google/wiki40b huggingface dataset:
שבע דנחמתא

שבע דנחמתא (או שב דנחמתא, בארמית: שבע של נחמה) הוא כינוי לשבע ההפטרות שמפטירים בנביא, לאחר קריאת התורה, בשבע השבתות שבין תשעה באב לראש השנה, העוסקות בנבואות נחמה ובחזון הגאולה, כפי שיהיה באחרית הימים. ההפטרות לקוחות כולן מקובץ נבואות הנחמה שבספר ישעיהו, החל מפרק מ'.
על פי מנהג יהודי איטליה קוראים רק שלוש הפטרות הנחמה הראשונות (לפרשות ואתחנן, עקב וראה) ואילו שאר ההפטרות הן מעניין פרשת השבוע (ראו פירוט של ההפטרות בערך הפטרה).
השבת הראשונה שלאחר תשעה באב נקראת "שַׁבַּת נַחֲמוּ", כשם ההפטרה שמפטירים בה.

פיוטים

בשבת נחמו, נוהגים לומר פיוטים בשבת נחמו. במנהג אשכנז המזרחי, אומרים יוצר "אל א-ל ש-די אתחנן", אופן "שאו מנחה", שניהם למנחם בן מכיר, וזולת אמת משל היה למאיר ש"ץ. במנהג אשכנז המערבי, אומרים יוצר "ארוממך א-ל חי" למאיר ש"ץ, האופן והזולת כמו במנהג המזרחי, ואומרים פיוט "א-להים יוסיף ידו" החתום יהודה בר שמואל בקדושת מוסף. בנוסח איטליה אומרים יוצר "את יום פדותכם" לר' יהודה בר מנחם.
בכתבי יד אשכנזיים, יש פיוטים גם לכמה שבתות אחרות של הנחמה, אבל לא הגיעו למנהגים הנדפסים.
אנדרטה לחללי חטיבה 679

האנדרטה

האנדרטה הוקמה בשנת 1974 מדרום להר שיפון, על הגבעה שמעליה פיקד מפקד החטיבה עליה בשלושת ימי המלחמה הראשונים ברמת הגולן.
לב האנדרטה הוא צריח של טנק T-54 סורי, המוצב על גבי בימת אבני בזלת. שני קני תותחים המחוברים אליו מופנים אל על בזווית חדה. אל הקנים מחוברים לוחות פלטות בזוקה של טנק שוט (המיועדות להגן על זחלי הטנק), הנראות ככנפי ציפור. אל משטח בימת האבנים צמודים לוחות מתכת שעליהם נרשמו שמות הנופלים, וביניהם מפקד החטיבה לאחר מלחמת יום הכיפורים, עמיר יפה. על הבימה מוצב גם סמל החטיבה ובצידו הכתובת "נעורים וגבורה כפלדה הותירו בסלע כאב". על גבי הצריח נרשמו המלים "נזכור ולא נשכח". לוחות בזלת המוצבים ליד הבימה נושאים שרטוטים המתארים את לחימתה של החטיבה.
לצד אתר האנדרטה נפרש יער, אשר ניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל לזכר חללי החטיבה. 
האנדרטה עוצבה על ידי הפסלת נעמי הנריק. מדי שנה מקיימת עמותת החטיבה באתר עצרת זיכרון לנופליה.
אנוק וטר

ביוגרפיה

וטר נולדה באמסטרדם בתם של רונלד וטר וגרטה בלוקזיל. אביה היה אתלט שהתחרה ביידוי פטיש ומאמן ספורט, אמה הייתה אלופת הולנד בהטלת כידון. 
באליפות אירופה באתלטיקה 2016 זכתה במדליית זהב בקרב שבע בשיא הולנדי של 6,626 נקודות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה במקום העשירי בתוצאה של 6,394 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 6636 נקודות, לאחר נפיסטו ת'יאם וקרוליין שפר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיימה במקום החמישי.
רכס פאליסר

גאוגרפיה

רכס פאליסר מהווה חלק מרכסי באנף המזרחיים. אגם מינוונקה מסמן את גבולו הדרומי של הרכס, ורכס בייר הוא גבולו הצפוני של הרכס. הר בלקרוק באזור נהר גואוסט מסמן את קצהו המזרחי של הרכס. 
שטחו של הרכס 428 קמ"ר. אורכו (מצפון לדרום) הוא 33 ק"מ; ורוכבו (ממזרח למערב) הוא 39 ק"מ.

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת פאליסר, שחקרה את האזור, וקראה לרכס על שמה. שם זה הופיע במפות שצויירו על ידי המשלחת.
הרכס נתן את שמו לתצורת פאליסר תצורה סטרטיגרפית שמופיעה בהרי הרכס.
משריק

משריק (בפרסית: مشرق, משרק – מילה הזהה בפירושה ל-شرق, שרק, ופירוש שתיהן – מזרח; ובערבית: مشرق, נקרא גם משרק או המשרק) הוא כינוי לאזור גאוגרפי-פוליטי-תרבותי במערב אסיה, לפי חלוקה אסלאמית מסורתית – והכולל לפי הגדרות שונות חלק גדול מהשטחים במזרח התיכון. משמעות השם – "מקור הזריחה", והוא נגזר מהפועל ש-ר-ק (شرق), שמשמעו בערבית "לזרוח". המשרק, "מזרח", מנוגד למגרב, "המערב", המציין את מדינות צפון אפריקה. בחלוקה מעט חופפת שטחי האימפריות האסלאמיות הערביות כללו בצפון את בלאד אל-שאם (או סוריה הגדולה) – "ארץ היד השמאלית" ואת ארצות בלאד אל-ימן (תימן הגדולה) בדרום חצי האי ערב – "ארץ היד הימנית".
לפי אופירה גל, אל-משריק כולל את כלל המדינות הערביות במזרח התיכון. לפי הגדרות אחרות למשריק משתייכות כורדיסטן, איראן ואפגניסטן וכן המדינות הערביות שבחצי האי ערב: נסיכויות המפרץ, ערב הסעודית, עומאן, עיראק הסמוכה לחצי האי ערב, וכן תימן. מצרים נחשבת למדינה השייכת הן לתחום המשריק והן לתחום המגרב. כ-1.7% מאוכלוסיית העולם מתגוררת במשריק.
פעיל לילה

בעלי חיים ליליים או פעילי לילה הם מינים של בעלי חיים הפעילים בשעות הלילה ובשעות הדמדומים ולא בשעות היום, בהם הם ישנים. חיות נוספות פעילות הן בשעות היום והן בשעות הלילה וגם נחות בין הזמנים. כך למשל עושים האריות.
בעלי חיים כאלה מעדיפים לפעול בשעות החשיכה ולא בשעות היום המוארות. חלקם עושים את זה כדי להפחית היתקלות עם טורפים פעילים - טורפים כמו דורסי יום צריכים את אור השמש כדי לאתר את טרפם, טורפים קרי דם מתקשים לפעול ביעילות בשעות הקרירות (אם כי חלקם גם פעילים בשעות הלילה) וטורפים נוספים מתמקדים בטרף הפעיל במהלך היום, מה שעוזר למינים נטרפים לצאת בשעות החשיכה לחפש מזון - למשל עטלפים. 
חיות אחרות יוצאות בגלל מזג אוויר חם ויבש במהלך היום - דבר הבולט בעיקר במדבר ובאזורי יובש, אז במהלך היום המדבר שומם אך בלילה יוצאים מינים רבים לרבות שועלי פנק, קיפודים, חולדות ואפילו דוחיים מדבריים. גם באזורים לא מדבריים, הטמפרטורה יורדת בלילה כשאין שמש מחממת והרבה חיות יוצאות רק אז.
לחיות הלילה חושים יעילים שונים העוזרים להן לפעול בשעות החשיכה: לחלקן שכבה בעיניהן המחזירה אור ועוזרת להן לקלוט אותו טוב יותר. לחיות רבות העיניים גם מאירות את הסביבה כמו פנסים. יצורים ימיים מסוימים הצליחו לפתח תאי אור הפעילים כרצונם ועוזרים להם להתמצא. לחיות אחרות ישנם אוזניים ענקיות העוזרות להם לאתר גלי קול מהסביבה. חיות כאלה כמו בילבי ענק, פנק או ארנב וכן בני משפחת הירבועניים מצליחים להתנהל בלילות חשוכים בלי כל בעיה. העטלפים משתמשים בנוסף באקולוקציה - גלי קול חזקים ביותר המתנגשים בעצמים בסביבה וחוזרים אל העטלף, הפולט קריאות כאלה ללא הרף במעופו. כך הוא מצליח לתפוס עשים וחרקים ליליים בתעופה. חיות אחרות מסתמכות על חוש ריח חזק או על חוש מישוש מפותח, ולחלקם ישנם אפילו חושים שאין לבני אדם כמו לנחשים המרגישים את חום גופו של קורבנם על ידי גומות וכך מאתרים אותו בחשיכה מוחלטת.
במהלך היום המינים האלה נחים בין העצים, במאורה באדמה או במערות ויעדיפו אזורים כמה שיותר חשוכים, המדמים את שעות פעילותם. עם זאת חלקם פעילים גם במהלך היום או שאינם ישנים כלל כמו החדף.
יש לך שתי פרות

"יש לך שתי פרות" הוא משפט פתיחה עבור אוסף בדיחות שנוצרו כפרודיה על דוגמאות טיפוסיות של הקורס "מבוא לכלכלה", שבהן חוואי בחברה חסרת כסף משתמש בבקר שלו כדי לסחור עם שכניו. הדוגמאות נועדו להראות את המגבלות בשיטת סחר חליפין, ולהוביל להצגה של המטבע והכסף. ה"שתי פרות", לעומת זאת, מציב את בעל הפרות בשיטות כלכליות בוגרות, שבהן הפרות הן מטאפורה לכל המטבעות, הון, אמצעי ייצור ועוד. הכוונה היא בדרך כלל להראות את הפגמים והאבסורד בשיטות אלה.

דיון

בדיחת "שתי הפרות" הראשונה נועדה להשוות שיטות כלכליות נגדיות, כמו קפיטליזם וקומוניזם, בדרך כלל באמצעות אנלוגיה בה הממשלה והביורוקרטיה מתערבות ביחסים בין האדם הפשוט לבין הפרות שלו. הבדיחות מאז התפתחו לסאטירה על שיטות ותאוריות פוליטיות, תרבותיות, חברתיות ופילוסופיות מגוונות. בסופו של דבר, הבדיחות צוחקות כמעט על כל דבר. אירועים חדשותיים שכוללים פרות (כמו התפרצות מחלת הפרה המשוגעת), מהווים אף הם חומר לבדיחות.
הגדרות אלה הן דוגמאות לבדיחות הראשונות שהופצו בימיו המוקדמים של האינטרנט. עם זאת, בדיחות אלה הופצו בגרסה מודפסת לפני האינטרנט, בתחילת שנות השמונים. מכיוון שהיו מקור מיידי להומור בתרבויות רבות, בדיחות ה"שתי פרות" הפכו להיות חלק בהתפתחות האינטרנט. הבדיחות האלו עדיין מופצות היום, והן מתורגמות ומצוטטות באתרי אינטרנט רבים, בגרסאות רבות, עם "הגדרות" חדשות יותר שמתווספות כל שנה.
בשל החופשיות והאוניברסליות של נושאיהן, בדיחות "שתי פרות" נחשבות לפעמים לדוגמה טובה של "הומור בין-תרבותי". ככאלה, הן יכולות להוות דוגמאות תמציתיות (לא בהכרח מדעיות) לדרך שבה תרבויות שונות מבטאות חזונות שונים, של אותה תפיסה פוליטית (אך למעשה, רוב הבדיחות משקפות את הדעות הביקורתיות של אנשים מחוץ למערכת). בניסיון למצוא מכנה משותף בינלאומי, יש הרואים בהן סימנים הומוריסטיים של תרשים כללי ובסיסי של מדעי המדינה, שמשווה בין תפיסות פוליטיות (כמו הזכות לקניין ומידת ההתערבות של הממשלה בכלכלה) בתרבויות שונות בעולם.
עזרא זוסמן

ביוגרפיה

עזרא זוסמן נולד בעיר אודסה שלחוף הים השחור, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בשנת 1900, בנו של האגרונום אברהם זוסמן. גדל והתחנך בחווה שהקים אביו לאחר המהפכה הבולשביקית, חווה לילדים יהודים יתומים. מטרת האב הייתה להכשיר חלוצים מתוך אמונה שתחייה יהודית בארץ ישראל חייבת להיות מושתתת על עבודת אדמה. כאשר גדל, למד מסחר בבית הספר למסחר באודסה ואגרונומיה באוניברסיטה בחרקוב. בהיותו סטודנט פרסם את שיריו הראשונים ברוסית בירחון "פלסטינה" תחת שם העט "אלכסנדרוב". הוא התפרסם כמשורר רוסי מודרניסט צעיר. בשנת 1922, לאחר שחוות ההכשרה של אביו נהרסה על ידי פורעים, החליט לעלות ארצה עם בני משפחתו. במעבר דרך בסרביה נאסר באשמת "קומוניזם". לאחר ששוחרר מהמאסר, עלה לישראל במסגרת העלייה השלישית, והתגורר עם משפחתו במשק חקלאי בנחלת יהודה שבראשון לציון, שם עסקו בעבודה חקלאית. את כתיבתו – שירה ופרוזה – החל בשפה הרוסית ועם הגיעו לישראל עבר לכתיבה בלשון העברית.
זוסמן הצטרף למערכת העיתון "דבר", ועבד בעיתון כל שנותיו. בו פרסם את שיריו הראשונים בעברית (הראשון פורסם ב-1928). התבלט בעיקר בביקורות התיאטרון שלו, שליוו את התיאטרון העברי במשך כמה עשורים. פרסם מעט משיריו בחייו, ובהם השיר "טבריה בגשם", הנחשב עד היום לאחד השירים היפים בשירה העברית החדשה. בית המשפחה של הוריו ואחר כך שלו, במושב נחלת יהודה שליד ראשון לציון היה בית-ועד לאנשי רוח, סופרים שחקנים ומשוררים. שם הוא הכיר את אשתו לעתיד, חלוצה בשם לאה גליק, ושם נולדו ילדיו אורנה (לימים שבולת) ויוחנן. לאה הייתה מורה להתעמלות ואמנית, ולאחר מותו של בעלה מוציאה לאור של כתביו.
בשנת 1968 יצאה לאור, בהוצאת עם עובד ספר שיריו הראשון, "שירים", שקיבץ 40 שנות יצירה. חלק משירים אלו הופיעו במשך השנים בכתב העת הספרותי "אורלוגין" שבעריכת שלונסקי. הקובץ זיכה אותו בפרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1969.
בשנת 1972 ראה אור בספרית הפועלים ספר שיריו "עצי תמיד". לאחר מותו ראו אור יתר ספרי שירתו: "קשת ניסן", "צעדים שטבעו בחול", "ילקוט שירים", "שקיעה ופרידה", ו"חצות ונצח"; וכן כונסו מאמרי ביקורת התיאטרון שלו, "אחרי הבכורה", וקובץ רשימות ומסות, "קשת ניסן".
זוסמן תרגם מרוסית, מיידיש ומצרפתית. בין תרגומיו: יצירות של אנה אחמטובה, אוסיפ מנדלשטאם, בוריס פסטרנק, ואיוואן בונין (מרוסית); שירים מאת שארל בודלר והרומן קנדיד מאת וולטר (מצרפתית). מיידיש תרגם את שירתו של לייזר אייכנראנד. 
נפטר בשנת 1973 ונקבר בבית העלמין הישן בראשון לציון.

ספריו

מרבית ספרי יצירתו המקורית של זוסמן (רוב ספרי שירתו ושני ספרי המאמרים) כונסו וראו אור לאחר מותו.
הפרלמנט המצרי

המבנה הארגוני של הפרלמנט המצרי

הפרלמנט המצרי שינה את מבנו הארגוני לאורך השנים. משנת 1866 ועד 2015 שונה אופי הרשות המחוקקת של מצרים שמונה פעמים, ובין 33 הפרלמנטים שכיהנו בשנים אלו השתנה מספר החברים ונע בין 75 ל-596. נכון ל-2015, על פי חוקת מצרים מורכב הפרלמנט המצרי מאספת העם של מצרים כשבעברה הייתה הבית תחתון  הפרלמנט מקיים דיונים במשך תשעה חודשים בשנה, ובידי נשיא המדינה היכולת לכנסו במהלך תקופות הפגרה. בשנת 1980 הוכנסו תיקונים לחוקת המדינה לשם חיזוק הפרלמנט, אך עוד קיימת ביקורת רבה על יכולתו המוגבלת אל מול סמכויותיו של נשיא המדינה.
בשנת 2012 פורק הפרלמנט על ידי הנשיא מוחמד מורסי ולא התכנס עד לבחירות של שנת 2015, מהבחירות של שנת 2015 ואליך מתקיים הפרלמנט במתכונת של בית אחד ובו אספת העם בלבד.

אספת העם

אספת העם של מצרים נוסדה בשנת 1971 במסגרת אישור החוקה החדשה למדינה הוחלט שבאסיפה יהיו לא פחות מ-350 חברים. החל משנת 2015 ובהתאם לחוקת מצרים (2014) הפרלמנט מורכב מאספת העם בלבד המכילה 596 מושבים, כאשר 448 מושבים נבחרים בבחירה ישירה של מועמדים, 120 מושבים שמורים למפלגה המנצחת עבור ייצוג של נשים, צעירים ונוצרים, 28 מושבים נוספים הם בחירות אישיות של הנשיא. חוקת המדינה קבעה כי מחצית ממושבי האספה יאוישו על ידי "פועלים וחקלאים". כהונתה נמשכת חמש שנים, ופיזורה יכול להיעשות קודם לכן בהוראת הנשיא.

המועצה המייעצת

המועצה המייעצת הייתה גוף שנוסד  בשנת 1980 במסגרת תיקון לחוקת מצרים. כהונתה נמשכת שש שנים, ומחצית מחבריה היו מתחלפים מדי שלוש שנים. בין 264 חבריה מונו 88 על ידי נשיא המדינה. תפקידה בחקיקה היה מוגבל, אך אישורה היה נדרש לשינויים בחוקת המדינה ולחתימת הסכמים ואמנות הנוגעים לצורת הממשל ולגבולות המדינה. לנשיא המדינה הייתה שמורה היכולת לפנות למועצה לייעוץ בנושאי מדיניות וחקיקה, והמלצותיה היו מוגשות לנשיא ולאספת העם.

הפרלמנט לאחר בחירות 2015

לאחר הבחירות לנשיאות והבחירות ב-2012 פורק הפרלמנט ולא התכנס מחודש יולי 2012 ועד הבחירות ב-2015.
לאחר בחירות 2015 שונה מבנה הפרלמנט לבית מחוקקים חד-ביתי ובוטל הבית העליון והמועצה המייעצת. הבית התחתון שנקרא אספת העם הפך לרשות המחוקקת היחידה אשר עובדת בפרלמנט ונקרא בית הנבחרים.
דן זיסקינד

דן זיסקינד (נולד ב-7 בפברואר 1944) הוא איש עסקים ישראלי, מבכירי חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.

ביוגרפיה

זיסקינד למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא קיבל תואר במנהל עסקים מהשלוחה בתל אביב בשנת 1968. בשנת 1968 הוא עתר לבג"ץ נגד ההגבלה על רווקים שעומדים להנשא להשתתף בהגרלת מגרשים בגבעת המבתר. לאחר תום לימודיו הוא עבד במשך כשנה במשרד התחבורה ככלכלן, באגף שעסק בתחבורה ציבורית. לאחר תקופת לימודים בארצות הברית חזר לישראל לתפקיד ב"אינטרנשיונל קונסלטנטס" (חברת בת של בנק לאומי). בתפקיד זה ייעץ ב-1976 לעסקת המיזוג בין החברות "אסיא", "צורי" ו"טבע", מיזוג שיצר את החברה המאוחדת - "טבע תעשיות פרמצבטיות". בעקבות זאת, התבקש על ידי אלי הורביץ להצטרף לטבע. כעבור שנה מונה למנהל הפיננסי של החברה, ושימש בתפקיד במשך 31 שנים, עד 2008 ותחת שלושה מנכ"לים: אלי הורביץ, ישראל מקוב ושלמה ינאי. החליף אותו איל דשא, שכיהן בעבר כמשנה שלו. זיסקינד הצטרף לטבע כששווי השוק שלה היה 37 מיליון דולר וכשפרש היא הגיע ל-37 מיליארד דולר. 
כיהן כדירקטור במספר חברות, ובהן: טבע (בשנים 1981-2001 ושוב מ-2010), חברת הביטוח מגדל, נס טכנולוגיות, החברה לישראל ועוד. זיסקינד היה ממייסדי פורום מנהלי כספים ראשיים CFO וחבר ועדת ההיגוי שלו, ובשנת 2000 קיבל אות הוקרה מיוחד של הפורום על תרומתו להצלחתה של טבע והיותו דוגמה לתפקודו של CFO בחברה.
ביוני 2008 הוערך הונו של זיסקינד על ידי העיתון TheMarker בסכום שבין 70 ל-100 מיליון דולר. 
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מסצ'וסטס.
נשוי לציפי ואב לשניים.
בספטמבר 2017, חזר זיסקינד לדירקטוריון טבע.
גאורגה סקרש

שנותיו המוקדמות

סקרש נולד בבודפשט, הונגריה. קיבל את התואר הראשון שלו בכימיה מאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. עבד 6 שנים בבודפשט בכימיה אנליטית. בשנת 1936 התחתן עם אסתר קליין. בגלל היותו יהודי, סקרש נאלץ לברוח מפני השלטון הנאצי. הזוג התגורר בשנחאי, סין במהלך מלחמת העולם השנייה, הכיבוש היפני והמהפכה הקומוניסטית. בנם פטר נולד בשנחאי.

עבודתו

בשנת 1948 הוצעה לו משרה באוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה, וקיבל אותה ברצון. לאחר כל הצרות שעבר, הוא החל לפרוח כמתמטיקאי. כמה שנים לאחר מכן נולדה ביתו ג'ודי. בשנת 1963 המשפחה עברה לסידני, וסקרש קיבל משרה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. הוא לימד שם עד פרישתו לגמלאות בשנת 1975. בנוסף, הוא המציא בעיות עבור אולימפיאדת מתמטיקה בתיכון המנוהל על ידי האוניברסיטה בה לימד.
סקרש עבד צמוד עם הרבה מתמטיקאים בולטים במהלך חייו, ביניהם פאול ארדש, אסתר סקרש, פאול טוראן, רונלד גרהם, אלפרד ון דר פורטן, מיקלוש לצ'קוביץ' וג'ון קוטס.
אמריקאים למען שגשוג

אמריקאים למען שגשוג (באנגלית: Americans for Prosperity) הוא ארגון פוליטי שמרני בארצות הברית אשר פועל מוושינגטון די. סי. ומקדם רעיונות של ממשלה קטנה, כלכלה חופשית וצמצום מיסים. הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי המיליארדר דייוויד קוֹק, בן למשפחת קוק, בעליה של תעשיות קוק. קוק הקים בשנת 1984 את "אמריקאים למען כלכלה יציבה" אשר היה קודמו של הארגון הנוכחי.
הארגון נחשב לאחד הגופים המרכזיים המספקים מימון והדרכה לתנועת מסיבת התה בארצות הברית.
לוי שליט

לוי שליט (ביידיש: שאַליט; באנגלית: Levi Shalit; במקור: שאַליטאַן; 1916 – 10 במרץ 1994) היה עיתונאי וסופר ביידיש, בעברית ובאנגלית.

ביוגרפיה

שליט נולד בשם לוי שליטן (שאליטאן) נולד ב-1916 בקויבישב (Куйбышев) שברוסיה, שאליה נמלטו הוריו הליטאים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כעבור ארבע שנים שבה המשפחה לליטא העצמאית, לעיר מֶמֶל, שם למד בבתי ספר גרמניים יסודיים ותיכוניים, ולאחר מכן בישיבות טֶלז וסלובודקה.
בגיל צעיר החל לכתוב שירה, אך עד מהרה עבר לעיתונאות, שבה הפגין כישרון ורכש לעצמו שם. כתב בשם העט "שליט" (שאליט), שלימים אימץ כשמו.
ב-1936 החל לכתוב בעיתונים וכתבי עת יהודיים. היה ציוני מנעוריו, ב-1938 הצטרף להסתדרות הציונית, ונשא הרצאות מטעמה במקומות שונים.
עם הפלישה הנאצית בקיץ 1941 וכינון גטו שאוולי נכלא בו, ובשנים 1942–1944 נטל חלק בפעולות המחתרת בגטו של קבוצת "מצדה". ב-1944 נשלח למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה.
עם שחרור המחנה על ידי הצבא האמריקני באביב 1945 נותר בגרמניה, ועבר לעיר מינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי, שם התרכזה שארית הפליטה. במינכן ייסד וערך את העיתון הראשון של הניצולים, "אונדזער וועג" ('דרכנו'). החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינכן.
בשנת תש"ט פרסם את זיכרונותיו מתקופת המלחמה: "אזוי זיינען מיר געשטאָרבן" ('כך מַתנוּ').
מ-1946 ועד 1950 היה פעיל בתנועה הציונית ונסע לשליחויות, בהן בישראל.
ב-1951 הוזמן על ידי ראשי הקהילה היהודית בדרום אפריקה לנהל את פעולות המגבית היהודית וכן להרצות בקרב הקהילות היהודיות בדרום אפריקה ובמערבה על ההיסטוריה, התרבות והספרות היהודיות.
בשנת 1953 רכש בשותפות עם שמריה לוין (נפטר ב-1965) את השבועון היהודי "אַפֿריקאַנער אידישע צײַטונג" ('העיתון היהודי האפריקני', The African Jewish Newspaper), וערך אותו עד במשך שלושה עשורים, עד 1983. שליט אסף והחזיק צוות מוכשר, הצליח לדאוג לפרסום נרחב בעיתון, ותחת עריכתו כתבו לעיתון סופרים נודעים מרחבי העולם.
היה זה העיתון היידי היחידי בדרום אפריקה, ובשיאו עמדה תפוצתו על 3,000 קוראים בשבוע.
אף שהירידה בקוראי היידיש הביאה לבסוף לסגירתו, הרי בשלושים השנים שערך שליט את העיתון היה ה"אַפֿריקאַנער אידישע צײַטונג" גורם משמעותי בספרות היידיש במדינה.
ישב ביוהנסבורג.
בשנות ה-70 פרסם שני ספרים בהוצאת ה"אפריקאנער אידישע צייטונג": "א יִיד אין דער וועלט" ('יהודי בעולם'; תשל"ב 1972) ו"צייטן דערציילן" ('זמנים מספרים'; תשל"ה 1974).
בשנת 1980 ראה אור ספרו "Beyond Dachau".
בשנת 1983 עלה שליט לישראל.
בשנת תשמ"ח-1988 התפרסם ספרו "נסיעות וזכרונות".
היה נשוי לחנה לבית דוֹמְבּ ואב לבן ובת.
נפטר ב-1994.
נקבר בבית העלמין ירקון.
בשנת תשנ"ו-1996 התפרסם בהוצאת דביר קובץ מתוך עזבונו: "מאידך גיסא: עיונים בהיסטוריה היהודית", שבו קובצו מאמריו המאוחרים, העוסקים בהיבטים שונים של הגותו: "הדואליזם היהודי – "הכניסה לעולם" בלי לוותר על דביקות במסורת היהודית; השונוּת היהודית בגולה; חקר שפינוזה; הזרמים ביהדות המודרנית; קיום תרבותי יהודי; ציונות ומדינת ישראל."
בריכת כדורים

בריכת כדורים היא מתקן שעשועים לילדים ומתקן ריפוי בעיסוק, המורכב מכלי קיבול, דמוי בריכה, שבו כדורי פלסטיק קלי משקל, שניתן להיכנס לתוכו ולהתכסות בהם. ניתן למצוא בריכות כדורים, לרוב במשחקיות לילדים צעירים, למשל באלו שברשתות מזון מהיר. במשחקיות ניתן להשתמש בבריכת הכדורים הן כמתקן שעשוע בפני עצמו והן כמצע רך לבלימת מהירותם של הגולשים במגלשות.
עומק הכלי הוא לרוב בין שליש לחצי מטר ואורכו ורוחבו הם לרוב בין חצי מטר לשני מטר. קוטר הכדורים הוא לרוב בין שבעה לשמונה סנטימטר ומספרם הוא בין אלף לאלפים אחדים. 
דפנות הכלי לרוב מרופדות ומצופות בציפוי קל ניקוי, ששטחים שונים מתוכו צבועים בצבעים שונים. כל כדור הוא לרוב בעל צבע אחיד, אך בכלי מצויים כדורים משלושה עד שישה צבעים שונים – בדרך כלל צבעים מצבעי הקשת. הכדורים הם לרוב חלולים ועשויים מפלסטיק דק וקל ניקוי.
כאביזר ריפוי בעיסוק, בריכת הכדורים תימצא לרוב במרפאות ריפוי בעיסוק סנסוריות, כגון אלו המיועדות לאנשים בקשת האוטיסטית. בריכת הכדורים חושפת אנשים עם לקות באינטגרציה חושית, לגירויים נעימים בעור ועוזרת להם להגיע לרוגע ולאיזון בקלט החושי, שמאפשר פעילות קוגניטיבית יעילה יותר.
בריכת הכדורים המתועדת הראשונה, הוקמה ב-1976 ב"עולם הים של סן דייגו". היא עוצבה בידי אריק מקמילן.
מקסים פלקושצ'נקו

קריירה

פלקושצ'נקו נולד בויניצה שבאוקראינה ובגיל 3 עלה לישראל עם משפחתו והתגורר בקריית אתא. בגיל 6 החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, וב-21 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 2–0 על מכבי תל אביב. בתחילת עונת 2015/2016 שותף גם במשחק אחד במסגרת גביע הטוטו, וב-9 באפריל 2016 פתח לראשונה בהרכב הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–2 על הפועל עכו, ובמשחק זה בישל וכבש את שער הבכורה שלו בליגת העל. פלקושצ'נקו שיחק בכל המשחקים שנותרו עד תום העונה, השלים שלושה משחקים רצופים בהם כבש שער, וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל.
בעונת 2016/2017 כבש פלקושצ'נקו ארבעה שערים ב-27 הופעות בליגת העל. בעונת 2017/2018 שותף לרוב כשחקן מחליף, אך ערך 35 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה, בה העפילה לפלייאוף העליון וסיימה במקום הרביעי בטבלה. בתום העונה זכה בגביע המדינה עם הקבוצה, לאחר שכבש את השער הראשון בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים.
ב-25 בינואר 2019 חתם פלקושצ'נקו במכבי חיפה. ב-25 ביולי 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לשטרסבורג במוקדמות הליגה האירופית.

נבחרת ישראל

ב-2012 זומן פלקושצ'נקו לנבחרת ישראל עד גיל 17 ובמדיה רשם שתי הופעות. בנבחרת עד גיל 18 ערך חמש הופעות בהן כבש שער אחד, וב-2013 זומן גם לסגל נבחרת הנוער, במדיה ערך חמש הופעות.
ב-31 במאי 2016 ערך פלקושצ'נקו את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות מול אוקראינה עד גיל 21. ב-2 ביוני 2016 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול סרביה עד גיל 21.
אמריקאים ממוקפים

אמריקאים ממוקפים (באנגלית: Hyphenated American) הוא כינוי שרווח בארצות הברית בין השנים 1890–1920 ככינוי גנאי לאמריקאים שלא נולדו בארצות הברית או שעיקר זהותם הייתה קשורה למדינת מוצא אחרת, וכן למיעוטים.
החלק הראשון של הביטוי העיד על מוצאו או שיוכו של האדם ועל כך שזהותו התרבותית עדיין שונה והוא לא נטמע לחלוטין בתרבות השלטת בארצות הברית, וכן שהאדם שומר אמונים למדינת המוצא שלו (כך לדוגמה, לשחור קראו אפרו-אמריקאי, ליהודי קראו יהודי-אמריקאי, ליוצא איטליה קראו איטלקי-אמריקאי).
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש מזלזל במיקוף על מנת לקנטר אוכלוסיות שקראו לנייטרליות של ארצות הברית (גרמנים-אמריקאים, אירים-אמריקאים) ובעקיפין להחשידם באי-נאמנות או בנאמנות כפולה.
הביטוי רווח עד היום, אולם איבד את משמעות הגנאי שלו ולרוב נכתב ללא המקף.

יחס היהודים-אמריקאים למיקוף

מרבית האוכלוסיות האמריקאיות הממוקפות משייכות עצמן בזיקה חזקה למקום מוצאם, ועם זאת מוחות בתוקף על היותן ממוקפות ומופרדות מזהותן האמריקאית. בהתבסס על מאמרו של הוראס מ. קאלן, היהודים-האמריקאים הם יוצאים מן הכלל ביחסם אל המיקוף, מכיוון שהם תופסים את תרבותם היהודית בנפרד מלאומיותם האמריקאית. משום היותם נרדפים בארצות האירופאיות, לרוב לא השתייכו היהודים באופן פוליטי ללאום מוצאם. היסטוריה הישרדותית זו הוביל לשמירה על לשונם ועל מסורתם הדתית, למרות התנאים המקשים. מחויבותם הלאומית היא אמריקאית לחלוטין והיותם ממוקפים היא ערך סנטימנטלי בלבד. היהודים, מודעים למורשתם העתיקה, משייכים עצמם ללאום האמריקאי המודרני ולא רואים סתירה בזהותם הכפולה. ייתכן שההבחנה בין התרבות הדתית והלאום מאפשרת את יחסם החיובי לקבלת שתי הזהויות הנפרדות, אך המאוחדות, בהתאם לתפקיד המקף.
רוזמרי אש

ביוגרפיה

רוזמרי אליזבת אש נולדה כבת לפיליפ סטיבן אש ולדורותי מיי, בת לבית ווטס. היא למדה בבית ספר לוסטופט ומאוחר יותר באקדמיה המלכותית למוזיקה ובמרכז לאופרה בלונדון.
רוזמרי אש שיחקה ושרה במחזות זמר ובאופרטות רבים - בתפקידים קרלוטה בפנטום האופרה, מאדאם תנרדייה בעלובי החיים, פלישיה גבריאל ב"מכשפות מאיסטוויק", דרורי ליין במרי פופינס, האלמנה קורני באוליבר! כמו כן בקנדיד, מופע הקולנוע של רוקי, סיפור הפרברים, פיטר פן, גבירתי הנאווה, ובעוד הצגות וסרטים רבים.
רוזמרי אש לימדה באקדמיה הסקוטית לדרמה ומוזיקה, באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, בבית הספר למשחק גילפורד ובבית הספר לתיאטרון מוזיקלי בלונדון.
תיאטרון העונות

תיאטרון העונות היה תיאטרון ישראלי שפעל בתל אביב בשנים 1963–1965.
התיאטרון נבדל מהתיאטראות שפעלו בתקופתו בישראל בכך שהרוח החיה שלו לא הייתה במאי כי אם מחזאי – נסים אלוני (בדומה ל"תיאטרון סדן" של יגאל מוסינזון, מספר שנים קודם לכן). התיאטרון הציג מחזה מקורי אחד של אלוני ועיבודים שלו למחזות וטקסטים מאת אחרים. מנהל "העונות" היה משה ינוקא.
ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני.
התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית.
הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב כיום לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר.
ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת ניסים אלוני, ובבימויו.
ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש".
ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים.
ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות.
"העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן.
למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח.
יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות.
דלקת

אטימולוגיה

מקור המושג דלקת במילה דליקה (בעירה, שריפה). הסיבה לכך היא החום הנוצר במקום הדלקת, ולעיתים אף בכל הגוף. גם בשפות אחרות קיים הקשר דומה: המילה האנגלית Inflammation, למשל, מקורה במילה Flame ("להבה"), או המילה "炎症" (נהגה באופן שונה בשפות שונות), שפרושה המילולי הוא "מחלת הלהבה". בלשון העממית מתייחסים לעיתים קרובות בטעות לכל אדמומיות שהיא (בעיקר בעיניים ובעור) כאל "דלקת", אף שבמקרים רבים אין מדובר בתגובה של מערכת החיסון, אלא בתוצאה של שפשוף או גירוי כלשהו.