התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית

התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית הוא תיקון לחוקה האמריקאית, אשר בא לפתור את הסוגיה של מינוי סגן נשיא במקרה שמשרה זו התפנתה באמצע הקדנציה, וכן את הסוגיה של העברת סמכויות הנשיא לסגנו במקרה שנבצר ממנו, דרך ארעי, למלא את תפקידו. התיקון נכנס לתוקף בשנת 1967.

מקור

Section 1 
In case of the removal of the President from office or of his death or resignation, the Vice President shall become President.
 Section 2 
Whenever there is a vacancy in the office of the Vice President, the President shall nominate a Vice President who shall take office upon confirmation by a majority vote of both Houses of Congress.
 Section 3 
Whenever the President transmits to the President pro tempore of the Senate and the Speaker of the House of Representatives his written declaration that he is unable to discharge the powers and duties of his office, and until he transmits to them a written declaration to the contrary, such powers and duties shall be discharged by the Vice President as Acting President.
 Section 4 
Whenever the Vice President and a majority of either the principal officers of the executive departments or of such other body as Congress may by law provide, transmit to the President pro tempore of the Senate and the Speaker of the House of Representatives their written declaration that the President is unable to discharge the powers and duties of his office, the Vice President shall immediately assume the powers and duties of the office as Acting President.
Thereafter, when the President transmits to the President pro tempore of the Senate and the Speaker of the House of Representatives his written declaration that no inability exists, he shall resume the powers and duties of his office unless the Vice President and a majority of either the principal officers of the executive department or of such other body as Congress may by law provide, transmit within four days to the President pro tempore of the Senate and the Speaker of the House of Representatives their written declaration that the President is unable to discharge the powers and duties of his office. Thereupon Congress shall decide the issue, assembling within forty-eight hours for that purpose if not in session. If the Congress, within twenty-one days after receipt of the latter written declaration, or, if Congress is not in session, within twenty-one days after Congress is required to assemble, determines by two-thirds vote of both Houses that the President is unable to discharge the powers and duties of his office, the Vice President shall continue to discharge the same as Acting President; otherwise, the President shall resume the powers and duties of his office.

מהות התיקון

הסעיף הראשון של התיקון קובע מפורשות, שבעת היפסקות כהונת הנשיא טרם זמנה יירש אותו סגן הנשיא, ויהיה לנשיא הן בפועל והן בתואר. הסעיף השני קובע את סדרי מינויו של סגן הנשיא במקרה שכהונת סגן הנשיא פסקה טרם זמנה. 
הסעיפים השלישי והרביעי עוסקים במילוי מקום הנשיא בעת שנבצר מהנשיא, דרך ארעי או דרך קבע, למלא את תפקידו. הסעיף השלישי עוסק במקרה שבו הנשיא עצמו מודיע כי אין הוא מסוגל לעשות כן, והסעיף הרביעי עוסק במקרה שחברי הממשלה סבורים שאין הוא מסוגל לעשות כן. בשני המקרים סגן הנשיא מקבל את כל סמכויות ותפקידי הנשיא, ומשמש כנשיא בפועל; ברם, במקרה שבו הנשיא אינו היוזם של ההצהרה כי נבצר ממנו למלא את תפקידו, הוא רשאי לשגר הצהרה סותרת, והקונגרס נקרא להכריע.

היסטוריה

התיקון בא לענות על מספר סוגיות, שהחוקה המקורית לא עסקה בהן ושעלו במרוצת השנים. כך, למשל, החוקה לא פירטה את מעמדו של סגן-נשיא המקבל את סמכויות ותפקידי הנשיא לאחר מותו של הנשיא, התפטרותו או הדחתו. בשנת 1841 נפתרה לראשונה בעיה זו באמצעות תקדים שנקבע בידי ג'ון טיילר, שירש את ויליאם הנרי הריסון: טיילר הושבע לתפקיד כנשיא לכל דבר ועניין, ולא כנשיא בפועל, אך היו פרשנים שסברו כי אין זה נכון. 
בעיות נוספות הן מינוי סגן הנשיא בעת שפקעה כהונתו של סגן הנשיא טרם זמנה, ומילוי תפקיד הנשיא בעת שנבצר ממנו למלא את תפקידו. בעיה זו לא הייתה אקוטית במיוחד במאה ה-19, שבה הנשיא לא היה בעל ההשפעה שיש לו כיום, אך בימינו, שבהם נשיא ארצות הברית הוא מהתפקידים החשובים בעולם, לא נראה סביר לאפשר מצב של אי-וודאות במקרה שנבצר ממנו למלא את תפקידו. 
כדי לפתור את כל הבעיות הנ"ל, הוצע ב-6 בינואר 1965 בסנאט של ארצות הברית מה שהיה עתיד להיות התיקון ה-25 לחוקה. ב-19 בפברואר הסנאט אישר את ההצעה, והעבירה לבית הנבחרים, אשר הכניס בהצעה מספר שינויים ואישר את הנוסח המתוקן ב-13 באפריל. ועדה משותפת של שני בתי הקונגרס התכנסה על-מנת לדון בשינויים שהוצעו, וב-6 ביולי ההצעה, על תיקוני בית הנבחרים, אושרה פעם נוספת בסנאט והוצעה למדינות השונות. 
ב-10 בפברואר 1967 אישרו מינסוטה ונבדה את ההצעה, והיו בכך למדינות ה-37 וה-38 לאשרה. בכך הפכה ההצעה לתיקון מהתיקונים לחוקת ארצות הברית. 
מאז חוקק, נעשה בתיקון שימוש ארבע פעמים בלבד: לשם מינוי ג'רלד פורד כסגנו של ניקסון ב-1973, לשם מינוי נלסון רוקפלר כסגנו של פורד לאחר שהלה ירש את ניקסון, ולשם מינוי ג'ורג' הרברט ווקר בוש וריצ'רד צ'ייני כממלאי-מקום זמניים של רונלד רייגן (ב-13 ביולי 1985) וג'ורג' ווקר בוש (ב-29 ביוני 2002) בהתאמה, בשעה שהם עברו קולונוסקופיה.