google/wiki40b huggingface dataset:
לוח נבו שרסכים

לוח נבו שרסכים הוא לוח טין קטן הנמצא במוזיאון הבריטי עליו כתב יתדות. ייתכן כי שם המופיע בו זהה לדמות המוזכרת בספר ירמיהו.
הלוח (רוחב 5.5 ס"מ, אורך 3.3 ס"מ) נרכש על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1920 והצטרף לאוסף שלהם הכולל למעלה מ-100,000 לוחות דומים. בשנת 2007, האשורולוג האוסטרי, פרופסור מיכאל יורסה מאוניברסיטת וינה, פיענח את הלוח, במסגרת מחקר מקיף בנושא כלכלת בבל בתקופת נבוכדראצר. בתעודה, המתוארכת ליום ה-18 בחודש ה-11 - בשנה העשירית לנבוכדראצר מלך בבל (595 לפני הספירה) נרשם כי אדם בשם נבו-שרוסו-אוכין, שהיה 'רב סריס', העניק למקדש בבבל מנה וחצי (כ-0.75 ק"ג) זהב. בלוח, שהיה חלק מארכיב גדול במקדש אל-השמש בעיר סיפר (כ-1.5 ק"מ מבגדד), כתוב כך:
(לגבי) מנה וחצי של זהב, רכושו של נבו-שרוסו-אוכין, רב סריס, שהוא שלחו על ידי ארד בניטו הסריס ל (מקדש) אסנגילה: ארד בניטו העביר אותו לאסנגילה. בנוכחות בל אוסת, בן אלפייה, שומר ראשו של המלך, ונדין בן מרדוק-זר-עיבני. חודש אחד-עשר, יום שמונה-עשר, שנה עשירית לנבוכדראצר מלך בבל.
יורסה שיער כי האיש ששלח את הזהב הוא "נבושרסכים רב סריס" המופיע בסיפור חורבן בית המקדש הראשון בספר ירמיהו:
בשנה התשיעית לצדקיהו מלך יהודה בחודש העשירי, בא נבוכדראצר מלך בבל וכל חילו אל ירושלים, ויצורו עליה. בעשתי-עשרה שנה לצדקיהו, בחודש הרביעי בתשעה לחודש, הובקעה העיר. ויבואו כל שרי מלך בבל, ויישבו בשער התווך נרגל שראצר סמגר-נבו שרסכים רב-סריס, נרגל שראצר רב-מג, וכל שארית שרי מלך בבל.

הפיסוק, על פי המסורה, מייחס את המילה נבו למילה שלפניו (סמגר), אך תרגום השבעים מתרגם:
Μαργανασαρ και Σαμαγωθ και Ναβουσαχαρ και Ναβουσαρεις Ναγαργας Νασερραβαμαθ
כלומר, המילה 'נבו' קשורה לשם שרסכים. על פי הלוח האשורי, זהו הפיסוק הנכון. כנראה, שסמגר הוא שם מקומו של נרגל שראצר, והפקיד השני הוא: נבו שרסכים.
ההסבר מתאים לגילוי ארכאולוגי נוסף בו הציעו חוקרים לזהות את השר הראשון, נרגלשראצר, עם אחד משריו של נבוכדראצר השני המופיעים באחת מהכתובות של, שם נמנו "שרי ארץ אכד" (=שרי מלך בבל, יר' לג, ט) וביניהם: "נגלשראצר איש סין-מגיר". מתברר שהוא היה מושל מקום בשם "סין-מגיר", שנהפך במקרא ל"סמגר". בהמשך הכתוב המקראי נרגלשראצר נזכר שוב בתוספת התואר "רב מג".
קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה

קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה (באנגלית: Tomb of the Unknown Revolutionary War Soldier) הוא אנדרטה הניצבת בכיכר וושינגטון, פארק ציבורי בעיר פילדלפיה, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. היא הוקמה לכבוד החללים האמריקאים של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. היא נחנכה בשנת 1957.
האנדרטה וכיכר וושינגטון הן חלק מפארק העצמאות ההיסטורי הלאומי בפילדלפיה. בכיכר נתגלו קברי אחים של חללי מלחמת העצמאות האמריקאית שמספר הנקברים בהם איננו ידוע, כמו גם זהותם (אמריקאים או בריטים). שרידיו של אחד מהם הוטמנו מתחת לאנדרטה. 
האנדרטה היא כותל אבן שלפניו ניצב פסל ארד של מצביא מלחמת העצמאות והנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון. לפני הפסל מוצבת ברחבה להבת אש תמיד המוקפת בגדר שרשרת. בראש כותל האנדרטה חרות המשפט הבא: חירות היא אור שעבורו מתו גברים רבים בחשיכה. משמאל לפסל נחרתה הקדשה לחללים האלמונים שנקברו בכיכר. מימינו נחרתה מובאה מתוך נאום הפרידה של וושינגטון שאותו נשא לקראת תום כהונתו כנשיא.
מתכנן האנדרטה היה ג'י. אדווין ברומבה (G. Edwin Brumbaugh). פסלו של וושינגטון הוא העתק של פסל מאת ז'אן-אנטואן הודון (Jean-Antoine Houdon).
Going for the One

רקע

באוגוסט 1975, יס סיימה את סיבוב ההופעות בצפון אמריקה ובבריטניה שתמך ביציאתו של אלבום האולפן השביעי שלהם, Relayer. ההרכב באותו זמן היה הסולן ג'ון אנדרסון, הבסיסט כריס סקוויר, הגיטריסט סטיב האו, המתופן אלן וואיט, והקלידן פטריק מוראז. בסיום סיבוב ההופעות, הלהקה החליטה לקחת הפסקה בשביל שכל אחד מחברי הלהקה יוכל להקליט אלבום סולו. בשנת 1976 הלהקה התאחדה שוב ויצאה לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית ממאי עד לאוגוסט, סיבוב הופעות שנחשב לאחד הטובים בכל הקריירה של הלהקה. לאחר סיבוב ההופעות הלהקה התמקמה במונטרה, שווייץ להקלטת האלבום הבא שלהם. הם הגיעו לסטודיו כשלהקת אמרסון, לייק ופאלמר היו אמורים לסיים את עבודתם על האלבום Works, אבל העבודה לקחה להם יותר זמן, והלהקה עשתה חזרות במקום אחר למשך כמה שבועות.
בחודשיים הראשונים של הכתיבה וההקלטה, מוראז פוטר מהלהקה. אנדרסון אמר שהוא "לא ניגן כאילו הוא היה מעורב", והסאונד שלו לא היה "טוב מדי, וזה השפיע על המצב-רוח שלו. זה היה ברור שהוא לא התחבר למה שאנחנו עושים". מספר חודשים לאחר עזיבתו, מוראז אמר ש"היה אז לחץ פסיכולוגי בתוך הלהקה. הרגשתי שהיו כמה דברים שלא ידעתי מהם". ההחלטה בוצעה לאחר שריק וויקמן הוזמן על ידי מנהל הלהקה, בריאן ליין לנגן באלבום כנגן אולפן. כשוויקמן הגיע לשווייץ הוא היה מופתע כמה הלהקה השתנתה. "התחלנו להתחבר אחד לשני בפעם הראשונה. אני חושב שכולנו התבגרנו". לאחר כמה שבועות של עבודה, מנהל הלהקה וכריס סקוויר שכנעו את וויקמן להפוך לחבר להקה באופן רשמי, וויקמן הסכים. שיתוף פעולה זה החזיק עד ליציאתו של האלבום "Drama" בשנת 1980.
הפארק הלאומי דריין

גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים

הפארק שוכן בקצה הדרומי של נתק דריין המחבר בין אמריקה התיכונה לאמריקה הדרומית. הפארק הוא הגדול ביותר מסוגו באמריקה התיכונה, והוא משתרע בין הרי קו פרשת המים של אמריקה לגבול עם קולומביה והאוקיינוס השקט. לב הפארק הוא אזור שפלה שטוח ונמוך שבו מתנשאים הרים אחדים. הנחלים הזורמים מההרים הללו מתנקזים דרך הנהרות שבפארק אל מפרץ סן מיגל. הר טאקארקונה (Tacarcuna) הוא ההר הגבוה ביותר באזור שבין האנדים ומערב פנמה, והוא מתנשא לגובה של 1,875 מטרים. חופיו הדרום-מערביים של הפארק מאופיינים במראה סלעי וחולי.
רוב ההרים שבפארק נוצרו בתקופת האאוקן התיכונה, ואילו אזורי השפלה נוצרו בשלהי תקופת הפליוקן. ההרים הדרומיים והמדרון הקריבי נוצרו בעיקר מפעילות געשית, ואילו המדרון של סראניה דל דריין הוא תוצר של קרקע שהחלה לשקוע בתקופה הקנוזואיקון. בפארק יש קפלי קרקע ועמקים רבים, שנוצרו לאורך מיליוני שנים בתהליכי בליה. כמו כן, בפארק יש אזורים נרחבים שבהם הקרקע אלובית בדרגה משתנה, ובהתאם לכך נקבעת מידת התאמתה לפעילות חקלאית ולצמיחת יערות.
כמות הגשמים הממוצעת היא 4,000 עד 5,000 בחלק של הפארק הגובל באוקיינוס השקט, 3,000 עד 4,000 מילימטרים לשנה בהרי החוף, ו-1,800 עד 2,500 בעמקים שבלב הפארק. הטמפרטורה הממוצעת היא 26°C, אך הטווח שלה הוא בין 16°C ל-35°C.

פאונה

הפאונה של הפארק עשירה, ולפי ארגון הסביבה האמריקני "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) הפארק הוא בית גידול עבור 169 מינים של יונקים, 533 מיני עופות, 99 מיני זוחלים, 78 מיני דו-חיים ו-50 מיני דגים. בפארק יש תופעה של נדידת מינים רבים לאזורים גבוהים יותר, המתאפשרת בשל קרבתם של סביבות היער השונות. מצב זה מאפשר לשמר בפארק אוכלוסיות שבמקום אחר היו נכחדות בגלל בירוא יערות.
בין מיני היונקים החיים בפארק ניתן למנות את השאגן, קוף עכביש שחור ראש, עצלן חום-גרון, דוב נמלים ענק, וקפיברה. ההשערה היא כי בשטחים הימיים הסמוכים לחופי הפארק גדלים 20 מינים של לווייתנאים, 33 מינים של כרישאים ו-4 מינים של צבים. בפארק יש גם מינים רבים של פרפראים.
יערות השפלה המבודדים הם לבם של שני אזורים אנדמיים: שפלת דריין ושפלת יוראבה (עד 900 מטרים), ומזרח פנמה ורמות דריין (מעל 900 מטרים). 30 מינים של עופות מוגבלים לאזור זה בלבד, וחלקם אף מוגבלים לאחד ההרים המקיפים את היערות. 
באזורים הנמוכים של הפארק גדלים מספר מינים מאוימים. למרבית המינים הגדלים בהרים לא נשקפת סכנה כלשהי, אך הם פגיעים יותר כיוון שהם קטני ממדים.

האדם והפארק

נכון לשנת 1992 מונה אוכלוסיית בני האדם שבפארק כ-3,000 תושבים, המתגוררים במספר כפרים לאורך הנהרות שבפארק. רוב התושבים משתייכים לבני הוונאן (Wounaan) או האמבראס (Emberás). כלכלת הכפרים האלה מבוססת על חקלאות זעירה ועל ציד. תרבות הכפרים השתמרה למרות מאות שנים של קשר עם אירופאים. תושבי הכפרים מנצלים את משאבי היער השונים על מנת להתקיים ולבצע פעילויות שגרתיות, כגון אריגה באמצעות עצי דקל. בסמוך לפארק יש שתי עיירות, אל ריאל דה סנטה מריה ובוקה דה קופ, שתושביהן מנהלים חוות חקלאיות קטנות באזור הפארק. ההרכב האתני של האוכלוסייה הפך בשנים האחרונות ליותר מגוון בגלל הגירה מבחוץ.
צבי פרילוצקי

ביוגרפיה

הוא חונך על ידי אביו ברוח תנועת ההשכלה. הוא למד באוניברסיטאות של קייב וברלין. החל מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא כתב בשביל העיתון העברי, המליץ. הוא ניסה את כוחותיו בעסקים ופתח חנות, אך נאלץ לסגור אותה וב-1898 הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג ושם עבר לעסוק בעיתונות בלבד, הוא כתב בעיקר בנושאים ציוניים בעיתונים, כגון: המליץ, הצפירה והזמן. כמו כן הוא כתב ברוסית בשביל בודושנוסט וייברייסקי ייז'גודניק וביידיש בשביל בלעטער פון א טאגבוך.
פרילוצקי היה מראשוני חובבי ציון והיה חבר בארגון הציוני בני משה שמייסדו היה אחד העם.
הוא נפטר בגטו ורשה ב-1942.

עיתונאות יידיש

ב-1905 הוא קיבל רישיון מטעם השלטונות של האימפריה הרוסית להוציא עיתון יידי בשם דער וועג (עברית: הדרך). בין הכותבים של דער וועג נמנה גם בנו של צבי פרילוצקי, נוח פרילוצקי שתוך זמן קצר נעשה העורך וכותב המאמרים הראשי של דער וועג. דער וועג היה היומון היידי הראשון שיצא לאור בפולין. העיתון נסגר ב-1907. 
ב-1910 יחד עם בנו ייסד את העיתון היומי היידי דער מאמענט והיה לעורכו הראשי של העיתון.
יו-גי-הו! (משחק)

מהלך המשחק

המשחק מחולק לתורים וכל תור מחולק לשלבים. בתחילת כל תור, השחקן שזהו תורו שולף קלף מראש חפיסת הקלפים שלו שמורכבת מארבעים עד שישים קלפים ותואמת את רשימת האיסורים וההגבלות הנוכחית. במהלך התור יניח השחקן קלפים על "זירת המשחק", ובסופו יעביר את התור לשחקן השני. כל שחקן מתחיל עם 8000 או 4000 נקודות חיים ומפסיד כאשר מתקיים אחד משלושת התנאים הבאים:
1.נקודות החיים שלו הגיעו לאפס.
2. על השחקן לשלוף קלף מהחפיסה אך, לא נותרו בה עוד קלפים.
3.כאשר מופעל אפקט של קלף מסוים הגורם לו להפסד.
במוצאי יום מנוחה

כותב הפיוט

כפי שמעיד האקרוסטיכון, הרב יעקב הוא כותב הפיוט. בנוסח המקובל של הפיוט, האקרוסטיכון הוא "יעקב מנוי", אולם בנוסח הנמצא בכתבי היד (והוא הנוסח המובא כאן) של הפיוט האקרוסטיכון הוא 'יעקב  מן יריחו', אך אין הכוונה לעיר יריחו שבארץ ישראל, אלא לעיר לוניל מפרובאנס שבדרום צרפת, שקיבלה את הכינוי 'יריחו' בפיהם של היהודים (משום ש-Luna משמעו ירח).

תוכן הפיוט

בפיוט בולטים כמה וכמה דברים; העצב ואת הדבר הזה ניתן ללמוד ממשפטיו של הפיוט; "בְּמוֹצָאֵי יוֹם מְנוּחָה / הַמְצֵא לְעַמְּךָ רְוָחָה / שְׁלַח תִּשְׁבִּי לְנֶאֱנָחָה / וְנָס יָגוֹן וַאֲנָחָה" ויש הסוברים שבגלל המשפטים הללו החלק של הפיוט המדבר על הגאולה מקבל משמעות אחרת ושונה. הכותב, מבליט את צפייתו לביאת הגואל (המשיח) וגם לביאתה  של השמחה המובטחת שתבוא עם הגואל.  
את סוף הפיוט (המקורי) חותמות מילים מן השורש ש.מ.ח. בשל המשפטים הללו; "יְהִי הַחֹדֶשׁ הַזֶּה / כִּנְבוּאַת אֲבִי חוֹזֶה / וְיִשָּׁמַע בְּבַיִת זֶה / קוֹל שָׂשׂוֹן וְקוֹל שִׂמְחָה" היו שחשבו כי הפיוט נכתב למוצאי שבת של ראש חודש או למוצאי שבת שמברכים בה את הלבנה.
הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל

הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל הייתה, בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, סיעת נגדה פוליטית בתוך התנועה הרוויזיוניסטית, העורף הרעיוני ל"ברית הבריונים", שהתנגדה לקו המתון של מנהיג התנועה, זאב ז'בוטינסקי ודגלה במעבר מציונות מעשית ו"פוליטית" לציונות "צבאית" - גיבוש כוח צבאי שימרוד בכובש הבריטי, יכבוש את הארץ מידיו ויכונן ריבונות יהודית בארץ ישראל.
על ראשי הסיעה בארץ נמנו אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין. בפולין עמדו בראשה מנחם בגין, ישראל אלדד ויוסף כצנלסון. בווינה הנהיגו את הסיעה זאב פון וייזל ופנחס הלר.
אלבטרוס טריסטני

מאפיינים

במראהו, הוא דומה, כמעט באופן מוחלט, לאלבטרוס הנודד, וקשה להבחין בין השניים ממרחק. יחד עם זאת, הוא קטן יותר מהאלבטרוס הנודד, וגבו כהה יותר מזה של האחרון. הדמיון ביניהם כה רב, עד כי תפוצתו בימים ובאוקיינוסים איננה ידועה לאשורה. שימוש במעקב לוויני הראה כי אלבטרוסים אלו מוצאים את מזונם בדרום האוקיינוס האטלנטי. הזכרים נוטים לתור אחר מזונם מערבית לאתרי הקינון (בכיוון דרום אמריקה), בעוד שהנקבות תרות אחר מזונן מזרחית יותר (בכיוון אפריקה). הם ניזונים בעיקר מדיונונים.
האלבטרוסים הטריסטנים הם בעלי חיים אנדמיים לקבוצת האיים טריסטן דה קונה ולאי גוף. כ-1,500 זוגות אלבטרוסים, שהם מרבית האוכלוסייה הבוגרת, מקננים באי גוף. אחרים מקננים באי אינאקססיבל. בעבר הם אויומו על ידי מינים פולשים כחולדות, חתולים וחזירים, אולם אלו נלקחו ממושבות האלבטרוסים לאחר שהתגלתה השפעתם המזיקה. יחד עם זאת, צעד זה הביא לכך שהעכברים, שמספרם באיים הלך וגדל, אכלו והרגו גוזלים רבים, וזאת על אף שהגוזלים גדולים משמעותית מן העכברים. כיום האיום העיקרי על אלבטרוסים אלו, כמו על יתר מיני האלבטרוסים, מגיע מצדם של דייגים המשתמשים במערכי חכות.
בעבר מצב השימור של המין נקבע על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) כ"בסכנת הכחדה", אולם נראה היה שהאיום עליהם היה רב משחשבו, וכי מספרם קטן במהירות. מאוחר יותר אומתו החששות, ובעקבות זאת מצב השימור של המין הוחמר ב-2008, והוא עומד על "בסכנת הכחדה חמורה". אוכלוסייתו הכללית נאמדת בכ-9,000 עד 15,000 פרטים.
הילמן הסקי

הילמן

חברת הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 החברה בנתה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
ווקס קרנובה

ווקס קרנוּבָּה (וכן ווקס קרנאוּבָּה או שעוות קרנוּבָּה; אנגלית: Carnauba wax) הקרוי גם "ווקס ברזיל" ו"ווקס דקל", הוא שעוות עליו של עץ הדקל Copernicia prunifera, שהוא צמח הגדל רק במדינות הברזילאיות הצפון-מזרחיות פיאאוי, סיארה וריו גראנדה דו נורטה. הוא ידוע כ"מלכת השעוות", ובצורתו הטהורה, מופיע בדרך כלל בצורת פתיתים קשים בצבע צהוב-חום. עלי הדקל נאספים ומיובשים, נחבטים לשחרור השעווה מתוכם, ולאחר מכן עוברת השעווה תהליך זיקוק והלבנה.
גלקסיית אנדרומדה V

מאפיינים

הגלקסיה נמצאת כ-8 מעלות מצפון-מזרח למרכז גלקסיית אנדרומדה ופחות מחצי מעלה מצפון-צפון-מזרח לכוכב φ באנדרומדה.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-2 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,470 שנות אור. מסתה מוערכת בלמעלה מ-‎2.3×10⁷‎ מסות שמש, כ-50 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-390,000 מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 590,000 מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-3% בלבד מהמתכתיות של השמש, כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבים של שביל החלב או של גלקסיית אנדרומדה. הגלקסיה מקיפה את מרכזה של גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 290,000 שנות אור ובין 460,000 שנות אור בזמן הקפה של כ-3 מיליארד שנים.
בומרנג

בומרנג הוא נשק עשוי עץ שנועד לזריקה, כיום משמש בעיקר לספורט. הבומרנג מסתחרר תוך כדי מעופו באוויר, ויכול לגמוא מרחקים ארוכים. בומרנגים רבים מתוכננים כך שאם הם נזרקים בצורה נכונה, הם עפים במעגל גדול וחוזרים לנקודת המוצא.

היסטוריה

מתקנים דמויי בומרנג, כולל "מקלות הטלה", היו בשימוש בכל העולם למטרות ציד, פולחן ופנאי. מקורם לא ברור די צורכו. מחקרים הראו ששבטים קדומים באירופה השתמשו בסוגים מיוחדים של קרדומי השלכה. כמו כן, במצרים העתיקה היה מקל מיוחד שהשימוש בו היה מותר רק לפרעונים, כדי לצוד ציפורים. אולם הארץ המפורסמת ביותר בבומרנגים שלה היא אוסטרליה, שם השתמשו האבוריג'ינים בבומרנגים אלפי שנים.
כיום, בומרנגים משמשים בעיקר לספורט. ישנם סוגים שונים של תחרויות - מהירות, דיוק החזרה, זמן ממושך ביותר באוויר, סיבולת (מספר תפיסות בחמש דקות של השלכה), פעלולי זריקה ומרחק. הבומרנג הספורטיבי המודרני, שלעיתים מכונה פשוט "בום", עשוי מעץ לביד פיני, פלסטיק, או חומרים מרוכבים, ומגיע בצורות וצבעים שונים. רוב הבומרנגים הספורטיביים שוקלים פחות מ-100 גרם, כשבומרנגים שנועדו לשהייה מקסימלית באוויר שוקלים לרוב פחות מ-25 גרם.
הבומרנג מותאם ליד בה הוא נזרק. מיוצרים בומרנגים מיוחדים לשמאליים.
כל שנה זוגית נערכים משחקי גביע העולם בבומרנג, כשארצות הברית וגרמניה שולחות את הנבחרות המובילות. שיאי העולם מתועדים על ידי איגוד הבומרנג העולמי וכוללים 80 תפיסות ב-5 דקות, 5 תפיסות ב-14.6 שניות, ומרחק שיא של 238 מטר, שממנו חזר הבומרנג במדויק לזורק.

דרך פעולה

בורמרנגים החוזרים לנקודת המוצא לאחר שנזרקים, בנויים משתי כנפיים, או יותר, המחוברות יחד. צורת הכנפיים היא אווירודינמית בדומה לכנף של מטוס. זריקת בומרנג מסוג זה מתבצעת כאשר כנפיו מאונכות לקרקע. בזריקה מקנים לכנפיים תנועה סיבובית בנוסף לתנועה קדימה. בזכות מבנה הכנפיים, התנועה שלהם באוויר גורמת לדחיקה של אוויר במאונך לכיוון התקדמות הבומרנג – ולפיכך (לפי החוק השלישי של ניוטון) לכוח אווירודינמי הדוחף את הבומרנג לכיוון המנוגד לכיוון דחיקת האוויר. אולם התנועה הסיבובית של הכנפיים גורמת לכך שתמיד חלק מהכנפיים יהיו בכיוון התקדמות הבומרנג וחלקם ינועו כנגד הכיוון, מה שגורם לכוחות אווירודינמיים לא מאוזנים הפועלים על הבומרנג. כל הכוחות הנ"ל, הפועלים לאורך מסלול תעופתו, דוחפים את הבומרנג וגורמים לו לנוע במסלול אליפטי, ולחזור בסופו של דבר לנקודת המוצא ממנה נזרק.
ויקי קאיה

ביוגרפיה

קאיה נולדה באתונה. היא החלה לדגמן בגיל ארבע עשרה והופיעה בפרסומות טלוויזיה ברחבי העולם. בגיל שמונה עשרה היא עברה להתגורר בפריז ועבדה גם במילאנו, בלונדון, בגרמניה ובניו יורק.
היא הופיעה על שערי המגזינים "אסקווייר", "ווג", "מאדאם פיגרו", "מארי קלייר" ו"אל". דיגמנה לניבאה, לשוורצקוף, ללוראל ולמוצרי דאב, היא הנחתה את פסטיבל הסרטים הבילאומי של סלוניקי וב-2009 החלה להנחות את הגרסה היוונית של התוכנית "הטופ מודל הבאה". ב-2007 ייסדה ארגון צדקה הנקרא "ויקי וחברים".
קארוס

חייו

מרקוס נומריוס קארוס נולד בנארבונסיס, הפרובינקיה הראשונה של רומא בגאליה, וגדל והתחנך בעיר רומא. הוא כיהן כסנאטור ומילא שורה של תפקידים צבאיים ואזרחיים בקריירה המוקדמת שלו. מאוחר יותר, ככל הנראה בעקבות קריירה צבאית מצליחה, מינה אותו הקיסר פרובוס בשנת 276 לתפקיד פריפקט המשמר הפרטוריאני.
בשנת 282, כאשר היה עם כוחות רומי ברייטיה ונוריקום, בהכנה למסע של פרובוס נגד הפרסים גאתה אי–שביעות הרצון של החיילים מהקיסר והם הכריזו על קארוס כקיסר החדש. נטען כי קארוס דחה את ההצעה מתוך נאמנות לקיסר, אך כאשר נרצח הקיסר על–ידי חייליו לא התמהמה ושלח הודעה לסנאט הרומי על מותו של פרובוס וכי הוא יורשו. 
עדות למעמדו המדרדר של הסנאט ניתן למצוא בכך שקארוס לא טרח כלל לשוב לרומא כדי לקבל את אישורו של הסנאט אלא הסתפק במשלוח הודעה על השינוי. מכל מקום, אם היה קארוס האחראי לרציחת קודמו אם לאו, הוא דאג להוציא להורג את רוצחיו בפרובוס ועמד על הפיכתו של פרובוס לאל (דאיפיקציה), כמקובל.
לאחר מכן, החל קארוס לבנות את השושלת שלו ומינה את בניו הבוגרים, קארינוס ונומריאנוס, לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). הוא מינה את קרינוס כאחראי על חלקה המערבי של האימפריה והמשיך עם נומריאנוס להלחם בפלישה של הסרמאטיאנים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה. 
לאחר הטיפול בצורך דוחק זה, נפנה קארוס לטפל במשימה בה החל קודמו: ניסיון להעצים את עושרה של רומא באמצעות כיבוש חלקים מן האימפריה הפרסית. בחורף 282/283 הכריז קארוס כי בכוונתו לכבוש מחדש את מסופוטמיה, כפי שתכנן פרובוס. דומה היה כי זו השעה הנכונה לכך. הממלכה תחת השושלת הסאסאנידית הייתה בשקיעה מאז מותו של המלך שאפור הראשון. באהרם השני (מלך 276 עד 293), היה המלך השלישי מאז מת שאפור בשנת 272 והיה טרוד באותה עת במלחמת אזרחים נגד אחיו הומיזד. 
בתחילת שנת 283 עבר קארוס, עם בנו נומריאנוס, את אסיה הקטנה ופלש למסופוטמיה. הוא הביס את הצבא הפרסי וכבש את סלאוקיה ולאחר מכן את הבירה הפרסית, קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום). כדי לחגוג את ההצלחה, הוענק לבנו הבכור, קארינוס, תואר אוגוסטוס. 
קארוס תכנן להמשיך במסע המוצלח נגד הפרסים, אך אז, בערך בסוף יולי, נמצא לפתע מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. סערת ברקים התחוללה זמן קצר לפני מותו וזה הוסבר באמצעות הרעיון שאוהלו נפגע על–ידי ברק כעונש של האלים על שחתר להרחיב את האימפריה מעבר לגבולות הראויים. קרוב לוודאי שהסבר מעוגן במסורת זה אינו נכון. דיווחים אחרים מספרים על כך שקארוס מת ממחלה, כששמועות מצביעות על כך שייתכן והורעל על–ידי אריוס אפר, הפרפקט הפרטוריאני ואבי אשתו של נומריאנוס. שמועה אחרת נוטה לייחס מעורבות לדיוקלטיאנוס, שהיה אז מפקד המשמר האימפריאלי. ייתכן והעובדה שדיוקלטיאנוס דאג זמן קצר אחרי כן לחיסולם של שני בניו של קארוס מחזקת דעה זו.
הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף

הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (או בקיצור: IFBB) הוא ארגון בינלאומי של פיתוח גוף שיוסד בשנת 1946 על ידי ג'ו ובן וידר. הארגון אחראי לקיומם של התחרויות מר אולימפיה, מיס אולימפיה, מר יוניברס ועוד. הארגון ערך גם את התחרות מאסטרס אולימפיה בין בשנים 1994-2003.
כמו כן מקיים הארגון את תחרות מר ישראל.
בנובמבר 2004 קונגרס הארגון החליט על שינוי השם ל-"הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף והכושר" (באנגלית: "International Federation of Bodybuilding & Fitness") אך הלוגו IFBB נשאר ללא שינוי.

היסטוריה

עד שנות ה-40 של המאה העשרים סצנת פיתוח הגוף באמריקה נשלטה על ידי איחוד אתלטים חובבים (AAU)
האחים וידר החליטו  להקים את ארגון ה IFBB אחרי שסברו שארגון ה AAU מעוניין יותר בקידום ענף הרמת המשקולות במשחקים האולימפיים מאשר בפיתוח גוף. הארגון הוקם כדי לתת במה למפתחי גוף. התחרות הראשונה של הארגון נערכה בשנת 1949 ונקראה "מר אמריקה" (Mr. America) מאז יוסדו עשרות תחרויות על ידי הארגון כמו מר אולימפיה, מיס אולימפיה, לילה של אלופים, המקצוען של ניו יורק, ארנולד קלאסיק, איש הברזל, הפגנת כוח ועוד.

אולימפיאדה

מאז שנות השמונים עתר נשיא הארגון לוועד האולימפי הבינלאומי בניסיון להכניס את ענף פיתוח הגוף למשחקים האולימפיים. במשך שנים רבות לא הצליח בכך וידר אך בינואר 1998 הפך הארגון לחבר זמני באולימפיאדה. החברות הפכה לקבועה באוגוסט 2000.
אז פנה ארגון  IFBB לוועדה היוונית המארגנת (באולימפיאדת אתונה 2004) במטרה להדגים את הספורט באולימפיאדת אתונה, יוון. הארגון נכשל בהשגת ההדגמה ומצבו במשחקים האולימפיים כרגע הוא לא ידוע.

פעילות בישראל

מחזור הראשון בישראל של גופנאות (פיתוח גוף) נערך בשנת 1991 במכון וינגייט על ידי המרצה ד"ר בוב גולדמן מארצות הברית וד"ר אורי שפר.
מאותה שנה נערכות תחרויות שנתיות בישראל לעוסקים בענף.
בשנת 2013 זכה בתואר מר ישראל עזרא רג'ואן ובתואר מרת ישראל זכתה שגית אייזנמן.
בשנת 2012 זכה בתואר מר ישראל אסי דגש בקטגוריה מעל 90 קילו ואלוף האלופים לשנת 2012 חפיז סעיד עלי
מיס פיטנס לשנת 2012 (טרם נוצרה קטגוריה של מרת ישראל) היא טטיאנה קורבצקי וסגנתה דריה שובייב.
בשנת 2006 זכה בתואר מר ישראל ליבנה שביט.
תחנת גשר לונדון

מידע על התחנה

תחנת גשר לונדון היא אחת מ-19 תחנות הרכבת בריטניה שמנוהלות על ידי רשת הרכבות הלאומית. בתחנה יש אולם כרטיסים אחד, הכניסה הראשית והוותיקה של התחנה ממוקמת ברחוב Tooley. כניסות אחרות נמצאות גם ברחוב בורו וסביב לכניסה הראשית. התחנה היא אחת משני הטרמינלים המרכזיים בלונדון דרומית לנהר התמזה, השנייה היא תחנת ווטרלו.
הכניסה לתחנת הרכבת התחתית מתבצעת מתוך התחנה אך ישנה עוד כניסה מרכזית פחות דרך הרחוב. מספר קווי אוטובוס עוצרים בסמוך לתחנה ושלושה קווי מעבורת עוצרים גם הם בסמוך לתחנה.
דוד פרפקט

היסטוריה

חברי הקבוצה היו נוהגים לעשות תחרויות על כריכים בחצר האחורית אשר בסופו של דבר צולמו וסרטון של קליעות פעלולים בחווה של טוני הועלה ליוטיוב, שצבר 200,000 צפיות תוך שבוע בלבד. סרטון המשך ממחנה קיץ בחוות סקיי גרף כבר 18 מיליון צפיות, ודוד פרפקט פרסמו שיאמצו ילד בפרויקט Compassion International עבור כל 100,000 צפיות. בשלב זה כבר החלה מודעות של גופים גדולים יותר להצלחה ותכנית E:60 של ESPN ביקשה לעשות עם הקבוצה צילום של זריקת פעלולים ארוכה שהניבה שיא עולם (בזמנו). לאחר הזריקה התארחו דוד פרפקט בחמש תכניות שונות ב ESPN.
לאחר ההצלחה עם ESPN פנו לדוד פרפקט עשרות גופי ספורט מרכזיים, ספורטאים אלופי עולם ותכניות טלוויזיה כדי לעשות עמם שיתופי פעולה וצילומים משותפים.
בשנת 2011 הוציאה קבוצת דוד פרפקט אפליקציות משחקים ל iOS ואנדרואיד בשם "Dude Perfect"‏. לאחר מכן הוציאו אפליקציית המשך "Dude Perfect 2" ואת המשחקים "Endless Ducker" ו "That's Lit". במקביל קורי קוטון הוציא לאור את ספרו "Go Big" על מהלכים שעשתה הקבוצה מתחילת הפעילות ועד המעבר לפרסום עולמי.
בשנת 2017 כתבה בפורבס טענה כי הם במקום ה-3 ברשימת בעלי השכר הגבוה בין כוכבי היוטיוב, עם 14 מיליון דולר. 
בשנת 2019 נכנס ערוץ היוטיוב שלהם לעשירייה הפותחת של הערוצים הפופולריים ביותר עם מעל 40 מליון מנויים.
דפוס צוקרמן

דפוס צוקרמן היה בית דפוס שפעל בירושלים בין השנים 1872–1947. הדפוס הוקם בידי שמואל צוקרמן והיה בית הדפוס העברי השלישי שפעל בעיר.

תורה מציון

שנתיים לאחר הקמת בית הדפוס החל צוקרמן להדפיס באמצעות חתנו הרב משה אורנשטיין ואביו רבי יעקב אורנשטיין את הירחון התורני "תורה מציון", ירחון שהודפס ברציפות במשך קרוב ל-20 שנה.
פרנסיסקו, דוכס קדיס

ביוגרפיה

פרנסיסקו נולד ב-13 במאי 1822 בארנחואס, לאינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד וללואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
ב-10 באוקטובר 1846 התחתן פרנסיסקו עם בת דודתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד, למרות שמלכתחילה העדיפה איזבלה להתחתן עם אחיו הצעיר האינפנטה אנריקה, דוכס סביליה. חיי הנישואים של הזוג לא היו מאושרים, ונפוצו שמועות עקשות על כך שפרנסיסקו היה הומוסקסואל, ושלא היה באמת אביהם הביולוגי של לפחות חלק מילדיה אם בכלל.
בשנת 1864 מונה פרנסיסקו לנשיא המועצה הספרדית, ובשנת 1868 יצא עם איזבלה לגלות, לאחר הדחתה במהפכה המהוללת. בשנת 1870 נפרדו פרנסיסקו ואיזבלה כידידים טובים, ובשנת 1874 הוכתר בנו כאלפונסו השנים עשר, מלך ספרד. בשנת 1881 החל פרנסיסקו להתגורר בטירה באפינה-סור-סן, וב-17 באפריל 1902 מת בביתו בנוכחות אשתו ושתיים מבנותיו.