google/wiki40b huggingface dataset:
קוובנג'ניי ואליס

ביוגרפיה

ואליס נולדה בעיר הומה שבלואיזיאנה לקולינדריה, מורה ולוונג'י ואליס, נהג משאית. כשהייתה בת חמש שיקרה ואליס לגבי גילה כדי לקבל את התפקיד הראשי של הילדה האשפאפי בסרט "חיות הדרום הפראי", משום שהתפקיד הוגבל להיות מגיל שש. היא הצליחה לשבות את ליבו של במאי הסרט בן צייטלין ולגבור על כ-4,000 מועמדות בהתמודדות על התפקיד. ואליס זכתה להצלחה מסחררת על הופעתה ובשנת 2013 עשתה היסטוריה כאשר הועמדה על ידי חברי האקדמיה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. ואליס בת ה-9 הייתה לשחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שזכתה למועמדות לאוסקר, לילדה השחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה המועמדת לאוסקר ולשחקנית הראשונה שנולדה במאה ה-21 וקיבלה מועמדות לאוסקר.
ואליס שיחקה גם בתפקיד הילדה מרגרט נורת'אפ בסרט 12 שנים של עבדות. בשנת 2014 כיכבה ואליס בתפקיד הראשי בסרט "אנני" - גרסה מחודשת לסרט "אנני" משנת 1982, לצד השחקנים קמרון דיאז, בובי קנאבלי, רוז ביירן, וג'יימי פוקס. ב-2016 דיבבה בסרט המצויר "טרולים". בשנת 2019 החלה לגלם את דמותה של קיירה בסדרת הטלוויזיה "שחור-כזה", בעונתה השישית שעלתה בספטמבר.
אורית גרוס

אורית גרוס (נולדה בישראל ב-1955) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

גרוס נולדה ב-1955, לברכה ודוד  בלייך. 
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני בטיפול באמצעות אומנויות, והכשרה בפסיכותרפיה. 
גרוס עובדת כתרפיסטית ומדריכה בתוכנית להכשרת מטפלים באמצעות אמנויות בסמינר הקיבוצים. מאמרים שכתבה פורסמו בכתבי –עת מקצועיים, כמו גם  שני פרקים בספר בשפה אחרת, (הוצאת מודן).
גרוס החלה לכתוב פרוזה רק בעשור האחרון. סיפוריה פורסמו בעתון 77 ובקשת החדשה, ומאז הוציאה לאור שלושה ספרים. 
מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה.

פרסים

ספרה "סיפורים מאחורי הגב" זיכה אותה בפרס שרת החינוך על ספר ביכורים.
הנימוקים לפרס:
"קובץ סיפוריה של אורית גרוס משלב מצבי חיים יומיומיים וחשיבה מרפרפת מהרהרת על מה שהיומיומיות הזאת מסוגלת לחולל. הסיפורים רוקחים מן המובן והמוכר הלוך נפש משיק למתרחש החשוף והמציאותי. רובדי הלשון תואמים את העלילות הקטנות הרוחשות בבית וקרוב אליו. הסיפורים ניחנים בכוח הבחנה דק ואמפתי המחולל מסע בין דמויות אבודות למחצה. מכל זאת נובעת ספרות מקורית וקול אותנטי, הגורם הנאה רבה ואולי אף נחמה.על כן נבחר ספר זה כראוי לפרס ביכורים."
התרנגולת הקטנה והחכמה

תקציר העלילה

במרכז העלילה תרנגולת קטנה וחכמה המחפשת מישהו שיעזור לה לזרוע את צמחי התירס שלה. "פטר החזיר" ו"דונלד דאק" טענו כי יש להם כאב בטן כדי להתחמק מהמטלה. כך התרנגולת נאלצת לשתול אותם בעצמה בסיוע של אפרוחיה.
כאשר מגיע העת לקצור את התירס, פטר ודונלד שבים וטוענים כי כואבת להם הבטן, אך בשונה מהפעם הקודמת, התרנגולת מבחינה בהונאה. היא מחליטה להכין מגוון מאכלים מהתירס, והולכת אל פטר ודונלד, אך עוד לפני שהיא מספיקה להגיד להם על המאכלים, הם מזייפים כאב בטן נוסף, וברגע שהיא מציינת כי הביאה אותם עבורם, באורח פלא הם מתחילים להרגיש טוב יותר. התרנגולת מחליטה ללמד אותם לקח, ובמקום את אחד ממאכליה, היא נותנת להם לבלוע שמן קיק, כביכול כדי לסייע לכאב הבטן שלהם.
קוסוקה הגינו

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הגינו במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.94 דקות, אחרי ראיין לוכטה מארצות הברית (4:05.18 דקות) וטיאגו פריירה מברזיל (4:08.86 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.35 דקות.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה הגינו בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.82 דקות, אחרי סון יאנג מסין (3:41.59 דקות) ולפני קונור יגר מארצות הברית (3:44.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.29 דקות, אחרי ריאן לוכטה (1:54.98 דקות) ולפני טיאגו פריירה (1:56.30 דקות). נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום חמישי, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.77 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.43 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.95 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.93 שניות.

כוכב האליפות הפאן פסיפיק בשחייה

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קואוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באוגוסט 2014 זכה הגינו ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחים ל-200 מטר מעורב אישי (1.56.02 דקות) ול-400 מעורב אישי (4:08.31 דקות). מדליות כסף, במשחים ל-200 מטר חופשי (1:46.08 דקות), ל-400 מטר חופשי (3:44.56 דקות) ולשליחים 4x200 מטר (7:05.30 דקות).

אלוף עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר 2014 זכה הגינו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 1:50.47 דקות, לפני ראיין לוכטה (1:51.31 דקות) ובן ארצו דאיה סטו (1:51.79 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:01.17 דקות, אחרי דאיה סטו שקבע שיא אסיה חדש של 3:56.33 דקות,  ולפני דוד וראסטו מהונגריה (4:01.82 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה הגינו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 4:06.05 דקות, לפני צ'ייס קאליש מארצות הברית (4:06.75 דקות) ודאיה סטו (4:09.71 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.61 דקות, אחרי מייקל פלפס (1:54.66 דקות) וואנג שון מסין (1:57.05 דקות). מדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.50 דקות, אחרי ארצות הברית (7:00.66 דקות) ובריטניה (7:03.13 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.34 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.90 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.45 דקות ועלה שני לגמר.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה ביולי 2017 זכה הגינו במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.01 דקות, אחרי צ'ייס קאליש (1:55.56 דקות) ולפני ואנג שון (1:56.28 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.65 דקות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.72 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:57.97 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.68 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:47.32 דקות.
הדרך אל האושר

"הדרך אל האושר" הוא מדור סאטירה שפורסם בעיתון "מעריב" בין השנים 1994 ו-2001. את המדור ערכו וכתבו אבנר אברהמי ודודו גבע, שאף אייר ועיצב אותו.
בשנת 1994 המאייר וצייר הקומיקס דודו גבע והעיתונאי והמעצב אבנר אברהמי החלו לשתף פעולה ב"מעריב" ביצירת מדור סאטירי. גבע הגיע לאחר שעזב את העיתון "חדשות", אברהמי לאחר עריכת חלקים שונים ב"מעריב", ביניהם מוסף השבת ("סופשבוע") והמקומון "זמן תל אביב". באותה עת אייר גבע במקביל ב"מעריב" גם את משבצת הקומיקס "חדשות ומשמעותן" שהתפרסמה בשולי מדור הדעות היומי. 
השניים יצרו כפולת עמודים, המעוצבת כמהדורת חדשות עם מדורים קבועים, שמתעסקת בענייני השעה בדרך מאויירת, לעיתים מוקצנת. המדור, שנפרש בשער האחורי של המוסף המדיני לשבת של העיתון, היה בנוי מכותרות עיתונאיות, קטעים כתובים ומספר רב של איורים וטורי קומיקס, תוך שילוב דמויות ידועות מהחיים הציבוריים. המדור הופיע במשך שמונה שנים, כאשר ב-4 האחרונות ערך אותו גבע לבד, עם מעברו של אברהמי לעריכת "מוסף הארץ" בספטמבר-97'. 
במסגרת המדור הצליחו השניים, ובייחוד גבע, להסתכסך עם מספר רב של אנשים, בהם סופרת הילדים תמר בורנשטיין לזר והעתונאים מתי גולן, אדם ברוך ויואל מרקוס.
בשנת 2001 עזב גבע את "מעריב" ולאחר שנה החל לעבוד בעיתון "הארץ" ובמקומון "העיר" (שם יצר את המדור הסאטירי "שתיקת הברווז"). לאחר עזיבתו נתמנו עמרי מרכוס, ליאור שליין וארז בן ארי לעריכת המדור הסאטירי, לו נתנו את השם הסרקסטי "סוף הדרך".
צלקנית

תיאור

עלי הצלקנית בשרניים מאד, בעלי חתך משולש ומסתיימים בחוד. הצלקנית משתרעת על פני הקרקע, כשבכל התפצלות קיים אגד שורשים. פרחיה גדולים, אופקיים וצורתם כצורת כתר. הפרחים בעלי דמיון מסוים לפרחי חרצית, אלא שעלי הכותרת של הצלקנית זקורים יותר. צבעה שונה ממין למין - לבן, כתום, צהוב או סגול.
לפירות צורה אליפטית, כשבקצם פיטמה, וגודלם כשני סנטימטרים.

שימושים

בזכות עמידותם הרבה של מיני הצלקנית, דרישותיהם הצנועות מהקרקע ועמידותם בתנאי יובש, בצלקנית משתמשים לעיגון חוליות ומדרונות בשולי דרכים. בגננות נוי משמשת הצלקנית לכיסוי שטחים שאינם מיועדים לדריכה. בגינות רבות משמשת הצלקנית כצמח כיסוי קל מאוד לתחזוקה. את הצלקנית ניתן להרבות על ידי יחורים (יש לכלול אגד שורשים בכל יחור), השרשה (גבעול צלקנית במים יפתח שורשים תוך מספר שבועות) או על ידי זרעים.
בנוסף, מיני הצלקנית משמשים למאכל. כשהם בשלים, פירות הצלקנית ראויים למאכל. לפרי הבשל גוון צהוב והוא מפיץ ריח עז. לחלק ממיני הצלקנית טעם מר ולא נעים, אך הם ראויים למאכל. למין Carpobrtus deliciosus טעם מתוק. את עלי הצלקנית אוכלים צבים. הם טובים למאכל אדם לאחר בישול. בעבר השתמשו מלחים בעלי הצלקנית כתרופה לצפדינה. ילידי אוסטרליה השתמשו בעלים צלויים כתחליף למלח.
בצלקנית משתמשים גם לצרכים רפואיים. מיץ העלים מכווץ כלי דם ובעל יכולת חיטוי מסוימת והרגעה מקומית, ועל כן ניתן להיעזר בו בצורתו הגולמית על פצעים פתוחים, כוויות, פריחה, מחלות עור כרוניות מסוימות ועקיצות. בנוסף, ניתן להשתמש במיץ העלים להקלה במצב של שלשול, ולגרגור להקלה בדלקת גרון. מתקיימים מחקרים להפקת תרופה מסחרית ממיצוי העלים.
סלאבקו קווטרניק

סלאבקו קווטרניק (בקרואטית: Slavko Kvaternik;‏ 1878-1947), מראשי תנועת האוסטאשה, התנועה הפשיסטית הקרואטית, ושר המלחמה בממשלת המדינה הקרואטית העצמאית (Nezavisna Država Hrvatska, או NDH) בתקופתמלחמת העולם השנייה, בראשה עמד אנטה פאבליץ'.
סלאבקו קווטרניק נולד בקרואטיה בשנת 1878. את הקריירה הצבאית שלו החל כקצין מטה בצבא האוסטרו-הונגרי, לאחר שסיים לימודים באקדמיה צבאית. ב-1918 הוא פיקד בהצלחה על ניסיון של כוחות קרואטיים להדוף את הצבא ההונגרי מאזורים מסוימים בקרואטיה.
לאחר שפרש מהצבא בשנת 1921, הצטרף ל"מפלגת החוק", שהפכה אחר כך לתנועה האוסטאשית. ב-10 באפריל 1941, מיד עם כניסת הכוחות הגרמניים לזאגרב, הכריז קווטרניק ברדיו זאגרב על הקמתה של המדינה הקרואטית העצמאית ועל הקמת ממשלה קרואטית עצמאית בראשותו של אנטה פאבליץ', שחזר כעבור ארבעה ימים מגלות באיטליה מלווה בכמה מאות פעילים אוסטאשים. קווטרניק מונה לשר המלחמה ולמפקד הצבא. הוא החל מיד בגיוס כוחות לצבא החדש, כשהוא מתבסס בעיקר על קצינים לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי.
בסוף שנת 1942 הודח קווטרניק מתפקידו בעיקר בשל המתיחות שנוצרה בין פאבליץ' לבין אאוגן קווטרניק, בנו של סלאבקו, שעמד בראש שירותי הביטחון הקרואטיים. קוואטרניק ובנו הוגלו לסלובניה. לאחר המלחמה, באביב 1945, נלכד סלאבקו קווטרניק על ידי צבא ארצות הברית. הוא הוסגר ליוגוסלביה, שם הועמד לדין והוצא להורג בירייה ב-13 ביוני 1947, בקשר לחברותו בתנועת האוסטאשה, היחידה מבין משתפי-הפעולה עם הנאצים שהקימה בעצמה מחנות ריכוז והשמדה של ממש, דוגמת יאסנובאץ.
קווטרניק היה נשוי לאולגה, יהודייה למחצה ובתו של יוסיף פרנק, ממייסדי "מפלגת הזכויות" הקרואטית, המפלגה שמתוכה קמה אחר כך תנועת האוסטאשה.
קו המצודות המזרחי בהר חברון

קו המצודות המזרחי - הוא קו של מצודות הפרוש לאורך דרך רומית קדומה שעברה על הרכסים שממזרח להר חברון בין תקוע ל-משטרת לציפר. המצודות שימשו להגנת יישובים חקלאיים, בורות מים והנזירים הרבים שחיו באזור מפני חדירת שבטים סרצנים שחיו ממזרח לאזור הר חברון. שרידי המצודות נשתמרו עד ימינו ונחקרו במהלך מספר סקרים ארכאולוגים.

תיארוך המצודות

הקמת המצודות מתוארכת לסוף המאה הרביעית ותחילת המאה החמישית (התקופה הביזנטית) ומשויכת לתאודוסיוס הראשון ולתאודוסיוס השני אבל ממצאים שהתגלו באתרים מצביאים על כך שהמצודות נבנו על יסודות קדומים יותר (התקופה הרומית ותקופת בית שני).

השיוך ללימס פלשתינה

לימס פלשתינה הוא קו הגנה שהוקם על ידי הרומאים על מנת להגן על הנגב מפני פולשים מדרום בעזרת סדרת מצודות בין הים התיכון לים המלח והחוקרים חלוקים האם קו מצודות חברון שייך לקו לימס.
עץ משחק

בתורת המשחקים הקומבינטורית, עץ משחק הוא גרף מכוון שצמתיו הם מצבים של משחק וקשתותיו הם מהלכים במשחק. עץ המשחק השלם של משחק הוא עץ ששורשו מהווה את המצב ההתחלתי של המשחק, ומכיל את כל המהלכים האפשריים.
התרשים משמאל מציג את שני השלבים הראשונים, או השכבות הראשונות של המשחק איקס עיגול, כאשר אין מחשיבים מצבים של לוח המשחק שהם מהווים השתקפות או סיבוב (של הלוח) של מצבים אחרים. מכאן שלשחקן הפותח יש שלוש אפשרויות משחק: במרכז, בפינה, או במרכז צלע. לשחקן השני יש שתי אפשרויות תגובה אם השחקן הפותח שיחק במרכז, ואחרת עומדות בפניו חמש אפשרויות שונות, וכך הלאה.
מספר העלים בעץ משחק הוא כמספר הדרכים השונות שהמשחק יכול להיות משוחק. לדוגמה, לעץ המשחק של איקס עיגול 26830 עלים.
עצי משחק חשובים בבינה מלאכותית כיוון שהם מאפשרים לבחור את המהלך האפשרי הטוב ביותר, על ידי חיפוש בעץ המשחק בעזרת אלגוריתם מינימקס ונגזרותיו.
עץ המשחק של איקס עיגול קל מאוד לחיפוש, אך עצי משחק שלמים למשחקים גדולים ומתוחכמים יותר כמו שחמט גדולים מכדי לבצע בהם חיפוש. במקום זאת, אלגוריתם של תוכנית מחשב למשחק שחמט מבצעת חיפוש בעץ משחק חלקי, תת-גרף מהגרף המלא: בדרך כלל מדובר במספר שלבים, החל מנקודת המשחק הנוכחית, שניתן לבצע בהם חיפוש במסגרת הזמן המותר. פרט למקרים מיוחדים ונדירים, העמקת החיפוש בעץ (בדיקה של יותר שלבים קדימה) משפרת את הסיכוי לבחור את המהלך הטוב ביותר. לעיתים קרובות, תוכנית מחשב שמאפשרת לשחקן לבחור את רמת המחשב מממשת את הרמות השונות כעומק החיפוש בעץ. משחק חלש של המחשב ממומש על ידי הסתכלות קצרה קדימה בעץ המשחק, בעוד שמשחק טוב של המחשב ממומש על ידי הסתכלות ארוכת טווח בעץ המשחק.
טאראשה

היסטוריה כללית של העיירה

בשנת 1709 המלך הפולני אוגוסט השני נתן לקולונל קוזאקי בשם אנטוני בלינדובסקי את האזור להקמת הכפר כתגמול על הגנת העיר לובלין במלחמה מול השוודים. בשנת 1711 המלך השוודי קרל ה-12 החריב את העיירה טאראשה עד היסוד. מאוחר יותר הקולונל אנטוני בלינדובסקי כבש את האזור שוב ושיקם אותו. משנת 1722 ניתן למקום מעמד של עיירה.

תולדות הקהילה היהודית

העדות הראשונה להתיישבות יהודית במקום הייתה כבר בשנת 1765. באותה העת הקהילה היהודית מנתה כ-100 תושבים. במהלך השנים גדלה האוכלוסייה ובאמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-1,300 תושבים. בשלהי המאה ה-20 מספר התושבים היהודים בעיירה הגיעה לשיאו ומנה כ-5,000 איש. הקהילה היהודית גדלה כתוצאה מתנאי חיים ורווחה טובים, עד לכיבוש הנאצי. לקהילה היהודית בעיירה היו מספר מוסדות יהודיים עיקריים וחשובים, כגון: חדר תלמוד תורה, ישיבה, בית ספר יהודי לבנים ובית קברות. כיום הקהילה היהודית הצטמצמה באופן משמעותי ומונה רק שבע נפשות.

השואה

הצבא הגרמני הנאצי השתלט על העיירה ביולי 1941. מיד לאחר הכיבוש הוקם הגטו היהודי ברחוב טאראשה. היהודים הוכרחו לענוד טלאי צהוב, נאסר עליהם לקנות מזון והגרמנים העבידו אותם בעבודות כפייה. חלק מיהודי העיירה ברחו כך שנשארו כ-1,200 יהודים בקהילה. בשלב זה החל גל של רציחות ושל הוצאות להורג של יהודים על ידי הגרמנים הנאצית והמשטרה המקומית. האקציות הגדולות ביותר התרחשו באוגוסט 1941 בהם נלקחו היהודים ליער הסמוך שם אולצו היהודים לחפור בורות גדולים, אליהם נכנסו קבוצות של אנשים (ביניהם גם נשים וילדים) שנורו למוות על ידי חיילים גרמנים נאצים. ב-9 בנובמבר 1941 חוסל הגטו. סך הכל נרצחו בעיירה כ-1,000 יהודים במשך ארבעה חודשים. ראיון עם תושב העיירה נוצרי שגדל בעיירה וניצל במהלך מלחמת העולם השנייה. בעדותו הוא מספר על פעולתם של הגרמנים בבורות הירי: 
היהודים הובלו על ידי שוטרים גרמנים לעמק עם כניסה צרה ויחידה. משלושת הכיוונים האחרים עמדו חיילים גרמנים עם רובים ומכונות ירייה על אבנים בגובה של שישה מטרים לפחות. אני וחברי ראינו את המתרחש, לא נגעו בנו כי אנחנו ילדים. היו שמונה עשר יהודים באותו מקבץ, שני נכים, כשמונה נשים, וכשמונה ילדים. הם הובלו בזוגות בשני צדדים אל הבורות, ונורו באופן מיידי.
עדותו של בוריס ז שהיה עד ראייה למתרחש באקציה הגרמנית בעיירה: 
היהודים נורו ללא כל אבחנה. היו בעיירה שני נפחים, אב ובן, אשר חשבו שעבודתם תציל אותם. הגרמנים לקחו אותם, והם נורו מול עיני. הגרמנים הלכו קדימה בלי כל התחשבות בילדים, הם לא פחדו מאף אדם או מאלוהים

בית עלמין

בית הקברות היהודי הוקם סמוך לעיירה. בעקבות ההצטמצמות של הקהילה היהודית בעיירה משמעותו של בית הקברות הפכה לזניחה עבור תושבי המקום הנוצרים והוא הוסב על ידם לשטח מרעה לעדרי פרות. רוב המצבות ששרדו מוזנחות ומעט מאוד יהודים, קרובי משפחה של בני הקהילה הוותיקים, עולים אל הקברים על מנת להניח פרחים ולהתייחד עם זכר קרוביהם.

העיירה כיום

כיום מונה העיירה כ-10,000 תושבים, ביניהם רק שבעה יהודים. במאה השנים האחרונות לא חל שינוי בעיירה, ונותרו בה מבנים ציבוריים עתיקים, כגון: בית הקברות, בית הכנסת שלא נמצא בשימוש, בשל מחסור במניין והישיבה אשר הפכה לבנק. מקורות ההכנסה של תושבי העיירה הם מסחר, מזון וריהוט.
בעיירה קיימת תחנת רכבת, מספר מרכזי עסקים ואף קבוצת כדורגל בשם "סטארק" אשר הוקמה בשנת 1954.
מחשב אנלוגי

מחשב אנלוגי הוא סוג מחשב העושה שימוש בתופעות חשמליות או מכניות
על מנת לפתור בעיות שונות. לרוב נעשה שימוש ביחידות פיזיקליות מסוימות על מנת לייצג יחידות אחרות. מחשבים אנלוגיים שימשו בראשית ימי המחשבים, אך השימוש בהם מצומצם ביותר יחסית לשימוש במחשבים הספרתיים.

מנגנונים

חישובים במחשבים אנלוגיים מבוצעים תכופות תוך שימוש בתכונות של ההתנגדות החשמלית, המתח ועוד. למשל, מסכם בעל שני משתנים יכול להיווצר על ידי שני מקורות זרם במקביל. הערך הראשון נקבע על ידי התאמת מקור הזרם הראשון (לערך של "x" מיליאמפר) והתאמת מקור הזרם השני (לערך של "y" מיליאמפר). מדידת הזרם של השניים בצומת המפגש של שניהם תפיק את הסכום (ראו חוקי המעגלים של קירכהוף). חישובים אחרים מבוצעים באופן דומה, תוך שימוש במגברים אופרטיביים ובמעגלים מיוחדים למטלות אחרות.
משמעות השימוש בתכונות חשמליות היא שחישובים בדרך כלל מבוצעים בזמן אמת (או מהר יותר), ללא העיכובים האופייניים למחשבים הספרתיים. התכונה הזו מאפשרת חישובים מסוימים שהם באופן השוואתי "מורכבים" מדי עבור מחשבים ספרתיים. למשל אינטגרציה המבוצעת על צורת הגל של המתח באמצעות קבל אשר אוגר מטען לאורך זמן.
פונקציות לא ליניאריות וחישובים יכולים להעשות עד כדי דיוק מוגבל (של 3 או 4 ספרות) על ידי תכנון מחוללי פונקציות - מעגלים מיוחדים עם צירופים מגוונים של קיבול, תגובה, התנגדות ודיודות זנר. באופן כללי, פונקציה לא ליניארית מסומלצת על ידי צורת גל לא ליניארית שצורתה משתנה כתלות במתח (או בזרם). למשל, כשהמתח גדל, האימפדנס הכולל עשוי להשתנות שכן הדיודות מאפשרות, בזו אחר זו, לזרם לזרום.
כל תהליך פיזיקלי הממדל חישוב כלשהו יכול להתפרש כמחשב אנלוגי. חלק מהדוגמאות, שהומצאו למטרת המחשת העקרון של חישוב אנלוגי, כוללות שימוש בצרור של ספגטי כמודל ל"מיון מספרים". לוח, אוסף מסמרים וגומייה יכולים לשמש כמודל למציאת "הקמור של אוסף נקודות". מיתרים קשורים יחד ממדלים "מציאת מסלול קצר ביותר ברשת".

מגבלות

מחשבים אנלוגיים מוגבלים על ידי תופעות לא אידיאליות. אות אנלוגי מורכב מארבעה רכיבים בסיסיים: מגניטודות DC, מגניטודות AC, תדר ופאזה. המגבלות של מחשבים אנלוגיים נובעים מהמגבלות על הטווח של מאפיינים אלה. חלק מהמגבלות הן רצפת רעש, אי-ליניאריות, מקדמי טמפרטורה, תופעות פרזיטיות בהתקני מוליכים למחצה והמטען הסופי של אלקטרון.
כיום כמעט בכל השימושים עושים שימוש במחשבים דיגיטליים ולא במחשבים אנלוגיים.

מחקר עדכני

בעוד שהמחשוב הדיגיטלי פופולרי למדי, מחקר בכיוון של מחשוב אנלוגי מתבצע כיום על ידי קומץ אנשים ברחבי העולם. בארצות הברית, ג'ונתן מילס שוקד על מחקר תוך שימוש במחשבים אנלוגיים מורחבים. במעבדת הרובוטיקה של הרווארד מחשוב אנלוגי מהווה נושא מחקר.

מחשבים ממשיים

תאורטיקנים מתחום המחשוב מתייחסים תדיר למחשבים אנלוגיים אידיאליים כמחשבים ממשיים (מכיוון שהם פועלים על אוסף של מספרים ממשיים). לעומת זאת, מחשבים ספרתיים, נדרשים בשלב הראשון לבצע קוואנטיזציה של האות למספר סופי של ערכים ולכן יכולים לעבוד רק עם אוסף מספרים רציונליים (או, עם קירוב של מספרים לא רציונליים).
המחשבים האנלוגיים האידיאליים עשויים בתאוריה לפתור בעיות שאינן פתירות במחשב ספרתי. אולם כפי שמצוין, במציאות, מחשבים אנלוגיים רחוקים מהאידיאל בשל בעיות מזעור רעשים. יתר על כן, בהינתן זיכרון וזמן בלתי מוגבלים, המחשב הספרתי האידיאלי עשוי גם כן לפתור בעיות מספרים ממשיים.
בית העם בראשון לציון

בית העם העברי, שהיה בית העם הראשון בארץ ישראל, הוקם בראשון לציון בשנים תרנ"ו-תרנ"ח (1896-1898). בית העם הוקם בגבולו המזרחי של פרדס המושבה ראשון לציון, והיה המבנה הראשון ברחוב. הבניין הוא בן קומה אחת, שטחו כ-200 מטר רבוע וגובהו 5 מטר. הוא כלל אולם מרכזי שבצידו הצפוני הייתה גלריית תמונות. בצדו הדרומי הוקמה מרפסת אשר שימשה כבמה ומתחתיה נבנה מרתף. 
בית העם של ראשון לציון שימש לכינוסים ואירח אישים רבים. הוא נבנה בתמיכת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. הרחוב שבו הוא עמד נקרא עד היום על שמו: רחוב בית העם. כאשר אישיות חשובה הגיעה למושבה, היו אנשי ראשון לציון מתכנסים בבית העם כדי להאזין לדבריה. במקום התקיימו אסיפות הייסוד של "איחוד מושבות יהודה והגליל" (1901) ושל "אגודת הכורמים" (1906). בעת הצורך שימש המבנה גם לצרכים אחרים. בין האישים אשר שהתארחו בבית העם היו בנימין זאב הרצל (1898), הברון אדמונד ג'יימס דה-רוטשילד (1899), המושל הטורקי ג'מאל פאשה (1915), אלברט איינשטיין (1923) ועוד רבים .

היסטוריה

שבעים וחמש משפחות מאיכרי המושבה התארגנו, גייסו בעזרת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 11 אלף פרנק זהב (מטבעות זהב בני 20 פרנק צרפתי כל אחד), ובנו את בית העם אשר הוקדש לברון רוטשילד ולאשתו. בשנת 1898 חנכו איכרי ראשון לציון את בית העם. במרתף בית העם התגוררו במשך מספר חודשים עולים מתימן שהגיעו למושבה בשנת תר"ע (1909). בשנים תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939) שכנה בבית משטרת היישובים העבריים. בית העם שימש כבית תרבות, ספרייה ומשכן לתזמורת. נערכו בו אסיפות, ערבי תרבות, קונצרטים של "האורקסטרה של ראשון", והצגות תיאטרון בעברית.

אירועים בבית העם בעבר ובהווה

הבית שופץ בראשית שנות ה-30 (של המאה ה-20). לאחר שיפוצו החלו לקיים בבית העם מסיבות "עונג שבת" בעצתו ובהדרכתו של חיים נחמן ביאליק, שיזם בתקופה זאת אירועי "עונג שבת" דומים בתל אביב. במקום נערכו גם אירועים של כל המוסדות הציוניים החשובים, כגון: הקרן הקיימת, הוועד החקלאי, התזמורת, אגודות "מכבי" ו"הפועל", הסתדרות נשים, הסתדרות העובדים ועוד. 
בית העם שימש גם לחתונות, לאירועים פרטיים ולטקסי אבל. במלחמת השחרור נערך במקום טקס האשכבה ל-11 בני ראשון לציון שנפלו בקרב בשדות גן יבנה. הפעילות הענפה שהתקיימה בבית העם ביטאה את הסיסמה של הנהגת המושבה: "בית העם לכל העם". בשנת תשנ"ח (1998), ביוזמת עיריית ראשון לציון, נערכו פעולות לשימור המבנה ולשחזורו. השחזור נעשה בהתאם למסמכים ולצילומים הנמצאים בארכיון מוזיאון ראשון לציון. כיום, בית העם משמש להתכנסויות, להצגות, ולהרצאות לקהל הרחב.
שלום אלשיך

תולדותיו ומפעליו


 
נולד בשנת 1859 בצנעא בירת תימן, בנם של יוסף אלשיך, צורף (דור תשיעי לרב יחיא אלשיך), וידידיה לבית בדיחי, אחותו של הרב יחיא בדיחי. למד בתלמוד תורה, ולאחר מכן מפי אביו, דוד הרב בדיחי והרב חיים קורח. לפרנסתו עסק, כמשפחתו, בשזירת חוטי משי, וכן היה שוחט ומוהל.
בשנת 1888 התכוון לעלות לארץ ישראל, אך כשהגיע לעיר הנמל חודידה אסרה הממשלה העות'מאנית על העלייה לארץ ישראל, והוא נאלץ לשוב לצנעא. כשחזר לעיר ערער בפני הממשל, והאיסור בוטל. ביקר בארץ ישראל לראשונה בשנת 1882 ובשנת 1891 עלה עם בני משפחתו ובני קהילה נוספים והתיישב בשכונת נחלת צבי בירושלים. 
בשנת 1893 נבחר לעמוד בראש קהילת יוצאי תימן בירושלים, יחד עם חברו מארי אברהם אלנדאף. הקהילה הייתה לעצמאית בראשותו משנת 1908 עד פטירתו. הרב אלשיך והרב אלנדאף אהדו את הציונות והיישוב החדש והיו נציגי קהילתם ב"כנסייה הגדולה" בזכרון יעקב בשנת 1903. עקב מתיחות עם הנהגת היישוב בתקופת המנדט התקרב הרב אלשיך לחוגים חרדיים. עם זאת, נשאר נאמן לדרך הציונות הדתית.
לאחר שהגיע לירושלים למד בישיבת המקובלים בית אל ובישיבת "חסד אל". השתתף בהקמת תלמוד תורה "תורה אור" וישיבת "תורת משה" לבני קהילתו. הקים עם הרב חיים שאול הכהן דוויק את ישיבת "רחובות הנהר".
בשנת 1904 הקים עם חברים את חברת "שיבת ציון" לשם רכישת קרקעות באזור נבי סמואל.
כתב פיוטים ותפילות, פרשנות ברוח קבלית על התורה וכרוניקה לתולדות קהילתו, שבה הוא מספר על התלאות בתימן ערב העלייה לארץ, והתיישבותם של העולים בירושלים וביפו. רוב כתביו לא ראו אור.
הרב אלשיך נפטר בשנת 1944 ונקבר בבית העלמין בהר הזיתים. את מקומו כאב"ד ורב העדה התימנית בירושלים מילא הרב יחיא עבאהל.
בן דודו, רפאל אלשיך, היה רב, מחנך ואיש ציבור ביישוב, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
זימבבואה במשחקים האולימפיים

היסטוריה

המדליה האולימפית הראשונה לזכותה של זימבבואה הושגה כבר במשחקים הראשונים בהם השתתפה, אולימפיאדת מוסקבה. נבחרת הנשים בהוקי שדה כלל לא הייתה אמורה להשתתף במשחקים, אך עקב החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ביטלו נבחרות רבות את השתתפותן, וזימבבואה נקראה למלא את מקומן. הנבחרת החלה להתאמן רק שבוע לפני המשחקים, וזכייתה בתואר, לאחר שסיימה את משחקיה עם שלושה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, היוותה הפתעה גדולה. יתר הספורטאים הזימבבואים לא רשמו הצלחות גדולות במוסקבה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היו שני הספורטאים הזימבבואים המצליחים ביותר זפניה נקובה, שסיים במקום ה-11 בריצת 10,000 מטר, והמתאגרף נדאבה דובה שהעפיל לשלב רבע הגמר. באולימפיאדת סיאול (1988) העפילה הקופצת למים טרייסי קוקס לשלב הגמר בקפיצה מ-3 מטר, וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים רץ המרתון טנדאי צ'ימוססה במקום ה-13. צמד הטניסאים ויין בלאק וביירון בלאק הגיעו כמדורגים במקום השמיני, אך הודחו כבר בסיבוב השני. באולימפיאדת סידני (2000) שיפר צ'ימוססה את הישגו וסיים במקום התשיעי.
24 שנים לאחר המדליות האולימפיות האחרונות בהן זכו ספורטאיות מזימבבואה, זכתה השחיינית קירסטי קובנטרי ב-3 מדליות באולימפיאדת אתונה (2004). קובנטרי זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב, במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. בשלושת המשחים קבעה שיאי אפריקה חדשים. הטניסאים ויין בלאק וקווין אולייט הודחו בשלב רבע הגמר בידי ההודים מאהש בופאטי ולאנדר פאס.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שמרה קובנטרי על תוארה ב-200 מטר גב, תוך קביעת שיא עולם חדש במשחה (2:05.24 דקות). גם בשלב חצי הגמר ב-100 מטר גב קבעה קובנטרי שיא עולם חדש (58.77 שניות), אך בשלב הגמר לא הצליחה לשחזר את הישגה, וסיימה במקום השני אחרי נטלי קוגלין. במשחה חצי הגמר ל-200 מטר מעורב אישי קבעה שיא אולימפי חדש (2:09.53 דק'), אך במשחה הגמר נכנעה לסטפני רייס, שקבעה שיא עולם חדש. התוצאה שהשיגה קובנטרי במשחה הגמר, 2:08.59 דק', הייתה אף היא טובה משיא העולם שהיה בתוקף ערב המשחקים. בנוסף להישגים אלה, זכתה קובנטרי במדליית כסף שלישית, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. פרט לקובנטרי, היו שני אתלטים זימבבואים קרובים למדליות בבייג'ינג. נגונידזאשה מקושה סיים במקום הרביעי בקפיצה לרוחק, לאחר שהקובני איברהים קמחו עבר אותו בסנטימטר בקפיצה האחרונה שלו. בריאן דזינגאי סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליחה קובנטרי לשחזר את הישגיה. היא סיימה במקום השישי במשחים ל-200 מטר גב ול-200 מטר מעורב אישי, ובמשחה ל-100 מטר גב לא הצליחה להעפיל לגמר. רץ המרתון קאתברט ניאסנגו סיים במקום השביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב סיימה קובנטרי במקום השישי במשחה ל-200 מטר גב, ובמשחה ל-100 מטר גב לא העפילה לגמר.