google/wiki40b huggingface dataset:
משמרת חזיר

משמרת חֵזִיר (נקראת גם: משמרת ממלח) היא המשמרת ה-17 מבין כ"ד משמרות כהונה ששירתו בבית המקדש בתקופת בית ראשון ונזכרות בתנ"ך (בספר דברי הימים א', פרק כ"ד, פסוק ט"ו). המשמרת חזרה מגלות בבל והמשיכה להתקיים ולעבוד בבית המקדש גם בתקופת בית שני.

השם "חזיר"

בתלמוד הירושלמי, (מסכת תענית, פרק ד', הלכה ב') מובא הסבר לשם חזיר, לפיו מקור השם הוא השורש ח.ז.ר. כלומר; דוד המלך ושמואל הנביא ("שמואל הרואה" - בלשון התלמוד הירושלמי) הוסיפו עוד שש-עשרה משמרות כהונה על שמונה המשמרות הקיימות שהעמיד משה. לכל אורך תהליך הוספת המשמרות הקפידו על חלוקה שווה של משמרות, חציין מבני אלעזר הכהן וחציין מבני איתמר הכהן, אך כאשר הגיעו לארבע האחרונות שהיו צריכות להיות מבני איתמר, לא היו מספיק צאצאים לאיתמר, כך שארבע המשמרות האחרונות היו מבני אלעזר והפרו את השוויון. ממקרה זה נגזר השם חזיר, בכך שסבב חלוקת המשמרות 'חזר' להיות מבני אלעזר עקב חוסר בבני איתמר. 
על פי התלמוד בבלי (מסכת תענית, כ"ז, א) לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני (שמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות על פי גורל), ולכן נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר היא תעלה (כפי שאכן אירע, כמו שניתן ללמוד ממערת הקבורה של בני חזיר - ראו להלן) - היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה.
השם "חזיר" נזכר גם בספר נחמיה (פרק י', פסוק כ"א), אך שם מדובר ברשימת שמות של ראשי משפחות שעלו מבבל, ואין לכך קשר למשמרת חזיר.

מגילת המשמרות

יש המשערים ששם המשמרת מופיע בקטע מ"מגילת המשמרות" (Calendrical document -Manuscript 4Q325) שנמצא בקומראן ליד ים המלח, בין שאר שמות המשמרות הכתובים במגילה.]

כפר ממלח

מצפון לכביש 65, כקילומטר ומחצה דרומית לצומת צלמון, נמצאים שרידי "כפר ממלח" - מקום מושבה של משפחת חזיר מירושלים, לאחר שעברו משפחות הכהונה לגליל. במקום מערות קבורה קדומות, מאגרי מים, מערכת מחילות מסתור מימי המרידות ברומאים ומבני ציבור שונים. בראש גבעת ממלח נמצאים שרידי בית הכנסת המזוהה עם בית הכנסת  של משפחת חזיר.
יחיא צארום

הרב יחיא צארום (נולד בשנת 1842 בצנעא; נפטר בירושלים, ו' בניסן ה'תרע"ז, 29 במרץ 1917) היה רב תימני שעלה בעליית "אעלה בתמ"ר" בשנת 1881, כיהן כאב"ד הקהילה התימנית בירושלים.

ביוגרפיה

נולד בצנעא, בירת תימן. למד בצוותא עם הרב יחיא קאפח והרב אהרן הכהן. לפרנסתו עסק בכתיבת סת"ם. עלה לארץ ישראל עם אחיו, רבי סאלם צארום, ועמד בראש שיירה שהגיעה לירושלים בשנת ה'תרמ"ב. ככל עולי תימן סבל רעב וייסורים שונים. במכתבו לידידו הרב יחיא קאפח הודיע לו על מצבם הקשה של העולים בירושלים.
בשל העובדה שרבני ירושלים נמנעו מלצרפו לבתי הדין שלהם, החליטו מנהיגים אחרים של הקהילה התימנית, ובראשם הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יוסף עראקי, ליצור לעדתם מוסדות נפרדים]. על אף שהפירוד נעשה בין היתר בשל דאגה לכבודו, הרב צארום התנגד למהלך והמשיך להשתייך לעדה הספרדית אף שפסק גם לבני העדה התימנית. ישיבת "תורת משה" שהקימו בירושלים רבני תימן התמקמה בתחילת היווסדה בבית מדרשו של הרב צארום בעיר העתיקה בירושלים.
הרב יחיא צארום לימד רבים את מלאכת הלבלרות ואת דיני כתיבת הסת"ם, ובין ראשוני תלמידיו היה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, לימים הראשון לציון והרב הראשי לישראל. הרב עוזיאל העריץ את גדולתו בתורה של רבי יחיא ולא פעם היה מספר בשבחו. 
הרב יחיא צארום נפטר בירושלים בו' בניסן, ה'תרע"ז (29 במרץ 1917) ונקבר בהר הזיתים. בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדני, נהרסה חלקת הקברים ונבנה מעליה מגרש חניה. בשנת 2010, במהלך שיקום החלקה, נחשפו מספר קברים ומצבות שלמים מתחת לגלי העפר, וביניהם קברים שבפנקסי הקברנים נכתב כי הם נמצאים בסמוך לקברו של "מורי יחיא", אולם המצבה שעליה מופיע שמו עצמו לא נמצאה.
סגירות (אלגברה)

באלגברה, קבוצה נקראת סגורה תחת פעולה מסוימת המוגדרת עליה, כאשר הפעלת הפעולה על איברי הקבוצה נותנת איבר הנכלל אף הוא בקבוצה. 
קבוצת המספרים השלמים החיוביים, למשל, סגורה תחת פעולות החיבור והכפל, משום שחיבור של כל שני מספרים שלמים חיוביים נותן מספר שלם חיובי, וכך גם כפל של שני מספרים שלמים חיוביים, אך אינה סגורה תחת חיסור וחילוק, משום שיש פעולות חיסור שתוצאתן היא מספר שלילי, ויש פעולות חילוק שתוצאתן היא שבר. 
אם קבוצה אינה סגורה ביחס לפעולה נתונה, אפשר להרחיב אותה באופן שהקבוצה החדשה תהיה סגורה. לדוגמה, פעולת החיסור מוגדרת בין המספרים הטבעיים רק באופן חלקי ( הוא מספר טבעי, אבל  אינו כזה), והמעבר לקבוצת המספרים השלמים פותר את הבעיה, משום שהחיסור של שני מספרים שלמים הוא מספר שלם.
במונח 'הקבוצה סגורה ביחס ל-' משתמשים באופן רחב יותר, גם כאשר אין מדובר בסגירות ביחס לפעולה, במובן הצר של המלה. למשל, סיגמא אלגברה היא משפחה של קבוצות, הנדרשת (בין השאר) לקיים את התנאי הבא: אם סדרת הקבוצות  שייכות כולן למשפחה, אז גם האיחוד שלהן שייך למשפחה. בקיצור, אומרים שסיגמא-אלגברה "סגורה תחת איחוד בן מנייה".
קים בורג

חייו

בורג, יליד הלסינקי, למד פיתוח קול ושירה אצל הייקי טייטינן באקדמיה על שם יאן סיבליוס בהלסינקי (מ-1936 עד 1941 ומ-1945 עד 1947). באקדמיה למד גם תאוריה והלחנה אצל לאו פונטק וארה מריקנטו, ובהמשך עבר ללמוד פיתוח קול אצל אנדרייבה דה סקילונדז בסטוקהולם (בשנים 1950-59). במקביל למד גם ביוכימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה של הלסינקי וקיבל דיפלומה ב-1946.
ב-1947 ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקונצרט בהלסינקי וב-1951 הופיע לראשונה באופרה בארהוס בתפקיד קולינה בלה בוהם של פוצ'יני. נוסף להופעותיו הקונצרטיות, שר בקביעות באופרה בהלסינקי ובקופנהגן (1952-1970), סטוקהולם (1963-1975) והמבורג (1964-1970). באוקטובר 1959 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד הרוזן אלמביבה, ונשאר בסגל הזמרים שם עד 1962. ב-1961 הופיע בתפקיד הראשי בבוריס גודונוב של מוסורגסקי במוסקבה.
בורג פרש מן הבימה בשנת 1980. משנת 1972 עד 1989 היה פרופסור בקונסרבטוריון הדני המלכותי למוזיקה בקופנהגן. הוא פרסם כמה ספרים, כתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, "סטבאט מאטר" ושירים. כמו כן תזמר יצירות של מוסורגסקי ווולף.
נוסף לבוריס גודונוב, נחל הצלחה גם בתפקידים כמו אוסמין ב"החטיפה מן ההרמון", דון ג'ובאני, המלך מארקה (טריסטן ואיזולדה), הנס זאקס (המייסטרזינגר מנירנברג), דון קרלוס ("דון קרלוס"), פימן (בוריס גודונוב), גרמין (יבגני אונייגין), דון בזיליו (הספר מסביליה) וארקל (פלאס ומליסאנד של דביסי).
מתוך הספד בכתב העת "גראמופון" (יולי 2000): "היה לו מנעד רחב, תהודה, קול חם ומוזיקליות ראויה להערכה."
בורג מת בהומלבק, דנמרק בשמת 2000.
טבח בתי הזיקוק

היסטוריה

בערב ההצבעה על תוכנית החלוקה עבדו בבתי הזיקוק כ-1,700 ערבים וכ-470 יהודים (בנוסף על שכבת ניהול בריטית). 
בבוקר 30 בדצמבר 1947 השליכו לוחמי אצ"ל, מתוך מכונית חולפת, קופסאות שימורים ממולאות בחומר נפץ לעבר קבוצה גדולה של פועלי-יום ערבים שהמתינו בשער הכניסה לבתי זיקוק לנפט, הרגו שישה פועלים ופצעו 42. מיד לאחר מכן, פרץ המון זועם לשטח בתי הזיקוק והרג באמצעות מקלות, מוטות ברזל וסכינים, 39 פועלים יהודים אשר עבדו שם ופצע 49 אחרים. לאחר יותר משעה הגיעו למקום כוחות של הצבא הבריטי והשליטו סדר. אוטובוסים ערביים הובאו למקום והפורעים הערבים הוסעו בהם לבתיהם, מבלי שייעשה קודם כל ניסיון מצד המשטרה או הצבא, לזיהוי ובדיקה לשם גילוי המשתתפים הפעילים בטבח. 
עוד באותו יום שלח פיקוד ההגנה ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחטיבת 'לבנוני' של חי"ש חיפה בראשות יוחאי בן-נון (כ-120 לוחמים), לפעולת נקם בכפרים בלד א-שיח' (כיום שכונת תל חנן בעיר נשר) וחוואסה (כיום שכונת בן דור בנשר), בהם התגוררו רבים מבין המשתתפים בטבח בבתי הזיקוק. פקודת המבצע הורתה לכוחות "להרוג מקסימום של גברים בוגרים, להרוס ריהוט וכו'", אבל להימנע מהריגת נשים וילדים. בפעולה הרגו כוחות הפלמ"ח למעלה מ-60 מתושבי הכפרים, חלקם נשים וילדים. בחוואסה נהרגו 16 גברים ו-19 נפצעו. בפעולה נהרגו גם 3 מאנשי "ההגנה": חנן זלינגר, חיים בן דור ועמוס גלילי.
בעקבות הטבח, החליטה ההגנה לחטוף את אנשי האצ"ל שהשליכו את חומר הנפץ לעבר הפועלים הערבים. חטיפה זו הובילה לעימות בין האצ"ל ל"ההגנה", שכלל חטיפות נוספות, ובין החטופים היה גם איש האצ"ל ידידיה סגל, שאף עונה ומצא את מותו.
לאחר טבח בתי הזיקוק הוקמה פלוגת הנמל שפעלה בנמל חיפה בפיקודו של יוחאי בן-נון, ומטרתה הייתה להגן על הפועלים היהודים שהיוו מיעוט בקרב עובדי הנמל.
בשטח בתי הזיקוק הוקמה אנדרטה לזכר ההרוגים. שמו של הצומת הסמוך, צומת וולקן (כיום מחלף ההסתדרות), הוסב ל"כיכר הל"ט".
דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education

דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education הוא דירוג בינלאומי של האוניברסיטאות הטובות בעולם המתפרסם על ידי Times Higher Education, שבועון בריטי העוסק בהשכלה גבוהה. זהו פרסום החדשות הבריטי המוביל בתחום ההשכלה הגבוהה. השבועון פרסם את דירוג האוניברסיטאות הטובות בעולם מאז שנת 2004 ועד לשנת 2009 בשיתוף עם חברת QS, הוא דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. החל משנת 2010 מפרסם השבועון דירוג נפרד, בשיטה שונה, אשר מאגר המידע באשר לציטוטי מאמרים המשמש עבורה מופק בשיתוף פעולה עם חברת המידע תומסון רויטרס. בנוסף לדירוגים אלה ידוע אף "דירוג שאנגחאי".

חלוקה אזורית

בדירוג שהתפרסם בשנת 2010, 81 מתוך 200 (40.5%) האוניברסיטאות בדירוג ה-THE הן מצפון אמריקה, 82 מתוך 200 האוניברסיטאות בדירוג הן מאירופה, 27 אוניברסיטאות מאסיה, 8 אוניברסיטאות מאזור אוקיאניה, 2 אוניברסיטאות מאפריקה (אוניברסיטת קייפטאון במקום ה-107 ואוניברסיטת אלכסנדריה במקום ה-147). אין אוניברסיטאות מדרום אמריקה בין 200 האוניברסיטאות בדירוג.
פפירוס אנאסטאזי א

פפירוס אנאסטאזי א הוא פפירוס מצרי עתיק, המכיל טקטס סאטירי, ששימש לאימון סופרים בתקופת הממלכה החדשה. הפפירוס מתוארך לתקופת השושלות ה-19 וה-20 המאות ה-13-14 לפנה"ס. בטקסט כותב סופר צבאי ששמו חורי, לחברו הסופר ששמו אמנמופה (Amenemope), בדרך השמה ללעג את טיב עבודתו חסרת האחריות של אמנמופה. הוא שואל אותו סדרת שאלות ולועג לו על חוסר יכולתו לענות לו. הפפירוס נקרא על שמו של סוחר ארמני שרכש אותו במחצית הראשונה של המאה ה-19. הפפירוס הוא חלק מאוספו של המוזיאון הבריטי ומספרו 10247.
המכתב נותן דוגמאות מה סופר אמור להיות מסוגל לעשות: לחשב את מספר המנות שצריך לחלק למספר מסוים של חיילים החופרים גם, או כמות הלבנים הנדרשות לבניית רמפה בגודל נתון. להעריך את מספר האנשים הדרושים כדי להעביר אובליסק או לבנות פסל ולארגן אספקה לצבא באמצעות לוח מזון צבאי.
בקטע אחר דן חורי בגאוגרפיה של חופי הים התיכון עד לבנון והבעיות המתגלעות לנוסעים במסע לשם.
פפירוס זה חשוב להיסטוריונים וחוקרי המקרא בגלל המידע שהוא מספק הכולל רשימה של ערים בגבולות השליטה של מצרים, בסוריה ובכנען בתקופת הממלכה החדשה. רשימת הערים המופיע בטקסט עוקבת אחר דרך הים על סעיפיה השונים. הסופר מתחיל בצפון מצומור עובר דרומה לאורך החוף הפיניקי עד עכו, משם ממשיך הסופר לכיוון חצור וינועם ששלטו על מעברי בקעת הירדן. משם עולה צפונה לבקעת הלבנון מגיע לקדש עולה לכיוון דמשק וחוזר דרך רמת הגולן לאזור בית שאן. משם פונה למגידו, עובר דרך נחל עירון ומגיע ליפו. בקטע האחרון של החלק הגאוגרפי של הפפירוס מתוארות דרכי המדבר בין הגבול המצרי ועד רפיח.
הערים מוזכרות במסגרת שאלות אותן שואל חורי, על הערים האלה, כדי להראות עד כמה הוא לא מכיר אותן ואת דרכי המעבר בכנען.
ברשימת ערים המוזכרות בפפירוס אפשר למצוא את מגידו, חצור, שכם, אדרעי, צומור, גבל, ביירות, צידון, צור, סרפטה (Sarepta), עכו, עזה וערים נוספות.
הקרנבל של מיכל

הקרנבל של מיכל הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1995–1996 בערוץ 2.
התוכנית חולקה לשני חלקים:
החלק הראשון נסוב סביב חייה של מיכל ינאי ושל החבר הטוב שלה אבנר. בכל פרק, לאבנר הייתה בעיה שונה ומיכל עזרה לו לפתור אותה באמצעות שירים, סיפורים ושיטות מקוריות יותר, ומדי פעם הגיעו גם אורחים לחדרם.
החלק השני הוא מופע בו היו משחקים, שירים וכוכבים אורחים.
את שיר הפתיחה של התוכנית כתב והלחין ירון כפכפי וביצעה מיכל ינאי.
בין סדרות הרצף שהוצגו היו: השכונה של גופי, בת הים הקטנה, קופיקו, אלאדין, הגרגולים וספיידרמן: סדרת האנימציה.
בעקבות הצלחת התוכנית הופקו קלטות וידאו, חמישה ספרים, בובות בדמותו של אבנר וכל מיני מוצרים.
נורמן פינקלשטיין

קורות חייו

נורמן פינקלשטיין נולד ב-8 בדצמבר 1953 למארליה הוסיט ולזכריה פינקלשטיין ניצולי השואה. הוא החזיק במשרות אקדמיות במספר אוניברסיטאות: ברוקלין קולג', אוניברסיטת ראטגרס, הנטר קולג', אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת דה-פול בשיקגו (בה שימש בדרגת Assistant Professor בין השנים 2007-2001, המקבילה למרצה או מרצה בכיר בישראל). ביוני 2007 החליטה הנהלת אוניברסיטת דה פול שלא להעניק לפינקלשטיין קביעות. רוב חברי המחלקה למדע המדינה, בה שימש כמרצה, הצביעו בעד הענקת קביעות אולם דרגים בכירים יותר דחו את המלצתם. בתגובה תבע פינקלשטיין את המוסד. התביעה הסתיימה בפשרה כספית (שלא פורסמה) ופינקלשטיין עזב את האוניברסיטה. כיום הוא מתפקד כ"חוקר עצמאי" (Independent Scholar).

עמדותיו כלפי ישראל

פינקלשטיין הוא ממבקריה החריפים של מדיניות ישראל כלפי הערבים וכתב שורה של ספרים ומאמרים בנושא. 
בספרו "תעשיית השואה" האשים את ישראל בשימוש מניפולטיבי בזכר השואה ובאנטישמיות להצדקת מדיניות בלתי לגיטימית. 
בראיון  שנתן בפברואר 2009 לעיתון הטורקי "זאמאן" אמר: "ישראל הופכת למדינה בלתי שפויה ... כל העולם רוצה שלום, אירופה רוצה שלום, ארצות הברית רוצה שלום, אבל המדינה הזו (ישראל) רוצה מלחמה, מלחמה, מלחמה. בשבועות הראשונים לטבח (שבוצע על ידי ישראל) היו דיווחים בתקשורת הישראלית שישראל אינה רוצה להכניס את כל הכוחות לעזה כדי לתקוף את אירן. אחר כך היו דווחים שהיא מתכננת לתקוף בלבנון. זו מדינה מטורפת". וש"עבר הרבה זמן מאז הרגשתי קשר רגשי עם מדינת ישראל, אשר ללא רחמים ובברוטליות לא אנושית ממשיכה את המלחמות הרצחניות האכזריות הללו".
פינקלשטיין מצהיר כי התמיכה בישראל בארצות הברית ובאירופה נמצאת בירידה משמעותית מכוון שהמדיניות הישראלית היא "בלתי ניתנת להגנה". לטענתו ירידה בתמיכה זו מורגשת בעיקר בקרב יהודים אשר מגדירים עצמם ליברלים ולא יכולים להזדהות יותר עם המדיניות הישראלית בשטחים.]
בינואר 2008 ביקר פינקלשטיין בלבנון כאורח רשמי של ארגון חזבאללה ונפגש עם בכיריו. הגדיר את הארגון כ"מייצג את התקווה" וציין כי "לפעמים אני חושב שזה דבר טוב מאוד שהחזבאללה הביא לתבוסת ישראל, אתם מוכרחים להמשיך להכות על ראשם עד אשר יתעשתו". במהלך ה-23 במאי 2008 לאחר שנחת בנמל התעופה בן-גוריון בדרכו לביקור במחנה פליטים בשטחים, אסרה ישראל את כניסתו, "בשל חשדות לקשרים לגורמים עוינים בלבנון". 
פינקלשטיין תומך בפתרון של שתי מדינות על בסיס קווי 67 ופתרון צודק לבעיית הפליטים הפלסטינים. עם זאת, הוא הצהיר כי שיבה מלאה של כל הפליטים לתחומי ישראל אינה ישימה ולכן אין טעם לשאוף להגשים אותה. כמו כן, פינקלשטיין מתנגד לתנועה האנטי ישראלית BDS, מכיוון שלטענתו היא לא מכירה בזכותה של ישראל להתקיים.
בזמן מבצע עופרת יצוקה ואחריו, האשים את ישראל שהיא יצאה למבצע כדי "לשקם את ההרתעה" כלומר "להטיל אימה על האזור", ובשביל לסכל "מתקפת שלום" של חמאס שהתכוון להגיע להסדר עם ישראל על בסיס גבולות 67.
בשנת 2009 הוציא את הספר "הפעם הלכנו רחוק מדי" על מבצע עופרת יצוקה. פינקלשטיין קבע בספר זה כי ישראל לא יצאה למלחמה בעזה אלא לטבח מתוכנן נגד תושבי עזה.  שם הספר לקוח מתוך מאמר של העיתונאי גדעון לוי באותו השם.
לורד אקטון

ג'ון אמריך אדוארד דאלברג-אקטון, הברון הראשון מאקטון (באנגלית: John Emerich Edward Dalberg-Acton, 1st Baron Acton‏; 10 בינואר 1834 - 19 ביוני 1902), הידוע כלורד אקטון, היה היסטוריון ופוליטיקאי בריטי. הלורד אקטון נודע ככל הנראה יותר מכל בשל המימרה שטבע במכתב לבישוף האנגליקני: "כוח נטה להשחית, וכוח מוחלט משחית באופן מוחלט. אנשים גדולים הם כמעט תמיד אנשים רעים".

חייו

נולד בנפולי. בשל השתייכותו לכנסייה הקתולית לא יכול היה להתקבל כתלמיד באוניברסיטת קיימברידג', לכן למד היסטוריה במינכן. 
בשנים 1859–1865 כיהן אקטון כחבר פרלמנט מטעם המפלגה הליברלית והיה מקורבו של ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון, שהעניק לו תואר אצולה. 
אקטון היה חסיד נלהב של החירות הפוליטית במדינה המודרנית. 
בשנת 1895 התמנה לפרופסור להיסטוריה בקיימברידג', מינוי שהתאפשר הודות לביטול חוק המבחן בשנת 1871. אף שכתביו מעטים למדי (חיבורו השאפתני ההיסטוריה של החירות לא הושלם מעולם), השפיעו השקפותיו הליברליות השפעה רבה על בני זמנו ועל חקר ההיסטוריה באנגליה.
ויל גרייבס

קריירה

במכללה שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת צפון קרוליינה. הציע את עצמו לבחירה בדראפט 2011, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה.
ב-10 בפברואר 2010 חתם גרייבס באקיטה נורת'רן האפינטס היפנית, ושם התחיל את הקריירה שלו. לאחר מכן נדד בכמה קבוצות, בין השאר בבוקה ג'וניורס הארגנטינאית ובקבוצות נוספות בדרום אמריקה. לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצת הכדורסל מכבי חיפה היט, עזב לחצי שנה וחזר לאחר מכן לקדנציה נוספת של עוד שנתיים.
את שיא הקריירה שלו בנקודות רשם בשנה השלישית שלו במדי מכבי חיפה כאשר קלע 34 נקודות במשחק ב-27 בפברואר 2017.
ב-20 באפריל באותה העונה נפצע בראשו במהלך משחק מול מכבי תל אביב וגמר את העונה. 
לאחר הפציעה ובפתיחת עונת הכדורסל 2017/18 חתם וויל גרייבס בשורותיה של מכבי חיפה לעונה נוספת אך לאחר חמישה מחזורים, בהם סיפק 2.4 נקודות ו-2.0 ריבאונדים ב-20.6 דקות למשחק החליטו בקבוצה להיפרד מהשחקן. 
בשנת 2017 החל גריבס להתאמן יחד עם הפועל חיפה ובקיץ 2018 חתם בקבוצה, באוקטובר 2018 שוחרר גריבס מהקבוצה
וילהלם, דוכס אולדנבורג

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-3 בינואר 1754 באויטין, לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ולאולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטדט.
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס.
ב-6 ביולי 1785 מת אביו פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. מכיוון שוילהלם היה נכה ורפה שכל, משל בן דודו פטר, בישוף ליבק כעוצר בשמו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום וילהלם, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית.
בשנת 1815 במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים והוענק לוילהלם התואר דוכס גדול, אולם וילהלם לא השתמש בו, ורק לאחר מותו החלו להשתמש בו יורשיו. ב-2 ביולי 1823 מת וילהלם, ובן דודו פטר הראשון, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
שדה ניצן

היסטוריה

היישוב נוסד בשנת 1973 על ידי עולים מאנגליה ומארצות הברית. שטח המושב הוא כ-3,000 דונם. תושבי המושב מתפרנסים בעיקר מחקלאות.
המושב נחשב היום לאחד מאחרוני המושבים השיתופיים, אומנם הוא איננו שיתופי לגמרי אך קיימים בו עדיין יוזמות ומפעלים ברוח השיתופית של פעם.
במושב הוקם מפעל לירקות טריים קצוצים, המשווקים בקירור. בתחילת דרכו נקרא המפעל א.נ.פ. בע"מ, על שם בעלי החברה, אבי ונורית פרחי. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נרכש המפעל על ידי חברת שטראוס, ושמו שונה לשטראוס בריאות ירקות טריים בע"מ.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
יחידת מצדה

הקמה

יחידת מצדה הוקמה ב-2003, בהוראת נציב שב"ס יעקב גנות, בעקבות ריבוי אירועים ביטחוניים במתקני הכליאה שכללו תקיפות סגל רבות, ניסיונות חטיפה וחטיפת אנשי סגל.
בתוך שב"ס לא הייתה יחידה שהתמקצעה בתחום ההשתלטות על אירוע חטיפת בני ערובה ולארגון היה צורך להישען על יחידות אחרות, של צה"ל או משטרת ישראל. במקרה של התלקחות הרחוב הפלסטיני עלול להיווצר מצב בו כוחות מיוחדים במשטרה ובצה"ל יצטרכו לתת מענה בשטחים, ורק יחידת מצדה תוכל לטפל באירועים בבית הסוהר.
בשנת 2006 היחידה הוגדרה כיחידת השתלטות מטכ"לית וקיבלה אחריות על מתקני הכליאה הצה"ליים בתחום חילוץ בני ערובה.
לאורך שנות קיומה של היחידה מפקדיה היו קצינים בעלי ניסיון קרבי עשיר, בעיקר יוצאי הימ"מ. בספטמבר 2016 לראשונה מאז הקמת היחידה מונה מפקד אשר צמח בתוכה ולא הגיע מצה"ל ומיחידות אחרות.
כמות

כמות היא תכונה שיכולה להתייחס לגודל, מידה, שיעור או ערך של משהו. ניתן להשוות בין כמויות שונות על ידי שימוש במונחים כמו "יותר", "פחות", או "שווה", או על ידי הקצאת ערך מספרי המייצג את יחידת המדידה. מספרים הם כמותיים מעצם טבעים, בנוסף ניתן ליחס כמות גם מצבים שונים כמו תכונות, ממדים ומאפיינים של דברים. למשל: כבד-קל, ארוך-קצר, רחב-צר, קטן-גדול. 

רקע

הכמות היא מושג עתיק במתמטיקה שהתקיים עוד בימיו של אריסטו וקודמיו. אריסטו התייחס לכמות כעל קטגוריה אונטולוגית ומדעית בסיסית.
מולהוזן

טופונומיה

שמה של העיירה מורכב מהמילים הגרמניים "Mühle" (טחנת הרוח) ו-"Husen", צורת הרבים של "Haus" (בית) בגרמנית עתיקה. תרגום מלולי של מולהוזן יהיה "הבתים של טחנת הרוח".

היסטוריה

היישוב מופיע לראשונה ב-884 תחת השם של Munilhuson במסמך של מלך פרנקיה המזרחית קרל השמן.
מולהוזן שוחררה על ידי האמריקאים ב-15 במרץ 1945. כ-45% מהכפר נהרס בהפצצות מהצדדים השונים וכתוצאה מהקרבות האכזריים על קו מודר.

קהילה יהודית

בית כנסת ראשון נבנה במולהוזן בשנת 1745.
ב-1870, הקהילה התרחבה והגיעה לכ-40% מכלל האוכלוסייה של הכפר. נבנה בית כנסת חדש.
עם הזמן, הקהילה היהודית עזבה את הכפר לטובת עיירות גדולות יותר כמו שטרסבורג, סאברן, ננסי ועוד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הכפר התרוקן לגמרי מיהודים. עם הכיבוש הגרמני, משפחות גרמניות באו להתיישב בבתים הנטושים.
בית הכנסת שרד עד 1979, כשבנק קנה את השטח. ארון הקודש נמסר לבית הכנסת של עיירה קרובה, פְּפַפְנהופֶן.
ראש העיר וועד הקומונה מחליטים להנציח את זכר הקהילה היהודית ומחזירים בבניין החדש את התבליט שהיה מעל כניסת בית הכנסת. על התבליט כתוב: "זה השער לה' צדיקים יבואו בו".
בעשור השני של המאה ה-21, תושב חדש שקנה בית במולהוזן מצא בה מה שנראה לו כסוג של מרתף סתום. אחרי בירורים הסתבר שמדובר במקווה.
דוכסות סקסוניה-קובורג

בית וטין

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה.

הקמה ראשונה

בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. בתחילה שלטו האחים בשותפות, אולם בשנת 1596 חילקו את הנחלה ביניהם, ויוהאן קזימיר קיבל את אזור קובורג. בשנת 1633 מת יוהאן קזימיר ללא ילדים, ויוהאן ארנסט ירש את נחלתו, אולם בשנת 1638 מת גם הוא ללא ילדים, והנחלה פוצלה בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג. במהלך מלחמת שלושים השנים שימשה הארץ כמקום היערכות של צבאות רבים, ומשום כך הוכתה קשות במלחמה, ומספר תושביה ירד מ-55,000 ל-22,000.

הקמה שנייה

בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. אלברכט הקים חצר מפוארת בקובורג, עם ספרייה בת 4,757 ספרים, ואף ניסה להעלות את מעמד הגימנסיה בעיר לאוניברסיטה, אך נכשל עקב חוסר תקציב. בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

לאחר מכן

לאחר מותו של יוהאן ארנסט הרביעי בשנת 1729, שלטו בניו כריסטיאן ארנסט השני ופרנץ יוזיאס במשותף; כריסטיאן ארנסט ישב בזאלפלד, ופרנץ יוזיאס ישב בקובורג. בשנת 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ופרנץ יוזיאס שלט לבדו על הדוכסות. בשנת 1747 העביר פרנץ יוזיאס את חוק העדפת הבן הבכור, ובכך שמר על אחדות הדוכסות.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.