תוכניתית היא אפיון של יצירה מוזיקלית המתארת או מתבססת תכנים חוץ מוזיקליים, כגון: סיפורים, סרטים, תמונות וציורים.
בבסיס הרעיון נמצאת ההנחה שיצירה מוזיקלית יכולה לבטא ולתאר יצירה ספרותית, רעיון פילוסופי, סיפור אישי, יצירה מן האמנות הפלסטית, וכו', זאת בעזרת טכניקות חיבור שונות (תזמור מיוחד, מרקם, צבעוניות, שימוש במוטיבים מיצגים ועוד). מאחר שמוזיקה תוכניתית מקושרת באופן בלתי נפרד לדימוי מוחשי אחר, היא הופכת למוזיקה מופשטת פחות מאשר יצירה מוזיקלית לא-תוכניתית, והיא ההפך ממוזיקה אבסולוטית. המוזיקה התוכניתית מדגימה אולי בצורה הבולטת ביותר את העושר המוזיקלי ואת האפשרויות להעביר רעיונות בעזרת צלילים בלבד, ולגרום גם לכך שהיצירה המוגמרת, הסופית, תשלוט לגמרי בתוכן ובמידה מסוימת תהיה אף עצמאית ומשוחררת ממנו.
במוזיקה המערבית, המוזיקה התוכניתית (שאינה ליטורגית, אופראית או קולית) הפכה נפוצה בעיקר מהמאה ה-19 ואילך, אך היה לה קיום לפני כן. ישנן כמה דוגמאות ידועות מלפני המאה ה-19: הקונצ'רטי המפורסמים של ויואלדי (ארבע העונות) גם הם מוזיקה תוכניתית מובהקת, ולכל קונצ'רטו נתן המלחין תיאור-סיפורי קצר המשקף את המופיע בפרק בעזרת תצלילים ומוטיבים. דוגמה קלאסית נוספת היא הסימפוניה השישית של בטהובן, "הפסטורלית", שבה לכל פרק ניתן תיאור על הסצנה התוכניתית המתרחשת בו כגון "הסערה", "שמחת האיכרים" "זרימת המים בפלג" וכו'.
במאה ה-19 התבטא הרעיון ביצירות רבות, ומלחינים רבים כמו מנדלסון, שומאן, דביסי ואחרים, כתבו מוזיקה שאפשר להגדירה כתוכניתית ברמה מסוימת. אחת הדוגמאות הידועות לכך היא הסימפוניה הפנטסטית מאת ברליוז, שגם שם כל פרק מבטא לא רק סיפור קטן, אלא גם הלך רוח, ויחסו הסובייקטיבי של המלחין כלפי המתרחש.
החל מן המאה ה-19 גם נפוצה הסוגה שנקראת פואמה סימפונית, שמתמצתת את רעיון המוזיקה התוכניתית. מאחורי כל פואמה סימפונית עומדת (כמעט תמיד) יצירה ספרותית ידועה ומפורסמת, שעל המלחין להגיש באמצעות המוזיקה, ללא שירה או הקראה של הטקסט המדובר. מלחינים ידועים שכתבו פואמות סימפוניות הם ליסט, מפתח הז'אנר העיקרי, צ'ייקובסקי בפואמות סימפוניות כמו רומיאו ויוליה הידועה, ריכארד שטראוס בפואמות מפורסמות כמו טיל אוילנשפיגל, ומלחינים רבים אחרים.
יחסי איטליה–אתיופיה

היסטוריה

השאיפות הקולוניאליות האיטלקיות המודרניות לאתיופיה החלו ב-1880. שאיפות אלו הובילו למלחמת אריתריאה  בשנים 1887–1889, שבה איטליה כבשה את הטריטוריה האתיופית אריתריאה, וייסדה את המושבה אריתריאה האיטלקית. שנים מאוחר יותר, המחלוקת על הסכם אוצ'ילי שסיים את מלחמת אריתריאה, הובילה אל המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בין השנים 1894 ו-1896, שבה האתיופים (שנתמכו על ידי האימפריה הרוסית והרפובליקה הצרפתית השלישית) נלחמו בהצלחה בכובשים האירופיים. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ועלייתו של הפשיזם האיטלקי, החל משבר אתיופיה, ובסופו של דבר בשנים 1935–1936 התחוללה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. הסכסוך היה אכזרי: אתיופים נהגו להשתמש בכדורי דום-דום ואף הטילו מום בחיילים שנפלו בשבי (לעיתים קרובות עם סירוס) מאז השבועות הראשונים של המלחמה, בעוד האיטלקים השתמשו בנשק כימי. בשל מאמצי ההתנגדות האתיופית, חלק גדול של המדינה מעולם לא אבד לכוחות הפולשים של מוסוליני, אך באופן רשמי אתיופיה איבדה את עצמאותה והפכה לאתיופיה האיטלקית, חלק ממזרח אפריקה האיטלקית.
איטליה בסופו של דבר איבדה את המושבות באזור. לאחר שנים של התנגדות מקומית ולאחר התערבות של הצבא הבריטי במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה של מלחמת העולם השנייה, כוחות מפוזרים איטלקים המשיכו להילחם במלחמת גרילה, עד הכניעה הסופית ב-1943.
אחרי העצמאות, רבים מהמתנחלים האיטלקים נותרו במשך עשרות שנים באתיופיה, לאחר קבלת חנינה מלאה על ידי הקיסר היילה סלאסי. עם זאת, בשל מלחמת האזרחים האתיופית ב-1974, כמעט 22,000 איטלו-אתיופים עזבו את המדינה.
לאתיופיה יש את הריכוז הגדול ביותר של בתי ספר ומוסדות תרבות איטלקיים באפריקה, אשר מטפחים ומקדמים את התרבות האיטלקית והאתיופית באופן חופשי לציבור. החברה האיטלקית Salini Costruttori נבחרה על ידי ממשלת אתיופיה לעצב ולבנות את סכר הרנסאנס האתיופי הגדול  על הנילוס הכחול, אשר כאשר יושלם יהיה הסכר והמפעל ההידרואלקטרי הגדול ביותר באפריקה. מכיוון שהמהנדסים האיטלקים סייעו בעבר בבניית הרכבת הראשונה מאדיס אבבה לג'יבוטי בעבר, ממשלת אתיופיה חתמה עמם על חוזה נוסף להרחיב את רשת הרכבות יחד עם הודו וסין.
במשך 20 השנים האחרונות, המשיכה איטליה להיות אחת מחמש שותפות הסחר הגדולות עם אתיופיה, ומשקיעה מרכזית בכלכלה האתיופית.

נציגויות דיפלומטיות

אתיופיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא. מאידך, איטליה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
לן ביאס

ביוגרפיה

ביאס נולד בלנדובר, מרילנד ושיחק בצעירותו במדי קבוצת הכדורסל בתיכון "נורת'ווסטרן" המקומי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם ביאס לאוניברסיטת מרילנד והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה המשחקת בחטיבת החוף האטלנטי (נקראת ה-ACC).

קריירת המכללות

ביאס החל להשתלב בקבוצה, ובעונת הסופומור כבר היה לקלעי השני בטיבו באוניברסיטה עם 15.2 נקודות, שני רק לבן קולמן עם 15.3 נקודות, וסייע לקבוצתו להעפיל עד לשלב שמינית-גמר טורניר אליפות המכללות. 
כשהיה ג'וניור, כבר היה ביאס לקלעי המוביל של קבוצתו. הוא רשם לאורך העונה 18.9 נקודות, והוביל את קבוצתו לאליפות החטיבה ולשמינית גמר טורניר אליפות המכללות, ונבחר לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות כולה.
בעונתו האחרונה במכללות המשיך ביאס לשמור על יכולתו הגבוהה. הוא קלע לאורך העונה 23.2 נקודות, כולל תצוגה של 35 נקודות מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, המדורגת ראשונה בליגה, ונבחר פעם נוספת לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה המצטיינת של העונה בליגת המכללות כולה.

דראפט ה-NBA ומותו

לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד ביאס לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה השנייה על ידי בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות הליגה רק כשבוע קודם לכן. נשיא הקבוצה, רד אאורבך, תכנן שביאס ייקח חלק כשחקן שישי שייתן גיבוי כמחליפו של לארי בירד, ולאחר פרישתו של בירד יהיה השחקן המוביל של הקבוצה בשנות ה-90 של המאה ה-20.‏
ואלסרטן

יעילות במחקרים קליניים

במחקרים הקליניים הראשונים של התרופה, התרופה נחקרה בטיפול ביתר לחץ דם ונמצאה יעילה בדומה ללוסרטן, אנלפריל, אמלודיפין והידרוכלורותיאזיד. מחקרים קליניים נעשו על התרופה בשילוב עם הידרוכלורותיאזיד ונצפתה השפעה מיטיבה על הורדת לחץ הדם, במטופלים עם יתר לחץ דם שלא הצליחו להיות מאוזנים על ואלסרטן לבד או הידרוכלורותיאזיד לבד. לאחר מספר שנים של השיווק התרופה, נעשו גם מחקרים ששילבו את התרופה יחד עם אמלודיפין, השפעה שנראתה מיטיבה על לחץ הדם ועם פחות תופעות לוואי של בצקות פריפריות בהשוואה למתן אמלודיפין ללא ואלסרטן.
מלבד הטיפול ביתר לחץ דם, ואלסרטן נחקרה גם בטיפול באי ספיקת לב במחקר ה-Val-HeFT ונראתה יעילה בהפחתת אשפוזים על רקע אי ספיקת לב וכמו כן נצפתה השפעה מיטיבה על תפקוד חדר שמאל של הלב. מחקר ה-VALIANT (Valsartan in Acute Myocardial Infarction Trial) הראה על השפעה מיטיבה של התרופה במטופלים לאחר אוטם שריר הלב. בחולי סוכרת שסובלים מנפרופתיה סוכרתית אלסרטן הראתה יעילות בהפחתת הפרשת חלבון בשתן ומיקרואלבומיניוריה.
לאחרונה אושר תכשיר חדש בארצות הברית, המשלב את התרופה ואלסרטן עם תרופה חדשה בשם סאקוביטריל לטיפול באי ספיקת לב.

אזהרת משרד הבריאות 2018

ביולי 2018 פרסם משרד הבריאות אזהרה לציבור מפני שימוש בתרופה ואלסרטן המיוצרת על ידי דקסל לאחר שיצרן החומר הפעיל שינה את הרכבו והתגלה בו מרכיב אסור
סקוט קאן

שנותיו המוקדמות

קאן הוא בנם של שילה מארי ריאן שחקנית ודוגמנית לשעבר ושל השחקן ג'יימס קאן, סבו וסבתו של אביו היו יהודים שהיגרו מגרמניה לארצות הברית. יש לו אחות חורגת בשם טארה אשר גדולה ממנו ושלושה אחים חורגים הקטנים ממנו.

קריירה

בתחילת דרכו קאן היה מצוות ההפקה של הלהקה סייפרס היל ואף היה חבר להקה בעצמו בלהקה הנקראה " The Whooliganz" יחד עם האלכימאי. בתחילת שנות התשעים קיבלו השניים חוזה הקלטות בחברת "טומי בוי רקורדס". הם הקליטו אלבום אחד אשר נקרא "Make Way for the W". הסינגל הראשון היה "Put Your Handz Up" והסינגל השני היה "Whooliganz". לאחר מכן חוזה ההקלטות בוטל והצמד התפרקו. ב-2014 חזר קאן לשיתוף פעולה עם האלכימאי בשיר "Byron G". 
בסוף שנות התשעים שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים דלי תקציב עד שקיבל בשנת 1999 את תפקידו הראשון בסרט משמעותי אשר היה הסרט "Varsity Blues" לצדו של ג'יימס ואן דר ביק. 
בשנת 2001 שיחק לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים" בבימויו של לס מייפילד,
בשנת 2003 ביצע את עבודת הבימוי הראשונה שלו בסרט דאלאס 362  אשר זיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים בלאס וגאס. בשנת 2006 שיחק בדרמה הקומית "חברות עם כסף" לצד ג'ניפר אניסטון. לאחר מכן שיחק בסרטים לצידם של הארווי קייטל ופול ווקר וקיבל תפקיד משנה בסדרה המצליחה של רשת HBO, "הפמליה" בכיכובו של אדריאן גרנייה. 
החל משנת 2010 מגלם קאן את תפקידו של הבלש דני "דאנו" ויליאמס בחידוש לסדרה הוואי חמש-אפס . הסדרה החלה את שידוריה ב-20 בספטמבר 2010 וב-13 במרץ 2014 חודשה הסדרה לעונה חמישית. על משחקו בסדרה היה מועמד קאן לפרס גלובוס הזהב. 
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-95 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2011.

אחר

בשנת 2006 ביים וכתב את הסרט הקולנועי "בעיית הכלב", בו גם השתתף לצד ג'ובני ריביסי, לין קולינס ודון צ'ידל. 
בנוסף למשחק קאן מנהל קריירת צילום. את השראתו קיבל מהצלם פיל פרמט אשר גם מדריך אותו מאז עבודתם יחד בשנת 2003 בסרט דאלאס 362. בשנת 2009 הוציא לאור את ספר הצילום הראשון שלו אשר הכיל 256 עמודים ונקרא "Scott Caan Photographs, Vol. 1".
הנרי ברטר

ביוגרפיה

הנרי ברטר נולד בפריז בירת צרפת להורים יוצאי פולין ניצולי השואה. אביו היה פרוון. בגיל 6 הביאו אותו הוריו לקונסרבטוריון ללמוד נגינה על פסנתר. להוריו לא היה כסף לקנות לו פסנתר, אז הם קנו לו לבקשתו גיטרה, והוא החל להופיע בלהקות, ועבד מגיל 19 עם זמרים ועסק בהלחנת מוזיקה לפרסומות. הוא למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה בפריז.
בתחילת שנות השמונים במהלך ביקורו בישראל הוא החליט לעלות לישראל מצרפת.
בישראל הוא התפרסם בשנת 1981 כאשר הלחין את שירה הידוע של עפרה חזה "תפילה", שיצא באלבומה בוא נדבר. השיר היה מועמד לתחרות קדם-אירוויזיון 1981 אך לבסוף לא התקבל. ברטר סיפר בראיון לערוץ 2 כי הלחין את השיר במהלך נסיעה באוטובוס, וכשירד ממנו פגש בצלאל אלוני שהתלהב מהלחן וכתב את מילות השיר.
לקדם אירוויזיון 1982 הוא הלחין ועיבד את שירה של ירדנה ארזי "מוזיקה נשארת" שהשתתף בתחרות, וסיים במקום השני. השיר הופיע באלבום הבכורה של ירדנה ארזי (אלבום). בדצמבר אותה שנה הלחין את שירה של ארזי "מתנה קטנה" שזכה במקום הראשון בפסטיגל מספר 2. .
לקדם אירוויזיון 1983 הלחין את שירה של ירדנה ארזי "שירו שיר אמן". בסיום התחרות הראתה ספירת הקולות כי השיר הפסיד על חודה של נקודה אחת לעפרה חזה שביצעה את השיר "חי". לימים סיפרה ארזי כי רפי גינת, שישב בחבר השופטים, סיפר לה לאחר התחרות, כי חלה טעות בספירת הקולות, והייתה זו דווקא היא שניצחה.
ברטר ניסה את כוחו כזמר, כאשר הוציא בתחילת 1985 את שיר שכתב והלחין - "הלו מאדאם לרואה". השיר הגיע למקום ה-21 במצעד הפזמונים לשנת תשמ"ה (1985) של רשת ג'. השיר שודר בתוכנית להיט בראש. בהמשך הקליט את השיר "לימוזין" למילים שכתב דורי בן זאב, ולאחר מכן החליט להתמקד בהלחנה.
בשנת 1988 הלחין את שירו של אדם, "אל תשכח" שזכה במקום הראשון בפסטיגל. כעבור שלושים שנה, בשנת 2018 לכבוד שחרורו של אדם מאשפוז ממושך בבית החולים, הלחין ברטר גרסה מחודשת של השיר בביצועה של דיאנה גולבי,. עוד באותה שנה הלחין את המוזיקה ל-2 סרטים ישראליים: "מלך הסלים" של דובי גל" וסרט המתיחות "מצלמה בלי בושה" של יהודה ברקן.
בשנת 1991 הלחין ועיבד את השיר "יחד נעמוד" בביצועו של הזמר אדם, שסיים במקום השני בקדם-אירוויזיון 1991. לאלבומה של אילנית "בוא נתחיל מבראשית", שיצא באותה שנה, הלחין 2 שירים.
ברטר עסק מעת עלייתו לישראל גם בהלחנת מוזיקה לג'ינגלים. בין היתר הפיק ג'ינגלים לחברת החשמל ("איתך בכל רגע"), תנובה, אגד, בזק, בנק הפועלים, מועצת ההימורים, מועצת הפירות וקליל חלונות מעוצבים. בשנת 1993 הקים את חברת ברטר הפקות, אשר עוסקת בהפקת ג'ינגלים, הלחנה הפקה ותחזוקה של תכנים קוליים ומוזיקליים למרכזיות טלפון והוספת ממד קולי לאתרי אינטרנט.
בשנת 2004 תבע מיליון שקל מקופ"ח לאומית וחברת אלגדקום, על שהשתמשו בג'ינגל "לאומית - מתחייבים אישית" שהלחין.
בשנת 1988 החל להלחין מוזיקה לתשדירי בחירות בישראל. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה שנערכו בשנת 1988, הוא הלחין את המוזיקה לזמריר "רק הליכוד יכול". לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה שנערכו בשנת 1992, הוא המשיך לעבוד עם הליכוד והלחין את הזמריר "הליכוד זה נכון", ובמקביל עבד גם על תשדיר הבחירות של מרצ. לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה שנערכו שנת 1996 עבד עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו, ואילו לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה שנערכו בשנת 1999, חצה את הקווים ועבר לעבוד עם אהוד ברק. לקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה - 2001 שוב חזר לעבוד עם הליכוד, כשהפעם עמד בראשו אריאל שרון.

חיים אישיים

ברטר גר בנתניה. הוא גרוש פעמיים ואב לשני ילדים.
לאון בורז'ואה

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לאון בורז'ואה נולד בפריז. דעותיו היו סוציאל-רדיקליות והוא נחשב מחשובי האדיאולוגים הרדיקלים השמאלנים בצרפת. שירת כשר במספר ממשלות. כשר המשפטים תחת אלכסנדר ריבו, היה מעורב בשערוריית פנמה.
הקים את ממשלתו בנובמבר 1895, אך חצי שנה מאוחר יותר, באפריל 1896, היא נפלה. בין שרי ממשלתו, היה גם פול דומר (כשר אוצר), מי שהיה לימים נשיא צרפת.
בורז'ואה המשיך בתפקידים מיניסטריאליים, וב-1899 ייצג את צרפת בניסוח אמנת האג. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתתף בועידת השלום בפריז (1919) ומונה כנשיא מועצת חבר הלאומים. על פועלו זה זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1920.
טיסה 804 של איג'יפטאייר

המטוס

המטוס, מדגם איירבוס A320, בעל קוד הרישוי SU-GCC, ביצע את טיסתו הראשונה ב-25 ביולי 2003 ונכנס לשירות חברת התעופה המצרית מספר חודשים מאוחר יותר.
המטוס עבר בדיקה ב-18 במאי, אותו היום בו המריא מפריז לקהיר, אך לפני טיסה זו הוא ביצע עוד 4 טיסות (3 טיסות ליעדים באפריקה וטיסת ההלוך מקהיר לפריז). 
המטוס טס בערך 48,000 שעות עד היעלמותו.

הטיסה

המטוס המריא מנמל התעופה שארל דה גול בפריז ב-18 במאי 2016 בשעה 23:09 זמן מקומי, והיה אמור לנחות בקהיר בשעה 03:05. בשעה 02:30, בעודו טס בגובה של 36,975 רגל (11,270 מטרים) במרחק של 282 ק"מ מחופי מצרים וזמן קצר לאחר שנכנס אל המרחב האווירי המצרי, נעלם המטוס מהמכ"ם, 3 שעות ו-25 דקות לאחר ההמראה. 
דווח כי בשעה 04:26 זמן מקומי נשלח איתות חירום מהאזור בו המטוס נעלם, אך צבא מצרים דחה את הדיווחים הללו ומסר כי לא התקבלו אותות מצוקה מהמטוס.
על פי שר ההגנה היווני, פאנוס קאמנוס, סטה המטוס ממסלולו זמן קצר לאחר שנכנס למרחב הפיקוח התעופתי של מצרים. בגובה 11 קילומטר ביצע המטוס פנייה חדה של 90 מעלות שמאלה, ומיד לאחר מכן פנה 360 מעלות ימינה, והחל לצלול מטה. קשר המכ"ם נותק בגובה 3 קילומטר. שר התעופה האזרחית של מצרים הכחיש את המידע ואמר שלא בוצעו תנועות חריגות לפני שהמטוס נעלם, אך ייתכן שהמכ"מים המצריים לא היו מסוגלים לעקוב אחר המטוס באופן מדויק כמו המכ"מים היווניים בשל מרחקם מהמטוס.
דווח כי תושבים באיי יוון הסמוכים לאזור היעלמות המטוס ראו "להבות בשמיים".

נוסעים

56 נוסעים מ-12 מדינות היו על סיפון המטוס. שלושה מהם ילדים, בהם שני תינוקות.

אנשי צוות

על הסיפון היו עשרה אנשי צוות, בהם שלושה מאבטחים של איג'יפטאייר, חמישה דיילים ושני טייסים. על פי חברת התעופה, חווה הקפטן 6,275 שעות טיסה, מתוכם 2,101 על מטוס ה-A320, והקצין הראשון 2,766 שעות.

מאמצי החיפוש וההצלה

ביום היעלמות המטוס נפתח מבצע רב-לאומי נרחב לחיפושו. מצרים ויוון שלחו צוותי חיפוש בניסיון לאתר את המטוס ואת נוסעיו בים התיכון. חיל האוויר היווני שלח לאזור מטוס הרקולס וספינה של חיל הים. צרפת ובריטניה הודיעו גם הן שישלחו כוחות סיוע.
למחרת ההתרסקות הודיע צבא מצרים שמצא את שברי המטוס וחפצים אישיים של הנוסעים כ-290 ק"מ מצפון לאלכסנדריה.
ב-20 במאי נמצאו שרידי המטוס וגופות וכל נוסעי הטיסה הוכרזו מתים. בהמשך החיפושים נמצאו הקופסאות השחורות של המטוס.
להקת המחול הקיבוצית

להקת המחול הקיבוצית היא להקת מחול ישראלית שנוסדה בשנת 1987 על ידי כלת פרס ישראל יהודית ארנון ששימשה גם המנהלת האמנותית של הלהקה עד לשנת 1996. בשנת 1980 הצטרף ללהקה הכוריאוגרף רמי באר ומשנת 1996 הוא משמש מנהלה האמנותי. 
מקום משכנה של הלהקה בכפר המחול בקיבוץ געתון אשר בגליל המערבי, הכפר משמש מרכז ללימוד תנועה ומחול לכל הגילאים ומרכז אירועים ומפגשי מחול, בו פועל בית הספר למחול.

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשם להקת המחול הבין-קיבוצית. באותה תקופה הרקדנים היו כולם חברי קיבוץ והיו נפגשים לחזרות והופעות בצורה מצומצמת יחסית. הלהקה התבססה רק על כוריאוגרפיה של יוצרים ישראלים, הן בשל העקרון של קידום ויצירה תרבותית עצמאית והן בשל מחסור בתקציב. הלהקה נחשבה כחובבנית הן בשל רמתה הטכנית הנמוכה יחסית והן בשל ההסתמכות על יוצרים מקומיים. בין היוצרות באותן שנים היו: יהודית ארנון, עופרה אכמון, הדה אורן ואשרה אלקיים-רונן. שתי הראשונות יצרו בסגנון מחול ההבעה, ששלט בישראל עד אמצע שנות ה-50
החל משנת 1994 נוספה להקת המחול "קיבוצית 2" המופיעה בעיקר עבור קהל צעיר יותר ביצירות כדוגמת: "פטר והזאב", ״קרנבל החיות״, "Kיבוצית 360" ו-"סיפורי קודמכל".
חלק מרקדני הלהקה בעבר הם בוגרי התוכנית נולד לרקוד ובהם: שי פרטוש, איתי פרי ולוטם רגב. 
זוג וצמד הרקדנים והכוריאוגרפים ליאת דרור וניר בן גל החלו את דרכם בלהקה. 
עם יצירותיה הבולטות של הלהקה: "בא המוות אל סוס העץ מיכאל", "שומר מסך", "בין קודש לחול".
מנכ"לית הלהקה היא אמירה תאומי, בתו של השחקן עודד תאומי.
שי הראל

ביוגרפיה

הראל נולדה בעיר הוד השרון לליאת, מעצבת פנים, ולדורון, סמנכ"ל בחברת כלנית. שי היא האחות הקטנה לאחיה אור וזיו.
מילדות נמשכה הראל לעולמות השירה והריקוד.

טלוויזיה

בשנת 2015, כשהיא בת 10.5, הופיעה לראשונה בפרסומת הילדים של קסטרו בתפקידי שירה ומשחק וכן בשתי הפרסומות הנוספות שיצאו לאחר מכן בין היתר עם הזמר רמי פורטיס.
הופיעה בתוכנית "שירים מבית סבא" של טוביה צפיר מבית הופ ילדות ישראלית בתפקידי שירה וריקוד.
באוגוסט 2016 הופיעה בתוכנית ״חיות במה״ בהנחיית שאנן סטריט בטלוויזיה החינוכית שם שרה יחד עם נורית גלרון.
בשנת 2017 התמודדה בתוכנית ״ליפסטאר״ בערוץ YesKidz, שם זכתה במקום ראשון.

תיאטרון

ביולי 2016 נבחרה שי לשחק בתפקיד קוזט הקטנה במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הלאומי "הבימה" מלווה בקאסט גדול של אומנים ושחקנים מהשורה הראשונה, בין היתר: אמיר דדון, אבי קושניר, חנה לסלאו, מיקי קם, הראל סקעת, מירי מסיקה, רוני דלומי ועוד.
המחזמר רץ כשנתיים ב-380 הצגות וירד ביולי 2018.
במאי 2018, אחרי 7 אודישנים הכוללים שירה, משחק וריקוד נבחרה שי מבין 3,800 ילדות לגלם את התפקיד הראשי במחזמר "אנני" בהפקתו של מאור מימון, בימויו של צדי צרפתי ובליווי השחקנים אבי קושניר, חני נחמיאס וטלי אורן.
בפברואר - מרץ 2019 שי החליפה את רוני גייר והדר ברנשטיין במחזמר בתפקיד היתומה.

טקסים

ב-12 במאי 2016 הופיעה הראל יחד עם מקהלת שרונית בטקס יקירי תל אביב שהתקיים בבית האופרה בתל אביב יחד עם גלית גיאת.
ב-6 בספטמבר 2016 הופיעה הראל בתפקיד שירה בטקס "כשהיינו ילדים" יחד עם ריקי גל ולהקת שרונית בהיכל התרבות ברחובות. הטקס שודר בטלוויזיה.
ב-30 באפריל 2017 הופיעה בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל הרשמי להורים שכולים בתל אביב שם שרה את השיר "אצלנו בגן" של שי־לי עטרי.
ב-24 במאי 2017 הופיעה בעצרת הממלכתית לחגיגות 50 שנה לירושלים בגבעת התחמושת בקטע משחק ושירה בנוכחות ראש הממשלה בנימין נתניהו, הנשיא ראובן ריבלין וסגל ראשון. העצרת שודרה בשידור חי בערוץ 20.
ב-30 ביולי 2018 שרה שי הראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הילדים בכמה שירים במהלך הטקס יחד עם עטליה פירס ומייקל הרפז.

שירה

במאי 2016 הקליטה מספר שירים לדיסק בשפה האנגלית של יובל המבולבל.
שרופים

שרופים (בצרפתית: Incendies) הוא מחזה פרי עטו של וג'די מועווד משנת 2003. הוא תורגם לאנגלית בשם Scorched בידי Linda Gaboriau.

פרסים

הפקת שנת 2007 בתיאטרון טרגון בטורונטו זכתה בשני פרסי דורה מאבור מור, האחד למחזה הטוב ביותר והשני לבמאי הטוב ביותר (ריצ'רד רוז). ההפקה הועלתה מחדש מספר פעמים ויצאה לסיבוב הופעות ברחבי קנדה בשנים 2008–2009.

העיבוד לסרט

"שרופים" עובד לסרט "האשה ששרה" בבימויו של דניס וילנב. בתפקידים הראשיים משחקים לובנה אַזַאבַּל, מליסה דסורמו-פולין, מקסים גודה ורמי ג'ירארד. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2011. הוא זכה בשמונה פרסי ג'יני.
סיירת חיל הנחתים

רקע היסטורי

בעקבות החלטת ארצות הברית להצטרף למלחמת העולם השנייה, הוחלט בחיל הנחתים ליישם את המלצותיו של מייג'ור אוואנס קרלסון להקים גדודי פשיטה על-פי הדגם של הקומנדו הבריטי. 
ב-16 בפברואר 1942 הוקם גדוד פשיטה הראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט "מייק האדום" אדסון, ושלושה ימים לאחר מכן הוקם השני בפיקודו של קרלסון, אשר הועלה לדרגת לוטננט-קולונל גם כן. לוחמי הגדודים נבחרו מבין הנחתים אשר היו מוכנים להתנדב ליחידה החדשה. לוחמי הגדודים אומנו בסיור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. דגש מיוחד ניתן ללוחמת ג'ונגל ולביצוע פשיטות מן הים באמצעות סירות גומי. ב-17 - 18 באוגוסט אותה שנה ביצע הגדוד השני, בפיקוד קרלסון וסגנו, ג'יימס רוזוולט, בנו של נשיא ארצות הברית, את הפשיטה על מקין, שהיוותה את הניצחון הקרקעי האמריקני הראשון במלחמה. במערכה גוודלקנל לחמו אנשי גדוד הפשיטה הראשון בפיקוד "מייק האדום" אדסון בקרב רכס אדסון. הפושטים הצטיינו בקרב רכס אדסון ומפקדם, מריט אדסון עוטר במדליית הכבוד.
גדודי הפשיטה ביצעו לאורך המלחמה בחלק ניכר מן הקרבות בהם השתתף חיל הנחתים פשיטות, סיורים והתקפות מחץ כמשמר קדמי. הגדודים פורקו בשנת 1944. בנוסף שואבת היחידה את מורשתה מיחידות קומנדו ימי שפעלו במהלך המלחמה ובהן יחידת החבלה התת-ימית (UDT), יחידת החבלה הקרבית של הצי ויחידת השחיינים המבצעיים של ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים). 
בשנת 1957 הוקמה סיירת חיל הנחתים הראשונה והיוותה את הבסיס לפלוגות הסיירת במתכונתן הנוכחית כיחידות הסיור הפשיטה והקומנדו של דיווזיות חיל הנחתים. במלחמת וייטנאם היו בחיל יחידות סיור בשתי רמות: דיוויזיונית וחילית. סיירות החיל פעלו במשימות סיור, פשיטה במהלך כל המלחמה וביצעו בין היתר חדירות סיור עמוקות באזור מפרץ קאם-ראן ולקחו חלק בתוכנית פניקס. במלחמת המפרץ לחמו אנשי הסיירת בקרב חפג'י, וכן שימשו כיחידות סיור ותצפית אשר הכווינו חימוש מונחה מדויק אשר נורה ממטוסי ומסוקי קרב, מצוללות טילים ומשחתות.

הכשרה ואימונים

לוחמי סיירת חיל הנחתים נבחרים מבין מועמדים רבים בחיל הנחתים. הם עוברים הכשרה ממושכת, קשה ומפרכת, הנמשכת כשנתיים. במסגרת הכשרתם עוברים הלוחמים אימון לוחם חי"ר בסיסי ומתקדם בבסיסי הטירונות וההכשרה של חיל הנחתים (בין שבחוף המזרחי או המערבי). לאחר מכן עוברים הלוחמים אימונים מיוחדים הכוללים הכשרת סיור, צניחה וצניחה חופשית, צלילה, קורס הישרדות-התחמקות-התנגדות-ובריחה כדי להתמודד עם מצבי שבי, לוחמה בטרור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה.
ג'יימס סטוקדייל

חייו

סטוקדייל, יליד אילינוי, סיים את אקדמיה של הצי בשנת 1946. לאחר מכן נכנס לקורס טיס. 
ב-1965 נפגע מטוס הסקייהוק שלו מאש נ"מ מעל צפון וייטנאם. סטוקדייל צנח ונחת בכפר קטן, שבו נשבה והוכה. הוא הוחזק בכלא הילטון האנוי הידוע לשמצה במשך שבע שנים וסבל עינויים קשים עד שחרורו ב-1973. ב-1976 זכה במדליית הכבוד, שהצטרפה ל-24 עיטורים אחרים שבהם זכה במהלך שירותו, כולל מדליית השירות המצוין של הצי (3 פעמים), כוכב הכסף (4 פעמים), אות לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת (פעמיים), כוכב הארד (פעמיים), מדליית האוויר, עיטור לב הארגמן ומדליית השבי. מהצי פרש בדרגת סגן אדמירל (מקבילה בערך לדרגת תת-אלוף). 
אחר שחרורו עסק במחקר צבאי באקדמיה. כתב מספר ספרים, הן על פילוסופיה, שבה הייתה לו השכלה אקדמית, והן על חוויותיו במלחמה. יחד עם אשתו כתב את "באהבה ובמלחמה - סיפור התנסות והקרבה של משפחה". ספר זה עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה.
ב-1992 פנה אליו רוס פרו, המועמד העצמאי לנשיאות ארצות הברית, והציע לו לשמש כסגנו. סטוקדייל, שהכיר את פרו בשל פעילות בענייני סיוע לשבויי מלחמה, נאות. אולם הוא זכור ממערכת בחירות זו בעיקר בשל הופעתו האומללה בעימות הטלוויזיוני בין המועמדים לסגן נשיא. סטוקדייל הסביר שלא היה לו מושג שפרו, שחזר למרוץ אחר פרישה ממנו, עדיין מצפה ממנו לרוץ איתו כסגן נשיא, ודבר זה הביא לכך שכאשר הבין את הדבר נותר לו זמן מועט להתכונן להופעה הטלוויזיונית.
ב-2005 הלך לעולמו לאחר תקופה ארוכה של מחלת אלצהיימר.
גלעד לחללי טייסת 114

טייסת 114

טייסת 114 (טייסת מובילי הלילה) היא טייסת המסוקים הכבדים הראשונה שהוקמה בחיל האוויר הישראלי. מאז הקמתה ב-1966 השתתפה בכל מלחמות ישראל ובעשרות פעולות צה"ל, כשהיא מפעילה מסוקי סופר פרלון ויסעור. אנשי צוות אוויר של הטייסת נפלו בין השאר באסון הנ"ד ובנפילת מסוק מטיל נ"ט בשלהי מלחמת לבנון השנייה.

הקמה

אתר ההנצחה הוקם בשנת 2002 ביוזמת ותיקי הטייסת על מדרונו הצפוני של הר הרוח. הגלעד לחללים הוא סלע טבעי מהרי יהודה, הניצב בשוליה של רחבה מרוצפת קטנה המוקפת עצים. על חזיתו המלוטשת של הסלע נחרתו המלים לזכר חברינו ומתחתיהן חרותים שמות 31 הנופלים. 
מול הרחבה נבנו מספר קירות קשתיים מאבן המשמשים כספסלי ישיבה. בקרבתה ניצבים שולחנות פיקניק לנופשים.
בשנת 2014 שופץ אתר ההנצחה והונגש למוגבלים בתנועה על ידי קרן קיימת לישראל.
מתיל פרבן

בטיחות

בטיחות השימוש במתיל פרבן בריכוזים המקובלים בתכשירים לשימוש חיצוני  ככל החומר מוכר כבטוח כחומר שימוש במזון וקוסמטיקה, מתיל פרבן נספג במהירות במערכת העיכול ודרך העור בגוף המולקולה עוברת הידרוליזה ומתקבל 4 הידרוקסי חומצה בנזואית המופרש בשתן ואינו מצטבר בגוף. מתיל פרבן אינו מגרה עור רגיל אך עשוי לעורר תגובה אלרגית. נמצא כי החשיפה לקרינה על סגולה (UVB) של החומר על העור מוביל להאצת הזדקנות העור ולנזק ל DNA.  
בקרקע החומר מתפרק על ידי מיקרואורגניזמים כך שמתיל פרבן אינו מהווה מזהם סביבתי.                          
נתונים על מתיל פרבן, Pub Chem
נפח הפיזור

נפח הפיזור (באנגלית: Volume of distribution, נקרא גם VD) הוא הנפח התאורטי של הפלזמה אילו כל התרופה הייתה מומסת בפלזמה בריכוז שהיא נמצאת שם בפועל. לכן, ככל שה-VD גדול יותר משמע שהתרופה מדוללת יותר בדם, כלומר, יש יותר ממנה בשאר הרקמות בגוף. מדד זה מחושב על ידי הכמות הכוללת של התרופה בגוף חלקי הריכוז שלה בדם.
נפח הפיזור יכול לעלות במקרה של אי-ספיקת כליות (עקב אגירת נוזלים) או אי-ספיקת כבד. לעומת זאת, הוא יכול לרדת בעקבות התייבשות.
וילי קורסרי

חייה

וילי קורסרי נולדה בזֶ'טֶה סן פּייר, בלגיה בשם וילהלמינה אנגלה דווס-שמידט. הספר הראשון שכתבה היה Nummers, אם כי לא הראשון שיצא לאור. היא הייתה סופרת ידועת-שם בארצה, שספריה הרבים תורגמו לשפות רבות. בין השאר כתבה רומנים, מותחנים, מחזות ותסכיתים. ספריה התפרסמו באנגלית, צרפתית, גרמנית, דנית, שוודית, נורווגית, צ'כית, הונגרית, איטלקית ועברית. 
וילי קורסרי מתה באַמְסְטֶלְוֶון, הולנד בשנת 1998.