google/wiki40b huggingface dataset:
חלום סקיפיו (רומן)

העלילה

סיפורו של כל גיבור מוצג דרך הסיפור, והשלושה מקושרים דרך "חלום סקיפיו", יצירה שנכתבה בידי מנלאוס (ונקראה על שם יצירתו הקלאסית של קיקרו), שמתגלה בידי אוליבייה וז'וליין, כל אחד בזמנו. את ההשראה ליצירה נתנה למנלאוס מורתו, סופיה, פילוסופית ניאופלטונית ובתו של אחד מתלמידיה של היפטיה, הפילוסופית מאלכסנדריה. מנליוס מחבר את היצירה כדי להצדיק את ההחלטות שהוא מקבל כשהוא עומד מול מתקפת הוויזיגותים והבורגונדים, ללא כל תמיכה מרומא. נושאים דתיים ונושאים פוליטיים המשפיעים על הסובלנות הדתית מעצבים את שלושת הסיפורים: במעקב אחר שורשיה של האנטישמיות של המאה העשרים, מתגלות החלטות פוליטיות היסטוריות המשתמשות ביהודים כשעיר לעזאזל. מה שמאחד את שלושת הסיפורים והופך את היצירה לרלוונטית, הוא הדיון העמוק בשאלה כיצד פותרים קונפליקטים מוסריים הנוגעים ברגשות ובמשמעות החיים.

קשרים אפשריים לדמויות היסטוריות

החיבור של מנלאוס דומה ליצירה מאת מקרוביוס, פילוסוף נאו-אפלטוני בן המאה החמישית. למשל, הפרק העשירי של הערותיו של מקרוביוס על "חלום סקיפיו" של קיקרו דן בשאלה איך בני אדם מתים בעודם חיים, ולהפך, ואיך נשמות יוצאות מהגוף לאחר מותו הארצי.
סיפורה של סופיה, והחלק הלא רומנטי של קשריה עם מנלאוס, נושא דמיון לא מבוטל לסיפור חייה של היפטיה, פילוסופית ניאופלטונית שנרצחה בידי המון נוצרי. כמו סופיה, היפטיה ניהלה קשר הדדי עם הגמון נוצרי ששמו סינסיוס מקירנה, ואף שהיא לא הייתה נוצרית, נוצרים ולא נוצרים כיבדו את היפטיה בשל הגינותה והאינטלקט שלה.
דמותו של אוליבייה דה נואיין קרובה לדמותו של כרטיין מטרואה. אף שכרטיין מטרואה חי מאתיים שנה לפני אוליבייה ובאזור אחר של צרפת, הוא מתואר כ"בן מזל בהיותו, מבין המשוררים הצרפתיים המוקדמים, הידוע ביותר בקרב סטודנטים לספרות ימי הביניים, ולא ידוע כמעט לאף אחד אחר.”
מרסל לפלס חולק דמיון עם מוריס פאפון, בהיותו אחד מאנשי המינהל הציבורי היחידים של ממשל וישי שהמשיכו לתפקד במינהל הציבורי של צרפת גם לאחר המלחמה.
הרלב"ג (רבי לוי בן גרשום), הפילוסוף היהודי שמדריך את אוליבייה דה נואיין, הוא דמות היסטורית ממשית, ידועה היטב הן כמלומד דתי והן כמדען (מכתש "רבי לוי" בירח קרוי על שמו). עם זאת, מפגשו עם האפיפיור קלמנט השישי (דמות היסטורית ממשית גם הוא) במהלך המגפה, המתואר בספר, הוא בדוי לחלוטין. למעשה, השאלה אם הרלב"ג כלל היה חי באותו הזמן שנויה במחלוקות בקרב היסטוריונים. המשרתת של הרלב"ג, רבקה, אהובתו של אוליבייה, גם היא בדויה.
חיים לנדאו

ביוגרפיה

נולד בקרקוב שבגליציה (כעבור זמן קצר בתחומי פולין) לברטה ולפנחס לנדאו, תעשיין ציוני.
התחנך תחילה ב"חדר" מסורתי, ואחר כך עבר לבית הספר "תחכמוני". למד בגימנסיה העברית בקרקוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935, ועם עלייתו החל ללמוד בטכניון בחיפה, שם סיים לימודיו כמהנדס בניין. לנדאו היה פעיל בארגון האצ"ל מאז 1935. היה יו"ר הגוש הלאומי של הסטודנטים בטכניון בשנים 1936–1939.
ב-1940 היה מפקד קן בית"ר בחיפה, ושימש כמזכיר מטה האצ"ל מאז 1944. ב-1945 צורף למפקדת הארגון, וכיהן כראש מטה האצ"ל עד פירוקו ב-1948. בשנת 1947 ייצג את האצ"ל יחד עם מנחם בגין ושמואל כץ בפגישה עם ועדת אונסקופ. בתקופת פעילותו באצ"ל ירד למחתרת, וכמעט שלא ראה את בני משפחתו. כינויו בארגון היה "גונדר אברהם".
לאחר קום המדינה המשיך בקריירה פוליטית, כשנבחר לכנסת הראשונה מטעם חירות. הוא כיהן כחבר הכנסת במשך 28 שנים, עד שפרש, בשנת 1977. בשנת 1969 מונה לשר הפיתוח בממשלת האחדות של גולדה מאיר, אך התפטר כעבור מספר חודשים, יחד עם שאר שרי גח"ל, בעקבות הסכמת ממשלת ישראל לדון בתוכנית רוג'רס. חודשים ספורים לאחר שחדל מכהונתו כחבר כנסת, מינה אותו מנחם בגין כשר בממשלתו. תחילה שימש כשר בלי תיק, האחראי על הקשר עם יהודי התפוצות והמאבק למען יהודי ברית המועצות. בעת מינויו לשר דרש מוועדת הכנסת לבטל את האפשרות ששר יקבל במקביל משכורת כשר ופנסיה של חבר כנסת לשעבר. לאחר פרישתם של שרי ד"ש, מונה בראשית 1979 לשר התחבורה. בשנת 1981, לאחר הבחירות לכנסת העשירית, פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים. חודשים ספורים אחר כך נפטר.
על שמו קרויים כביש 5 ("כביש חוצה שומרון" או "דרך חיים"), גשר מעל נתיבי איילון ורחובות ברמת גן, בבני ברק, בחולון, בבאר שבע ובגבעת שמואל. בנו הוא חבר הכנסת והשר לשעבר עוזי לנדאו.
רומיקו טקהאשי

ביוגרפיה


כבר כשהייתה ילדה גילתה טקהאשי עניין במאנגה, ולאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון היא נרשמה לבית ספר למאנגה (במסגרת הקולג' שבו למדה) בניהולו של קזואו קואיקה. תחת חסותו של קזואו פירסמה את עבודותיה הראשונות.
טקהאשי היא אחת מהנשים העשירות ביותר ביפן. 200 מיליון עותקים של עבודותיה נמכרו ברחבי העולם, ולמעלה מ-170 מיליון עותקים של ביפן לבדה.
הפועל פתח תקווה (כדוריד)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה ב-1950, היא מהקבוצות הוותיקות בליגה הישראלית ושיחקה בעונה הראשונה בליגה הישראלית ב-1954/1955. האולם הביתי הישן של הקבוצה היה בית הפועל ברחוב דוד וולפסון 41 בעיר.
בעונת 1965/1966 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה בליגת העל בכדוריד. עונה לאחר מכן לקחה אליפות נוספת, בה זכתה כשגברה במשחק חוץ מול מכבי רחובות 10-27 במחזור האחרון בליגה. בעונת 1969/1970 לקחה את האליפות השלישית בתולדותיה. בשנות ה-70 וה-80 משחקי הדרבי בכדוריד היוו יריבות משמעותית בליגה בין קהלי האוהדים ומשכו קהל רב, אך הקבוצות הפתח תקוויאות דעכו במקביל ולא הצליחו להתאושש.
בעונת 1996/1997 בליגת העל סיימה הקבוצה במקום ה-12 (מתוך 14) וסיימה את העונה במצב כלכלי רעוע. אחד מאוהדיה הקבועים של הקבוצה בשנים אלו היה אברם גרנט. בשל בעיות כספיות קשות אוחדה עם היריבה העירונית, קבוצת הכדוריד של מכבי פתח תקווה בחודש אוגוסט 1997, לאחר שהעירייה הסכימה לכסות את חובות שתי הקבוצות (בסך 300 אלף שקלים) בתנאי שיאוחדו לקבוצה אחת שתייצג את העיר. הקבוצה המאוחדת נקראה עירוני פתח תקווה
הקבוצה המאוחדת שיחקה בליגת העל 12 עונות עד סוף עונת 2008/2009, אז פורק האיחוד, וקבוצת עירוני הפכה להיות של מכבי פתח תקווה (עם זאת המשיכה מכבי לשחק עם השם "עירוני" עד סוף עונת 2010/2011 אז ירדה לליגה הלאומית ושינתה את שמה). מיד בסוף העונה הזאת בעזרתם של אוהדי הפועל פתח תקווה ביניהם: צחי וייס, רונן מלינגר ואיתי שונשיין, הוקמה קבוצת הפועל בספטמבר 2009 והיא החלה לשחק בליגה הארצית בעונת 2009/2010. בסיום שתי עונות, העפילה הקבוצה לליגה הלאומית דרך משחקי המבחן. 
בסיום עונת 2014/2015 העפילה הקבוצה חזרה לליגת העל בכדוריד בהדרכתו של טל קלוז'ני וחזרה לליגה הבכירה לאחר 16 שנות גלות לאחר פירוקה, איחודה והקמתה. הקבוצה לא הצליחה לבסס את מעמדה בליגה העליונה ובסיום עונת 2015/2016 במהלכה היא זכתה בניצחון בודד היא חזרה לשחק בליגה הלאומית.
.kp

kp. היא סיומת האינטרנט הלאומית (ccTLD) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בקוריאה הצפונית. הסיומת kp. נרשמה לראשונה ב-24 בספטמבר 2007. 
סיומת האינטרנט מנוהלת על ידי מרכז המחשוב הקוריאני.

היסטוריה

הסיומת kp. נרשמה לראשונה ב-24 בספטמבר 2007.
היתוך קר

היתוך קר הוא תחום מחקר העוסק בבדיקת ההיתכנות של היתוך גרעיני בטמפרטורת החדר. תהליך כזה, לו היה אפשרי, יכול היה להוות מקור אנרגיה זול וזמין. התהליך ה"הפוך" - ביקוע גרעיני - משמש להפקת אנרגיה בכל הכורים הגרעיניים. 
אף שהוכרז בעבר מספר פעמים על הצלחה במימוש תהליכי היתוך קר, כל הניסיונות לחזור על הניסויים נכשלו. בין הפיזיקאים מוסכם שאין כל תהליך ידוע של היתוך קר, ונראה שתהליך כזה כלל לא ייתכן. 
הכרזתם של זוג מדענים ידועים ב-1989 על ביצוע היתוך קר, עוררה עניין תקשורתי ומדעי רב, אולם סופה שהפכה לאירוע מביך, כשהתברר שמדובר בטעות מעבדתית.

הכרזה על ביצוע היתוך קר

הכימאים  סטנלי פונס האמריקאי ומרטין פליישמן הבריטי כינסו ב-23 במרץ 1989 מסיבת עיתונאים גדולה באוניברסיטת יוטה שבסולט לייק סיטי, ובישרו לעולם על תגלית מדעית חדשה ומרעישה, ובלשונם, "תאורטית, נראה כי בטווח הנראה לעין ניתן יהיה להפיק אנרגיה רבה בצורה פשוטה וזולה". התהליך שתיארו פונס ופליישמן היה מבוסס על אלקטרוליזה של מתכות כגון פלדיום ופלטינה, בתוך מים כבדים. תוך כדי אלקטרוליזה, גילו המדענים, שהתאים מפיקים חום רב יותר מכמות האנרגיה החשמלית המושקעת בהם. לתוספת החום קראו המדענים "אנרגיית יתר". פונס ופליישמן טענו שמקור אנרגיית היתר הוא היתוך קר, אך לא הציגו הוכחה לטענתם.
ההכרזה עוררה התרגשות רבה ומספר מעבדות הודיעו שקיבלו תוצאות דומות, אולם בתוך זמן קצר הוברר שמעבדות אחרות רבות בעולם אינן מסוגלות לחזור על הניסוי. בתחילת שנות ה-90, היה מקובל להניח שבניסוי של פונס ופליישמן לא התרחש היתוך קר, בין אם הייתה זו טעות מדידה ובין אם הדיווח על התוצאות לא היה מדויק.
חוקרים בארצות הברית, בראשות צבי שקדי, חזרו ב-1993 על הניסוי של פונס ופליישמן. הם מצאו טעות בנוסחאות ששימשו את פונס ופליישמן לחישוב מאזן האנרגיה. קבוצת המחקר של שקדי גילתה שפונס ופליישמן הניחו שנצילות פאראדיי בניסוי היא תמיד 100% ושהנחה זו שגויה. לטענתם ההנחה השגויה בדבר נצילות פאראדיי הייתה הסיבה שהובילה להכרזה על קבלת היתוך קר בניסוי של פונס ופליישמן. טענה זו נבדקה והוכחה כנכונה על ידי קבוצות מחקר נוספות.

טענות חדשות להיתוך קר

ב-2011 ממציא איטלקי בשם אנדראה רוסי הכריז על פיתוח מתקן היתוך קר בשם E-CAT (קיצור של Energy Catalyzer). נכון לפברואר 2016, המתקן לא הושק מסחרית.
יחסי טורקיה–קטר

שיתוף פעולה פוליטי

ראשיתם של היחסים בין המדינות הם בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. 
 בשנת 1980 החלו שתי המדינות בחתימתם של הסכמים הדדיים. היחסים בין המדינות התהדקו יותר ויותר  בעשור הראשון של המאה ה-21.
דוגמאות ליחסים המתהדקים הם במשברים בעולם הערבי, בהם שתי המדינות היו דעה ואינטרסים משותפים, במקרים כמו ההפיכה במצרים ומלחמת האזרחים בסוריה. שתי המדינות היוו גוש אחד בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה ובתמיכתן באותן קבוצות מורדים. בהפיכה השנייה והראשונה במצרים, שתי המדינות היו בעד שלטונו של מוחמד מורסי מהאחים המוסלמים. נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, הכריז במהלך מסיבת עיתונאים בשנת 2014 כי "יחד עם קטר, אנחנו תמיד מצדדים במדוכאים ברחבי העולם".
מבנה (גאולוגיה)

מבנה גאולוגי הוא תוצר של היערכות סלעי קרום כדור הארץ במרחב תלת-ממדי כתוצאה מפעולתם של תהליכים גאולוגיים. מבנים גשמיים אלה מבטאים תכונות גאומטריות המאפשרות לתאר את צורתם, עיצובם ותפוצתם וכן את היחס בינם לבין מבנים אחרים בסביבתם. תחום המחקר העוסק בחקר מבנים גאולוגיים הוא גאולוגיה מבנית.
צירוף של מבנים באזור מסוים מרכיב את המבנה הגאולוגי שלו.

מיון מבנים

ניתן למיין מבנים גאולוגיים באמצעות מאפיינים שונים שלהם בכמה אופנים:

גאומטריה

המיון הבסיסי של מבנים גאולוגיים מתבצע על-פי הגאומטריה שלהם ומחלק אותם לפי מספר הממדים לתוואים ליניאריים, למשטחים מישוריים ולפני שטח מעוקמים.
מיון זה מחלק את המבנים ליחידות בעלות מבנה גאומטרי משותף, דוגמת קמטים, העתקים ומישורי לווחיות.

תהליכים

מבנים גאולוגיים הם תוצר של תהליכים המשנים את צורתו של המסלע ואת הארגון הגאומטרי שלו ביחס לסביבתו.

בליה וסחיפה

בליה וסחיפה הם שני תהליכים גאולוגיים הגורמים להתפרקות והתפוררות המסלע ולהסעת תוצרי הבליה למקומות אחרים. שני תהליכים אלה – בשילוב עם תהליכים מגמטיים, סייסמיים, טקטוניים והתמרה – אחראים להיווצרות אי התאמה ולחשיפת המסלע על פני השטח.
ג'ילונג

היסטוריה

לפני הקמת המושבות הלבנות בתחילת המאה ה-19, אזור ג'ילונג וחצי האי בלרין אוכלס במקור על ידי שבטים אבוריג'ינים.
האדם הלא-אבוריג'יני הראשון שתועד מבקר באזור ג'ילונג היה לוטננט ג'ון מוריי, אשר פיקד על ספינת "ליידי נלסון".

גאוגרפיה ואקלים

ג'ילונג ממוקמת במפרץ קוריו, מפרצון דרומי מערבי של פורט פיליפ. העיר מוקפת בשטחים נרחבים של חוות חקלאיות מתפתחות, וידועה ביקביה הרבים ובחופי הגלישה לאורך "דרך האוקיינוס הגדולה". במזג אוויר בהיר, קו הרקיע של מלבורן נראה מאזורים מסוימים בג'ילונג. נהר בראוון זורם דרך העיר לכיוון דרום לפני הכניסה למיצר בס.
ג'ילונג מחוברת באמצעות דרכים לכל דרום-מערב מדינת ויקטוריה. העיר מחוברת לערים אחרות כמו מלבורן באמצעות דרך M1, לוורנמבול באמצעות דרך A1, באלארט באמצעות דרך A300, ולהמילטון באמצעות דרך B140.
חומרים רבים שימשו לבניית בניינים ויקטוריאנים רבים הגיעו מג'ילונג, כמו האבן הכחולה, אשר שימשה ליצירת המדרגות של בית הפרלמנט במלבורן ואבן חול, אשר שימשה לבניית קתדראלת Sacred Heart בבנדיגו.

אקלים

טמפרטורה גבוהה ממוצעת היא 25.6 מעלות צלזיוס (מקסימום) במהלך פברואר עד ל-14.1 מעלות צלזיוס (מינימום). טמפרטורות חורף נעות מ-13.9 מעלות ל-5.1 מעלות. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 551.8 מ"מ.

כלכלה

התעשיות והמעסיקים הגדולים ביותר בג'ילונג הם פורד אוסטרליה, אשר נוסדה ב-1926, גודפריי הירסט – יצרן שטיחים, טרגט, אלקואה, סטגלס ורויאל דאטצ' של – בתי זיקוק. רשתות שיווק אוסטרליות גדולות כמו טרגט אשר החלה לפעול בג'ילונג בשנת 1925, עם משרדיה הראשיים אשר עדיין ממוקמים במקומם המקורי בצפון ג'ילונג ברחוב טומפסונס. העיר הקרובה טורקי היא המקום לרבים מיצרני ציוד הגלישה, כמו ריפ קורל (Rip Curl), כמו כן גם חופי הגלישה הטובים באוסטרליה ומוזיאון הגלישה העולמי .
אגודת בניין הפירמידה, נוסדה בג'ילונג בשנת 1959, התמוטטה בשנת 1990 והשאירה אחריה חובות של כ-2 מיליארד דולר אוסטרלי. רבים ממשקיעי ג'ילונג הושפעו כלכלית מהתמוטטות זו.

אוניברסיטאות ומכללות

בעיר נמצא בית הספר לדקדוק המפורסם של ג'ילונג, אשר בין בוגריו הנסיך צ'ארלס, רופרט מרדוק, קארי פאקר, ראשי ממשלת אוסטרליה לשעבר, לורד ברוארס (סגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג'). בית הספר מושך מבקרים לאזור ג'ילונג וסטודנטים מכל העולם.
אוניברסיטת דיקין ממוקמת בפרבר וורן פונדס ובעלת קמפוס בשטח החוף של מפרץ קוריו בג'ילונג. הקמפוס בוורן פונדס יהיה בית לבית הספר לרפואה האזורי הראשון של מדינת ויקטוריה, שייפתח ב-2008. מוסדות להשכלה גבוהה נוספים בג'ילונג הם מוסד גורדון של TAFE, המכללה לניהול חוות על שם מרקוס הולדאם, המכללה התאולוגית הרפורמית, מרכז לסיבים בינלאומי, מכללת ג'ילונג והמכללה הבינלאומית ע"ש קרדיניה.
בג'ילונג ממוקמות מעבדות מחקר גדולות, בחטיבת CSIRO לבריאות בעלי חיים במולאפ, חטיבת CSIRO לטכנולוגיות טקסטיל והמוסד הימי ומשאבי מים.

בתי ספר ציבוריים וספריות

בג'ילונג ישנן ספריות רבות, ממוקמות בפרברי ברואון האדס, בלמונט, צ'ילוול, קוריו, דרייסדייל, ג'ילונג, ג'ילונג מערב, הייטון, ניוקומב, אוושן גרוב, קווינסקליף וטורקי. שירות ספרייה ניידת מסייר באזור ג'ילונג המורחב, במחוז חוף הגלישה ובמחוז מישורי הזהב עבור אלו אשר אינם יכולים לבקר בספרייה בעצמם .

אומנות ובידור

ג'ילונג היא בית למספר גדול של פאבים, מועדוני לילה ומופעי מוזיקה חיה וגם הייתה מקום מגורם של להקות ומוזיקאים אוסטרליים מפורסמים כמו בארי קרוקר, מג'יק דירט, ג'ף לנג, דניס וולטר, להקת החדר הלבן, פסטיבל אופשור ופסטיבל פופיקטל.
פולקסשטורם

הפולקסשטורם (בגרמנית: Volkssturm; עברית: "סערת העם"; שם מלא: Deutscher Volkssturm) היה מיליציה לאומית שהוקמה על ידי המפלגה הנאצית במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. המפלגה הנאצית הקימה אותה על פי צו של אדולף היטלר מ-25 בספטמבר 1944, וההכרזה הרשמית על הקמתה התבצעה ב-18 באוקטובר 1944. גויסו אליה בגיוס חובה גברים בני 16 עד 60 שלא שירתו במסגרת צבאית אחרת.

כפיפות

מרטין בורמן היה הממונה על הפולקסשטורם ועל החינוך הפוליטי שלו. היינריך הימלר היה ממונה על חימוש יחידותיו.

אימון והכשרה

עקב המחסור בנשק, למגויסים לפולקסשטורם ניתנה הכשרה קרבית בסיסית ביותר, שכללה אימון מינימלי בשימוש בכלי נשק כגון רובה מאוזר K98 ורקטת הנ"ט פאנצרפאוסט. גם המחסור בכוח אדם מיומן השפיע על אימון המגויסים, ולעיתים ההכשרות בוצעו על ידי חיילים משוחררים ממלחמת העולם הראשונה. פעמים רבות חברי הפולקסשטורם השתמשו בנשק בפעם הראשונה רק בשעת קרב.

פעילות

אנשי הפולקסשטורם נשלחו לחזיתות במזרח גרמניה ובמערבה כדי לנסות לעצור את מתקפת בעלות הברית. יש להניח שכ-175,000 מאנשי הפולקסשטורם נהרגו.

בקרב על ברלין

במהלך הקרב על ברלין השתמש הפיקוד הגרמני בפולקסשטורם כמגן אחרון על העיר. כוחותיה מנו כ-60,000 איש שחולקו ל-92 גדודים: 30 הגדודים שהיו מצוידים בנשק כלשהו נשלחו לעמדות קדמיות, בעוד שאר הגדודים שלא היו מצוידים בנשק נותרו בתוך העיר.

לוחמים ממוצא יהודי חלקי

מישלינגים רבים ממוצא יהודי חלקי אולצו לשרת בפולקסשטורם למרות מוצאם, ורבים מהם מצאו את מותם ביחידות אלה. לדוגמה הקולונל היהודי למחצה ארנסט בלוך שאף אימן את אנשי הפולקסשטורם להילחם ונהרג בשורותיו ליד ברלין ב-1945.
רפובליקה

בישראל

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: מציג דעה.
בישראל קיים הלך רוח רפובליקני משמעותי, יחסית למדינות מערביות אחרות, למרות היחלשותו החל משנות ה-80 של המאה ה-20. העיקרון הרפובליקני בא לידי ביטוי באופיה הציבורי של הציונות, אשר שמה דגש רב על האדם התורם לקהילה הרחבה (העם היהודי או החברה הישראלית), ועל כך שהזכויות הניתנות לפרט הן בעצם מתוקף תרומתו והיותו אזרח פעיל.
קבוצות אשר נתפסות כבעלות תרומה נמוכה יחסית, זוכות למקום שולי בתרבות. עלייה במעמדה של קבוצה כרוך בהשתלבותה בבניית החברה והמדינה. ישנן דוגמאות רבות לקשר שבין תרומה למעמד תרבותי: עולים, קבוצות לא יהודיות, נשים, חרדים ועוד. מקום מרכזי שבו נמדדת התרומה של יחידים לקהילה הוא השירות בצה"ל. הצבא נחשב בישראל לצבא העם, שדרכו ניתן לזכות ב"כרטיס כניסה" לחברה הישראלית.
כאמור, החל משנות ה-80 החל כרסום בעיקרון הרפובליקני. לכך אחראים גורמים שונים, שהמרכזיים ביניהם הם עלייתו של אתוס הליברליזם והגלובליזציה מחד, ועלייתו של אתוס הלאומיות האתנית מאידך. כלומר, השיח הישראלי שם דגש רב יותר על ערכים אינדיווידואליסטים שבבסיסם דאגה של הפרט לעצמו, וכן על ערכים אתניים שבבסיסם מחויבות לקבוצת המוצא, ולא לקהילת האזרחים. כרסום זה משתקף בשירות הצבאי בדרכים שונות. דוגמה מרכזית היא הירידה בנכונות לשירות של בני המעמדות הגבוהים יותר בחברה, כתוצר של החשיבה האינדיווידואליסטית. הדבר מתבטא בעיקר בסרבנות ובהימנעות מכוונת משירות. התופעה הגיעה לשיא במשבר המוטיבציה של שנות ה-90. דוגמה אחרת היא התרחבות תופעת הפטור על רקע דתי, וצפייה לזכויות שאינן מותנות בשירות.
ליבק

היסטוריה

האזור של ליבק היה מיושב כבר מסוף עידן הקרח האחרון, וניתן לראות באזור מספר דולמנים.
בסביבות שנת 700 לספירה החלו עמים סלאביים להגר לחלקים המזרחיים של הולשטיין, אשר ננטשו על ידי שבטים גרמאניים, במסגרת תקופת נדידת העמים. בתחילת המאה ה-9 הביא לאזור קארל הגדול שניסיונותיו לגרום לסאקסונים להתנצר נכשלו, סלאבים פולאבים שהיו בני בריתו במקום הסאקסונים שישבו באזור. ליוביצה (ליבק העתיקה) נוסדה על גדות נהר הטרווה, כארבעה קילומטרים צפונית למרכז העיר ליבק בת ימינו.
במאה ה-10 הפכה העיר להתיישבות החזקה ביותר בקונפדרציה האובוטריטית ונבנתה בה טירה.
העיר נשרפה בשנת 1128 על ידי השבט הפגני ראני מהאי ריגן.
העיר המודרנית נוסדה על ידי אדולף השני מהולשטיין בשנת 1143 על האי בוקו (Bucu) שבנהר הטרווה. הוא הקים טירה חדשה, ומסר אותה להיינריך הארי בשנת 1158. לאחר נפילתו של היינריך בשנת 1181 הפכה העיר לעיר קיסרית למשך שמונה שנים. הקיסר ברברוסה העניק לעיר מועצה מנהלת בעלת 20 חברים ששרדה עד למאה ה-19. המועצה נשלטה על ידי סוחרים וגרמה לכך שהפוליטיקה של ליבק נשלטה על ידי ענייני מסחר במאות הבאות.
בסביבות שנת 1200 הפך נמל העיר לנקודת היציאה למתיישבים שנסעו לטריטוריות הבלטיות שנכבשו על ידי המסדר הטבטוני. בשנת 1226 העלה הקיסר פרידריך השני את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 הפכה ליבק ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית. בשנת 1375 כינה הקיסר קארל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה.
ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי.
המלחין הגדול דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות.
במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815.
במלחמת העולם השנייה ליבק הייתה העיר הגרמנית הראשונה שהופצצה על ידי חיל האוויר המלכותי. ההתקפה שנערכה ב-28 במרץ 1942, גרמה נזק רב למרכז העתיק של העיר, והרסה 3 כנסיות ראשיות וחלקים גדולים של אזורים בנויים. העיר נכבשה ב-2 במאי 1945 על ידי כוחות בריטיים.
אוכלוסיית ליבק גדלה בהיקף ניכר לאחר המלחמה, מ-150,000 תושבים ב-1939 ל-220,000 אחרי המלחמה. לאחר חלוקת גרמניה העיר שכנה על הגבול בין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית. הושקעו מאמצים רבים לשחזור המרכז ההיסטורי של העיר, ובשנת 1987 הוכרז המרכז ההיסטורי של ליבק כאתר מורשת עולמית. העיר העתיקה של ליבק נחשבת מרשימה ביופיה, בעיקר בזכות מבנים רבים המצויים בה בסגנון הגותיקת לבנים.
פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-23 בספטמבר 1647 באוקרמונדה, לפרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך ולכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג וקתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג.
פרידריך קיבל חינוך מעולה, ולמד מתמטיקה ואדריכלות, ואת השפות הלטינית, האיטלקית והצרפתית. בצעירותו ערך פרידריך סיורים בצרפת, איטליה, הולנד ואנגליה. פרידריך לחם במלחמת הולנד-צרפת בין השנים 1674–1675, מה שהביא לסיפוח שטחים לבאדן בהסכם ניימכן.
בשנת 1677 מת אביו פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת תשע השנים לחם פרידריך לצד הכוחות הקיסריים, ובהסכם רייסווייק קיבל את התואר "מרקיז בזל", על אף שמעולם לא שלט בה בפועל. בשנת 1699 התיר פרידריך את התיישבות ההוגנוטים בנחלותיו, והם הניחו את היסודות לגידול הטבק באזור הריין העליון. במלחמת הירושה הספרדית מונה פרידריך למפקד בכיר בצבא הקיסרי, וחלק מהקרבות ניטשו באדמותיו.
ב-25 ביוני 1709 מת פרידריך, ובנו קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו.
דנצ'ו ארנון

דן (דנצ'ו) ארנון (נולד ב-1935 בקריית חיים) הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך ישראלי.

ביוגרפיה

בשנת 1962 סיים את לימודי התואר השני בחקלאות, אולם החליט לעסוק בגרפיקה וצילום. משנת 1988 כתב ופרסם בעיתון ידיעות אחרונות, ב"מסע אחר" ובמהדורה הישראלית של "נשיונל ג'יאוגרפיק".
אביו הוא האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון.
מכמורת

היסטוריה

מכמורת נוסדה ב-1945 על ידי קבוצת חיילים משוחררי הצבא הבריטי כ"מושב עובדים לדיג וחקלאות שיתופית בע"מ". בשל עיסוק המייסדים בדיג ניתן ליישוב השם "מכמורת", שמשמעותו רשת דיג. קבוצת המייסדים מנתה 38 משפחות וגרעין זה הוא שהקים את בית הספר "מבואות ים". בנוסף לתעסוקה בדיג עסקו המתיישבים גם בגידולי שדה ופרדסנות.
במפרץ הקטן של מכמורת התקיים במאה ה-19 מסחר באבטיחים שגודלו בשרון, באזור הכפר קאקון. האבטיחים יוצאו מהנמל שנקרא "מינת אבו זבורה" (הנמל של משפחת זבורה) ללבנון ומצרים על ידי מפרשיות. לאחר מלחמת העולם הראשונה פסק המסחר.
במקום שכן בעבר כפר ערבי בשם "אבו זבורה". תושבי הכפר ברחו ממנו במהלך 1948.
לגרעין המתיישבים הראשונים ("מכמורת א'") נוספו חברים חדשים לאחר מספר שנים ("מכמורת ב'"), המרכיבים מאז 1985 את מכמורת של היום. במהלך השנים בוצעו הרחבות וכיום מתגוררות ביישוב כ-300 משפחות. מרבית התושבים עובדים מחוץ למושב וחלקם בבית ספר מבואות ים הסמוך. 
על רקע התמורות במגזר הכפרי, מתלבטים התושבים בנושא הרחבת המושב וניצול השטחים המשותפים. יוזמות תכנוניות רחבות היקף מוצעות מסביב ליישוב ועשויות להשפיע על החיים בו. לאור הפוטנציאל הגדול של היישוב ולאור הבעיות הקיימות החליט ועד היישוב על הזמנת תוכנית אב. הכנת התוכנית הסתיימה ותוכנית מתאר המבוססת על תוכנית האב הוגשה למוסדות התכנון, אך הוקפאה בשל חילוקי דעות בוועד היישוב בנושא היטלי השבחה.
ג'ון קורנין

ביוגרפיה

קורנין נולד ביוסטון שבטקסס ילדם השני מתוך שלושה של ג'ון ואטוליין. אביו שירת כטייס B-17 במלחמת העולם השנייה וישב בשבי הגרמני, לאחר המלחמה נהיה לרופא שיניים צבאי והתקדם לדרגת קולונל. בשל שירותו הצבאי של האב נדדה משפחתו של קורנין ברחבי ארצות הברית וכן בטאצ'יקאווה שביפן, פרבר של טוקיו. קורנים למד בתיכון האמריקאי ביפן. הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו, אך עד מהרה עבר ללימודי תואר ראשון בביולוגיה ובעיתונאות. בסיום התואר עבד שנה כמתווך נדל"ן. ב-1977 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סיינט מארי וב-1995 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה.
בתום לימודי התואר הראשון במשפטים עבד בפירמת עורכי דין פרטית, לאחר מכן כיהן במשך שש שנים כשופט בבית משפט מחוזי ובשנים 1991 עד 1997 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של טקסס. ב-1997 התפטר מתפקידו והודיע על כוונתו להתמודד למשרת התובע הכללי של טקסס. הוא נבחר לתפקיד ונכנס לתפקידו בינואר 1999.
ב-2002 התמודד וניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 55.3%. הוא זכה גם במערכת הבחירות ב-2008, ברוב של 54.8% וב-2014 ברוב של 61.6%. קורנין מכהן בסנאט כחבר ועדת הכספים וכיו"ר תת-הוועדה לענייני מסחר בינלאומי, מכסים, ותחרות בינלאומית, הוא חבר ועדת המשפטים ויו"ר תת-הוועדה לענייני חוקת ארצות הברית. בנוסף הוא מכהן כמצליף סיעת הרוב הרפובליקני בסנאט מאז ינואר 2015.
קורנין נשוי ואב לשתי בנות.
מאיר בן שמעון המעילי

רבי מאיר בן רבי שמעון המעילי היה רב שחי בפרובאנס בתקופת הראשונים.

קורות חייו

הוא חי בתחלת המאה ה-13 בנרבונה שבמחוז פרובאנס שבדרום צרפת. רבו המובהק היה דודו רבי משולם בן רבי משה מבדרש בעל ספר ההשלמה. למד גם אצל רבי נתן בן מאיר רבו של הרמב"ן. היה רבו של רבי מנוח מנרבונה מחבר ספר המנוחה על הרמב"ם. חיבר פירושים על התורה והתלמוד, התוכח עם הנוצרים וייצג את היהודים בפני השלטונות. כמו כן התנגד לשיטות הקבלה שהתחדשו בימיו, ופעל למניעת התפשטותם.

מלחמתו בקבלה

בימיו ובסביבתו התחילו להתפשט שיטות הקבלה וספרותה, ביניהם ספר הבהיר שיוחס לרבי נחוניה בן הקנה. רבי מאיר החשיב את האמונה בספירות כמינות ועבודת אלילים שבו מחליפים את האל באחד מיצוריו. הוא פעל רבות למנוע התפשטות אמונה זאת, וכתב מכתבים לאנשי ארצו שבהם הסביר איך הקבלה אינה מתיישבת עם מקורות היהדות. טען שיחוס ספרי הקבלה לתנאים מזויף, ושיש לשרוף אותם. פעל בזה בשליחות דודו בעל ההשלמה.
בארץ עתיקה

נושאים

דרך שילוב שני הסיפורים, מנסה גוש לבחון את נקודות הדמיון והשוני של יחסה של חברה לשונים ממנה: יחסו של כפר המצרי בשנות השמונים אליו, היחס בהודו של המאה ה-12 למיעוטים אתניים, יחס היהודים לעמים אחרים, הלאומנות הערבית וההינדית בעת החדשה, ועוד.

תרגום לעברית

הספר תרגום לעברית על ידי עדי גינצבורג-הירש ויצא לאור בשנת 2006 בהוצאת חרגול.