google/wiki40b huggingface dataset:
המדינה העצמאית של קרואטיה

היסטוריה

המדינה העצמאית של קרואטיה הוקמה ב-10 באפריל 1941 לאחר הפלישה ליוגוסלביה על ידי מדינות הציר. המדינה הורכבה ממרבית שטחי קרואטיה ובוסניה והרצגובינה, ביחד עם חלק משטחי סרביה המודרנית. השלטון עינה ורצח סרבים, יהודים, צוענים וגם מוסלמים במקומות כמו מחנה יאסנובאץ.
המדינה הייתה מונרכיה ומדינת חסות איטלקית מ-1941 ועד להסכם שביתת הנשק עם איטליה ב-1943. הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה שמונה לתפקיד מלך קרואטיה על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה והוכתר כ"טומיסלב השני", נשאר באיטליה ולא עבר להתגורר בקרואטיה.
המדינה נוהלה למעשה על ידי תנועת האוסטאשה הפשיסטית והפוגלבניק (Poglavnik) אנטה פאבליץ'. בשתי שנותיה הראשונות, עד 1943, המדינה הייתה קוֹנְדּוֹמִינְיוּם של גרמניה ואיטליה. מרכז דלמטיה סופח לאיטליה כחלק ממדיניות האירידנטה והשאיפה להחיות מחדש את האימפריה הרומית ולהשיג שליטה בים התיכון (מארה נוסטרום).
לאחר כניעתה של איטליה, המדינה העצמאית של קרואטיה ביטלה את ההסכמים עם איטליה וסיפחה בחזרה את השטחים בדלמטיה.
בראשית 1945 צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בהנהגת יוסיף ברוז טיטו ביחד עם הצבא האדום גברו על משמר המולדת הקרואטי וגרמו לנסיגה המונית של אנשי האוסטאשה ובעלי בריתם. הם הצליחו לשים סוף למדינה העצמאית של קרואטיה.

גאוגרפיה

כאמור, המדינה הורכבה ממרבית שטחי קרואטיה ובוסניה והרצגובינה, ביחד עם חלק משטחי סרביה. היא גבלה בגרמניה בצפון-מערב, בהונגריה בצפון-מזרח, בסרביה במזרח, במונטנגרו בדרום-מזרח ובאיטליה לאורך קו החוף.

דמוגרפיה

בעת הקמת המדינה, אוכלוסייתה מנתה כ-6,285,000 תושבים. מתוכם 3,300,000 קרואטים, 1,925,000 סרבים, 700,000 בוסניאקים, 150,000 גרמנים, 65,000 צ'כים וסלובקים, 40,000 יהודים ו-30,000 סלובנים.
גיגול

גיגול (מאנגלית:‏ To google) היא מילה שמשמעותה חיפוש מידע באינטרנט באמצעות גוגל (מנוע חיפוש), ולעיתים גם חיפוש במנוע חיפוש אחר, כדוגמת בינג או Yahoo!.
הפועל "לגגל" הוא תחדיש שנוצר עקב הפופולריות של מנוע החיפוש של חברת "גוגל". ארגון הלשון האמריקאי העניק לפועל זה את התואר "המילה השימושית ביותר" בשנת 2002, ובשנת 2006 הוא נוסף למילון האנגלי של אוקספורד ולמילונים נוספים בשפה האנגלית.
השימוש המתועד הראשון בביטוי נעשה ב-8 ביולי 1998 על ידי לארי פייג', אחד ממייסדי חברת "גוגל", ששלח הודעת דואר אלקטרוני לרשימת נמענים ובה נכתב "Have fun and keep googling!" ("תהנו ותמשיכו לגגל!"). השימוש הראשון המתועד בביטוי בטלוויזיה האמריקאית היה בפרק של הסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-15 באוקטובר 2002, בו ווילו שאל את באפי "האם כבר גיגלת אותה?"
חברת גוגל מניאה משתמשים משימוש נרחב בביטוי, בפרט כאשר נעשה בו שימוש כמילה נרדפת לחיפוש כללי באינטרנט, מחשש שמא הביטוי "גוגל" יהפוך לשם גנרי ויפגע במוניטין ובסמל המסחרי של החברה. בשנת 2002 חברת "גוגל" פנתה מספר פעמים לאתרי אינטרנט פופולריים וביקשה מהם להימנע משימוש בפועל זה. בשנת 2003 אתר העיתון "וושינגטון פוסט" קיבל מכתב רשמי מעורכי הדין של "גוגל", ובו מתוארות דרכים "נאותות" ו"בלתי נאותות" לשימוש בפועל "לגגל". לבסוף, בשנת 2006 פנתה חברת "גוגל" לציבור הרחב בבקשה הבאה: "אנא השתמשו במילה "לגגל" רק כאשר נעשה שימוש במנוע החיפוש של "גוגל" ובשאר שירותי החברה."
מהפועל "לגגל" נגזרו מילים ומונחים נוספים, שהבולט בהם הוא ungoogleable, מונח שמשמעותו הוא מידע שלא ניתן למצוא בקלות באמצעות מנועי חיפוש באינטרנט. בשנת 2013 הציעה האקדמיה ללשון השוודית להוסיף גרסה שוודית של מונח זה ("ogooglebar") לרשימת התחדישים בשפה השוודית, אך חברת "גוגל" התנגדה לכך, מכיוון שהביטוי לא התייחס ספציפית לחיפוש במנוע החיפוש של "גוגל". אי לכך החליטה האקדמיה להסיר את המילה מהרשימה, על מנת להימנע מעימות משפטי עם החברה.
מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים

מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים היא אירוע בו מתבצע וידוא זהות של אנשים באופן פרטי, מתוך מטרה לבנות או להרחיב רשת אמון. לאחר סיום כל התהליכים הקשורים במסיבה, גדל מספר האנשים אשר יכולים לוודא כי אכן האדם הנכון חתום על נתונים דיגיטליים, כגון מסמכים או תוכנות.

מהלך המסיבה

מהלך המסיבה משתנה כתלות במספר המשתתפים, כדי לקצר את משך הזמן בו נאלצים האנשים לעסוק במסיבה.

שלב מכין

לפני המסיבה שולחים המשתתפים את חתימת המפתח הציבורי שלהם למארגנים. המארגנים מכינים רשימה של חתימות המפתחות (פונקציות גיבוב שלהם), בלוויית כתובות הדואר האלקטרוני שלהם. רשימה זו, המהווה קובץ אלקטרוני בפני עצמה, מופצת למשתמשים. במסיבות יעילות, מחשבים המארגנים פונקציית גיבוב של הקובץ כולו, ומפיצים את התוצאה. ניתן גם לאסוף מהמשתתפים את המפתחות הציבוריים שלהם, כדי להקל על החתימה עליהם לאחר המסיבה.

חתימה על מפתחות

בתום המסיבה, כאשר המשתתף נמצא במקום בטוח (על מחשב שהוא יודע שלא הותקנו בו רוגלות), על המשתתף לחתום באמצעות מפתחו האישי על כל המפתחות הציבוריים של המשתתפים אשר את זהותם וידא. לצורך החתימה יכול המשתתף להוריד את המפתחות הציבוריים ממאגר ציבורי (בדרך כלל שרת מפתחות) או להשתמש בקובץ המכיל את כל המפתחות של המשתתפים במסיבה (אם נוצר במהלך ההכנות למסיבה). משמעות החתימה היא הצהרה כי זהות האדם אומתה.
עופר פליישר

ביוגרפיה

פליישר נולד בדימונה, ובנעוריו עבר להתגורר בבית סבו וסבתו במרכז הארץ על מנת להתקדם מבחינה מקצועית בכדורסל. למד בתיכון בליך. שיחק בקבוצת הנוער של הפועל חולון. בעונת 1983/1984 זכה עמה באליפות המדינה בליגה לנוער. בשנים 1984–1987 שיחק בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר להפועל גליל עליון וזכה עמה בגביע המדינה (1987/1988). לאחר מכן שיחק בקבוצות א.ס רמת השרון, מכבי חיפה, מכבי רמת גן ובני הרצליה. בשנים 1993–1995 חזר להפועל תל אביב, בעונת 1995–1997, שיחק בבני הרצליה. בעונת 1997/1998 הצטרף למכבי נתניה, לאחר מכן שוב שיחק בהפועל תל אביב למשך שנה, ובשנת 1999 הצטרף לקבוצת נעוריו הפועל חולון ופרש ממשחק כעבור שלוש שנים בעת ששיחקה חולון בליגה השנייה. פליישר ייצג את ישראל בנבחרת הקדטים, ושיחק 133 משחקים במדי נבחרת ישראל ובמסגרתה קלע 429 נקודות. ככדורסלן היה ידוע באחוז קליעות נמוך מקו העונשין.

לאחר פרישתו

פליישר סיים תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה, ותואר שני בהנדסת מערכות בטכניון, והחל לעבוד במפעל מלמ של התעשייה האווירית כמהנדס מערכת אוויוניקה בחטיבת מערכות טילים וחלל. נשוי ואב לשניים. בנו עידו הוא שחקן נבחרת העתודה של ישראל.
ברטלבורו

היסטוריה

במהלך המאה ה-17 וה-18, עברו יותר ויותר אירופאים לגור באזור. בסוף דצמבר 1723 הוחלט לבנות מבצר באזור שבו עתידה לקום העיירה. בניית המבצר הושלמה לפני קיץ 1724. בשנת 1753 הוחלט להקים יישוב באזור. פעולת ההתיישבות התעכבה עד שנת 1763, כאשר הצרפתים ויתרו על טענותיהם הטריטוריאליות על ורמונט. במהלך המאה ה-19 התפחה התעשייה העיירה וקמו כמספר מפעלים והעיירה עברה למרכז מסחרי.
בשנת 1892 התיישב בעיירה הסופר הנודע רודיארד קיפלינג, ושם חיבר את ספרו הנודע ביותר "ספר הג'ונגל".

דמוגרפיה

בשנת 2010 גרו בעיר כ-12,046 בני אדם. 92.1% מהאוכלוסייה הם לבנים, 1.9% מהאוכלוסייה הם אפרו-אמריקאים והשאר הם אינדיאנים, אסייתים, לטינים וכו'. אחוז העוני עומד על כ-13.1%.
רוג'ר דיקינס

ביוגרפיה

דיקינס נולד בעיירה טורקי, אנגליה. כבר מגיל צעיר הביע עניין בתחום הצילום.
שיתוף הפעולה הראשון שלו בתור צלם קולנוע עם האחים כהן היה בסרט ברטון פינק. בעקבות סרט זה, דיקינס השתתף בצילום מרבית סרטיהם של האחים כהן והיה הצלם הראשי שלהם. דיקינס קיבל את הפרס הראשון שלו מאיגוד צלמי הקולנוע האמריקאי (ASC) על עבודתו בסרט הקולנוע חומות של תקווה. הוא היה מועמד מספר פעמים נוספות ב-ASC על עבודתו בסרטים פארגו, קאנדאן, אחי, איפה אתה?, והאיש שלא היה שם, שעליו קיבל את הפרס השני שלו מהאיגוד האמריקאי. בשנת 2008, נהיה הצלם הראשון שקיבל מועמדות כפולה מה-ASC על שני סרטים שצילם, ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד ועל ארץ קשוחה, שזכה בפרס באפט"א על הצילום הטוב ביותר. דיקינס היה מועמד גם לפרס האוסקר על שני סרטים אלו. בשנת 2009, קיבל שוב מועמדות כפולה מה-ASC על צילום הסרטים חלון פנורמי ועל נער קריאה. בשנת 2011, היה מועמד לפרס ה-ASC על צילום הסרט אומץ אמיתי. באותה השנה קיבל דיקינס פרס מפעל חיים על עבודתו בתחום הצילום מטעם ה-ASC. בשנת 2012 זכה בפרס נוסף מטעם ה-ASC על צילום הסרט סקייפול בבימויו של סם מנדס, איתו עבד בעבר בסרטים ג'ארהד ובחלון פנורמי. זוהי המועמדות התשיעית והזכייה השלישית של דיקינס בפרס זה.
דיקינס עבד גם כיועץ ויזואלי עבור סרטי האנימציה וול-E, הדרקון הראשון שלי ורנגו.
אי-הפללה

אי-הפללה בישראל

בישראל בשנת 2018 אישרה הכנסת תיקון לחוק לפיו מי שייתפס עם כמות קטנה של קנאביס בשטח ציבורי יידרש לשלם קנס כספי, ורק לאחר שיחזור על ביצוע העבירה מספר פעמים יופנה להליך פלילי. התיקון לחוק אינו קובע אי-הפללה מלאה, אלא מעניק הקלות. במקביל, בעניין צריכת זנות, אומצה בישראל מדיניות הפוכה, של הפללת צרכנים בחוק איסור צריכת זנות, שמטיל קנס על צריכת מעשי זנות, והימצאות במקום המשמש למעשה זנות.
אטיין דה לה בואסי

ביוגרפיה

לה בואסי נולד בעיר סארלה במחוז דורדון בחבל אקיטן שבדרום-מערב צרפת. כבן למשפחת משפטנים, הוא גדל בחברה בורגנית, ואף למד משפטים באוניברסיטה של העיר אורליאן. הוא פיתח נטייה לפילולוגיה של לשונות העת העתיקה (יוונית ולטינית). תרגם לצרפתית את יצירותיהם של פלוטארכוס ושל ורגיליוס, וכתב 29 סונטות אהבה. אולם, כיצירתו החשובה נחשבת "מסה על עבדות מרצון".
בינואר 1553 התקבל לה בואסי כחבר המועצה המשפטית של בורדו (שם פגש במישל דה מונטן, מחבר ספר "המסות"). ב-13 בדצמבר של אותה שנה נתמנה לתפקיד יועץ בחצרו של מלך צרפת. ב-1560 הוסמך על ידי מישל ל'אופיטאל, ראש לשכת המלך, לנהל משא ומתן במטרה להביא להסכמה בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים בצרפת.
בחיבורו "על ההשתעבדות מרצון" תקף לה בואסי את המונרכיה האבסולוטית ואת העריצות. במסה זו טען שכוחם של עריצים נובע מהסכמתם של הנשלטים. לדעתו, הפתרון הוא לחדול מלשתף פעולה עם העריץ. המסה נכתבה תחת הרושם של דיכוי אכזרי של התקוממות בבורדו. ב-1539 ניסה המלך פרנסואה הראשון לאחד את מס המלח ברחבי צרפת. לשם כך הטיל מס מלח על אזור הגבול של צרפת עם ספרד, שבו מס זה לא היה קיים. הדבר גרם להתקוממות ב-1548, שדוכאה באכזריות על ידי אן דה מונמורנסי, המפקד העליון של צבא צרפת.
מישל דה מונטן התרשם מאוד ממסה זו והיכרותו עם לה בואסי הפכה לידידות שהונצחה במסה של מונטן "על הידידות". כעבור ארבע מאות שנה, תיאר אליאס קנטי דמות של שליט פראנואידי - בדומה למסה של לה בואסי - ביצירת המופת שלו: "ההמון והכוח" (1960).
אטיין דה לה בואסי נפטר לאחר שנדבק במחלת הדבר שפקדה את בורדו וסביבותיה ב-1563.
נשיא מצרים

סמכויות

מאז התיקונים לחוקה ב-1981 הנשיא וראש ממשלת מצרים הם האנשים החזקים ביותר במדינה. אולם לנשיא סמכות למנות ולפטר כל פקיד ממשלתי ולמנות כל אדם שיחפוץ, לרבות אנשים מהמגזר הפרטי, שלא עבדו בשירות המדינה.
הארולד אוסבורן

ביוגרפיה

אוסבורן נולד בבאטלר, אילינוי. הוא סיים את למודיו באוניברסיטת אילינוי. 
בתחרות שנערכה באורבנה, אילינוי במאי 1924 קבע אוסבורן שיא עולם חדש בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.04 מטר.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז (1924) זכה אוסבורן בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.98 מטר ובקרב עשר בשיא עולם חדש בתוצאה של 7710.775 נקודות (6.476 נק', בשיטת הניקוד משנת 1985).
מגדל השעון (יפו)

היסטוריה

אבן הפינה הראשונה הונחה ב-1 בספטמבר 1900, במעמדם של הקאימם, פקידי הממשלה ונציגי הדתות. מגדל השעון נבנה במרכז כיכר השוק הגדול של יפו, בסמוך למסגד מחמודיה, ל"קישלה" (תחנת המשטרה ביפו ובית המעצר) ולבית הסראייה. בשנת 1901 הושלמה בניית הקומה השנייה והחלו בבניית הקומה השלישית. ב-1903 הסתיימה הבנייה, ובמגדל הותקנו שני השעונים. בקומה השנייה נחקקה הטורה, חותמו של הסולטאן עבדול חמיד השני.
ביומנו של השען שיינברג מובא הרקע להחלטה על בניית מגדל השעון, תוך ציון תאריך שונה:
בשנת 1902 חל איזה חג יובל בחצר השולטן עבדול חמיד. פקידי הממשלה הטורקית יחד עם נכבדי יפו הערבים והנוצרים הוזמנו לאספה בבית הממשלה בכדי לדון איך לחוג את יובלו של השולטן ובאיזה אופן להנציח ביפו את זכר המאורע הזה על ידי איזה מפעל ציבורי חשוב. גם אני הייתי בין הקרואים. היו שהציעו לחפור ולבנות באר ציבורית ועוד הצעות ממין זה. הבנתי מיד שמכל ההצעות הללו לא יצא דבר, יען כי את הכסף שיאספו למטרות אלו ישלשלו הנאספים לתוך כיסיהם. על כן הצעתי דבר שנראה לי ליותר ממשי וניתן להגשימו בנקל: הצעתי היתה לבנות מגדל יפה באמצע העיר, ובמגדל זה לשים שעון גדול שיראה את הזמן מארבעה צדדים - בשני כיוונים את השעה האירופית, ובשניים [האחרים] את השעה הערבית. דעתי נתקבלה. את סידור השעון כמובן שמסרו לי ואני התמסרתי לדבר הזה במרץ רב, ואמנם התקנתי את השעון העירוני הגדול הנראה עד היום בכיכר שלפני בית הממשלה ביפו.
הקמת המגדל סימנה שינוי תרבותי בעיר, שכן עד אז הפעמונים היחידים שצלצלו היו בראשי צריחי הכנסיות והמסגדים, והקמת מגדל השעון ה"אזרחי" סימלה את השינוי התרבותי לכיוון של חברה אזרחית. כיכר השעון הפכה למקום מרכזי לאחר הריסת חומות העיר במאה ה-19, ובסביבותיה פעלו שוקים, מבני הממשל ומרכז מסחרי, וכן "תחנה מרכזית לכרכרות ולעגלות" ברחוב בית אשל של ימינו שנמצא בסמוך אל כיכר השעון, שממנה יצאו שירותי תחבורה ציבורית לרחבי ארץ ישראל. השען הראשון שטיפל במנגנון השעון היה נתנאל מרקוביץ' שהיה בעל חנות שעונים ברחוב אסקנדר עוואד (לימים "רחוב בוסטרוס" הסמוך). בעת גרוש יהודי ת"א - יפו על ידי הטורקים בזמן מלחמת העולם הראשונה, קיבל נתנאל מרקוביץ' אישור מיוחד מהמושל הטורקי להישאר בעיר כדי לכוון ולטפל בשעון.
בשנת 1965, שופץ המגדל על ידי עיריית תל אביב, הותקנו בו שעונים חדשים, סורגים אמנותיים ועבודות אמנות אחרות, שנוצרו על ידי האמן אריה קורן. לאחר שנות הזנחה רבות, בו הוא לא צלצל ומחוגיו לא נעו, שופץ המגדל בשנית בשנת 2001 על ידי האדריכלים אייל זיו, איתן עידו ורלי פרטו ביזמת החברה הממשלתית לתיירות ועיריית תל אביב-יפו. במהלך השחזור נמצאו המנגנון המקורי של השעון והפעמון.
שלושה מתוך ארבעת לוחות השיש שנשאו את חותם הסולטן עבדול חמיד השני אבדו, ובמקומם הותקנו רפליקות מזכוכית. הרביעי, הפונה לכיוון דרום, חודש ושוחזר בשנת 2016 על ידי רשות העתיקות.
ביולי 2017 מכרה הכנסייה היוונית אורתודוקסית את הבעלות על הקרקע עליה נמצא מתחם השעון ביפו ב-5.2 מיליון ש"ח, לחברת "Bona trading".
מעלי גירה

מעלי גירה בהלכה

העלאת גירה היא אחד משלושת הסימנים הדרושים בבהמה כדי שתיחשב כשרה על פי התורה (שני הסימנים האחרים הם נוכחות פרסה והיותה שסועה).
ג'ייסון סיגל

ביוגרפיה

סיגל נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית. למד בבית ספר עברי, עשה בר מצווה והתחנך כיהודי בשל מוצא אביו, אולם למד גם במוסד חינוך אפיסקופלי. אימו נוצרייה ממוצא אנגלי, סקוטי, אירי וצרפתי. גובהו של סיגל הוא 1.93 מ' – נתון שעזר לו להיבחר לנבחרת הכדורסל של התיכון בו למד (שיחק כמחליף של ג'ייסון קולינס, לימים שחקן NBA).
סיגל קיווה עוד בהיותו סטודנט להפוך לשחקן קולנוע מפורסם והופיע במספר מופעי תיאטרון מקומיים.

קריירה

החל להופיע בסרטים ב-1998 עם תפקידים קטנים בקומדיות "כבר לא יכול לחכות", "פאנק בסולט לייק סיטי!" ו"מת על הקמפוס".
תפקידים אלו הקנו לסיגל תפקיד בסדרה הקומית "זרוקים ויורמים", בסדרה הופיע בקבוצת ה"פריקים" בדמותו של ניק אנדופוליס.
בשנת 2005 זכה סיגל בתפקיד בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא", בסדרה הוא מגלם את מרשל אריקסן, בעלה של לילי אלדרין (אליסון הניגן), והחבר הטוב ביותר של הדמות הראשית, טד. מרשל הוא עורך דין שחלומו הוא להציל את הסביבה.
את פריצתו המשמעותית כשחקן קולנוע עשה ב-2007 בקומדיה שוברת הקופות של ג'אד אפאטו "הדייט שתקע אותי", בסרט הופיע בדמותו המשנית של ג'ייסון לצידו של סת' רוגן. את תפקידו הראשי הראשון בקריירה קיבל בשנה שלאחר מכן בקומדיה הגסה "קח את זה כמו גבר" אותה גם כתב סיגל. בסרט גילם גבר אומלל בשם פיט ברטר שנזרק על ידי חברתו השחקנית שרה (קריסטן בל) בעודו בעירום מלא. עקב דאבונו העמוק מחליט פיט לנסוע לחופשה בהוואי שם הוא מתיידד עם צוות מלון מקומי ועם פקידת קבלה יפהפייה בשם רייצ'ל (מילה קוניס).
סיגל הופיע בפעם השלישית ברציפות לצד כוכב קומדיות הלוזרים פול ראד ב-2009 ב"אני אוהב אותך אחי", סיגל הופיע כסידני פייף, חברו הקרוב ביותר של גיבור העלילה פיטר קאלבין.
בשנת 2011 הופיע לצד השחקנית קמרון דיאז בתפקיד ראשי בסרט "מורה רעה" שם מגלם את המורה לספורט שמאוהב בקמרון דיאז ולבסוף זוכה בה.
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד אמילי בלאנט. בשנת 2014 כיכב שנית לצידה של קמרון דיאז בסרט הקומדיה "סקס טייפ". ב-2015 כיכב בדרמה הביוגרפית "סוף הסיור" לצד ג'סי אייזנברג. ב-2017 עתיד להשתתף בסרט "The Discovery".
הווארד צ'ארלס

ביוגרפיה

צ'ארלס נולד בלונדון. בין שנת 2000 ל-2005 למד בקינגסטון קולג' וקיבל תעודה באמנויות הבמה. אחר כך למד לתואר BA במשחק ובמדיה.
את הכשרתו המקצועית רכש בדרמה סנטר לונדון שם זכה בפרס הדרמה על שם ליידי רות'רמיר ובמלגת לימודים על שם לברהולם.

תיאטרון

בתיאטרון שיחק צ'ארלס במחזות "Blackta" (תיאטרון יאנג ויק), "מקבת'" ו"הסוחר מוונציה" (עם הלהקה השייקספירית המלכותית), "אנרון" (בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, תיאטרון רויאל קורט בווסט אנד), "Painting A Wall" (תיאטרון פינבורו), "The Hounding of David Olwale" (תיאטראות שונים בהם התיאטרון הרפרטוארי בברמינגהם, אברימן בליברפול, והאקני אמפייר), "שלוש אחיות" (מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג'), "The Local Stigmatic" (פסטיבל אדינבורו), "Les Jeudis" (מרכז פומפידו, פריז), "הלילה השנים עשר", "The Lunatic Queen", "טניקו", "מידה כנגד מידה", "Le Cid", "גן הדובדבנים", ו"הכבוד של וינסלו".
מורניים

מאפיינים

מיני המשפחה נפוצים מאוד בים התיכון, אך גם בימים טרופיים וסובטרופיים, ובמיוחד בחופים סלעיים ובשוניות אלמוגים.
דגי המורנה למים מתוקים הם טרופיים וזקוקים לטמפרטורת מים הגבוהה מ-22 מעלות. מקורם בטבע הוא בביצות צפופות בדרום אמריקה צפונית לנהר האמזונאס. כיום הובאו בכל העולם, גם בישראל וגדלים באקווריומים המכילים 40 ליטרים ומעלה. אינם מתרבים בשבי. אורך חייהם עד 8 שנים. ניזונה מחרקים בטבע, או מזון דגי נוי  בשבי. אינה טורפת ומסתדרת כמעט עם כל סוגי הדגים. לעומתם מורנה למים מלוחים בים -תוחלת חייה שונה לגמרי מזו של המים המתוקים. 
לצלופחי המורנה סנפיר גב ארוך מראשם ועד זנבם. למינים מסוג זה אין סנפיר חזה ובטן. צורתם המוארכת מזכירה במידת מה נחש. המורנות מצוידות בפה אימתני ובלסתות חזקות, ועלולות לגרום לפציעות חמורות לאויביהן. הן נוהגות לתקוף אף בני אדם המתקרבים לאזור מחייתן.
המין הגדול ביותר במשפחה הוא ניבן ענקי שאורכו 3 מ' ושוקל 30 ק"ג והמין הארוך ביותר הוא ניבן נפיל שאורכו 4 מטר.
באימפריה הרומית נחשבו מספר מיני מורנה למעדן (Muraena helena למשל), וגודלו בבריכות ואקווריומים שיוחדו לצורך זה.
זינה הרמן

חייה

הרמן נולדה בלונדון, אנגליה למשפחת שטרן. למדה כלכלה ויחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בזמן הלימודים שימשה כראש תא הסטודנטים הלא-ציוניים, אולם הכירה את אבא אבן ואברהם הרמן שהיו סטודנטים ופעילים ציונים. הרמן באותה התקופה לא הייתה ציונית, אולם המפגש עם אברהם הרמן, שלימים נישאה לו, ועליית הנאצים לשלטון הביאו לשינוי בעמדותיה.
בשנת 1935 סיימה את לימודיה והחלה לעבוד בתחום השיווק בחברת יונילוור.
עם החמרת מצב היהודים באירופה בסוף שנות ה-30 החליטה להצטרף למאמץ לסיוע לפליטים ומצאה משרה באגודה היהודית להגנת נערות ונשים. במקביל עלה אברהם הרמן לארץ ישראל ומצא משרה בסוכנות היהודית, שמטעמה נשלח לדרום אפריקה. הרמן הציע לשטרן נישואין ובעקבות הסכמתה יצאה לדרום אפריקה, שם נישאו השניים בינואר 1940.
לאחר הנישואים הגיעו השניים לארץ ישראל דרך מצרים בתחילת שנת 1940.
בארץ ישראל החלה הרמן לעבוד בוועד הקהילה היהודית בירושלים ובהמשך התקדמה לנהל את מחלקת הילדים של שירות הסעד בעיריית ירושלים בשנים 1943–1949 עבדה במחלקת ההסברה של עליית הנוער והייתה העוזרת האישית של הנריטה סאלד.
עם קום המדינה מונתה לחברה במשלחת ישראל לאו"ם, תפקיד בו שימשה עד שנת 1955 ובסיומו מונתה לנציגת מדינת ישראל ביוניצ"ף. כיושבת ראש יונצ"ף הוזמה לקבל בשם הארגון ב-1965 את פרס נובל לשלום. בשנים 1956-1957 שימשה סגן מנהל הלשכה לסיוע טכני במשרד ראש-הממשלה, ובשנים 1957-1959 מנהלת המחלקה למוסדות בינלאומיים במשרד החוץ.
לבקשתה של גולדה מאיר, שמה של הרמן צורף לרשימת המועמדים לכנסת ועל פי שולמית אלוני דחק אותה למקום לא ריאלי. בשנים 1969-1974 כיהנה כחברת הכנסת השביעית מטעם סיעת המערך. הייתה חברה בוועדת החינוך ובוועדת השירותים הציבוריים.
לאורך השנים פעלה במסגרת ארגונים בינלאומיים בנושאי רווחה, זכויות אדם ומעמד האישה.
הייתה נשואה לשגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית, אברהם הרמן. לשניים שלושה ילדים משותפים:
חברת הכנסת ונשיאת הקרן החדשה לישראל לשעבר, פרופ' נעמי חזן. פרופ' דוד הרמן פרופסור לחינוך, לשעבר מנכ"ל הרשות המשותפת לחינוך יהודי ציוני של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, וכיום ראש חבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים. וד"ר אילנה הרמן-בוהם. אברהם הרמן נפטר ב-1992.
זינה הרמן נפטרה ב-21 בינואר 2013, בת 98 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ליאו קדמן

ליאו קדמן (קאופמן; לעיתים קויפמן) (תרנ"ו 30 בדצמבר 1895, מילהיים, גרמניה – י"א בטבת תשכ"ד, 27 בדצמבר 1963, ירושלים) היה חלוץ, כלכלן ומומחה למטבעות ארץ ישראל. בן זוגה של הרקדנית והכוריאוגרפית גורית קדמן.

ביוגרפיה

ליאו קדמן נולד בשנת 1895 בעיר מילהיים שבגרמניה. אביו, גוסטב קאופמן, היה איש ציבור בעיר ובקהילה היהודית המקומית. בבעלות משפחתו היה מפעל לעורות.
למד בבית ספר תיכון בעירו ואחר-כך למד משפטים, כלכלה לאומית, היסטוריה כללית ועברית באוניברסיטאות בון, היידלברג, לייפציג וברלין (כמקובל באותה תקופה).
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא כחייל בגדוד רוכבים מתחילת המלחמה ועד שנפצע קשה בחזית המזרחית ב-1917.
לטענת בתו, בהשפעת פגישה בסביבות 1910 עם ישראל פיינברג, הפך לציוני. ב-1918 הצטרף למפלגת "הפועל הצעיר", שדגלה בציונות סוציאליסטית, ואחר השתתף בהקמת ארגון "החלוץ" בגרמניה, שאחד מפעיליו הבולטים היה חיים ארלוזורוב. ב-1919 הצטרף לקבוצת הכשרה חקלאית במשקים חקלאיים במסגרת תנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ("כחול-לבן").
ב-1920 נישא לגרטרוד (לימים גורית), ובנם נולד באותה שנה. בזמן הריונה פגש קדמן את שולמית אפשטיין, ונישא אף לה - צעד חריג גם באותם ימים. כעבור כמה חודשים עלו השלושה לארץ ישראל יחד עם קבוצה מאורגנת מחבריו של ליאו קדמן בתנועת הנוער. בתחילה התיישבו בתל אביב, ולאחר כמה שבועות עברו לאתר "חפציבה" ליד חדרה ועבדו כחלוצים בפרדס של "אגודת נטעים" באתר.
בחנוכה תרפ"א (1920) השתתף בוועידת היסוד של ההסתדרות הכללית.
במאורעות תרפ"א לקח חלק בהגנה המאולתרת.
קדמן עמד בראש הקבוצה שהקימה את קיבוץ חפציבה בעמק יזרעאל בשיתוף פעולה ובשכנות צמודה לקיבוץ בית אלפא, שהקימו אנשי "השומר הצעיר" בסתיו תרפ"ג (1924. בראשית 1924 הצטרף אל גדוד העבודה והתיישב בתל יוסף. במסגרת גדוד העבודה נסע ב-1925 לפעילות הסברה במרכז אירופה.
בהמשך החל לנהל את ה"מרכז לשכונות עובדים" מטעם ההסתדרות. לכן עבר ב-1927 לחיפה, והחל משנת 1928 התגורר בתל אביב, בבית ברחוב של"ג 5 שתוכנן עבור משפחתו על ידי האדריכל דב קוצ'ינסקי. בנוסף, לקח חלק בהקמת שכונות מעונות עובדים בגבעתיים (שכונת בורוכוב), בחולון, בירושלים ובחיפה. ב-1935 אורגן "מרכז השיכון" לחברה בשם "שִכון - חברה לשכונות עובדים בע"מ", במסגרת "חברת העובדים". שכון בנתה בקריית חיים, בקריית עמל ובשכונת רוממה בחיפה, וכן בקריית עבודה (בחולון), קריית בורוכוב (ברמת גן) וקריית שלום (בדרום תל אביב).
לאחר מכן, ניהל בברית פיקוח ובבנק למשכנתאות לשיכון, שנוסד ב-1950.
במרוצת השנים הפכה הארכאולוגיה של ארץ ישראל לתחביבו הראשי.
קדמן הצטרף לחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ונבחר בה לחבר הוועד. כמו כן, ייסד ועמד בראש החברה הנומיסטית של ישראל, ויעץ מידיעותיו למדינת ישראל בעיצוב מטבעות וסדרת הבולים הראשונה, שנושאה היה מטבעות. את הגיגיו פרסם בעיתונות העברית: "הארץ", "דבר", ו"על המשמר".
לואי בלריו

חייו

בלריו נולד בקמברה ולמד הנדסה בפריז. בשנת 1900 ניסה את כוחו בתכנון ובניית מטוס. הוא בנה מטוס שאמור היה לטוס תוך כדי נפנוף בכנפיו (אורניתופטר), אך כמו אחרים שניסו לבנות מטוס מסוג זה, הוא נכשל.
עיקר פרסומו בא לו בעקבות טיסתו מעל תעלת למאנש ב-25 ביולי 1909. טיסה זו הייתה הטיסה המאוישת המוצלחת הראשונה בכלי טיס הכבד מהאוויר (מטוס) מעל תעלת למאנש בפרט, ומעל מקווה מים גדול בכלל. את הטיסה ביצע בלריו במטוסו "בלריו-XI" מקאלה שבצרפת לדובר שבאנגליה תוך 36 דקות וחצי. לאחר שנחת בשלום בדובר הוא זכה ב-1000 ליש"ט שהוצעו כפרס על ידי הדיילי מייל לראשון שיצליח לחצות את תעלת למאנש במטוס.
זמן קצר לאחר מכן, הפנה בלריו את כל תשומת לבו להנדסת ותכנון אווירונאוטיקה, והפך לנשיא חברת SPAD. הוא הפך את SPAD ליצרנית הצרפתית הגדולה ביותר של מטוסי קרב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה, שינה בלריו את ייעוד החברה והפך אותה ליצרנית מטוסי נוסעים.
הפארקים הלאומיים של רוסיה

היסטוריה

הפארק הלאומי הראשון ברוסיה הוקם רק בתקופת ברית המועצות, עם הקמת הפארק הלאומי לאחמהה, שהוקם בשנת 1971 בתחומי אסטוניה הסובייטית.
ב-1981 התקבל רשמית צו ממשלתי על מעמדם של הפארקים הלאומיים.
ב-1983 הוקמו פארקים לאומיים ברוסיה הסובייטית, כדוגמת סוצ'י ולוסיני אוסטרוב. לקראת סוף 1990 כבר התקיימו 11 פארקים באזורים המתויירים במדינה.
רשת הפארקים הלאומיים של רוסיה התרחבה מאוד בשנים 1991—1994: עד סוף 1994 היו ברוסיה 27 פארקים לאומיים והתקבל מסמך רשמי נוסף באשר למעמדם "אודות הפארקים הלאומיים הטבעיים של הפדרציה הרוסית" (о национальных природных парках Российской Федерации), שהחליף את המסמך הקודם משנת 1981. ב-1995 נחקק החוק הפדרלי "אודות שטחי טבע מוגנים", שמהווה לבסיס החוקי.
בשנת 2018 נפתח הפארק הלאומי עמודי לנה ומספר הפארקים הלאומיים הגיע ל-55.
המשרד למשאבי טבע של רוסיה החל בתוכנית ממשלתית בתחום הפיתוח האקולוגי שבמסגרתו יוקמו בשנים 2013—2020 19 פארקים לאומיים חדשים, ביניהם שלושה פארקים לאומיים באזור הארקטי של הפדרציה הרוסית.