google/wiki40b huggingface dataset:
ניים דרופינג

נֵיְים-דְרוֹפִּינְג (באנגלית: Name-dropping) הוא מנהג של ציון שמות, בצורה מפורשת או באמצעות רמיזה, של אנשים או מוסדות חשובים במהלך שיחה, סיפור, שיר או בכל דרך תקשורת אחרת. המונח מרמז לעיתים קרובות על הניסיון של הדובר להרשים אחרים; בדרך כלל, מנהג זה נחשב לשלילי, ובנסיבות מסויימות עלול אף להוות הפרה של אתיקה מקצועית. כאשר משתמשים במנהג זה כחלק מהצגת טיעונים לוגיים, הדבר עלול להיחשב ככשל לוגי מסוג אד ורקונדיאם.

מטרות

ניים דרופינג משמש, בדרך כלל, למטרת מיקום עצמי בהיררכיה חברתית. הדבר משמש לעתים קרובות לצורך יצירת תחושת עליונות באמצעות העלאת מעמדו של האדם. על ידי רמיזה (או טענה ישירה) של קשר שיש לדובר עם אנשים בעלי מעמד גבוה, הדובר מקווה להעלות את מעמדו החברתי שלו עצמו לרמה קרובה יותר לזו של אלו שהזכיר את שמותיהם, ובכך לרומם את עצמו מעל לחברה הנוכחית.
ניתן להשתמש בניים דרופינג לצורך שיוך אנשים לקבוצות בעלות מכנה משותף. על ידי ציון שמות של האנשים שאתה מכיר, אתה חושף את הקבוצה החברתית שאליה אתה משתייך, ונותן הזדמנות לאחרים בעלי קשרים דומים להזדהות איתך.
כסוג של אד ורקונדיאם, ניים דרופינג יכולה להיות סוג חשוב של טיעון לא פורמלי, כל עוד השם שהוזכר הוא של מישהו שהוא מומחה לנושא הדיון והשקפותיו של אותו אדם מיוצגות במדויק.

שיטות

ישנם מקרים בהם נעשה שימוש בשם הפרטי בלבד, לצורך יעילות. למשל, במקרה של "קינגסלי" עבור קינגסלי אמיס.
לעיתים, נעשה שימוש בניים דרופינג ביצירות בדיוניות, על מנת להעניק לסיפור מסגרת זמן היסטורית מסויימת, או בכדי לרמוז על מעורבותה של דמות היסטורית באירועים  המתוארים בסיפור (למשל בסיפור שמתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, ייתכן ויוזכרו שמותיהם של וינסטון צ'רצ'יל או אדולף היטלר).
וולוו PV 36

וולוו PV 36 (קריוקה) היא מכונית סלון מפוארת אשר הוצגה במרץ 1935 על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה עד יוני 1938. יוצרו כ-500 יחידות. חלק ניכר מהייצור יוצא לברזיל ויוון.

וולוו PV 36 - היסטוריה

משטרת שוודיה רכשה 18 יחידות, בצבע כחול-כהה, בקיץ 1936.
המכונית האחרונה מקווי הייצור נמכרה לשגריר שוודיה פון Heidenstamsgatan ב- טהרן (איראן) בספטמבר 1938. 
מחירה של הוולוו PV 36, בשוודיה בשנת 1935 היה כ- 8,500 קרונות שוודים. 
הוולוו PV 36 הייתה קרויה גם "קריוקה" (ריקוד דרום אמריקאי שהיה פופולרי באמצע שנות השלושים).
הוולוו PV 36 הייתה מכונית יוצאת דופן לתקופתה (במכניקה ובפאר), מה שגרם לקונים תחושה כי קנו את "מכונית המחר".
באובב

הבאובב בישראל

בישראל מצויים עשרות בודדות של עצי באובב, 25 מהם בגן הבוטני בעין גדי, בקרבת ים המלח. שלושה מתוכם נִטּעו בסוף שנות ה-50 על ידי אלי רון, חבר הקיבוץ והגנן הראשון בעין-גדי. היקף גזעו של הגדול מבין עצי הבאובב בעין-גדי הוא כ-8 מטרים. 
באמצע שנות ה-90 הונבטו ונשתלו עצי באובאב ביישוב חד נס ברמת הגולן, על ידי גנן היישוב רון איתן.
בקיבוץ שדה אליהו שבעמק המעיינות, גדלים 4 עצים.
בגן הבוטני באילת גדלים שישה עצים, הגדול ביניהם נשתל ב-1988.
בשנת 2013 הונבטו ונשתלו בקיבוץ אלומות  2 עצי באובב דרום אפריקאים מסוג Agansonia Digitata.
ביולי 2017 נשתלו  5 עצים של עץ הבאובאב מזן מדגסקרי בקיבוץ חולית בנגב המערבי.
בקיבוץ קטורה בערבה שני עצים.
עץ בודד נוסף קיים בחוות תנינים בסמוך לעיר אובות.

בתרבות

בספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי מסופר כי בכוכב בו מתגורר הנסיך מלאה הקרקע בזרעי באובב ואם מאחרים לטפל בהם, "לנצח אי אפשר עוד להיפטר מהם. הם מתפשטים בכל רחבי הכוכב, שורשיהם חודרים את מעבה האדמה, ואם הפלנטה קטנה מדי ועצי הבאובב רבים מדי, הפלנטה מתבקעת לבסוף לרסיסים." המחבר מסיים באזהרה:
בספר "בארץ לובנגולו מלך זולו" של נחום גוטמן מסופר כי
"...שמונים איש יחד לא יוכלו לחבק את הגזע. מראו ככרובית ענקית. העצים הגדולים עומדים בודדים בתוך הערבה או בתוך יערות השיחים. הם משמשים מקומות פגישה לכל אנשי הסביבה... תחת עצים אלה היו הכושים מתכנסים לאספות ולמסחר. שם נעשה סחר העבדים. על כן נקראים העצים הגדולים: 'עצי העבדים' ".

כמזון

פרי הבאובב הוא בגודל של אגוז קוקוס, וטעמו תואר כמזכיר גלידה וכשילוב טעמיהם של אשכולית, אגס ווניל. הוא מכיל ריבופלאווין, סידן, מגנזיום, אשלגן, ברזל ופיטוסטרולים. ניתן לאכול את עליהם של מינים מסוימים וכן להפיק מזרעיהם שמן. בשנת 2018 עלתה באנגליה הפופולריות של אבקה מיובשת של הפרי.
משה הגר

הרב משה הגר (ה' בתמוז ה'תרפ"ו, 22 ביוני 1926 - ט' באייר ה'תשנ"ט, 25 באפריל 1999) היה ראש ישיבת יחל ישראל של חסידות סרט ויז'ניץ בחיפה במשך כשלושים וחמש שנה. מכונה לאחר פטירתו על שם ספרו, "הברכת משה".

קורות חייו

נולד בגרוסוורדיין שברומניה, לרבי ברוך הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ, שהיה בנו הרביעי של רבי ישראל הגר, מנהיג חצר ויז'ניץ. נקרא על שם דודו רבי משה הגר שכיהן באדמו"רות בשאץ, שנפטר חודשיים לפני כן. בילדותו למד יחד עם אחיו אליעזר, עם אביהם. בבחרותו למד בישיבת "בית ישראל ותמכין דאורייתא" בסירט.
בשנות השואה הוגלה יחד עם משפחתו ושאר יהודי האזור לטרנסניסטריה שהפכה למחנה ריכוז גדול. עלה לארץ ישראל בשנת 1947 (ה'תש"ז) באנית המעפילים "כנסת ישראל", נעצר בנמל חיפה וגורש למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה כשנה ולאחר מכן עלה ארצה למחנה המעצר בעתלית. שימש כרב ורשם נישואין במועצה הדתית של חיפה.
כשנה אחרי פטירת אביו הוכתר אחיו הבכור לאדמו"ר מסרט ויז'ניץ ואילו הוא מונה לראש ישיבת "יחל ישראל - סרט ויז'ניץ". בישיבה נהג לתת שיעורים בעיון בגמרא ובשולחן ערוך, כמו כן נהג לערוך בחינות שבועיות לתלמידי הישיבה. במשך עשרות שנים היה נוסע לחו"ל למשך כחודשיים מדי שנה (חודש בקיץ וחודש בחורף) לצורך גיוס כספים להחזקת המוסדות. שלא כבמקרים אחרים בחסידות ויז'ניץ, שבהם מונו כמה אחים לאדמו"רים, ביטל הרב משה את דעתו לאחיו האדמו"ר. האחים נהגו להתייעץ זה בזה. הרב משה ייצג את החצר באירועים שונים, בישראל ובחו"ל.
הרב הגר נהג לקום מדי יום בהשכמה וללמוד שעות ארוכות לפני תפילת שחרית. שמר על סדרי לימוד קבועים במשך היום. תמך בבחורים ואברכים נזקקים בשיכון על ידי נתינת הלוואות ומענקים (חלקם כ"מתן בסתר") מקרן גמ"ח שניהל.
בחורף שנת ה'תשנ"ט חלה הרב הגר והוטס לטיפולים רפואיים בארצות הברית. בט' באייר של אותה שנה נפטר. נטמן באוהל אדמו"רי בית ויז'ניץ בבית העלמין זיכרון מאיר בבני ברק.
לאחר פטירתו הודפסו חלק מחידושיו ודרשותיו בספר "ברכת משה". רחוב השילוח בחיפה המוביל לקריית החסידות "רמת ויז'ניץ", נקרא אף הוא "ברכת משה" על שמו.
הזואווי

רקע

ואן גוך קיבל בהתלהבות את המודלים וצייר שני זואבים ביוני 1988. ואן גוך תיאר אותו כצעיר יותר על אף גילו המבוגר, עם פנים קטנות, צוואר ארוך ועיניים נמרצות. דיוקן חצי נוסף שיצר ואן גוך, "לה זואבה (דמות חצי)", מתאר את זואווי שזוף בצבעים בהירים שהוא כינה "שילוב פראי של גוונים לא תואמים". המדים של הזואבים היו כחולים עם צמות אדמדמות, כובע אדום ושני כוכבים צהובים על חזהו, כולם מונחים על רקע דלת ירוקה וקיר כתום.  

ואן גוך לא התרשם מן הציור ותיאר אותו כ"מכוער ובלתי מוצלח", אך האמין כי האתגר עשוי לשפר ולהרחיב את הטווח האמנותי שלו. הוא צייר ציור נוסף שגם ממנו לא היה מרוצה במיוחד וציור נוסף, " לה זויב", של החייל על קיר לבן.
ראומה ויצמן

ביוגרפיה

ראומה שוורץ נולדה בלונדון שבממלכה המאוחדת ב-18 באוגוסט 1925 לרחל וצבי שוורץ, שהיו ממייסדי מפלגת פועלי ארץ ישראל והפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים. שנה לאחר שנולדה, עלו הוריה לארץ ישראל שנשלטה בידי המנדט הבריטי והשתקעו בירושלים בשכונת רחביה. בגיל תשע עברה ראומה להתחנך בקיבוץ משמר העמק. הוריה, שהיו טרודים בפרנסת המשפחה ובפעילות ציבורית, החליטו שהחינוך הקיבוצי יעשה טוב לבתם. 
לאחר שעזבה את משמר העמק, עברה ראומה הכשרה חקלאית בקיבוץ ניר דוד והשלימה קורס הוראה בסמינר הקיבוצים בתל אביב יפו. כשחיפשה עבודה, פנתה ראומה לבית ילדים בפרוור של המבורג השייך לסוכנות היהודית והצלב האדום, שם עבדה כשנתיים עם ילדים, פליטי מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העצמאות שבה ראומה לארץ ושירתה בחיל הנשים כפקידה בלשכת העיתונות הממשלתית. 
ראומה פגשה את עזר ויצמן ב-1949 כשהוא ומוטי הוד עצרו לה טרמפ בדרך לאזכרה למודי אלון. הם נישאו ב-1950 בחצר ביתה של אחותה, רות דיין ובביתו של מפקד ירושלים דאז, משה דיין, בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. את הזוג חיתן הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג. 
בשנת 1951 התקבל ויצמן ללימודים בחיל האוויר הבריטי והזוג עבר לאנגליה, שם נולד בנם הבכור שאול. בתם מיכל נולדה ארבע שנים אחריו. שאול נפצע קשה בחזית התעלה במלחמת ההתשה כשצלף מצרי פגע בראשו. בשנת 1991 נהרג שאול עם אשתו בתאונת דרכים ושניהם נטמנו בבית הקברות באור עקיבא. עזר ויצמן ואשתו ראומה רכשו חלקת קבר סמוכה, שתשמש אותם בבוא יומם. במרץ 1991 תבעה אשה את הזוג ויצמן ואת עיזבון הבן שאול, בטענה ששאול הוא אבי בנה. בדיקת רקמות שעבר הזוג ויצמן הוכיחה כי הילד הוא אכן בנו של שאול.
טרם הגעתה למשכן נשיאי ישראל ראומה פעלה רבות למען ילדים לוקי מוגבלות שכלית התפתחותית במסגרת ארגונים חברתיים שונים. במהלך כהונת בעלה פתחה את בית הנשיא בפני עמותות שארגנו קייטנות לילדים חולי סרטן. בתקופת קליטת גלי העלייה הגדולים סיירה באתרי הקראוונים ברחבי ישראל ודאגה לרווחתם של העולים, בעיקר מאתיופיה. ויצמן פעלה לפתיחת בית הנשיא לתערוכות של אמנים ישראלים רבים, ורבות מיצירותיהם הוענקו על ידי הנשיא, בעידודה, לאורחים רמי מעלה מחו"ל. כמו כן נפתחו התערוכות על ידה בפני הקהל הרחב במטרה לקרב את האמנות הישראלית אל העם. ויצמן יזמה את "פרס המעשה הטוב" שמטרתו "להעלות על נס מעשים טובים של אזרחים שנעשו לטובת הכלל, ללא תמורה, במסגרת התנדבותית המהווים דוגמה ומופת לכולנו".
רודולף דיזל

חייו

דיזל נולד בפריז למשפחה גרמנית. כבר כילד הפגין כישורים אינטלקטואלים רבים והתקבל לבית ספר יוקרתי בפריז. עם פרוץ מלחמת צרפת פרוסיה נחשבו הוריו לגורם סיכון בקרב שלטונות צרפת ומשפחתו גורשה ללונדון. בעזרת קרוב משפחה חזר יחד עם הוריו לעיר מולדתם אוגסבורג, שם המשיך בלימודיו. דיזל המשיך ללמוד בבתי ספר יוקרתיים במינכן ובשווייץ. לאחר סיום לימודיו חזר דיזל לפריז, שם הקים משפחה והחל במחקרו המדעי.
דיזל החל בפיתוח מנוע שניצת בדחיסה ("מנוע דיזל") בשנות התשעים של המאה ה-19 בצרפת והמשיך בעבודתו גם כשחזר לגרמניה, שם רשם פטנט על המצאתו ב-23 בפברואר 1892. בשנת 1897 בנה דגם שימושי ראשון של המנוע, במקביל לעבודתו בחברת המנועים הגרמנית MAN.
ב-29 בספטמבר 1913 הפליג במעבורת לכיוון אנגליה, כדי להשתתף בפתיחה של מפעל חדש למנועי דיזל. במהלך ההפלגה דיזל נפל או הופל למים וטבע, וגופתו נמצאה על ידי סירה של משמר החופים.
משפחתו טענה כי נרצח בידי סוכנים של ממשלת גרמניה, שחששה משיתוף הפעולה בין דיזל למפעלים במדינות יריבות, כמו צרפת ואנגליה. השערות אחרות לנסיבות מותו היו רצח על רקע תחרות עסקית או התאבדות על רקע כלכלי.
אף לא אחת מההשערות הללו הוכחה, משום שבהתאם לנהוג באותה תקופה - חיילי משמר החופים שמצאו את גופתו לקחו ממנה רק תעודות מזהות וחפצים אישיים, והשליכו אותה בחזרה למים. 
דיזל התמקד בפיתוח מנועים ששורפים שמן צמחי (ביו דיזל), ואחרי מותו מנועי הדיזל הותאמו לשריפת דלק שמקורו בנפט.
סאז

סאז הוא כלי מיתר הנפוץ בטורקיה, כורדיסטן, איראן, ארמניה, אזרבייג'ן ומדינות הבלקן.

היסטוריה

פירוש השם "סאז" בפרסית הוא "כלי-מוזיקלי". קודמו של הסאז הוא כלי נגינה שהומצא במאה ה-10 ושמו קוֹפוּז. גוף הכלי היה עשוי מעור. צוואר הכלי היה ארוך וחסר סריגים כשעליו מתוחים 2 - 3 מיתרים העשויים שיער סוס או כבשה. כלי נגינה דומים לקוֹפוּז נפוצים בקווקז, מרכז אסיה.
בחלוף השנים נכנסו שינויים בקופוז: המיתרים הוחלפו במיתרי מתכת (המאה ה-15) וגוף העור הוחלף בגוף מגולף בעץ (המאה ה-17). במאה ה-18 מוזכר לראשונה השם "בָגלַמה" שהוא הסאז של ימינו.
בשנות ה-60 החל ייצור של כלי סאז חשמליים בעלי פיקאפ בתוך תיבת התהודה של הכלי (בדומה לגיטרות אקוסטיות מוגברות). במרוצת השנים, הסאז התפשט לארצות שונות במזרח התיכון ובארצות הבלקן וממנו התפתחו הבוזוקי היווני והבוזוק הסורי, הצ'פטלי האלבני, ומשפחה שלמה של כלי נגינה דומים וכמעט זהים לסאז מארצות הבלקן

נגינה

כיוון המיתרים משתנה מארץ לארץ ואף בין חלקים שונים של טורקיה אך הכיוון המקובל הוא: G,D,A. הנגינה מתבצעת באמצעות פריטה בעזרת האצבעות או מפרטים העשויים פלסטיק או עץ.
גביע אלדאו

היסטוריה

בתחילת המאה העשרים החלו להתארגן על ידי ההתאחדויות של ארגנטינה ואורוגוואי "האליפויות הריופלטנסיות" ("campeonatos rioplatenses"), טורנירים שונים שהפגישו בין קבוצות משתי המדינות. קונפדרציית CONMEBOL מתייחסת למשחקים אלו כמשחקים הבינלאומיים-רשמיים הראשונים בין קבוצות בדרום אמריקה.
ב-1905 נוסדו הטורנירים הראשונים, הקאפ טיי קומפטישן (בספרדית: Cup Tie Competition; נקרא גם "קופה דה קומפטנסייה שבלייה-בוטל", Copa de Competencia Chevallier Boutell) והקופה דה אונור קוסנייר (Copa de Honor Cousenier), שהפגישו את מחזיקות הגביעים הלאומיים הארנטינאיים "קומפטנסייה" ו"אונור", בהתאמה, עם מקבילותיהן האורוגוואיות. בעשור הבא נוסד גביע אלדאו, שהיה לחשוב מבין הטורנירים הללו מאחר שהפגיש בין אלופות ליגות העל של שתי המדינות, ומכיוון ששרד לאורך זמן - הגביע המשיך להיות משוחק גם עם בוא עידן המקצוענות, בשנות השלושים, ועד לאמצע שנות החמישים של המאה העשרים, לסירוגין.
הגביע נתרם על ידי ד"ר ריקרדו אלדאו, נשיא התאחדות הכדורגל הארגנטינאית, ומכאן אחד משמותיו של הטורניר. כיום מוצג הגביע במוזיאון של ריבר פלייט, הזוכה האחרונה בגביע.
בשנת 1923 שוחק טורניר דומה בשם "קופה קמפאונטו דל ריו דה לה פלטה" על ידי אלופות ליגת ההתאחדות הפורשת בארגנטינה והליגה הפורשת באורוגוואי.
בשנים 1942 ו-1957 הפיינליסטיות היו ריבר פלייט ונסיונל, ובשנתיים הללו לא שוחקו משחקי הגומלין שתוכננו, אך גם לא הוכרזו הזוכות רשמית. למרות זאת, יש המוסיפים תואר אחד לכל אחת בגין שנים אלו (לאור ניצחונן במשחק הראשון). בשנים 1945 ו-1946 שוחק גם טורניר מקביל לסגניות האלופות בארגנטינה ובאורוגוואי בשם קופה דה קונפרטרנידד אסקובר-חרונה (Copa de Confraternidad Escobar-Gerona).
לאחר 1957 סירבו האלופות להשתתף בתחרות עקב אילוצי לוח זמנים. תחרויות בעלות אופי דומה שהתקיימו בשנים 1997, 1998, 2013 ו-2014 נחשבות לידידותיות, לא רשמיות (והוא הדין לצמד מפגשים בין אלופות המדינות בשנת 1946).
ראובן גרונאו

ביוגרפיה

ראובן גרונאו נולד בתל אביב להורים יוצאי גרמניה שעלו בעלייה החמישית. הוא למד כלכלה באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון ושני ב-1960 ו-1963. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת קולומביה וב-1967 קיבל תואר דוקטור בכלכלה.
ב-1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, במחלקה לכלכלה, וב-1979 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1982-1984, כיהן כראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות.
בשנת 2005 זכה גרונאו בפרס מפעל הפיס ע"ש מיכאל לנדאו, בתחום כלכלת ישראל.

פעילות ציבורית

גרונאו היה בין המתנגדים להקמת כביש 6 ככביש אגרה, ואף שלל את הכדאיות של קיומו, בנימוקים שהושתתו על ניתוח עלויות הגביה ושל צדק חברתי.
במאי 1996 עמד בראש ועדת גרונאו לבחינת מבנה ענף הזיקוק בישראל.
במהלך השנים 2002-2004 היה המנהל האקדמי של פורום קיסריה.
ביולי 2003 התמנה לעמוד בראש ועדה ציבורית שהוקמה ע"פ חוק לשם קביעת שכרם של חברי הכנסת. הוועדה התמנתה לתקופה של חמש שנים, ומונתה מחדש ביולי 2008 לחמש שנים נוספות.
באוקטובר 2006 התמנה לחבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה.
בפברואר 2007 מינה שר התקשורת אריאל אטיאס ועדה לגיבוש כללי תחרות בתקשורת, שבראשה הועמד פרופ' גרונאו. הוועדה הגישה במרץ 2008 דו"ח מפורט שאומץ על ידי שר התקשורת.
באוקטובר 2011 התמנה לחבר נציג ציבור בוועדה המוניטרית של בנק ישראל שהחלה לפעול אז. לפי חוק בנק ישראל מ-2010, הריבית במשק נקבעת על ידי הוועדה המוניטרית של בנק ישראל, ומכהנים בה שלושה נציגים של בנק ישראל ושלושה נציגי ציבור. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2017. 
משנת 2013 הוא עומד בראש המועצה הציבורית לסטטיסטיקה.
עודד סברדליק

עודד (אנריקה) סברדליק (ספרדית: Enrique Sverdlik;‏ 1938, ארגנטינה - 1996, ישראל), משורר וסופר עברי, מתרגם ועורך. חתן פרס ראש הממשלה לשנת 1988.
גדימינאס קירקילאס

חייו

קירקילאס מונה לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא ליטא לשעבר, ולדאס אדמקוס והחליף את זיגמנטאס בלסיטיס, שכיהן חודש אחד כראש הממשלה בפועל, החל מיוני 2006.
קירקילאס כיהן כשר ההגנה של ליטא בין השנים 2004 - 2006. כמו כן, מכהן קירקילאס כסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא.
ב-27 בנובמבר 2008 החליף אנדריוס קוביליוס את קירקילאס בתפקיד ראש ממשלת ליטא.
ארסינואי הראשונה

ארסינואי (ארסינואה) הראשונה (ביוונית:  Αρσινόη ‏; 305 לפנה"ס - לאחר שנת 248 לפנה"ס) הייתה נסיכה ממוצא מוקדוני ותסלי, בתו של ליסימכוס מלך תראקיה ואשתו של המלך תלמי השני מבית תלמי.

ביוגרפיה

ארסינואי הייתה בתו השנייה והצעירה של ליסימכוס, שהיה שומר ראשו של אלכסנדר הגדול ולאחר מותו היה לאחד מהדיאדוכים וקיבל את השליטה על תראקיה, ואשתו הראשונה ניקאה המוקדונית. היו לה שני אחים בוגרים, אגתוקלס ואאורידיקה. אביה נשא בשנת 299 לפנה"ס את אחותו של תלמי השני, ארסינואי השנייה. אחיה, אגתוקלס, הוצא מאוחר יותר להורג על ידי אביו, לאחר שארסינואי השנייה האשימה אותו בקשירת קשר לרצוח את אביו.
סבה מצד אביה היה אגתוקלס מפֵּלָּה שבמוקדון, בן למעמד האצולה הגבוהה המקדונית, שהיה יועץ של פיליפוס השני מלך מוקדון וישב במועצותיו, ואילו סבה מצד אמה היה אנטיפטרוס, מצביא מוקדוני מתומכיו של פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. שמה של ארסינואי ניתן לה על שם אחת מסבותיה. שמותיהן של הסבות אינם ידועים. מעט מאד ידוע על חייה בתקופה שלפני נישואיה.
בין השנים 284–281 לפנה"ס נישאה לתלמי השני והייתה אשתו הראשונה. הוא היה קרוב משפחה רחוק שלה מצד אמה. הנישואים ביניהם נערכו במסגרת הסכם ברית שנערך בין אביה ותלמי השני כנגד המלך סלאוקוס הראשון מבית סלאוקוס. באמצעות נישואיה היא הפכה למלכה במצרים התלמיית.
מנישואיה לתלמי השני נולדו לה שלושה ילדים. הראשון תלמי ששלט אחרי אביו כתלמי השלישי, בן בשם ליסימכוס, ובת בשם ברניקי, שנישאה בהמשך למלך הסלאוקי אנטיוכוס השני.
לאחר מותו של אביה ליסימכוס בשנת 281 לפנה"ס, התנהלו בתראקיה מאבקי ירושה. אשתו ארסינואי השנייה ברחה מתראקיה, נישאה לאחיה תלמי קרואנוס, ולאחר שהרג את שני בניה הצעירים, ברחה בשנת 279 לפנה"ס למצרים וביקשה מקלט אצל אחיה תלמי השני. בארמונו של אחיה היא המשיכה לרקום מזימות והאשימה את ארסינואי הראשונה בניסיון לרצוח את תלמי השני. הוא האמין לה והרשיע אותה בקשר נגדו. הוא התגרש ממנה והיגלה אותה לקופטוס (Coptos, היום קיפט) במצרים העליונה. בשנת 277 הוא נשא את ארסינואי השנייה לאישה, ולאחר מותה בשנת 270 לפנה"ס, ילדיה של ארסינואי הראשונה נחשבו כילדיה של השנייה.
ארסינואי הראשונה חיה בגלות במשך 20 שנים. בהיותה אשתו לשעבר של מלך מצרים, היא חיה בפאר רב בגלות והייתה בעלת סמכות. בנה תלמי ירש את אביו לאחר מותו.
בעיר קיפט (Qift) נמצאה אסטלה המתייחסת לארסינואי הראשונה. האסטלה היא של סנו-שר שהיה סוכן של ארסינואי הראשונה. האסטלה מספרת עליה בהיותה בגלות, היא נקראת שם "אשתו של המלך", אבל שמה אינו מוקף בכרטוש מלכותי כמקובל לגבי מלכות מצריות.
ממצא ארכאולוגי נוסף המתייחס לארסינואי היא כתובת פיניקית שנמצאה בלפיתוס (Lapithos) בקפריסין המתוארכת לשנת מלכותו ה-11 או ה-12 של תלמי השני. הכתובת עוסקת בקורבן שהנהיג יתונבעל (Yatonba'al) מטעם 'היורש הלגיטימי ואשתו'.
כוס (כלי)

כוס היא כלי לשתייה. הכוס צרה יחסית לגובהה, בניגוד לקערה שהיא רחבה כגובהה או יותר מכך.
כוס נבדלת מספל בכך שלספל יש ידית ואילו הכוס צרה בהרבה וכך נוחה יותר לאחיזה בלא ידית. הכוס נבדלת מגביע השתייה בכך שאין לה רגל.

מאפיינים

כוס קטנה קרויה כוֹסית. הנפח של כוסית נפוצה הוא כרבע או כחמישית מנפחה של כוס נפוצה. עקב נפחה הקטן משמשת הכוסית בעיקר לשתיית משקאות חריפים. כוס קטנה המשמשת לשתיית משקה בלגימה אחת מהירה קרויה כוס-שוטים.
בעת ההגשה, כוסות מונחות לעיתים על צלוחית תואמת, במטרה להגן על השולחן שעליו הן מוצבות. בפאבים נהוגה הגשת כוסות בירה ומשקאות חריפים אחרים על גבי תחתית העשויה משעם, נייר וכדומה.
המילה 'כוס' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.

שימוש חד פעמי

קיימות גם כוסות חד-פעמיות מקלקר, נייר או פלסטיק.
ריבוי שבור

בבלשנות, ריבוי שבור (או ריבוי פנימי) היא צורת רבים חריגה של שם עצם או של שם תואר בשפות שמיות ובאפרו־אסיאתיות אחרות כמו שפות ברבריות. ריבוי שבור נוצר על ידי שינוי דפוס העיצורים והתנועות בתוך צורת היחיד. צורת הרבים ההפוכה היא ״ריבוי צלילי״ (או ריבוי חיצוני), שנוצר על ידי הוספת סופית.
בעוד שהתופעה ידועה ממספר שפות שמיות, היא נפוצה במיוחד בערבית.

עברית

בעברית, על אף שכל צורות הרבים צריכות לקבל או את הריבוי הצלילי הזכרי (״־ִים״) או את הריבוי הצלילי הנקבי (״־וֹת״), השינויים הגזעיים ההיסטוריים במשקלים הסגוליים או צרורי עיצורים בשמות עצם בין CVCC ביחיד ו־CVCaC ברבים לרוב הושוו לצורות ריבוי שבורות בשפות שמיות אחרות. דוגמה לכך היא המילה מֶלֶך לעומת מְלָכִים ברבים.
בנוסף ישנים מקרים רבים אחרים שבהם שינוי צלילים היסטוריים הסתיימו באלומורפיה גזעית בין צורת יחיד לצורת רבים בעברית (או בין מצב אבסולוטי לבין מצב קונסטורקטיבי, או בין צורות עם סיומות פרונומינליות לבין הצורות חסרות הסיומת וכדומה), על אף ששינויים שכאלה לרוב אינם עובדים לפי התבניות הכלליות שעוטפות אותיות שורש, ולכן בפי רבים מהבלשנים אינן נחשבות לצורות ריבוי שבור אמתיות.

ערבית

בערבית, הדרך הרגילה ליצירת צורת רבים לשם עצם זכרי היא הוספת הסיומת ون (-ūn; ביחסת הנומינטיב) או ين (-īn; ביחסת האקוזטיב והגניטיב). לשמות עצם נקביים מוסיפים את הסיומת ات (-āt) בדרך כלל. עם זאת לא כל צורות הרבים נבנות לפי כללים פשוטים אלו. מחלקה אחת של שמות עצם, הן בערבית המדוברת והן בערבית הספרותית, מקבלות צורת רבים על ידי שינוי דפוס התנועות בתוך המילה, לעיתים בנוסף להוספת מוספית. המערכת אינה רגילה לחלוטין, ורוב הצורות החריגות הן לשמות עצם לא אנושיים. שמות עצם אנושיים ברוב המקרים יקבלו צורת רבים רגילה.
ריבויים שבורים נקראים ג'מע תכסיר (جَمع تَكسير; מילולית ״ריבוי של שבירה״) בדקדוק ערבי. ריבויים אלו מהווים את אחד ההיבטים הכי בלתי־רגילים בשפה, בהינתן חוקי הגזירה והדקדוק המאוד מפורט ויציב של השפה הספרותית. ריבויים שבורים גם נמצאים בשפות ששאלו מילים מערבית, דוגמת הפרסית, הפשטו, הטורקית, הכורדית, האזרית והאורדו, ולעיתים מילה שכזו קיימת גם בצורת הריבוי השבור הערבי וגם בצורה המקומית. דוגמה לכך היא המילה مطلب בפשטו שעניינה ״מטרה״, שאותה ניתן להפוך לרבים בצורה השבורה הערבית (مطالب) או בצורה הרשמית יותר בפשטו גבוהה (مطلبونه) כפי שנוהגים במילים אחרות בפשטו.
בפרסית נקרא סוג ריבוי זה ג'מע מכסר (جَمِع مُکَسَر; מילולית ״ריבוי שבור״).
הבנה שלמה של צורות ריבוי אלו ניתנת לרכישה רק דרך חשיפה ממושכת לשפה, אם כי יש כמה סוגים שניתן לציין.
יוסל ברגנר

ביוגרפיה

ולדימיר יוֹסִיף (יוֹסְל) בֶּרגנֶר נולד בווינה בשנת 1920, בנם של הזמרת פניה ברגנר והמשורר מלך ראוויטש (זכריה חנא ברגנר), ואחיינו של הסופר הרץ ברגנר. ילדותו עברה עליו בבית רוחש בסופרים ומשוררים, ובוויכוחים על ספרות והגות. בילדותו התגוררה משפחתו בוורשה, ושם החל ללמוד ציור אצל הצייר הירש אלטמן.
כשהיה בן שבע-עשרה היגרו הוא ואחותו לאוסטרליה, שם למד ברגנר אמנות בבית הספר לאמנות שעל יד הגלריה הלאומית של ויקטוריה  במלבורן. במשרדי ההגירה של "היאס" (HIAS) בוורשה פגש ברגנר את יוסל בירשטיין, ואתו עשה את הדרך לאוסטרליה. השניים שירתו יחד בצבא האוסטרלי במלחמת העולם השנייה, כפי שמתאר ברגנר:
לאחר פרוץ מלחמת היטלר באירופה, התגייסנו שנינו, שני היוסלים, לצבא האוסטרלי, והיינו שם יחדיו, רוב הזמן, באוהל אחד. בזמן החופשי כתב יוסל שירים ואני רשמתי וציירתי את ילידי המקום, האבוריג'ינים.
— יוסל ברגנר, פגישתי הראשונה עם יוסל בירשטיין, באתר הארץ
לאחר שירותו הצבאי בצבא האוסטרלי הקים ברגנר, יחד עם חברו בירשטיין, קבוצה של ציירים שעסקו בציור ריאליסטי-חברתי.
ברגנר עלה לישראל בשנת 1950 יחד עם אשתו הציירת אודרי ברגנר, והם קבעו את משכנם בצפת. מאז עלייתו הפך לאחד הכוחות המשמעותיים באמנות הישראלית. בשנת 1950 גם הציג ברגנר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בישראל בגלריה לאמנות כ"ץ. משנת 1957 ברגנר חי ויצר בתל אביב.
ביצירותיו הביע ברגנר את נשמתו והווייתו באמצעים ציוריים-ספרותיים וסימבולים, ואלו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובשאר העולם ונרכשו על ידי אספנים רבים.
בתחילה המוטיבים שהובילו את ציוריו נחשבו לגלותיים, אך עם השנים סגנונו של ברגנר נתפס כמייצג את הישראליות באמצעות פן ייחודי. הוא צייר בסגנונו הייחודי אירועים שחווה וסיפורים ששמע מהעבר, בעיקר במציאות הארץ-ישראלית: מעולם החלוצים (נושא שנחשב אז לחידוש), מעולם התיאטרון בשנות ה-70 ועוד.
ברגנר הוא חתן פרס ישראל לאמנות לשנת 1980.
בשנת 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
ברגנר הותיר את אודרי אשתו, את בתם הינדה ברגנר וארבעה נכדים.

הנצחה

כיכר יוסל ברגנר הוקמה בצומת הרחובות רחוב חסן שוקרי-ברוולד, מול בניין עיריית חיפה. על הכיכר ניצב פסלו של האמן - "אחוות אחים".
משפט דיני

משפט דיני הוא משפט מתמטי בתחום האנליזה המתמטית, העוסק בהתכנסות נקודתית של סדרה מונוטונית של פונקציות, או של טור פונקציות אי-שליליות. המשפט נקרא על שמו של אוליסה דיני, מתמטיקאי ופוליטיקאי איטלקי שחי במאה ה-19 ובמאה ה-20. משפט זה הוא דוגמה טובה למקרה בו התכנסות נקודתית, תכונה חלשה יחסית, גוררת התכנסות במידה שווה, שהיא תכונה חזקה הרבה יותר. התכונה נגררת עקב המונוטוניות של סדרת הפונקציות.
נבחרת רוסיה בכדורגל נשים

הנבחרת בגביע העולם

ב-1999, נבחרת רוסיה בכדורגל נשים, העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים שנערך בארצות הברית והעפילה לרבע גמר הגביע אחרי ניצחונות נאים על נבחרת קנדה (4-1) ויפן (5-0) ולמרות ההפסד לנורווגיה (1-2). ברבע הגמר הנבחרת הפסידה 0-2 לסין והודחה מהטורניר.
בטורניר גביע העולם שבא אחריו - ב-2003 - הנבחרת שוב העפילה לרבע הגמר, הפעם אחרי ניצחונות על אוסטרליה (2-1) וגאנה (3-0), על אף ההפסד לנבחרת הסינית (1-0). ברבע הגמר הקבוצה הובסה על ידי מנצחת הגביע בהמשך - גרמניה שמחצה אותה 7-1 בדרך לחצי הגמר.
הנבחרת לא העפילה לשני הטורנירים שבאו לאחר מכן, לא לגביע העולם בכדורגל נשים 2007 בסין ולא לגביע העולם בכדורגל נשים 2011 בגרמניה, אז סיימה במקום השלישי בבית בשלב המוקדם.
צינור נפט

צינור נפט הוא צינור המשמש להובלה של נפט, ממקום הפקתו לבית זיקוק או לנמל שממנו הוא ממשיך את דרכו במכליות, או מבית זיקוק לתחנות הפצה. לצינורות נפט הייתה בעבר וכיום חשיבות כלכלית ופוליטית רבה.
עקב חשיבותם הרבה צינורות הנפט היו מוקד לחבלות ופגיעה מכוונת. בהרבה מקומות הקימו כביש לאורך הצינור כדי לתחזק אותו וגם כדי לשמור עליו מחבלות.