google/wiki40b huggingface dataset:
דיוויזיית השריון אריאטה

מלחמת העולם השנייה

דיוויזיית השריון 132 אריאטה הוקמה במילאנו בפברואר 1939. הדיוויזיה הורכבה תחילה מרגימנט הרובאים הממונע השמיני, רגימנט הטנקים 32 - המצויד בטנקים קלים מדגם L3/35 ומספר טנקים בינוניים מדגם פיאט M11/39, רגימנט הארטילריה 132, ומרכיבי סיוע דיוויזיונים נוספים. עם תחילת המלחמה הועברה אריאטה לגבול הצרפתי, אולם היא לא לקחה חלק בקרבות ונשארה ככוח עתודה.
לאחר המערכה בצרפת הוחלט להעביר את הדיוויזיה לצפון אפריקה. ב-24 בינואר 1941, יחידות ראשונות מהדיוויזיה נחתו בטריפולי. מחודש פברואר 1941 עד נובמבר 1942, לחמה דיוויזיית אריאטה לצד קורפוס אפריקה הגרמני במערכה בצפון אפריקה. אריאטה לחמה כחלק מהקורפוס האיטלקי הנייד, שהפך מאוחר יותר לקורפוס הממונע ה-20.
הדיוויזיה השתתפה במתקפה לכיבוש קירנאיקה ובמצור על טוברוק. במהלך מבצע צלבן, היא הגנה בהצלחה על ביר אל-גובי כנגד הבריגדה המשוריינת ה-22 הבריטית המנוסה, והסבה לה אבדות כבדות. במאי 1942 השתתפה אריאטה בקרב גזאלה. היא ספגה אבדות כבדות במהלך הלחימה, ועם פתיחת קרב אל עלמיין הראשון נותרו  לדיוויזיה 6-8 טנקים מבצעיים ו-1,000 אנשים.
במהלך קרב אל עלמיין השני הקריבה דיוויזיית אריאטה את טנקיה המיושנים בניסיון לבלום את הבקעת מערך ההגנה האחרון של רומל על ידי בעלות הברית ולחפות על נסיגת כוחות הציר מקו אל עלמיין. כמעט כל הטנקים של הדיוויזיה הושמדו, אך היא הצליחה לעכב את התקדמות הדיוויזיה המשוריינת ה-7 למשך מספר שעות קריטיות ולהסב לה אבדות ניכרות. ב-21 בנובמבר 1942 פורקה דיוויזיה אריאטה. ושרידיה קובצו ליצירת כוח משימה שהמשיך לשאת את השם אריאטה. הם לחמו במהלך הנסיגה הארוכה לתוניסיה, ובמהלך המערכה בתוניסיה עד אשר נאלצו להיכנע יחד עם שרידי כוחות הציר בצפון אפריקה.

לאחר המלחמה

ב-23 במאי 1948 החלה הקמתה מחדש של אריאטה כבריגדה ברומא. ב-1 באוקטובר 1952 היא הורחבה לדיוויזיה בגודל מלא עם אותן היחידות שעמדו לשרותה בעת המערכה באפריקה. ב-1975 הוחל תהליך ארגון מחדש בצבא האיטלקי: דרג הרגימנט בוטל והגדודים היו כעת תחת פיקוד ישיר של הבריגדות. בספטמבר 1986 בוטל הדרג הדיוויזיוני בצבא האיטלקי, וכתוצאה מכך דיוויזיית אריאטה פורקה למעשה. באוקטובר אותה שנה, שונה שמה של הבריגדה המשוריינת 132 מדיוויזיה אריאטה לבריגדה המשוריינת 132 אריאטה.
ג'יימס פוקס

ביוגרפיה

ג'יימס פוקס נולד בלונדון, אביו רובין פוקס היה סוכן של שחקני תיאטרון ואימו אנג'לה וורתינגטון הייתה שחקנית. אחיו הם השחקן אדוארד פוקס והמפיק רוברט פוקס. בנו לורנס פוקס אף הוא שחקן, ואחייניתו היא השחקנית אמיליה פוקס. סבו היה המחזאי פרדריק לונזדייל. הוא שרת בצבא הבריטי בחטיבה "Coldstream Guards", כמו רבים מבני משפחתו, בהם אחיו ובנו, התחנך בבית הספר "הרו".
סרטו הראשון של פוקס היה ב-1950 "The Miniver Story", עוד הופיע באותה שנה בסרט "The Magnet" של אולפני אילינג. בסרטים הראשונים הופיע בשם ויליאם פוקס. בשנות השישים הפך להיות פופולרי והיה בדרכו להיות כוכב. בתקופה זאת שיחק בסרטים "המשרת" (1963), "אנשים מופלאים ומכונות מעופפות" (1965), "מלך עכברוש" (1965), "הרדיפה" (1966), "מילי המודרנית והמתוקה" (1967), "איזדורה (1969) ו-"Performance" ‏(1970) לצידו של מיק ג'אגר. הופעותיו אלה כמו גם מערכת היחסים שהייתה לו עם השחקנית שרה מיילס הפכו אותו לאישיות תקשורתית.
אחרי הופעתו ב-"Performance" ובעקבות מות אביו, הפסיק פוקס את קריירת המשחק שלו. הלחץ שהיה עליו בזמן ההסרטה, מות אביו ועישון סמי הזיה מסוג DMT הביאו להתמוטטות עצבים. הוא הפך להיות נוצרי אוונגלסטי, כשהוא עובד עבור הארגון הנוצרי "The Navigators" ומקדיש עצמו לכנסייה. באותה תקופה השתתף רק בסרט אחד "No Longer Alone" (1978) סיפורה של אישה שרוצה להתאבד וניצלת בעזרת האמונה בנצרות.
אחרי העדרות של כעשר שנים ממסכי הקולנוע, חזר פוקס בהדרגה לשחק. ב-1984 השתתף בסרט "המעבר להודו" וב-1992 גילם את דמותו של אנטוני בלאנט בעיבוד למחזה "A Question of Attribution" מאת אלן בנט. עוד שיחק בסרט "היה שלום המלך" בתפקיד קולונל פרגוסון. בשנות האלפיים הופיע בגרסה מחודשת להעולם שאבד (2001) בתפקיד פרופ' לאו סאמרלי, בסרט "מוות על הנילוס" (2004) לפי ספר של אגאתה כריסטי, ובסרט "צ'רלי בממלכת השוקולד" (2005) בתפקיד אביה של ורוקה סולט. הוא השתתף בתסכית אודיו של הסדרה "דוקטור הו". ב-2007 הופיע בתפקיד אורח בסדרת המתח "להעיר את המתים". עוד הופיע בתפקיד אורח בסדרה "לואיס" בפרק "Allegory of Love" לצידו של בנו לורנס פוקס.
בשנות השישים הייתה לפוקס מערכת יחסים עם השחקנית שרה מיילס. ב-1973 התחתן עם מרי אליזבת פייפר. יש לו ארבעה בנים ובת, בנו לורנס פוקס הוא שחקן ונשוי לשחקנית בילי פייפר, בתו לידיה פוקס נשואה לשחקן ריצ'רד אייואד.
תום אבני

ביוגרפיה

נולד באילת לניר אבני, יליד הארץ ממוצא ליטאי ופולני, ולעפרה לבית בר ציון, ילידת הארץ ממוצא אלג'יראי.
הופעתו הראשונה של אבני על המסכים הייתה ב-1990 בגיל ארבע בתוכנית "מסיבת גן". בשנת 1996 זכה לחשיפה משמעותית ראשונה, כשהוא בן עשר בלבד, כשגילם את התפקיד הראשי, מוגלי, במחזמר "ספר הג'ונגל" לצד טוביה צפיר וחנוך רוזן. ב-1997 הוא כיכב והנחה את מופע הפסטיגל, ואף הגיע למקום השני בתחרות עם השיר "לונה פארק" אותו ביצע ביחד עם נליה צמחמן. בשנת 1998 זכה אבני לגלם את התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "סופר בוי". בשנים הבאות, השתתף אבני במחזות הזמר "המלך סיאם" (2001), "קטנטנות" (2002), "תום סוייר והאקלברי פין" (2003) ו"אלאדין" (2004).
בשנת 2002 הצטרף לצוות מנחי ערוץ הילדים, בגיל 16 בלבד.
בשנת 2003 השתתף בחמישה פרקים בסדרה הארגנטינאית "פינת אור". בשנת 2004 השתתף אבני במופע עם כוכבי הסדרה "פינת אור" בארץ ובאותה שנה דיבב גם את הסרט "פיטר פן".
במהלך השנים 2008-2005 עשה אבני את שירותו בצה"ל בלהקה צבאית של חיל החינוך. בשנת 2005 השתתף במופע "שיר נולד", והחל לככב בסדרת הילדים של ערוץ הילדים "השמיניה" שם גילם את דמותו של דניאל האריס, לצד עדי הימלבלוי, טל מוסרי ועוד. בהמשך השנה דיבב בסרט "לרדת מהפסים". בשנת 2007 עלתה בערוץ הילדים ובהוט 3 תוכנית מוקומנטרית שעוקבת אחר חייו בשם "24/7 - תום אבני", שזכתה לשבחים רבים. באותה שנה אף השתתף בפסטיגל. אבני השתתף בטלנובלות "האלופה" ו"בובות", שתיהן בערוץ "הוט 3", בשנים 2008 - 2007. ב-2008 הצטרף לצוות השחקנים של העונה השנייה בסדרה "האי", בתפקיד ״ריק ברודי״. ב-24 ביוני 2009 עזב את ערוץ הילדים.
בשנת 2010 שיחק לצד ליאור אשכנזי וגל זייד בסרטה של סיגל אבין "לא תדעו עוד צער", אשר נעשה כחלק מ-48 שעות.
בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה של yes, "אורים ותומים" בתפקיד ביני מלצר, נער הפוסטר של ישיבת הר צור. באותה שנה השתתף בפאנל המומחים בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם". מאוגוסט 2011 מככב אבני גם בסדרה הקומית שביים רובי דואניאס "סברי מרנן" אשר משודרת במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 בתפקיד אדם רוזן, אחיהם של שי ואיתמר. במרץ 2013 שב לעונה השנייה של הסדרה, ובמרץ 2016 שב לעונה השלישית, וב-2017 לעונה הרביעית. לאחר מכן חזר לעונה החמישית.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של אבי נשר "החטאים" בתפקיד ג'רמי קוטלר, בעלה של ננה מילר אותה מגלמת נלי תגר.
בשנת 2018 גילם את דמותו של יניר נחושתן בסדרת הדרמה "שלטון הצללים" ששודרה ב-HOT.

חיים אישיים

בדצמבר 2012 התארס ללירז צ'רכי. ב-10 במאי 2013 השניים נישאו. ב-1 בנובמבר 2013 נולדה לשניים בתם הבכורה וב-11 באפריל 2018 נולדה בתם השנייה.
יהונתן שולדבראנד

ביוגרפיה

שולדבראנד נולד במושב אמירים. אביו, לורנס שולדבראנד, הגיע משוודיה בשנות השבעים כשחקן כדורסל זר, שיחק בהפועל רמת גן בתקופת היותה קבוצת צמרת ובהפועל עפולה, נישא לישראלית, התגייר והשתקע בישראל.

קריירה

יהונתן החל לשחק כדורסל בקבוצות הילדים והנוער של הפועל סאסא והפועל גליל עליון. בתקופת שירותו בצה"ל החל לשחק בא.ס. רמת השרון אך לאחר זמן קצר עבר להפועל גליל עליון. הוא הושאל לעונה אחת לא.ס. רמת השרון, וכשחזר חתם בקבוצת סודרטלי קינגס השוודית. בסיום העונה, עבר שולדבראנד להתאמן זמנית בקבוצת קובוט קובולה הפינית בעקבות בעיות מס בשוודיה, אך בתחילת העונה חזר לשוודיה, ושיפר את הממוצעים שלו, דבר שעזר לו לקבל זימון לאולסטאר השוודי.
בעקבות הצלחתו, חתם בסיום עונת 2007/2008 לקליניקאס רינקון הספרדית. בקבוצה מליגת המשנה קלע שולדבראנד 8 נקודות ו-2 ריבאונדים למשחק בממוצע, ועזר לקבוצה להגיע לחצי הגמר בפלייאוף של אותה עונה. בסיום אותה עונה עבר למלייה הספרדית, אך נפצע ומיעט לשחק.
שולדבראנד חזר לישראל לקראת ליגת הקיץ ב-2011 והשיג ממוצעים של 13.3 נק', 9.3 כדורים חוזרים ו-3.3 אסיסטים בממוצע למשחק. יכולתו הטובה משכה את תשומת לבו של מאמן הפועל תל אביב, ארז אדלשטיין, שהחתים אותו בקבוצה. שולדבראנד פתח את העונה טוב, אך מיעט לשחק בהמשך העונה. בשמינית גמר גביע המדינה קלע 16 נקודות מול הפועל גלבוע גליל, דבר שקיבע אותו בחמישייה הפותחת. לאחר עלייתה לליגת העל המשיך לשחק בהפועל, ובעונתו השלישית בקבוצה שיפר את משחק ההגנה והפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצתו בפרט ובקרב השחקנים הישראליים בליגת העל בכלל].
בעונת 2012/2013 האריך את החוזה שלו לשנתיים בהפועל תל אביב. במחזור ה-8 בליגת ווינר, אירעה במהלך הדרבי התל אביבי תקרית בין שולדבראנד לגיא פניני ממכבי תל אביב, כאשר פניני קילל את שולדבראנד וכינה אותו בכינויי גנאי חריפים (פניני הורחק ל-5 משחקים, נקנס גם ב-100,000 ש"ח ונשלל ממנו תפקיד קפטן קבוצתו). בחודש אוגוסט 2015 חתם במכבי אשדוד באר טוביה מליגת העל. 
בחודש יוני 2016, חתם בקבוצת עירוני נהריה מליגת העל, איתה הגיע לרבע גמר היורופקאפ ולפליאוף ליגת ווינר סל. בעונת 2017/2018 מונה לקפטן הקבוצה.
ביולי 2018 חתם בהפועל אילת.
שולדבראנד נשוי לזמרת הספרדייה לורה, ולהם בת.
חנה אהרוני (שחיינית)

ביוגרפיה

אהרוני שחתה בקבוצת מכבי חיפה.

1967

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 זכתה אהרוני במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:39.7 דקות, אחרי דורית זלץ מברית מכבים עתיד שקבעה שיא ישראלי חדש של 5:10.2 דקות וחברתה לקבוצה ליאורה קולמן (5:38.0 דקות).

1969

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1969 זכתה אהרוני בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.9 דקות, אחרי איבונה טוביס מהפועל חיפה (1:14.4 דקות) וחברתה לקבוצה נעמי לאופר (1:18.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:53.5 דקות, אחרי איבונה טוביס (2:43.7 דקות) ושלומית ניר (2:49.5 דקות).

1970

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכתה אהרוני בשתי מדליות כסף אישיות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:20.5 דקות, אחרי שלומית ניר הפועל אילת השחר (1:18.4 דקות) ולפני נעמי לאופר ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:54.7 דקות, אחרי שלומית ניר (2:48.8 דקות) ולפני ענת וייס מברית מכבים עתיד (2:55.3 דקות).

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971 זכתה אהרוני במדליית זהב אישית, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.8 דקות, לפני נעמי לאופר (1:19.3 דקות) ושלומית ניר (1:20.4 דקות)
יעקב גלאטשטיין

ביוגרפיה

גלאטשטיין נולד בלובלין שבפולין, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. אמו הייתה בת לשושלת רבנים ואביו היה ממשפחה דתית מודרנית. גלאטשטיין קיבל חינוך דתי עד גיל 16 וחינוך חילוני על ידי מורים פרטיים. אביו החדיר בו אהבה לספרות היידיש, ובמהרה החל גלאטשטיין לכתוב בעצמו. בשנת 1909 נסע לוורשה, שם נפגש עם י"ל פרץ, הירש דוד נומברג ונח פרילוצקי.
גלאטשטיין היגר מפולין לארצות הברית בשנת 1914, בהיותו נער צעיר. שיריו הראשונים נדפסו בעיתוני היידיש בניו יורק בשנת 1919 בשם העט "קלרה בלום". באותה שנה ייסד גלאטשטיין יחד עם אהרון גלאנץ-ליילס ואחרים את החבורה הספרותית "אינזיך", והיה מראשי דובריה. שירתו המודרנית והחדשנית הייתה שירה אינטרוספקטיבית, שהעלתה על ראש מעייניה את ההסתכלות פנימה, אל תוך נפשו של המשורר. אולם עם התחזקות הנאצים באירופה ועם התגברות רדיפת היהודים שם, חל שינוי מעמיק בשירתו, ובשנות מלחמת העולם השנייה הוא פרסם שירה לירית המזדהה לחלוטין עם סבלם של היהודים הנרדפים באירופה. שיריו בעת ההיא יצרו זהות יהודית חדשה-ישנה, עם יסודות מיסטיים השאובים מהמסורת היהודית. באמצע שנות החמישים מונה לעורך ביטאון הקונגרס היהודי העולמי.
יעקב גלאטשטיין פרסם ביידיש למעלה משלושים ספרים, ובהם שירה, סיפורים, ביקורת ספרותית ורומנים. לעברית תורגמה רק מקצת מיצירתו, ואף על פי כן הוא השפיע על השירה העברית המודרנית, דרך שיריו של נתן זך ודרך תרגומיו של בנימין הרשב.
למרות שהיה פעיל תרבותי יידי, סירב להקנות לילדיו ידע כלשהו בשפה או לשלוח אותם לבית-ספר שהתנהל בה (באזור מגוריו בניו יורק היו ארבעה). בנו העיד כי גלאטשיין אמר ש"רק על גופתו המתה" ילמדו ילדיו את תרבות היידיש.
גלאטשטיין נפטר ב-19 בנובמבר 1971 בניו יורק, בעת חגיגות יום הולדתו ה-75.
בשנת 2006 ג'פרי שנדלר תרגם את ספרו של יעקב גלאטשטיין "אמיל וקרל" לאנגלית.
יוסף אליהו מובשוביץ

הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ (נולד בל' בתשרי תשכ"ג, 28 באוקטובר 1962) הוא רבה של קריית משה בירושלים, מראשי מוסד הרב קוק ועורך תורני.

קורותיו

נולד בירושלים לרב שמואל דוד הלוי מובשוביץ, ר"מ בישיבת נובהרדוק בירושלים, עורך במכון ירושלים ומהדיר תורני המתמחה בתורת הגר"א. נקרא על שם סבו, יוסף אליהו מובשוביץ, בנו של הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. למד בישיבת חברון. בשנת 1985 נישא למלכה, בת הרב שילה רפאל ולהם עשרה ילדים.
לאחר נישואיו החל לעסוק בההדרת ספרות תורנית, ובין השאר סייע לחותנו בההדרת חידושי הריטב"א על מסכת בבא מציעא. לאחר פטירת חותנו, בשנת 1994, התמנה תחתיו כרב שכונת קריית משה בירושלים ורב בית הכנסת "אוהל יצחק" בשכונה, והוא בן 32. באותה עת התמנה כסגן יו"ר מוסד הרב קוק. בשנת 2001 התמנה לראש מוסד הרב קוק. כעבור זמן מונה בנו של הרב שילה רפאל, יהודה לייב, ליו"ר הנהלת מוסד הרב קוק, ולצדו שני גיסיו הרב מובשוביץ והרב נתן שפירא.

פועלו הספרותי-התורני

בשנת 1999, לאחר פטירת ד"ר יצחק רפאל, מונה תחתיו כעורך כתב העת סיני. הוא עורך גם את ספרי ההרצאות של הכינוס הארצי לתורה שבעל-פה הנערך על ידי המוסד. ערך את הספר "משכן שילה", הכולל לקט חידושים ופסקי דין של חותנו ואת ספר הזיכרון שיצא לזכרו. כמו כן ערך את "ספר רפאל" ובו מאמרים תורניים ומחקרים לזכרו של ד״ר יצחק רפאל, את "ספר יובל ה-70 למוסד הרב קוק" וספרים נוספים בהוצאת מוסד הרב קוק. 
בהמשך לאביו, חלק מהספרים שערך עוסקים בתורת הגר"א. הוציא את סידור "תפילת אליהו" על פי הלכות הגר"א. הוא מפרסם מאמרים תורניים בכתב העת סיני ועוד.
גלתיאה (מיתולוגיה)

גלתיאה הייתה פסל שנהב שקם לתחייה במיתולוגיה היוונית.
האגדה מספרת כי פיגמליון, פסל קפריסאי שמצא פגמים רבים בנשים, פיסל פסל משנהב דמוי אשה וקרא לו גלתיאה (פירוש השם ביוונית עתיקה הוא "הצחה כחלב"). לאחר שהתאהב בדמות נואשות ריחמה עליו אפרודיטה אלת האהבה והפיחה רוח חיים בפסל. פיגמליון וגלתיאה התחתנו והולידו את פאפוס אשר הקים את העיר פאפוס בקפריסין.
הירח גלתיאה של נפטון נקרא על שמה, וגם האסטרואיד 74 Galatea  שהתגלה על ידי האסטרונום וילהלם טמפל .
יאן ואנטונינה ז'בינסקי

יאן זָ'בִּינסקי (בפולנית: Jan Żabiński;‏ 8 באפריל 1897 – 26 ביולי 1974) ואשתו אנטונינה ז'בינסקי לבית ארדמן (בפולנית: Antonina Maria Żabińska, z d. Erdman;‏ 18 ביולי 1908 – 19 במרץ 1971) היו חסידי אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין.
ז'בינסקי היה מנהל גן החיות של ורשה ומחבר עשרות ספרי מדע פופולרי. עם הכיבוש הגרמני מונה על ידי הגרמנים למפקח על הגנים בעיר. הוא הסתייע בכך כדי להיכנס לגטו ורשה וכך הציל עשרות יהודים מהגטו, בהם יהודים עמם היה בקשר לפני המלחמה, וסייע להם להסתתר מחוץ לו. בין מקומות המסתור שהכין היו כלובי גן החיות וביתו הפרטי בתחומי גן החיות. הוא השקיע בכך את כספו ובהמשך קיבל סיוע מהוועד היהודי בראשות אדולף ברמן.
ז'בינסקי היה פעיל בארמייה קריובה, ולאחר דיכוי מרד ורשה היה שבוי בגרמניה. לאחר מכן, עד שחרור ורשה, המשיכה אשתו אנטונינה (Antonina), סופרת ידועה, להסתיר יהודים. בנם של בני הזוג, רישארד, עזר בטיפול ביהודים שהסתתרו בבית המשפחה.
לאורך שנות המלחמה הצילו בני הזוג קרוב ל-300 יהודים. מרביתם הסתתרו בבית לזמן קצר, אולם כמה מהם שהו עם המשפחה עד לסיום המלחמה.

הנצחה

יאן ז'בינסקי קיבל את אות חסיד אומות העולם מיד ושם. הוא ביקר בישראל והשתתף בנטיעת עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם. אשתו, אנטונינה ז'בינסקי, קיבלה גם כן את אות חסיד אומות העולם.
בשנת 2007 פרסמה הסופרת דיאנה אקרמן את הספר "אשתו של שומר גן החיות" (באנגלית: The Zookeeper's Wife), ספר תיעודי המנציח את מעשי ההצלה שביצעו בני הזוג ז'בינסקי. הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם (עשר שנים לאחר שפורסם) בכיכובם של ג'סיקה צ'סטיין (בתפקיד אנטונינה), יוהאן הלדנברג (בתפקיד יאן), דניאל בריהל ואחרים. בשנת 2008 נפגש ישראל גל (פינצ'בסקי) עם ילדיהם של בני הזוג, ריש וטרזה, וביקש את רשותם להוציא לאור את הספר בעברית. הוא רכש מהם את הזכויות על היומן המקורי, הביאו לישראל ובשנת 2011 הפיק את הוצאתו לאור תחת השם "גן החיים – על אנשים וחיות", בתרגום של העיתונאית אביבה לורי ובהוצאת "עם עובד". בנוסף, יצר קשר עם משרד התרבות הפולני והנהלת גן החיות בוורשה, והצליח להביא לשילוב גן החיות בוורשה במסלולן של מספר משלחות בני נוער לפולין. על פועלו זה זכה בשנת 2012 בתואר "אביר השירות המופתי" מטעם נשיא פולין דאז, ברוניסלב קומורובסקי.
חומות עכו

חומות עכו הן החומות המקיפות את העיר העתיקה בעכו,  אשר נבנו בתקופה העות'מאנית.

היסטוריה

בתקופה הצלבנית עברה חומת היבשה הצפונית בתוואי צפוני מזה של החומה העות'מאנית, ושטחה של העיר העתיקה היה גדול יותר. היא כללה את העיר הישנה ואת העיר החדשה מצפון לה. שטח זה, שצורתו כשל משולש, החל להיות מיושב בצפיפות לאחר תום המצור על עכו בשנת 1191, ואז גם נקבע שמו - "מון מיזאר" (צרפתית Mont Musard). בצדדים הפונים אל הים לא בנו הצלבנים חומה כלל. 
החומות העות'מאניות הוקמו במשך תקופה שנמשכה 90 שנים, החל בשנת 1750 ועד 1840. החומה העות'מאנית הראשונה הוקמה על ידי דאהר אל עומר בשנים 1750-‏1751, ובחלקה, בצדה המזרחי, היא חופפת ומשולבת בחומת היבשה הצלבנית. גובהה של חומה זו הגיע לכ-10 עד 13 מטר, ורוחבה עמד על מטר אחד. החומה הוקמה בחיפזון, ללא חפיר וסוללה, אך נקבעו בה מגדלי הגנה. בחומה נפתחו שני שערים, "שער היבשה", שניצב בחומה המזרחית (כיום רחובות יהונתן החשמונאי וצלאח א-דין), ו"שער הים" בדרום העיר, שהוביל אל הנמל. 
חומות אלה חוזקו בין 1775 ו-1779 על ידי אחמד אל-ג'זאר, והגנו על העיר אף במצור שהטיל נפוליאון על העיר בשנת 1799. אל-ג'זאר ויורשיו המשיכו לבצר ולחזק את החומות לאחר המצור, בין השנים 1800 ל-1814, כך שיוכלו לעמוד גם בפני התקפה ארטילרית. ביצורים אלה כללו חומת מגן, תעלת הגנה, עמדות לתותחים, שחלקם ניצבים במקומם גם כיום, ושלושה מגדלים. מאז לא בוצעו בחומות העיר שינויים ניכרים. 
בשנת 1910 נוספו שני שערים נוספים בחומה הצפונית - הראשון במרכזה (כיום רח' ויצמן), והאחר בפינה הצפון-מערבית של העיר, סמוך לחוף הים התיכון (כיום רח' ההגנה). חומות העיר נסקרו בשנים 1995 ו-1998. חומות עכו מונצחות על בול שהוציא דואר ישראל בשנת 1967 בערך נקוב של 0.15 ל"י.

אוצרות בחומה

בשנת 2007 נפתח במרתפי החומה המזרחית באזור הקרוי "בורג' אל - קומנדאר", המוזיאון לאתנוגרפיה ולפולקלור של עכו והגליל המערבי בשם אוצרות בחומה. באגף הראשי יש שיחזור של שוק עות'מאני מהמאה ה-19, ובו חנויות של בעלי מלאכה שונים. בחלק אחר של המוזיאון יש תצוגה של אוספים שונים כמו פעמונים, ריהוט, כלי קרמיקה ועוד.

ארמון הטמפלרים

שרידי יסודותיו של ארמון הטמפלרים נמצאים בפינה הדרום-מערבית של העיר, בין בורג' סנגאק מדרום ובורג' אל-קאשלה מצפון, והם מוצפים במי הים. במקום זה ניצב ארמון הטמפלרים, שאין לבלבל בינו ובין מצודת עכו בצפון העיר העתיקה. הארמון חרב בעת המצור ששמו הממלוכים על העיר בשנת 1291. שרידיו שקעו וטבעו, והם נראים כיום כמעין בריכה. מנהרת הטמפלרים שהתגלתה בשנת 1994 הובילה מהארמון אל הנמל הפיזאני ממזרח לו.
טיפאני ושות'

טיפאני ושות' (באנגלית:‏ .Tiffany & Co) היא חברה לתכשיטנות, יצירות כסף, יהלומים וגמולוגיה (תורת אבני החן). החברה הוקמה בניו יורק בשנת 1837 על ידי טד יאנג וצ'ארלס לואיס טיפאני, אביו של אמן הויטראז' הנודע לואיס קומפורט טיפאני. בתחילה נפתחה חנות אחת בדרום מנהטן, בהמשך נפתחו חנויות רבות ברחבי ארצות הברית והעולם. בשנת 1940 נפתחה חנות הדגל של התאגיד בצומת השדרה החמישית ורחוב 57. בחנות זו צולמו סצנות מהסרטים ארוחת בוקר בטיפאני ואין כמו אלבמה. התאגיד נסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימן NYSE:TIF.

היסטוריה

החנות נוסדה ככל-בו לכלי כתיבה מהודרים, נייר ומוצרי יוקרה אחרים ונקראה בראשיתה Tiffany, Young and Ellis. החנות שכנה בדרום מנהטן, בברודוויי 259. בשנת 1853 קוצר השם לטיפאני ושות'. 
בשנת 1845 התפרסם הקטלוג הראשון של החנות, הקרוי "הספר הכחול" ומופיע עד ימינו. בשנת 1862 סיפקה טיפאני ציוד לצבא האיחוד כגון חרבות ודגלים. ביריד העולמי בפריז בשנת 1867 הציגה טיפאני יצירות כסף והייתה לחברה האמריקאית הראשונה שזכתה בציון לשבח. 
ב-1919 עיצבו מעצבי החברה את "צלב טיפאני", גרסה של מדליית הכבוד שהוענקה ללוחמים שהצטיינו בקרב בשירות הצי האמריקני. בשנת 1942 עוצבה מדליה לציון לשבח בשירות לא-קרבי, אך היא נזנחה כבר באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1967 נבחרה החברה על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, ליידי ברד ג'ונסון, לעצב מערכת כלי חרסינה לאירוח רשמי בבית הלבן.
חנויות טיפאני נפרסו ברחבי ארצות הברית (נכון לדוח השנתי של 2007 היו 64 חנויות טיפאני ברחבי ארצות הברית) והעולם. בין היתר מצויות חנויות טיפאני בלונדון (כולל חנות מפוארת בטרמינל 5 של נמל התעופה לונדון הית'רו), וינה, בריסל, קנדה, סין, יפן, הונג קונג, קואלה לומפור, אוסטרליה (סידני, מלבורן, בריסביין ופרת'), סן פאולו, בוגוטה ועוד.
ב-2008 חברו טיפאני וחברת התקשורת הסלולרית היפנית "SoftBank" לייצור עשרה מכשירי טלפון סלולריים משובצים ב-400 יהלומים. בתו של דונלד טראמפ, טיפאני טראמפ נקראה על שם החברה הזאת.
ב-18 בינואר 2019 הוציאה הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה שיר בשם Rings ‏7  המספר על ארוחת בוקר משותפת עם חבריה הקרובים בטיפאני ומתאר את חווית הקניה של שבע טבעות האירוסין שקנתה לכל אחד מהם.

יהלום טיפאני

יהלום טיפאני הוא אחד היהלומים הצהובים הגדולים בעולם (משקלו 128.54 קרט, 25.71 גרם). היהלום מוצג בדרך קבע בחנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק.
היהלום התגלה במכרה קימברלי שבדרום אפריקה בשנת 1878 ומשקלו הגולמי היה כ-58 גרם. הוא נחקר במשך למעלה משנה על ידי הגמולוג הראשי של טיפאני ולוטש ל-90 פאות.
היהלום שובץ במספר תכשיטים ופרטי אומנות לאורך השנים: השחקנית אודרי הפבורן ענדה ענק שבו שובץ היהלום בצילומים לקידום הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני", ב-1995 הוא שובץ בפריט "ציפור על סלע" שהוצג בתערוכה בפריז, וב-2012 שובץ היהלום מחדש בענק יהלומים לכבוד חגיגות 175 שנה להקמת טיפאני.
ג'ני לינדן

ביוגרפיה

לינדן נולדה בוורת'ינג למרקוס ופרידה פלטשר, ארכיטקט ועקרת בית. בגיל 17 החלה ללמוד באמצעות מלגה בבית הספר Central School of Speech and Drama. חברותיה ללימודים היו ג'ולי כריסטי, ונסה רדגרייב ולין רדגרייב.
הופעותיה הראשונות של לינדן בקולנוע היו בסרטי האמר "Nightmare" מ-1964, ובתפקיד ברברה בסרט "דוקטור הו והדאלקים" מ-1965. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות אורסולה בסרט "נשים אוהבות" מ-1969 עליו הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). ב-1970 הופיעה לינדן בסרט "הראש הכרות" על פי רומן מאת אייריס מרדוק לצדם של לי רמיק ואיאן הולם. עוד בקולנוע שיחקה בסרטים "מטורף מטורף מטורף הערפד" (1974), "הדה" (1975), "ולנטינו" (1977) וב"צ'ארלי מופין" (1979).
לינדן החליטה לוותר על קידום קריירה בהוליווד מפני שרצתה לגדל את בנה באנגליה. היא קיבלה הצעות לתפקידים בסרט "אריה בחורף" (1968), בסרט "המקשר" בו לוהקה לתפקיד הראשי של ליידי מריאן טרימינגהם אותו גילמה לבסוף ג'ולי כריסטי. לינדן גם דחתה את התפקיד שלי איימי בסרטו של סם פקינפה "כלבי הקש" (1971).
במשך שנתיים שיחקה לינדן בסיבוב הופעות של המחזה "הדה גאבלר" בהפקה של טרוור נאן עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתפקיד תאה אלבסטד, לצדה של גלנדה ג'קסון בתפקיד הראשי. בהמשך הן הופיעו יחד בעיבוד הקולנועי של המחזה משנת 1975.
בטלוויזיה הופיעה לינדן בפרק "Lobster Quadrille" בסדרה "הגומלים" (1964), בפרק בסדרה "שרלוק הולמס" בכיכובם של דאגלס וילמר ונייגל סטוק, בסדרה "המלאך" (1966), בפרק "To the Death, Baby" בסדר "המשכנעים!" (1970), בפרק בסדרה "The_Adventures_of_Black_Beauty" (מ-1973), במיני-סדרה "לורד פונטלרוי הקטן", בדמות פטסי קורנווליס-וסט בסדרה "לילי" (1978), בסדרה "צ'אנסר" (1990), ובסדרה "Trainer" (מ-1991).

חיים אישיים

לינדן נשואה לכריס מאן, ולבני הזוג יש בן אחד, רופרט.
יוסף דרנגר

יוסף דרנגר (28 במרץ 1905 – 4 במרץ 1974) היה צלם ישראלי. חבר קיבוץ שריד. עסק בצילומי עיתונות, תיעוד וצילומים אומנותיים.
נולד בקראקוב ב-1905. בילדותו עבר עם הוריו לצ'כיה וגדל במוראבסקה-אוסטרבה. 
כבר בהיותו נער גילה עניין בתחום הצילום ולימד צילום מקצועי במסגרת תנועת הנוער היהודי בלאו-וייס.
בבגרותו למד טכנאות שיניים בצ'כיה ועסק במקצועו זה במשך כ-40 שנה - גם לאחר שעלה לישראל.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל באנית המעפילים "הילדה" עם רעייתו מרים ובני הזוג קבעו את ביתם בקיבוץ שריד שבעמק יזרעאל.
יוסף דרנגר תיעד בצילומיו את תקופת קום המדינה, את הווי החיים בקיבוץ שריד ובעמק יזרעאל.
תצלומיו פורסמו בעיתונות הארצית, בספרים בארץ ובחו"ל ובתערוכות.
פתי בר

פתי בר (בצרפתית: Petit beurre) הוא סוג של ביסקוויט סאבלה מהמטבח הצרפתי שהומצא ב-1886 וזכה להצלחה עולמית. השם פתיבר הפך למותג מקומי של חברת אסם.

הביסקוויט המקורי

הביסקוויט הומצא ב-8 בספטמבר 1886 על ידי לואי לפבר-איטיל (Lefèvre-Utile) מן העיר נאנט, שכינה אותו "החמאה הקטנה". צורתו מייצגת את השנה הקלנדרית. ארבע פינות לכל ארבע העונות, 14 שיניים לאורכו, 10 שיניים לרוחבו, כלומר 52 שיניים כמספר השבועות בשנה. פני הביסקוויט מחוררים ב-24 חורים כמספר השעות ביממה.
הביסקוויט זכה להצלחה רבה, אך מאחר שלואי לא רשם אותו בזכויות יוצרים, החלו חברות רבות להעתיק את המתכון והצורה. הביסקוויט נרשם בזכויות יוצרים רק ב-1888, ולואי נאלץ לקרוא לו "החמאה הקטנה המקורית" כדי לבדל אותו ממותגים של חברות מתחרות.