לאה שמגר-הנדלמן

לאה שמגר-הנדלמן (1934–1995) הייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. תחומי התמחותה היו החברה הישראלית, סוציולוגיה של המשפחה, סוציולוגיה של הילדות, ואלמנות מלחמה. הייתה נשואה לאנתרופולוג פרופסור דון הנדלמן.

חייה ולימודיה

לאה שמגר-הנדלמן נולדה בירושלים למאיר וחנה אבן-טוב. את ילדותה עברה בתקופת המנדט הבריטי, ואת נעוריה - בתקופת מלחמת השחרור. עם בגרותה נשלחה על ידי משפחתה ללמוד בבית הספר לאחיות שליד בית החולים הדסה בירושלים. היא סיימה את לימודיה בהצלחה, אך פנתה לאוניברסיטה העברית ללימודי הסוציולוגיה, שהיו משאת ליבה.
בשנת 1955 נישאה לאהרון שמגר (שואגר), יליד וינה שנשלח לארץ בנעוריו על ידי הוריו שנספו בשואה ובשנת 1957 נולדה להם בת. בשנת 1961 נהרג אהרון בעת שירות מילואים.
בעת לימודי התואר השני בסוציולוגיה עבדה שמגר-הנדלמן כעוזרת מחקר של פרופסור יונינה טלמון, שהייתה מבכירי הסוציולוגים בארץ באותה תקופה. בשנת 1966 נפטרה פרופסור יונינה טלמון לאחר שהייתה חולה תקופה ארוכה במחלת הסרטן. לאה נאלצה להפסיק את לימודיה ולצאת לעבודה מחוץ לאוניברסיטה.
בשנת 1967 הכירה את דון הנדלמן, יליד קנדה, שהגיע לארץ במסגרת עבודת השדה לקראת השלמת הדוקטורט, שכתב באוניברסיטת מנצ'סטר שבאנגליה בהדרכת מקס גלקמן. בשנת 1970 נישאו השניים. לאחר נישואיה סיימה שמגר-הנדלמן את לימודי התואר השני בהצטיינות, בהדרכת פרופסור רבקה בר-יוסף. גם את עבודת הדוקטורט בנושא אלמנות מלחמה כתבה שמגר-הנדלמן בהדרכת רבקה בר-יוסף.
בשנת 1979 סיימה לאה שמגר-הנדלמן את כתיבת עבודת הדוקטור בנושא "אלמנות מלחמה בחברה הישראלית: דיון בהבטים נבחרים של השתלבותן החברתית של אלמנות מלחמת ששת-הימים". בעבודת הדוקטור שלה ניתחה שמגר-הנדלמן את מערכת הלחצים השונים המופעלים על אלמנות מלחמה - מצד הרשויות, מצד הורי בעליהן המתים ואחרים - ועד כמה לחצים אלה דוחפים אותן לכיוונים המתאימים או המנוגדים לרצונותיהן של האלמנות עצמן. שמגר-הנדלמן מצאה שהחברה מפעילה על האלמנות לחצים שיגרמו להן להישאר במצבן כאלמנות (על ידי מתן סטטוס חברתי גבוה לאלמנה ומתן תמלוגים כספיים) ולא להינשא שנית. רבות מן האלמנות, לעומת זאת, היו מעדיפות לפתוח דף חדש בחייהן ולהינשא מחדש.
ייחודה ומקוריותה של עבודה דוקטור זו בשני תחומים. 
התחום האחד הוא נושא המחקר. בתקופה בה עבדה שמגר-הנדלמן, חקר המשפחה הישראלית העירונית כמעט ולא היה קיים. רבים הם הסוציולוגים המצביעים על תפקידם המכריע של מוסדות חברתיים וממשליים (תנועות נוער, בתי ספר) בתקופת המפעל הציוני והקמת מדינת ישראל, אך רובם ככולם מתעלמים מתפקידה של המשפחה, שהיא היחידה החברתית הבסיסית, והשימוש שעשו המוסדות במשפחה לצורך החדרת האידאולוגיה הציונית. 
יוצא מכלל זה היה הקיבוץ. הקיבוץ נחשב למוסד נסיוני של החברה הציונית המתחדשת, וזכה לתמיכה של גורמים מדיניים. בין השאר ניסה הקיבוץ לשנות את צורת המשפחה. הסוציולוגיה של הקיבוץ, ובתוך כך גם הסוציולוגיה של המשפחה בקיבוץ, זכו לתשומת לב מחקרית רבה, בין השאר במחקריה הרבים של פרופסור יונינה טלמון.
התחום השני בו הייתה עבודת הדוקטור של שמגר-הנדלמן חדשנית, הוא ההשלכות החברתיות והאידאולוגיות שבו.
מחקרה היה מחקר מציאותי על נושא שהיה רווי מיתוסים: המעמד החברתי של אלמנות מלחמה. שמגר-הנדלמן שברה מיתוסים במחקרה. בניגוד למה שהיה מקובל בחברה, לא נישאו האלמנות על כפיים על ידי חבריו לנשק של בעלה המנוח. בניגוד למה שהאמינו, לא חברו ההורים השכולים והאלמנות בברית הנצחת זכר המת, ובניגוד למה שהחברה הישראלית רצתה לראות - רבות מן האלמנות רצו להשאיר מאחוריהן את מאורעות העבר, ולפתוח דף חדש ללא העול המעיק של היות אשת גיבור מת. כיום הסוציולוגיה עוסקת רבות בביקורת חברתית, מחקרה של שמגר-הנדלמן נעשה בתקופה שעדיין לא היה מקובל שהקהילה האקדמית יוצאת בביקורת נגד האמונות המוצהרות של המוסדות ושל החברה. כתוצאה מביקורתיות זו לא נמצא מו"ל מקומי שהיה מוכן לפרסם בישראל את המחקר כספר. בשנת 1986, שבע שנים לאחר סיום הדוקטורט, יצא ספרה של שמגר-הנדלמן לאור באנגלית. גם לאחר יציאת הספר לאור העדיפו אנשי הקהילה הסוציולוגית בישראל להתעלם מן ממנו, להחזיק במיתוס, באידיאליזציה של אלמנות מלחמה, ולא לקבל את הביקורת.
שמגר-הנדלמן עבדה במשך שנים רבות באוניברסיטה העברית במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובמחלקה לחינוך. היא חלתה בסרטן בשנת 1988, ונפטרה ממחלה זו בשנת 1995. השאירה בעל, בת ונכדה.