google/wiki40b huggingface dataset:
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט

תקציר העלילה

כריסטופר צ'אנט הוא ילד בעל יכולת קסומה- הוא מסוגל לנדוד בשנתו אל עולמות אחרים. כאשר דודו ראלף מגלה את היכולת הזאת, הוא משכנע את כריסטופר להשתתף בסדרה של ניסויים יחד עם סוכן בשם טקרוי. במהלך הניסויים מסייע כריסטופר להעברת חבילות שונות מהעולמות האחרים. דודו ראלף זקוק לו מאחר שכריסטופר מסוגל להשאר מוצק בעולמות האחרים יותר מכל אדם אחר.
אביו של כריסטופר, שלא אוהב את דוד ראלף, בטוח שלבנו יש יכולות קסם. הוא שולח אותו למומחה, המגלה כי כריסטופר הוא קוסם רב עוצמה- בתנאי שאינו נוגע בכסף. לאחר מכן, כריסטופר נשלח אל טירת קרסטומנסי, שם מספר לו רב המג גבריאל דה וויט כי יש לו תשע נשמות והוא מיועד להיות הקרסטומנסי הבא.
כריסטופר לא רוצה להיות הקרסטומנסי הבא, והוא מעדיף לבלות את זמנו בחברת טקרוי בעולמות האחרים. באחד העולמות הוא פוגש ילדה שהיא התגלמותה החיה של האלה האכזרית אשת. הוא מתחבר איתה ואף מביא לה ספרי קריאה העוסקים בילדות רגילות שהולכות לפנימייה. אשת החיה מתלהבת מהספרים ורוצה לבוא לעולמו של כריסטופר, אך כריסטופר מסרב לעזור לה.
כריסטופר מאבד את הנשמות שלו בקצב מסחרחר, וכצעד מנע לוקח ממנו גבריאל נשמה אחת ונועל אותה בכספת. זמן קצר לאחר מכן מתגלה כי דוד ראלף הוא בעצם "הצל", מבריח מיומן שבעזרתו של כריסטופר הבריח חומרים מסוכנים מעולמות אחרים. טקרוי נלכד בידי עובדי הטירה, אך מחפה על כריסטופר ומסתיר את חלקו באירועים.
אשת החיה מצליחה להגיע אל עולמו של כריסטופר, וכריסטופר מסתיר אותה מעובדי הטירה ומתכנן לשחרר את טקרוי. דוד ראלף מצליח לחטוף את גבריאל ולפזר את נשמותיו ברחבי העולמות המקושרים, וצבאה של האלה אשת מגיע אל עולמו של כריסטופר וצר על הטירה. 
טקרוי, אשת החיה וכריסטפור יוצאים למסע רוח כדי למצוא את נשמותיו של גבריאל. הם מוצאים אותן בעולם הידוע בכינוי 11, ושם נושאים ונותנים בעבורן עם שליט המקום. לבסוף מוחזר גבריאל למקומו, ואשת החיה נשארת לגור עם כריסטופר, שמקבל עליו את תפקידו לעתיד כקרסטומנסי.
דורותי פיטמן יוז

דורותי פיטמן יוז (באנגלית: Dorothy Pitman Hughes; נולדה ב-1938, למפקין, ג'ורג'יה) היא פמיניסטית, פעילה למען זכויות הילד וסופרת אפרו-אמריקנית. פיטמן יוז הייתה שותפה מייסדת של המגזין Ms, ב-1972, ביחד עם גלוריה סטיינם. כן, היא הקימה את המקלט הראשון לנשים מוכות בעיר ניו-יורק, הייתה מייסדת שותפה בהקמת הסוכנות להתפתחות הילד בניו יורק (כיום מינהל העיר ניו יורק לשירותי ילדים). יוז ייסדה עם סטיינם ואחרות את ברית הפעולה הנשית (Women's Action Alliance) בשנת 1971. יוז וסטיינם הרצו יחד בנושאי מגדר, מעמד, גזע במהלך שנות השבעים.
אופרה ווינפרי קראה לפיטמן יוז אחת "האמהות הגדולות" של אמריקה.

ביוגרפיה

דורותי פיטמן יוז נולדה בשנת 1938, בלמפקין, ג'ורג'יה. כשהייתה בת עשר אביה הוכה למוות וגופתו הושארה על מפתן הבית. המשפחה מאמינה שהאב נרצח על ידי הקו קלוקס קלאן. יוז, כילדה, החליטה כתגובה לאירועים הקשים שמשפחתה עברה להקדיש את חייה לשיפור חייהם של אנשים. לאחר שסיימה את הלימודים בתיכון, בשנת 1957, פיטמן יוז עבר מג'ורג'יה לניו יורק ועבדה כזמרת במשך כעשור.

קריירה ואקטיביזם

פיטמן יוז החלה את דרכה כאקטיביסטית באיסוף תרומות לשחרור פעילי זכויות אדם שנעצרו בהפגנות. היא לקחה חלק בקמפיין לנשיאות של ג'ימי קארטר והקימה מעונות יום בתקופה שבה בה היו מעט מעונות. לדבריה, יותר מדי נשים נאלצות לעזוב את ילדיהן לבדם בזמן שהן עובדות על מנת להאכיל את משפחותיהן.
ב-1971 הקימה ביחד עם גלורייה סטיין את המגזים Ms., כתב עת פמיניסטי ליברלי. המגזין החל לצאת לאור ב־1972. באותה השנה היא לקחה חלק בהקמת המקלט הראשון לנשים מוכות בעיר ניו יורק וייסדה את סוכנות להתפתחות הילד, יוז גם ייסד עם גלוריה סטיינם את הפעולה של נשות ברית, חלוצי לאומי מרכז מידע, אשר התמחה nonsexist, גזעיות חינוך ילדים, בשנת 1971.
פיטמן יוז שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת קולומביה, בניו רושל קולג' ובסיטי קולג' של ניו יורק. היא גם בעלים של עסק לציוד משרדי בהארלם בין השנים 1997 - 2007 וכתבה על ניסיונה בשני ספרים במטרה לעודד עסקים קטנים נוספים בקרב אפרו-אמריקאים.
מרידיאן ראשי

המרידיאן הראשי (באנגלית: Prime meridian) הוא המיקום בכדור הארץ בו קו האורך מוגדר כ-0 מעלות.
המרידיאן הראשי יכול היה באופן תאורטי להתחיל בכל מקום במפה, בניגוד לקו המשווה אשר קבוע בהתאם לציר הסיבוב של כדור הארץ. בשל כך לאורך ההיסטוריה השתמשו חברות שונות במיקום שונה כמרידיאן הראשי. במהלך המאה ה-19 התגבשה הסכמה לעבור לשיטה אחידה של קואורדינטות גאוגרפיות, אך נותרה מחלוקת בשאלה איזו עיר תעמוד בקו האפס: פריז או לונדון. בועידת המרידיאן הבינלאומית (1884) נבחר קו גריניץ', שעובר בעיר גריניץ' שבאנגליה.
יחסי בלגיה–גרמניה

היסטוריה

שטחי בלגיה המודרנית היו במשך ימי הביניים חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ולקראת סוף המאה ה-15 עברו תחת שלטון בית הבסבורג. בשנת 1556 חילק קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את נחלותיו, וארצות השפלה עברו לשליטת ספרד ההבסבורגית.
בשנת 1568 פרצה מלחמת העצמאות של מדינות השפלה, "מרד ארצות השפלה". מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו בלגיה ולוקסמבורג נותרו בשליטת ספרד הקתולית ונודעו כארצות השפלה הדרומיות או ארצות השפלה הספרדיות. במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה. בעקבות המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור, ובשנת 1794 כבשו את ארצות השפלה האוסטריות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים.
בקונגרס וינה, אחרי תבוסת נפוליון בשנת 1815, האזור ניתן לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד כהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אך כעבור 15 שנה, בשנת 1830, התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי. הם זכו בעצמאות, והקימו לראשונה את ממלכתם הנפרדת תוך כדי אימוץ השם הרומי של האזור בלגיקה/בלגיה. הבלגים שאפו להקים ממלכה עצמאית ופנו למלך צרפת בבקשה להכתיר את בנו למלך בלגיה. משסירב, הוצעה הממלכה לנסיך הגרמני לאופולד לבית סאקסה-קובורג-גותה (דודה של המלכה הבריטית ויקטוריה). ב-21 ביולי 1831, יום העצמאות הבלגי, הוכתר הנסיך לאופולד כלאופולד הראשון, מלך הבלגים, ובכך החלה שושלת המלוכה הבלגית.
בשנת 1839 נחתם הסכם לונדון, ובו הכירה הולנד בעצמאות בלגיה, והמעצמות וביניהם פרוסיה, ערבו לשלום בלגיה ולנייטרליות שלה.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה, ובעקבות כך הצטרפה בריטניה למלחמת העולם הראשונה, אולם רוב שטח בלגיה נשאר תחת שלטון גרמני עד לשנת 1918. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, קיבלה בלגיה שטחים מסוימים באזור אופן-מלמדי שהשתייכו לגרמניה.
בשנת 1940 נכבשה בלגיה על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרה תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944. בדצמבר 1944 התחולל בשטחי בלגיה הקרב על הבליטה, שבו ניסו הגרמנים להתקדם לעבר אנטוורפן מחדש, אך נבלמו על ידי בעלות הברית.
לאחר המלחמה הצטרפו בלגיה וגרמניה (כגרמניה המערבית) לנאט"ו ולאיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים, מינהליים ואישיים.
בהנאו וקלן שבגרמניה קיימות קהילה בלגית די גדולה, ואילו בבלגיה האזורים המזרחיים מיושבים בדוברי גרמנית, והם מהווים את הקהילה השלישית בגודלה במדינה, אחרי הפלמים והואלונים.

יחסים דיפלומטיים

בלגיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-8 קונסוליות באאכן, ברמן, דואיסבורג, פרנקפורט, המבורג, הנובר, מינכן ושטוטגרט. מאידך, גרמניה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל, ו-5 קונסוליות בבריסל, אנטוורפן, אופן, האסלט וליאז'.
קבוצה ניתנת להגדרה

בלוגיקה מתמטית, קבוצה ניתנת להגדרה היא תת-קבוצה של מודל, המוגדרת על ידי נוסחה בשפה של המודל. כלומר, זוהי קבוצה מהצורה .
לדוגמה, בשדה המספרים הממשיים (כמודל אקסיומטי של שדה סדור), הקבוצות הניתנות להגדרה הן איחודים סופיים של נקודות וקטעים. בשדה המספרים המרוכבים (כמודל של האקסיומות המגדירות שדה סגור אלגברית), אפשר להגדיר רק קבוצות סופיות וקבוצות שהמשלים שלהן סופי (מודל כזה נקרא מינימלי). המעבר לשדה אקספוננציאלי מאפשר להגדיר ב- את קבוצת המספרים השלמים (לפי הנוסחה ). לא ידוע האם , כשדה אקספוננציאלי, הוא "קוואזי-מינימלי" (כלומר, אפשר להגדיר בו רק קבוצות בנות מניה וכאלה שהמשלים שלהן בן-מניה).
מטריות שרבורג

תקציר העלילה

גברת אמרי ובתה ז'נבייב מוכרות מטריות בבוטיק שלהן בשרבורג. ז'נבייב (קתרין דנב) בת ה-17, מתאהבת בגִי (נינו קסטלנובו, בצרפתית: Guy), מכונאי רכב במוסך. גי גר עם הסנדקית שלו אליז החולה ועם המטפלת המסורה שלה מדלן. ז'נבייב וגי מאוהבים מאוד ואף מתחילים לבנות תוכניות לעתיד שבהם כלולים: חתונה, ילדה שתקרא פרנסואז ותחנת דלק פרטית משלהם שתהיה עסק מצליח. בנובמבר 1957 מקבל גי זימון מהצבא לשרת באלג'יריה, שם מתרחשת מלחמה. במרץ 1958 מגלה ז'נבייב, לאחר ביקור אצל רופא, שהיא בהריון מגי. היא מיואשת מכך שלא קיבלה מכתבים חדשים מגי ובעצת אמה היא נישאת לרולן קסאר, סוחר תכשיטים עשיר.
במרץ 1959 גי חוזר מאלג'יריה ומגלה כי ז'נבייב התחתנה, ונעשה אדם ממורמר. אליז נפטרה לאחר שראתה כי הוא שב. בעזרת הירושה שנותרה לו ממנה הוא קונה תחנת דלק. גי מתחתן עם מדלן, המטפלת של אליז, אשר עזרה לו בתקופה הקשה לאחר שנודעה לו הבשורה אודות אהובתו.
בחג המולד בשנת 1963 עוברת בתחנת הדלק מכונית ובה ז'נבייב עם בתה (שהיא גם בתו של גי). היא נפגשת עם גי ומגלה כי הוא נשוי וכי יש לו ילד. הוא לא מעוניין לדבר עם בתו, פרנסואז, שנותרה במכונית. ניכר כי הוא עדיין אוהב אותה, אך הוא נותר נאמן לבחירתו. כך הם נפרדים. הסרט מסתיים בכך שתוך כדי עזיבתה של ז'נבייב, גי משחק עם בנו, פרנסואה, בשלג.  
הסרט זכה בפסטיבל קאן בפרס הסרט הטוב ביותר (דקל הזהב), והיה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות  וביניהן הסרט הזר הטוב ביותר והסיפור והתסריט הטוב ביותר.
קוני למל בתל אביב

עלילה

לכבוד יום הולדתו התשעים, מכריז קוני למל הסב, שהנכד הראשון מבין שני התאומים - קוני ומוני, שיעלה לארץ ישראל ויתחתן עם יהודיה, יקבל מיליוני דולרים. 
קוני, אברך צעיר, ומוני, דתל"ש שחי עם בדרנית מפוקפקת וגויה, מנסים את מזלם ומגיעים לארץ...
מוני שואל את זהותו של קוני, וקוני בדרכו לארץ מתאהב במרילין הגויה של מוני, בהתחלה מרלין משתפת פעולה עם מוני,  וזאת כדי לזכות בירושת המיליונים על חשבונו של קוני, אך בהמשך החיבור של מרלין עם קוני מובילה לאהבה גדולה שאף גורמת לה להתגייר, ואף להתחתן איתו.
מאידך מוני נפרד ומוותר על מרלין, ומתאהב במלכה ביתו השמרנית של 'שמש' הישיבה, העובדת כחדרנית ב"מלון דן". 
בסוף מגיע גם סבא קוני למל לארץ לאחר ששמע ששני נכדיו נישאו. 
קומדיית טעויות עם סוף מתוק.
פסטיבל ישראל

פסטיבל ישראל הוא פסטיבל רב-תחומי המתקיים מדי שנה באביב למשך מספר שבועות, ומרכזו בירושלים. הפסטיבל החל את דרכו ב-1961 כפסטיבל קיץ למוזיקה קלאסית. מהשנה השנייה ובמשך מספר שנים הוא כלל גם מופעי תיאטרון. עם השנים הורחבו תחומי ומוקדי פעילותו, וכיום הוא כולל מופעי מוזיקה קלאסית, תיאטרון, מחול, מוזיקת ג'אז, תערוכות אמנות פלסטית ואף הרצאות מומחים. כל זאת, תוך שימת דגש על תוכנית רב-תרבותית המשלבת מופעים בינלאומיים לצד מופעים ישראליים איכותיים.
בתחילה נערך הפסטיבל במוקדים שונים בארץ – בעיקר בירושלים, בתל אביב ובתיאטרון קיסריה. ב-1982 הוא אומץ על ידי עיריית ירושלים, ומאז מתקיימות מרבית ההופעות בתחומי העיר. פסטיבל ישראל נהנה מתדמית יוקרתית ובמשך השנים עלו טענות כנגד מחיר הכרטיסים הגבוה, אך עם זאת מתקיימים במסגרתו גם מופעי רחוב והכניסה לחלק מההופעות היא ללא תשלום. הפסטיבל פועל כגוף ללא כוונת רווח.

היסטוריה

הפסטיבל הראשון, שנערך באוגוסט–ספטמבר 1961, נקרא "פסטיבל המוזיקה בישראל". המנהל האדמיניסטרטיבי שלו, מטעם החברה הממשלתית לתיירות, היה אהרן צבי פרופס, והמנהל האמנותי – הכנר והמנצח אלכסנדר שניידר (רביעיית בודפשט) מארצות הברית, שנעזר בכנר אייזק שטרן.
הפסטיבל משך אליו מספר מוזיקאים ידועים מרחבי העולם (יהודים ולא-יהודים), והוא התאפשר הודות להסכמתם של האמנים להופיע בהתנדבות. בכיר האמנים היה הצ'לן הקטלאני הקשיש פבלו קזאלס. מלבדו הופיעו עוד רביעיית בודפשט, הפסנתרים היהודים ארתור רובינשטיין, רודולף סרקין, שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (ההרכב המוזיקלי היהודי-אמריקאי שכלל את הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז) וזמרת הקונטרה אלט הקנדית מורין פורסטר (כמה מהם שבו להופיע בפסטיבלים הבאים).
מישראל הופיעו בין היתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת רינת.
המלחין היהודי-צרפתי דריוס מיו חיבר לכבוד הפסטיבל את הקנטטה "בר-מצווה לישראל" (Cantate de L'initiation: Bar mitzvah Israël 1948-1961).
א"צ פרופס ניהל את 15 הפסטיבלים הראשונים, עד 1976. החליף אותו יעקב ביסטריצקי, ואחריו גארי ברתיני.
מאז 1992 נוהל הפסטיבל על ידי יוסי טל-גן, שנעזר ביועצים בתחומי המוזיקה הקלאסית, מוזיקת עולם, ומחול. דן הלפרן הוא יו"ר ההנהלה. ב-2013 הודיע טל-גן על פרישתו מניהול הפסטיבל ובאוגוסט 2014 התמנה לתפקיד אייל שר.
גליקריה

ביוגרפיה

גליקריה נולדה בשם גליקריה קוטסולה (Γλυκερία Κοτσούλα) בכפר אגיו פניומה שליד העיר סרס. את הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1974 בשירי חג'ידאקיס, תאודוראקיס ולואיזוס. בשנת 1978 הקליטה ביחד עם אפוסטולוס קאלדארס שירים לאלבומו "אל תבני חלומות" "Min Kanis Onira". 
בשנת 1980 יצא לשוק תקליטה האישי הראשון של גליקריה, בזמן שהייתה בסיבוב הופעות ביוון עם יורגוס דאלארס. הפריצה הגדולה שלה ביוון סומנה עם התקליט (דיסק יצא רק בשנת 1988) "שירי סמירני". בשנת 1982 השתתפה גליקריה בפסטיבל "Europalia '82" בבריסל וב-1983 הוציאה אלבום רבטיקה בשם "מאזמיר לפיראוס". בשנת 1985 הוציאה אלבום (קלטת ותקליט, ב-1996 גם דיסק) כפול ("שיר סנטימנטלי"), מתוכו יצאו להיטים רבים שהזניקו אותה במצעדים. בשנת 1986 יצאה גליקריה למסע הופעות חובק עולם: קפריסין, אנגליה, אוסטרליה, ארצות הברית וקנדה.
בשנת 1994 יצאה בסיבוב הופעות נוסף שנחתם בישראל. לרגל ההופעות בישראל הוציאה את הדיסק "להיטי זהב" שנחל הצלחה מיידית. במהלך הביקור הופיעה עם עפרה חזה וזכתה בכיבוד רשמי מטעם עיריית ירושלים.
שנה לאחר מכן הוציאה דיסק נוסף בישראל ("רחוק רחוק") שהפך ללהיט. גליקריה גם נפגשה עם ראש הממשלה יצחק רבין שהעריץ אותה.]
בשנת 1999 הופיעה בשני קונצרטים בהיכל התרבות בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הקלטת ההופעה הודפסה על-גבי דיסקים שזכה להצלחה בישראל וביוון. באותה שנה הוציאה בישראל את הדיסק "עצב מתוק" בשיתוף אמנים ישראליים (חוה אלברשטיין, שלמה בר, ריקי גל ואחרים).
בשנת 2008 שרה את השיר "ילד גן העדן" שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי ארקדי דוכין לזכרו של המשורר עוזי חיטמן, שרה דואט עם שלומי שבת והוציאה אלבום בישראל בשם "מתנה", שכולו בשפה העברית.
בשנת 2012 ביצעה דואט עם הראל מויאל לשירו "לבדי".
בשנת 2013 השתתפה באלבומה של אהובה עוזרי "מעלי דממה", כששרה את השיר "מתוך עינייך".
אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה

ילדותו

אלברכט פרידריך נולד ב-7 במאי 1553 בקניגסברג לאלברכט, דוכס פרוסיה, ולאנה מריה מבראונשווייג-לינבורג, בתו של אריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג.

שלטונו

בשנת 1568 עלה אלברכט פרידריך לשלטון לאחר מות אביו, ובשנת 1569 נשבע שבועת אמונים פיאודלית לזיגמונט השני, מלך פולין. בשנת 1573 במהלך הבחירות למלכות פולין, ניסה אלברכט פרידריך להתקבל לסנאט הפולני, אולם בקשתו נדחתה עקב התנגדותו של יאן קוכנובסקי. אלברכט פרידריך התנגד בתחילה לבחירתו של סטפאן באטורי כמלך פולין, בעקות תמיכתו במקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם באוקטובר 1576 נתן את תמיכתו לבאטורי. עקב היותו דובר פולנית שוטפת והיותו נינו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, היה אלברכט פרידריך לפרק זמן מסוים מועמד רציני לכס המלוכה הפולני.
בשנת 1572 החל אלברכט פרידריך להראות סימנים של הפרעה נפשית, ובשנת 1578 מונה בן דודו גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך לעוצר הדוכסות. לאחר מותו של גאורג פרידריך בשנת 1603, מינה זיגמונט השלישי ואזה את יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאחר מותו בשנת 1608 החליפו בנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לעוצר הדוכסות. ב-28 באוגוסט 1618 מת אלברכט פרידריך ללא בנים, ומשום כך ירש אותו חתנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהקים את ברנדנבורג-פרוסיה.
קונסטנטין בסקוב

קריירת כשחקן

בסקוב החל לשחק כדורגל בשנת 1926 ושיחק בקבוצות ילדים. בשנת 1937 הוא החל לשחק בקבוצת מטאלורג (מוסקבה) שאז השתתפה במשחקי ליגת העל הסובייטית. בשנת 1940 בסקוב גויס למשמר הגבול ובשנת 1941 נכלל בסגל של קבוצת דינמו מוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא האדום ביחידה שהייתה מוצבת במוסקבה. בשנת 1944 עם חידוש משחקי הליגה בסקוב חזר לשחק. בסקוב היה בסגל דינמו מוסקבה שזכה באליפות בשנת 1945 וב-1949. בנובמבר 1945 הוא השתתף במשחקי קבוצתו באנגליה והבקיע 5 שערים ב-4 משחקים.
בשנת 1952 בסקוב השתתף באולימפיאדת הלסינקי. במשחק הגמל הנבחרת הסובייטית הפסידה ליוגוסלביה. כתוצאה מכך, הממשל פיזר את הנבחרת ומבסקוב נלקח תואר אמן ספורט מצטיין (הוחזר בשנת 1953).
בשנת 1954 בסקוב סיים הופעות כשחקן ולאחר סיום הלימודים החל לאמן.

קריירת כמאמן

בשנים 1954-1955 בסקוב היה מאמן ראשי של טורפדו מוסקבה. בתקופה זו הוא קלט בקבוצה את ואלרי וורונין שהפך לכוכב הקבוצה אך הוציא מהסגל שחקנים ותיקים רבים. כתוצאה מכך היו בעיות עם אוהדי וספונסורים של הקבוצה. החל משנת 1957 בסקוב אימן קבוצות ילדים.
בשנים 1960-1962 בסקוב היה מאמן של צסק"א מוסקבה הקבוצה פעמיים הגיע למקום ה-4 אך לא זכתה במדליות. בשנים 1963-1964 בסקוב היה מאמן של נבחרת ברית המועצות. בשנת 1964 הנבחרת הגיעה למשחק הגמר של אליפות אירופה אך הפסידה לספרד. ניקיטה כרושצ'וב בהתערב אישית ובסקוב פוטר מהתפקיד. במשך שנתיים בסקוה היה מאמן של קבוצת זריה (לוגנסק) שאז שיחקה בליגת משנה של אליפות ברית המועצות. 
בשנת 1967 בסקוב חזר לאמן את דינמו מוסקבה. במשך 5 שנים שהוא אימן את הקבוצה היא פעמים זכתה במקום השני באליפות ברית המועצות,  פעמיים זכתה בגביע ברית המועצות בכדורגל ובשנת 1972 הגיעה למשחק הגמר במפעל אירופאי.
בשנת 1976 בסקוה החל לאמן את קבוצת ספרטק מוסקבה שירדה לליגת משנה. בסקוב הצליח להחזיר את הקבוצה לליגת העל ובשנת 1979 הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בכדורגל. עד לשנת 1987 הקבוצה זכתה עוד פעם באליפות, 5 פעמים הגיע למקום השני ופעמים למקום השלישי. במקביל, בשנים 1979-1982 בסקוב היה גם מאמן הנבחרת. בתקופה זו הנבחרת זכתה במקום השליש באולימפיאדה שנת 1980 והגיע לאליפות העולם בספרד בשנת 1982. ההופעה באליפות לא הייתה מוצלחת ובסקוב פוטר מתפקיד מאמן הנבחרת.
בשנת 1988 ספרטק הגיע באליפות ברית המועצות רק למקום הרביעי ובסקוב פוטר.
בשנת 1993 בסקוב חזר לאמן קבוצה בליגת העל - דינמו מוסקבה. בשנת 1994 היא הגיע למקום הנשי ובשנת 1995 זכתה בגביעה המדינה. 
בשנת 1995 בסקוב סיים את לאמן קבוצות כדורגל.
עבור ההישגים בקידום הכדורגל הסובייטי לבסקוב הוענק עיטר לנין ועיטורים נוספים.
מומוס (זמר)

ביוגרפיה

מומוס נולד ב-11 בפברואר 1960 בפייזלי שבסקוטלנד כבן למשפחה בת שלושה אחים, להורים אקדמאים. במהלך ילדותו התגורר גם ביוון ובקנדה, ככל שלאביו הייתה עבודה שם. מומוס נמשך למוזיקה מגיל צעיר, וכבר בילדותו היה מבצע שירים מאולתרים וקטעי פרופורמנס, ואף הקליט באופן חובבני מספר קטעי מוזיקה ניסיוניים, את חלקם שילב באלבומו "The Little Red Songbook"  מ-1998. מומוס החל את הקריירה המוזיקלית שלו באופן רשמי בתחילת שנות השמונים, עת נשר מלימודיו באוניברסיטת אברדין לצורך הקמת להקה עם חבריו, "הפוריטנים", שעמם הוציא EP בחברת התקליטים 4AD, ב-1982. לאחר מכן השלים את לימודיו, עד לתואר שני בלימודי ספרות אנגלית.
בשנת 1986 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Circus Maximus" , שלא היה הצלחה מסחרית בעת השקתו, אך הפגיש את הקהל לראשונה עם מוטיבים שיופיעו ביצירתו בהמשך הדרך. בשנים אלו הושפע בעיקר מסרז' גינזבורג וז'אק ברל, מבחינת כתיבה והגשה, וכן מבחינה נושאית. הצלחתו המסחרית הראשונה התרחשה בשנת 1989, כאשר הוציא את האלבום "Don't Stop The Night" אשר כלל את הלהיט "The Hairstyle of the Devil", שהגיע למקום 94 במצעד הסינגלים הבריטי במאי 1989, ולמקום 32 ברשימת סוף השנה של תחנת הרדיו KITS Live 105 .
מאז הוציא עוד עשרות אלבומים, כשהוא מוסיף לשכלל את האלמנטים המאפיינים את יצירתו.
כמו כן, פרסם מספר ספרים, שזכו לביקורות משבחות ב-LA Times ובגרדיאן, והוא עתיד לפרסם נובלה אוטוביוגרפית שתצא לאור במאי 2020 - "Niche" (נישה).
מומוס ידוע כמעריץ של דייוויד בואי ורואה בו מקור השראה. לאורך הקריירה שלו ביצע מומוס לא מעט גרסאות כיסוי לשיריו של בואי ומחוות ליצירתו. בואי התייחס לכך פעמים אחדות, כאשר פרסם את מומוס באתר האינטרנט שלו, וכן קידם בעמוד הפייסבוק שלו מופע בשם "Dybbuk", בו הגיש מומוס משירי בואי.

חיים אישיים

בשני העשורים האחרונים, התגורר מומוס בלונדון, פריז, טוקיו, ניו יורק וברלין. בין השנים 2010–2018 התגורר באוסאקה שביפן, ונכון ל-2019, הוא מחלק את זמנו בין ברלין לפריז.
הוא לקה בדצמבר 1997 בזיהום בעינו הימנית עקב שימוש בעדשת מגע שנשטפה במים מלוכלכים. הדבר גרם לו לאבד את הראייה בעין זו. מאז הוא עושה שימוש תדיר ברטייה כחלק מהמראה שלו, או לחלופין במשקפי שמש.
בן דודו הוא המוזיקאי ג'סטין קארי , הסולן של להקת "דל אמיטרי" . מומוס מגדיר עצמו כאתאיסט.
יאשיהו בן יוסף פינטו

ביוגרפיה

נולד בדמשק בשנת 1565 לאביו יוסף, ממגורשי ספרד, שנודע כנדבן גדול. בצעירותו למד בישיבה של ר' יעקב אבולעפיה, ומאוחר יותר למד קבלה תחת ר' חיים ויטאל. בנו של ר' חיים ויטאל, שמואל, לימים היה תלמידו וחתנו של פינטו.
בשנת 1625 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בירושלים, ולאחר מכן בצפת, אך עם מותו של בנו יוסף לאחר שנה חזר לדמשק. מעט לאחר חזרתו הוכתר בתור הרב הראשי של הקהילה.
הרב פינטו חיבר ספרים רבים במהלך חייו, בהם "כסף נבחר" (ונציה, 1621) ו"כסף מזוקק" (ונציה, 1625) קובצים של דרשותיו על התורה, "מאור עיניים" (כרך ראשון, ונציה, 1625; כרך שני, מנטובה, 1740) פרשנות על הספר עין יעקב לר' יעקב בן חביב, "כסף צרוף" (אמשטרדם, 1729) פרשנות לספר משלי ו"נבחר מכסף" (חלב, 1869) ספר שו"ת המאורגן לפי סדר שולחן ערוך. שניים מספריו אשר נותרו בכתב יד הם "כסף נמס", ספר פרשנות למגילת איכה ו"קבוצת כסף", העוסק בדינים והלכות.
אורית רז

אורית רז (נולדה ב-1953 בפתח תקווה) היא סופרת ילדים ישראלית.
רז חיברה 55 ספרים. רובם ספרי ילדים. ספרה המוכר ביותר הוא "אני לא מה שאתם חושבים". ספרה "מר זוטא ועץ התפוחים" עובד לתיאטרון.
בשנת 2010 זכתה בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער בעבור ספרה "ברווז ושמו געגוע" (2009).
רז נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת ברמת השרון.
נובויוקי צ'וג'י

ביוגרפיה

צ'וג'י נולד וגדל בטוקיו. הוא נולד עיוור עקב מחלת המיקרואופתלמיה  ולמרות זאת החל ללמוד פסנתר בגיל 4. הוא למד לקרוא מוזיקה שהודפסה בברייל, אבל יצירות רבות היו בלתי זמינות בברייל ולכן הוא נאלץ ללמוד לנגן אותן לפי השמיעה ולזכור אותן בעל פה. בגיל 7 הוא זכה בפרס של כל יפן לתלמידים עיוורים על נגינתו ובגיל 10 הופיע עם תזמורת המאה של אוסקה. בגיל 12 הוא ביצע את הרסיטל הראשון שלו. לאחר מכן, הוא יצא לסיבוב הופעות בארצות הברית, צרפת ורוסיה.
באוקטובר 2005 הגיע צ'וג'י לשלב חצי הגמר בתחרות הבינלאומית לפסנתר על שם פרדריק שופן , שנערכה בוורשה שבפולין וזכה בפרס המבקרים.
באפריל 2007 החל ללמוד באוניברסיטת אונו גקואן בטוקיו וסיים את לימודיו במרץ 2011.
בשנת 2009 זכה צ'וג'י במדליית זהב בתחרות הבינלאומית לפסנתר על שם ואן קלייברן  ביחד עם האוצ'ן ז'אנג מסין. נוסף לכך, הוא זכה בפרס על הביצועים הטובים ביותר. בשלב המוקדמות הוא ניגן את כל 12 אטיודים, אופוס 10 של פרדריק שופן.
אן צ'אנג-רים

ביוגרפיה

צ'אנג-רים נולד בקיוטו שביפן להורים קוריאנים והחל להתאמן בג'ודו בגיל 6. הוא למד באוניברסיטת צוקובה שביפן ולאחר מכן עבר לגור בדרום-קוריאה.
כבר בצעירותו, כשרונו הרב משך סקאוטרים מנבחרת הג'ודו היפנית, אך הוא דחה את ההצעה להתחרות תחת דגל יפן בטענה שהוא הופלה לרעה ובחר בדרום-קוריאה. גם כאשר הוצע לו סכום כסף רב בתמורה שייצג את יפן, הוא סרב.

קריירה

באוקטובר 2014, צ'אנג-רים זכה באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בפורט לודרדייל, כשניצח בגמר את היפני יוג'י ימאמוטו. בנובמבר 2014, הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי ג'ג'ו.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג. הוא הגיע עד שלב חצי הגמר שבו הפסיד באיפון לשוהיי אונו היפני ונשר לקרב על מדליית הארד. בקרב על הארד ניצח בזכות עונשים את אודבייר גנבטאר המונגולי. באותה השנה הוא זכה באליפות אסיה ובמדליית כסף מגראנד סלאם פריז. צ'אנג-רים התחרה במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השלישי לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.
באליפות העולם בשנת 2017 שנערכה בבודפשט, הוא זכה שוב במדליית הארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר לרוסטם אורוג'וב האזרי ונשר לקרב על מדליית הארד שם גבר על לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי. באותה השנה הוא זכה בפעם השנייה באליפות אסיה.
באליפות העולם בשנת 2018 שנערכה בבאקו, זכה צ'אנג-רים לראשונה בתואר העולמי כאשר ניצח את כל 6 קרבותיו. את הקרב הראשון מול יריב צ'כי הוא ניצח בניקוד ווזארי ואת שתי קרבותיו הבאים מול יריבים מאלג'יריה ואוקראינה הוא ניצח באיפון. ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את צוגטבטאר צנדאושיר המונגולי ובחצי הגמר הוא ניצח באיפון את מוחמד מוחמדי האיראני לאחר נעילת בריח. בגמר הוא התמודד מול סואיצ'י השימוטו היפני ושוב ניצח באיפון לאחר תרגיל קוסוטו-גקה מוצלח כשתי דקות לסיום.
קלטניסטה (נפה)

היסטוריה

נפת קלטניסטה בממלכת שתי הסיציליות התקיימה בין השנים 1818 - 1860 . השכנה בדרום-מערב של האי סיציליה, וגבלה בנפת קטניה ממזרח, בנפת נוטו מדרום-מזרח, בנפת פלרמו מצפון, בנפת אגריג'נטו ממערב. בשנת 1840 התגוררו בה 22,513 נפש. בירת נפת קלטניסטה הייתה העיר קלטניסטה.
שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות". ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי. בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.

גאוגרפיה

הנפה משתרעת על שטח של 2,128 קמ"ר ובשנת 2006 התגוררו בה 272,918 נפש. בירת הנפה בעיר קלטניסטה, והיא גובלת בנפת פלרמו מצפון, בנפת אנה ממזרח, בנפת אגריג'נטו ממערב, ובים התיכון ממערב.
הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה מחצבי מלח מאובן, גופרית שיש.
.uk

uk. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום של הממלכה המאוחדת, ביחד עם הסיומת .gb, שכמעט אינה נמצאת בשימוש.
הסיומת .uk נרשמה ב-1985, והייתה הסיומת השנייה שנרשמה, לאחר שבאותה שנה נרשמה הסיומת us.
בסוף שנת 2006, הסיומת הייתה בין הפופולריות ביותר, (אחרי .de,‏ .com ו-.net), עם כ-5 מיליון הרשמות. (5,215,373)
נמל התעופה מינרלנייה וודי

היסטוריה

ב-22 ביוני 2014 החלה חברת התעופה טראנסאארו להפעיל טיסות ממוסקבה אל נמל התעופה באמצעות בואינג 747-400.
חברת התעופה הפעילה את המטוס לנמל התעופה בימי ראשון בעונת השיא, כאשר המטוס נושא 522 נוסעים לכל היותר. עד לתאריך זה, מטוס הבואינג 747-400 היה המטוס הגדול ביותר שפעל בנמל.
אטלס B

שיגורים

האטלס B שוגר עשר פעמים. הוא שוגר לראשונה ב־19 ביולי 1958, בשיגור שנכשל. בתחילת אוגוסט 1958 שוגר הטיל לטווח של 3,700 בשיגור שהצליח. שיגורים מוצלחים למרחקים דומים היו בסוף אוגוסט, ובאמצע נובמבר 1958. בסוף נובמבר 1958 שוגר האטלס לטווח המלא של כ־10,000 קילומטר והגיע למרחק של כ־45 קילומטר מהמטרה.
תשעה מהשיגורים, שחמישה מתוכם הצליחו, נבחנו כטילים בליסטיים בין יבשתיים. השיגור השביעי שהיה ב־18 בדצמבר 1958 שימש לשיגור הלוויין SCORE, במשקל כ־4.5 טון, למסלול סביב כדור הארץ. זה היה השיגור הראשון של טיל מסדרת הטילי האטלס למסלול סביב כדור הארץ. ב־16 בינואר 1959 נכשל שיגור נוסף של הטיל. ב־4 בפברואר 1959 היה שיגור אחרון.
כל השיגורים של טילי אטלס B בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל.