יעקב אגמון

ביוגרפיה

אגמון נולד בפולין, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. היה חבר בתנועת הנוער "השומר הצעיר". לאחר מכן הגיע לקיבוץ הראל, שם החל את פעילותו כמפיק אירועים במסגרת התנועה הקיבוצית.
בין השנים 1958-1956 כיהן כמנהל מחלקת הנוער של המגבית היהודית המאוחדת, וכן שימש כתב ומזכיר מערכת השבועון "רימון".
ב-1958 ארגן את חגיגות העשור למדינת ישראל, שנחשבו חדשניות וכאלה שלא נראו כמותן. בחגיגות אלה הוקמו לראשונה בארץ במות בידור של יום העצמאות עם זיקוקין די-נור, שהפכו מאז למסורת והתקיים חידון התנ"ך הראשון (על פי רעיון שהגתה אורה הרצוג). באותה השנה, התחולל מרד בתיאטרון הקאמרי על ידי קבוצת שחקנים. אז עזבו את הקאמרי מנהליו יוסף מילוא ויצחק קדישזון. אגמון התמנה למנכ"ל מאז ובמשך ארבע שנים. בתקופתו הועלתה ההצגה "מרי סטיוארט" שעוררה התרגשות בגלל טקסט שרמז על פרשת לבון שהתחוללה באותם ימים. הצגות נוספות שעלו בתקופתו: "בית הבובות" "בגלל חגורה", "כנרת כנרת", "מריוס", "הלילה השנים עשר" ועוד. אגמון כיהן בתפקיד ארבע שנים, במהלכן אירגן ב-1960 את חגיגות העצמאות ה-12 למדינת ישראל.
ב-1962 יצא לארצות הברית שם למד, וכיהן במשך שנתיים כיועץ לקרן התרבות אמריקה-ישראל.
ב-1964 הקים את תיאטרון בימות במסגרתו העלה הצגות מגוונות וחדשניות לאותן ימים, שזכו להצלחות מסחררות. ביניהן: המגילה – שירים ביידיש מאת איציק מאנגר, איש חסיד היה – אסופת סיפורים ושירים חסידיים, בוסתן ספרדי – שירים וסיפורים בלאדינו, ערב שירי ז'אק ברל, ערב שירי נעמי שמר, הכלה וצייד הפרפרים של נסים אלוני עם גילה אלמגור ויוסי בנאי, המופע של חוה אלברשטיין, ועוד. בימות העלה את המחזה הראשון שעסק בנושא ההומוסקסואליות – "הנערים שבחבורה".
בין השנים 1978-1973 ניהל את האנסמבל הקאמרי, מקהלת רינת, והפיק מופעים שונים במסגרות פרטיות וציבוריות.
ב-1978 הקים את תיאטרון בית ליסין במסגרת ההסתדרות, וניהל אותו במשך שמונה שנים. בין ההצגות שהועלו בתקופתו: אחרון הפועלים, ילדי הכרך, טנזי, וקשר אייר. בתקופה זו יזם את הקמת רשת מופ"ת.
בין השנים 1989-1986 שימש מנכ"ל חגיגות ה-40 למדינת ישראל.
בין השנים 1994-1989 הקים חברה פרטית להפקות "בימות 2000". במסגרת זו הפיק (ב-1990) את פסטיבל הצגות היחיד "תיאטרונטו" – אותו הוא ממשיך להפיק מדי שנה וללא הפסקה 17 שנים. הפקות אחרות שנמשכו כמה שנים: פסטיבל כליזמרים בצפת, חג היין ראשון לציון, וכן ארגון והפקה של מופעים בארץ ובעולם.
בין השנים 1995-1991 שימש מנכ"ל פסטיבל עכו, ומרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון.
ב-1995, בעקבות משבר כספי וניהולי בתיאטרון "הבימה", מונה אגמון למנכ"ל ולמנהל אמנותי של התיאטרון. לצדו התמנה כונס הנכסים הרשמי כנאמן מטעם המדינה לפקח על פעילות התיאטרון. אגמון לא להצליח לחלץ את התיאטרון מהגירעון התקציבי, ולקראת סיום כהונתו גבר המשבר הפיננסי. מבחינה אמנותית ניסה אגמון להפנות מאמצים לכיוון מחזות פופולריים במסגרת זו העלה את ההצגה "מרי לו" המבוסס על שיריו של הזמר צביקה פיק, "מונולוגים מהווגינה", "הברווזון", "מאמי", ומחזה על חייו של אריס סאן. מלבדם העלה התיאטרון הצגות מהרפרטואר המוכר שלו: "מחכים לגודו", "מותו של סוכן" "טנגו", תמרה", וקופסה שחורה.
בשנים האחרונות לעבודתו היה מעורב אגמון באירועים שסוקרו באמצעי התקשורת: דו"ח רואה חשבון המבקר את הבימה, פרסם שורה של הטבות חריגות שהעניק אגמון לעצמו ולאשתו השחקנית גילה אלמגור, בית המשפט נקרא להתערב בסכסוכים בין הנהלת הבימה לבין הנאמן מטעם המדינה, ובעימות פנימי על רקע מינוי המנהל המחליף. באותה תקופה התמודד גם עם חקירת משטרה על הטרדה מינית שנסתיימה בסגירת התיק מחוסר ראיות.
ב-2005 פרש מהבימה ושב לעבוד כמפיק עצמאי בחברה שהקים.
ב-2007 זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
באוקטובר 2010 מונה לשמש מנכ"ל התיאטרון הערבי-עברי ביפו העתיקה.
אגמון נשוי לשחקנית גילה אלמגור, שאותה הכיר בתקופת עבודתו בקאמרי. לזוג בן ובת מאומצים, בן מנישואיו הראשונים של אגמון ובת משותפת לאגמון ואלמגור, נכדים ונינים והם מתגוררים בתל אביב.