google/wiki40b huggingface dataset:
קורונדום

מאפיינים

אטומי החמצן מצויים בקורונדום באריזה הקסגונלית צפופה, כשאטומי האלומיניום הקטנים יותר תופסים 2/3 מהמרווחים האוקטהדרליים. מבנה זה מסביר מדוע הקורונדום קשה יותר מקוורץ (SiO₂) למרות שהקשר הקוולנטי Al-O הוא חלש יותר.
תכונה מעניינת נוספת היא משקלו הסגולי (4 גרם לסמ"ק) הגבוה יחסית למינרל שקוף המורכב מיסודות כמו חמצן ואלומיניום שהם בעלי משקל אטומי נמוך.
קורונדום מצוי בסלעים מותמרים כצפחת נציץ וגנייס ובכמה סוגים של שיש. המינרל מצוי גם במחדרים פלוטוניים דלים בסיליקה דוגמת סיאניט. מופעים נוספים שלו הם גושים מסיביים בסמוך למחדרים אולטרה-מאפיים ודייקים, וכגבישים גדולים בפגמטיטים. בשל קשיותו ועמידותו לבליה ניתן למצוא את הקורונדום כמינרל דטריטי בפלגים או בחול חופי, אליהם הגיע בהסעה של תוצרי בליה.

שימושים וכרייה

בשל קשיותו (בממוצע 9.0 בסולם מוס) משתמשים בו לשיוף בעיבוד מכני, מרכיב במכונות גדולות ועד לנייר זכוכית. קשיותו של אמרי – סלע המורכב בעיקר מקורונדום גרגרי, היא 8.0 בסולם מוס, ולכן משתמשים בו לשיוף עדין יותר.
את הקורונדום לצרכים תעשייתיים כורים בזימבבואה, ברוסיה בסרי לנקה ובהודו. בעבר היו כורים קורונדום במרבצי דיוניט בצפון קרוליינה ובמרבצי סיאניט בקרייגמונט אונטריו. הסלע אמרי מצוי באי היווני נקסוס ובמדינת ניו יורק. קורונדום לצורכי תעשייה מיוצר גם באופן סינתטי מבוקסיט. 
ספיר מלאכותי משמש גם במערכות אופטיות בהן נדרשת שקיפות גבוהה וקשיות גבוהה, למניעת שחיקה ושריטות בתנאי סביבה קשים, בייחוד שחיקה מחול. בשעוני-יד יקרים לעיתים המכסה השקוף עשוי ספיר, העמיד לשריטות ולחול.
אודם וספיר, גבישים שקופים באיכות גבוהה של קורונדום, מלוטשים ומשובצים ליטוש בתכשיטים ובחפצי נוי. גבישים אלה נכרים במקומות רבים בעולם, ובעיקר בבורמה, בסרי לנקה (מוצאו של "ספיר לוגן"), בתאילנד, בברזיל, בהודו ובכמה מכרות באפריקה.
טינאריוון

השנים המוקדמות

טינאריוון יוסדה על ידי איברהים אג אלחביב, שראה את אביו (מורד טוארג) נרצח בגיל 4 בהתקוממות בצפון מאלי ב-1963. כילד בנה גיטרה מחומרים שמצא בסביבתו, כגון סלילי מתכת, והחל לנגן שירי טוארג מקומיים ושירי פופ ערביים מודרניים. אלחביב התגורר באותה תקופה במחנות טוארג באזור לוב ואלג'יריה.
בסוף שנות ה-70, אג אלחאביב הצטרף למוזיקאי טוארג נוספים, באזור צפון אלג'יריה, כשהם חוקרים את המוזיקה הצפון אפריקאית וכן את המוזיקה המערבית של אותה תקופה, כגון אלביס פרסלי, לד זפלין ועד לבוב מארלי. ההרכב החל לנגן בעיקר במסיבות ובחתונות, ללא שם משלהם, כשהסביבה החלה לכנותם Kel Tinariwen, כלומר "ילדי המדבר" בטאמאשק.
ב-1980, השליט הלובי מועמר קדאפי הוציא צו הקורא לכל גברי טוארג הצעירים המתגוררים באופן בלתי-חוקי בלוב לקבל הכשרה צבאית. קדאפי חלם להקים "חטיבה סהרית" שתהיה מורכבת ממיטב לוחמי הטוארג, כדי לקדם את שאיפות כיבושיו, בעיקר בצ'אד ובניגריה. אלחביב ושאר חברי ההרכב נענו לקריאה ורכשו הכשרה צבאית במשך תשעה חודשים. ב-1985 הם נענו לקריאה דומה, הפעם ממנהיגי תנועת הטוארג בלוב, והכירו מוזיקאים נוספים בתהליך. ההרכב, שכעת גדל והפך לקולקטיב עם שם - טינאריוון, חרת על דגלו ליצור שירים על האתגרים שניצבים בפני אנשי הטוארג, תוך כדי שהם מקימים אולפן ארעי במדבר עם הבטחה להקליט מוזיקה חינם למי שיספק קלטות שמע (קסטות) ריקות. קלטות אלו הוחלפו בצורה נרחבת ברחבי אזור הסהרה.
ב-1989 הקולקטיב עזב את לוב ועבר למולדתו של אלחביב, מאלי, שם הוא חזר לכפר שהיה ביתו, טסליט (Tessalit). ב-1990 פרץ מרד אנשי הטוארג במאלי, כשחלק מחברי הלהקה לקחו חלק בלחימה. ב-1991, לאחר שנחתם הסכם השלום במה שנודע כהסכמי טמאנראסט, הנגנים פרשו מהצבא ועברו לחיי מוזיקה באופן מלא. הם ניגנו הופעות עבור מחנות טוארג מרוחקים והשיגו פופולריות מפה לאוזן.

הכרה בינלאומית

ב-1998, הלהקה הצרפתית Lo'Jo ומפיקה פיליפ בריקס גילו את הלהקה כשטיילו במאלי. שנה לאחר מכן חלק מחברי הלהקה טסו לצרפת והופיעו עם הלהקה תחת השם הזמני אזוואד. שתי הלהקות ארגנו ב-2001 את  Festival au Désert במאלי, שהובל על ידי טינאריוון והביא לה הרבה תשומת לב מחוץ למאלי. באותה שנה הלהקה הופיעה בפסטיבלים באירופה,  וגם הקליטה את אלבום הסטודיו הראשון שלהם, The Radio Tisdas Sessions, ההקלטה הראשונה של טינאריוון ששוחררה מחוץ לצפון אפריקה.
במהלך השנים הבאות, טינאריוון יצאה לסיבובי הופעות חוזרים ונשנים באירופה, צפון אמריקה, אוסטרליה ויפן, כולל השתתפויות בפסטיבלים גדולים. אלבומיהם Amassakoul ו-Aman Iman אשר יצאו ב-2004 ו-2007 בהתאמה זכו לתשומת לב של מעריצים ידוענים רבים, בהם קרלוס סנטנה, כריס מרטין מקולדפליי, תום יורק ועוד רבים.
ב-2010, טינאריוון יצגו את אלג'יריה בטקס הפתיחה של גביע העולם בכדורגל של אותה שנה בדרום אפריקה, והמשיכו לסיבוב הופעות בארצות הברית. ב-2011 הלהקה שחררה את אלבום החמישי, Tassilli, שכלל הופעות אורח של אמנים מערביים, כגון קיפ מלון מ-TV on the Radio ו-The Dirty Dozen Brass Band.
ב-2012 פרץ מרד טוארג נוסף בצפון מאלי, כשבמהלכו הקבוצה האיסלאמית הקיצונית אנסאר דיין אסרה על קיום מוזיקה מודרנית באזור, קראה לה "מוזיקת השטן" והתירה השמעה רק של פסוקי קוראן.  טינאריוון סומנה בצורה מיוחדת במהלך זה. בעימותים בינואר 2013, חבר הלהקה עבדאללה אג למידה נחטף בשעה שניסה להציל את הגיטרות שלו. כמה שבועות לאחר מכן, הלהקה פרסמה שלמידה שוחרר שלם ובריא.
אמודאי אירופי

מאפיינים

אמודאי אירופי היא ציפור קטנה שאורכה 18 ס"מ בממוצע והיא בעלת גוף שחור עם עורף וראש חומים, מקור קצר ושחור הפונה כלפי מעלה ומהמקור התחתון ועד קצה החזה הנוצות לבנות. הבטן חומה-אדמדמה והרגליים לבנות.
ציפורים אלה יכולים לשחות במים בעזרת כנפיהן עמן הן שוחות עד לקרקעית. הם אוגרים חמצן בנוצותיהם והוא עוזר להן לצוף ולשחות במים. עופות אלה צוללים בנהרות מהירים, זרמים ואגמים בקצות מפלים. הוא מצוי בין סלעי הגדה ומחפש מקומות בהם יוכל לצלול. האמודאי ניזון מטרף ימי כמו שעירי כנף, זחלי חרקים, חיפושיות מים, חלזונות ועוד רכיכות, אמפיפודים ואפילו מראשנים או דגים קטנים. בחורף שהמים קופאים האמודאי ידרים לשפלות או אף לחוף הים לחפש מזון, אך בדרך כלל הוא מצוי רק במים מתוקים.
האמודאי מקנן בחורים בסלעים, סדקים או על עצים והקן מכוסה בעשבים וטחבים. הנקבה מטילה 3-6 ביצים.
כאשר מפריעים לאמודאי המצוי בקרבת מים הוא יצלול לתוכם ולא יעוף. פרחונים לומדים לצלול כך מגיל צעיר מאוד.
האמודאי האירופי הוא הציפור הלאומית של נורווגיה.
המטבח היווני

המטבח היווני (ביוונית: Ελληνική Κουζίνα) הוא מונח המתאר את תרבות האוכל והבישול של יוון. מונח זה מתייחס הן למטבח המסורתי של יוון העתיקה, והן למטבח המודרני של יוון. מטבח זה מאופיין בהיותו מטבח ים תיכוני ולו מאפיינים רבים הדומים למטבחים הבלקניים, למטבח הטורקי ולמטבח האיטלקי.

מאפיינים עיקריים

המטבח היווני המודרני עושה שימוש רב בשמן זית, ירקות, פירות וצמחי תבלין, וכן גבינות, יין ודגה. הבשרים העיקריים בהם עושה מטבח זה שימוש הם בשר עוף, ארנבת ובשר חזיר.
צורת הגשה המאפיינת את המטבח היווני היא המזה (μεζές) (המכונים בישראל "מזטים")- הגשת מנות ראשונות בו זמנית במספר רב של צלחות קטנות, כאשר לצידן מוגש לרוב אוזו - משקה אלכוהולי בטעם אניס.

המטבח היווני המודרני

כיום מככבים במטבח היווני ירקות אשר הגיעו מאמריקה: העגבנייה, תפוח האדמה והפלפל, אך גם ירקות אשר היו בו בעת העתיקה כמו המלפפון.
במטבח היווני המודרני נעשה שימוש רב בעשבי תיבול טריים: אורגנו, מנתה, שום, בצל, שמיר, בזיליקום, תימין, שומר ועלי דפנה.
הטופוגרפיה של יוון והיותה ארץ הררית הביאו להעדפת גידול עזים וכבשים על גידול בקר, ובשל כך נעשה שימוש בגבינות העשויות חלב עזים וכבשים, והשימוש בבשר בקר מועט יחסית.
בין גבינותיה הרבות של יוון יש למנות את הפטה, קאסרי, קפאלוטירי, גראווירה, אנתוטירוס, מאנורי מצוונה והמיציתרה.
חופיה הארוכים של יוון ואיים הרבים מביאים לשימוש רב בדגה באיים ולאורך החוף.
מאפיין נוסף של המטבח היווני הוא סגנון האכילה המשותף - בכל רחבי יוון נפוצות הטברנות המגישות אוכל יווני ביתי במחירים זולים, ואשר משקפות את תרבות האכילה מחוץ לבית הנפוצה ביוון.

מאכלים אופייניים

ניתן לאפיין ביוון מספר אזורים קולינריים להם מאפיינים ומאכלים מקומיים, ייחודיים כך לדוגמה ה"כניוטיקו בורקי" - מאכל תפוחי אדמה עם קישואים, גבינת מיזיתרה ומנתה אופייני לאי כרתים, ואינו נאכל מחוץ לאי זה.
מאכלים אחרים משותפים לכל אזורי יוון.

קינוחים

בין הקינוחים האופייניים ליוון הם ה"אמיגדלוטה" או ה"פסטלי" הכוללים שקדים טחונים עם סוכר ומי ורדים; הבקלווה; החלווה; עוגת הקארידופיטה; עוגיות קולוראקיה ועוגיות קוראבידס; ממתקי לוקומי ויוגורט עם דבש.

משקאות

ביוון מוגש הקפה שחור המכונה "קפה יווני". קפה זה מוגש כשהוא סמיך, ולרוב ממותק. הקפה אינו מסונן, ומשקעי הקפה שוקעים לתחתית הכוס ואינם נשתים.
יין נשתה ביוון מאז העת העתיקה. כיום גם הבירה פופולרית ביוון.
פְרפֶּה - משקה קיץ פופולרי עתיר קפאין עשוי מספר מנות אספרסו מוקצף עם קרח, חלב וסוכר.
משקה אלכוהולי נפוץ המסמל את יוון הוא האוזו שטעמו אניס.
משקה אלכוהולי נוסף הנפוץ יותר בעיקר אצל המקומיים הוא ראקי (raki) מעין שילוב של כוהל עם סודה, המשקה קל להכנה עד כי בכל בית בעיר ובכפר מכינים את הראקי על בסיס שבועי, אתו פותחים את הארוחה ואתו סוגרים את הארוחה, בטברנות המקומיות יגישו לכם את הראקי על חשבון הבית בסיום הארוחה. ישנה תעשייה ליצור ראקי רגיל ובטעמים, המוכר והנפוץ הוא ראקי דבש, ניתן למצוא בשווקים בקבוקי מים מינרליים עם ראקי ביתי ללא תיוג בעלות נמוכה מאד.
שוק הכסף

שוק הכסף הוא שוק היצע וביקוש לכסף שהוא ההילך החוקי במדינה. בשוק זה משתתפים הבנק המרכזי שקובע את היצע הכסף ומנווט באמצעותו גם את הריבית בסיסית במשק, והבנקים מסחריים ומוסדות פיננסיים, שהם מצד הביקוש לכסף.

הביקוש לכסף

הביקוש לכסף הוא פונקציה המגדירה מהי סך כמות הכסף אשר הציבור מוכן להחזיק עבור כל רמת שער ריבית נתונה.
הארמייה השנייה (ורמאכט)

היסטוריה

הארמייה נוסדה ב-20 באוקטובר 1939. הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות A ולקחה חלק בקרבות סביב פריז במסגרת מערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. לאחר מכן במסגרת המערכה בבלקנים, פלשה ליוגוסלביה דרך בולגריה, וכבשה את בלגרד. ביוני 1941, עם פרוץ מבצע ברברוסה, נכללה בקבוצת ארמיות מרכז, ולקחה חלק בקרבות באוקראינה. השתתפה בקרב קייב קרב ויאזמה-בריאנסק וקרב מוסקבה. 
בתחילת 1942, הועברה לקבוצת ארמיות דרום, והשתתפה בקרבות ההגנה באזור קורסק. ביוני של אותה שנה השתתפה במבצע וורונז'-וורושילובגרד. לאחר קרב קורסק נסוגה אל מעבר לדנייפר, והגנה על קובל. הארמייה לחמה בקרבות בפרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית, וב-7 באפריל 1945 שונה שמה לארמיית מזרח פרוסיה. הארמייה המשיכה להילחם, ולאחר כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945, נכנעה לכוחות הסובייטיים.
יחסי ארמניה–גאורגיה

היסטוריה

בסוף המאה ה-12 עד תחילת המאה ה-13, חלקים ניכרים משטחי ארמניה היה תלויים בממלכת גאורגיה. בתקופה זו התקיימה נסיכות ארמנית של זקארידים. בהמשך, הממלכות הארמניות והגאורגיות היו תלויות באימפריה העות'מאנית ובפרס, ובמאה ה-19 נכבש הקווקז על ידי האימפריה הרוסית בשלבים והנסיכויות הגאורגיות והארמניות הפכו לחלק ממלכות המשנה של הקווקז שבירתה טביליסי. העיר פרחה באותה תקופה והיגרו אליה רבים מתושבי הקווקז. בשלב מסוים היו הארמנים רוב בבירה. במלחמת האזרחים ברוסיה ייסדו ארמניה וגאורגיה, רפובליקות דמוקרטיות קצרות מועד ואף ניהלו מלחמת גבולות ב-1918 עד לסיפוחן לברית המועצות. תנועת היפרדות חזקה קמה בשתי הרפובליקות בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמהלך הפרסטרויקה, גאורגיה וארמניה, יחד עם המדינות הבלטיות, נלחמו באופן פעיל למען הפרישה מברית המועצות ואף סירבו לקיים משאל עם בנושא שימור ברית המועצות במרץ 1991.

היחסים כיום

היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים החלו ב-17 ביולי 1992, ובאוקטובר 2001 נחתם הסכם ידידות, שיתוף פעולה וביטחון הדדי בין ארמניה לגאורגיה. גאורגיה מקיימת יחסים כלכליים קרובים מאוד עם אזרבייג'ן וטורקיה, שאיתם קשרי ארמניה עוינים ומתוחים, וארמניה היא בעל ברית של רוסיה, איתה ניתקה גאורגיה את היחסים הדיפלומטיים. עם זאת, בגלל הגבולות הסגורים של ארמניה עם טורקיה ואזרבייג'ן והיעדר הגישה לים על ידי ארמניה, גאורגיה ממלאת תפקיד מכריע עבור ארמניה בכל הקשור ליצוא וייבוא של מוצרים וסחורות שונים. יש מסילה בין ארמניה לגאורגיה, שלאורכה מיוצאת מרבית הסחורה הארמנית. בשנת 2009 דורגה ארמניה במקום הרביעי בייבוא סחורות גאורגיות (7.9% מכלל הסחורות שייצאה גאורגיה). ארמניה מייצאת בעיקר חשמל לגאורגיה.
בגאורגיה חיים כ-250,000 ארמנים, המהווים את רוב אוכלוסיית אזור הגבול סאמצחה-ג'אוואחתי עם ארמניה. נשיא גאורגיה הראשון, זוויאד גמסחורדיה, חשד במיעוט הארמני ובשנת 1990 אף הצהיר כי "ארמנים ואזרים החיים בגאורגיה מהווים איום על האומה הגאורגית ורובם אויבים". לאחר פטירתו של גמסחורדיה, הרשויות הגאורגיות החדשות מתייחסות הרבה יותר למיעוט הארמני. בארמניה, כמו בגאורגיה, העיתון החברתי-פוליטי הרפובליקני השבועי "וראסטאן" (רו') הולך לקרנות תקציביות. העיתון מכסה אירועים סוציו-פוליטיים. העיתון "וראסטאן" מיועד הן לארמנים המתגוררים בגאורגיה והן לגאורגים החיים בארמניה. המיעוט הגאורגי בארמניה הוא קטן ביותר (כמה מאות אנשים על פי מפקד 2011).
כריסטיאן ואנדה ולדה

קריירה

ואנדה ולדה הפך למקצוען בשנת 1998, עת הצטרף לקבוצת רשות הדואר האמריקאית. ב-1999 הוא הוביל למשך שישה קטעים את דירוג החולצה הלבנה של הרוכב הצעיר המוביל בטור דה פראנס - מרוץ האופניים הגדול בעולם. בשנים 1999 ו-2001 הוא סייע למוביל הקבוצה לאנס ארמסטרונג לזכות במרוץ. הוא עבר לקבוצת ליברטי-סגורוס ב-2004, והשתתף במדיה פעם נוספת בטור דה פראנס.
בשנת 2005 עבר ואנדה ולדה עבר לקבוצת CSC, במדיה שימש בתחילה בעיקר כפועל של הרוכבים הבכירים. המרוץ הראשון בו זכה במדי הקבוצה היה הטור של בנלוקס ב-2005, וכמו כן הוא השתתף בשנה זו בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספניה, שניים משלושת הגרנד טורס. הוא ויתר בשנה זו על השתתפות בטור דה פראנס. ב-2006 זכה ואנדה ולדה בטור של לוקסמבורג, ואף הגיע למקום ה-24 בטור דה פראנס, מיקום השיא שלו באותה עת במרוץ זה. באותה שנה הוא סיים גם במקום התשיעי בטור של קליפורניה. ב-2007 הוא סיים במקום השני בטור של ג'ורג'יה.
ב-2008 חתם ואנדה ולדה בקבוצת סליפסטרים-צ'יפוטל (כיום גרמין-סרוולו), והיה לרוכב המוביל שלה. בשנה זו הוא הגיע להישג השיא בקריירה שלו, מקום חמישי בדירוג הכללי של הטור דה פראנס. בנוסף, הוא הוביל למשך קטע אחד את דירוג החולצה הוורודה של המוביל הכללי בג'ירו ד'איטליה. הוא זכה באותה שנה גם במקום הראשון בטור של מיזורי, וסיים במקום השלישי בטור של קליפורניה.
בשנים 2009 ו-2010 פקד אותו מזל ביש. ב-2009 הוא ניצח קטע במרוץ פריז-ניס אך בהמשך, פרש מהג'ירו ד'איטליה בקטע השלישי לאחר שנפצע בנפילה. באותה שנה סיים במקום השמיני בדרוג הכללי בטור דה פראנס. ב-2010 פרש שוב מהג'ירו ד'איטליה (גם כאן בקטע השלישי) לאחר פציעה שנגרמה מנפילה. גם בטור דה פראנס הוא פרש בשלב מוקדם (הקטע השני) לאחר שנפצע בנפילה שנגרמה מכתם שמן על הכביש.
באוקטובר 2012 הושעה ליפהיימר על ידי ה-USADA (הסוכנות האמריקאית למלחמה בסמים בספורט) למשך 6 חודשים בשל מעורבותו בפרשת השימוש בחומרי אמרוץ בקבוצת הדואר האמריקאי.
הפעם האחרונה שראיתי את פריז

תקציר העלילה

בין החוגגים את שחרור פריז במלחמת העולם השנייה נמצא צ'ארלס וילס (ואן ג'ונסון). הוא פוגש בשתי אחיות: מריון אלסווירת' (דונה ריד) המזמינה אותו לביתה שם הוא נפגש באחותה הלן (אליזבת טיילור) ואביה ג'יימס (וולטר פידג'ון).
צ'ארלס עובד כעיתונאי בעיתון כוכבים ופסים ומרוויח בקושי למחייתו. הוא מתאהב בהלן, הם נישאים ונולדת להם בת, ויקי.
כאשר מתגלה נפט בפלורידה בשטח שג'יימס נתן לצ'ארלס כנדוניה, משתנה המצב. צ'ארלס מתפטר מעבודתו בעיתון ומתחיל לכתוב ספרים המוחזרים אליו מהמוציאים לאור. הוא מתייאש, מתחיל לצרוך אלכוהול, מתפרע במסיבות ומחזר אחרי אשת חברה גרושה בשם לורין (אווה גאבור).
הלן מתנחמת בזרועותיו של טניסאי צעיר, יפה ורודף נשים בשם פול (רוג'ר מור). כאשר הוא מבהיר לה כי ברצונו להמשיך את הקשר אתה בתור מאהבת ולא כאשתו, היא בורחת ממנו לביתה. בבית נמצא צ'ארלס הלום מיין והדלת נעולה. הלן מסתובבת ברחובות המושלגים והקרים, נדבקת בדלקת ריאות ומתה בבית חולים כשצ'ארלס לידה מבקש את סליחתה.
מריון מקבלת משמורת על ויקי. צ'ארלס חוזר לביתו בארצות הברית ומתחיל לעשות חיל בכתיבה. לאחר מספר שנים הוא חוזר לפריז ומשכנע את מריון לוותר על המשמורת ולאפשר לו לקחת את ויקי לביתו בארצות הברית.
מונוגמיה

מונוגמיה (מיוונית - מוֹנוֹ = יחיד, גַמוֹס = נישואין), הוא מצב שבו בעל חיים או אדם שומר אמונים לבן זוג אחד ואינו מקיים יחסי מין עם פרטנרים אחרים במקביל. המצב ההפוך בו ליחיד ישנם מספר פרטנרים נקרא פוליגמיה.
מונוגמיה נפוצה גם אצל מספר בעלי חיים ובייחוד אצל רוב העופות. המונוגמיה חשובה במיוחד אצל בעלי החיים שצאצאיהם דורשים זמן גידול ממושך - לנקבה מובטחת תמיכה בגידול הצאצאים ולזכר מובטח כי הוא מגדל את צאצאיו.
אצל בני האדם מונוגמיה מתבטאת בין היתר גם בצורה רשמית, בה בני זוג נרשמים כנשואים או ידועים בציבור. המונוגמיה היא צורת התא המשפחתי המקובלת כיום והייתה מקובלת גם בעבר ברוב החברות והתרבויות בעולם. לעיתים מדובר במונוגמיה סדרתית: מצב שבו אין לאדם או לבעל חיים יותר מפרטנר אחד ליחסי מין בעת ובעונה אחת, אך יש לו יותר מפרטנר אחד לאורך החיים. בתרבויות המערביות מונוגמיה סדרתית הופכת להיות מקובלת יותר ויותר, במיוחד בשנות החיים שלפני הקמת תא משפחתי עם צאצאים, אך גם בשנים שלאחר מכן. במונוגמיה סדרתית מאבדים את היתרונות שבמונוגמיה שצוינו לעיל - לזכר האב לא מובטח כי הוא מגדל את צאצאיו ולנקבה לא מובטחת תמיכה בגידול הצאצאים. בכך עלולה המונוגמיה הסדרתית להפר את יציבות התא המשפחתי. כנגד זה, יתרון המונוגמיה הסדרתית הוא בכך שאפשר לבחור מעת לעת בני זוג שונים.
התנועה להתחדשות יהודית

התנועה להתחדשות יהודית (אנגלית: Jewish Renewal) היא זרם דתי יהודי-אמריקני המתמקד בהיבטים המיסטיים והרוחניים במורשת היהודית ובחוויה הבלתי-אמצעית של האלוהי. היא שואבת רבות מהחסידות, הקבלה והאגדה ועוסקת בתפילה אקסטטית ומדיטציה כאמצעי להשגת התעלות רוחנית. מושג הדבקות החסידי הוא אחד מנדבכי הגותה, והיא מדגישה את חשיבות ההנהגה הכריזמטית של אישיה. לצד המקורות היהודיים, היא יונקת גם ממסורות מיסטיות אחרות, כמו בודהיזם ואסלאם סופי.
תנועת ההתחדשות מעודדת שילוב של פרקטיקות כריקוד, שירה, מוזיקה ואמנות בתוך טקסיה. היא מבקשת להשיג "תיקון עולם" באמצעות צדק סוציאלי, סובלנות, שלום ופמיניזם, המתבטא גם בכך שנשים הן שותפות שוות להווייה הדתית ושפה עוקפת-מגדר משמשת בתפילה לצד פניות לאלוהות בלשון נקבה. מוקד מקביל הוא "תיקון הלב", השגת שלווה וסיפוק נפשיים. התנועה חותרת ליצירת "הלכה אינטגרלית" התואמת עקרונות אלה. בין היתר, נטבע המושג "כשרות אקולוגית", הדורשת שהמזון הנצרך ייוצר תוך הימנעות מגרימת נזק סביבתי או העסקה נצלנית של עובדים. מנהיגה של התנועה, הרב זלמן שחטר-שלומי, הדגים את השקפתו כשדן באיסור לעסוק בגינון בשבת: "אם אתה לא אוהב את העבודה בגינה, ומבכר שתיעשה על ידי שכיר, אזי הגינון נחשב כמלאכה ואסור. אך אם אתה אוהב לגנן וזמן הפנאי היחיד שלך הוא בשבת, תן לגינון להיות חלק מעונג השבת שלך."
ראשיתה של התנועה ב-1962, כששחטר-שלומי עזב את תפקידו כמחזיר בתשובה באוניברסיטאות מטעם חסידות חב"ד והקים אגודה קטנה בשם "בני אור". בין היתר שיתף פעולה עם שלמה קרליבך, אף כי הלה היה קשור יותר לאורתודוקסיה. המסר שהפיץ, תוך הדגשת מיסטיקה וערכים אוניברסליים, התקבל בקרב ילדי הפרחים. בראשית שנות ה-70, כשהשמאל החדש האמריקאי נטה לגאווה שחורה קיצונית, החלו רדיקלים יהודים רבים להתחיל לטפח זהות עצמאית וחלקם פנו לדרכו של שלומי. בשנים אלה הצטרפו אליו הוגים בולטים כארתור וסקו ומייקל לרנר. תנועת ההתחדשות עסקה בסוגיות חברתיות כפירוז גרעיני וזכויות הומוסקסואלים. וסקו ייסד כתב-עת בשם "מנורה" ב-1979. ב-1985 שינו "בני אור" את שמם ל"פני האור", עוקף-המגדר. ב-1993 התמזגו שתי המסגרות ויצרו את 'אל"ף: ברית להתחדשות יהודית' (ALEPH: Alliance for Jewish Renewal). בעקבות המיסוד הוקמה גם תוכנית להכשרת רבנים וכן 'אהל"ה', אגודת הרבנים להתחדשות יהודית, שנוסדה ב-1998. בטאונה של התנועה הוא כתב-העת תיקון. שחטר-שלומי והמנהיגים האחרים העדיפו להגדיר את תנועתם כ'תהליך' האמור להשפיע על הציבור היהודי ולא כזרם עצמאי.
נכון ל-2015, ישנן ארבעים ואחת חבורות וקהילות באל"ף, רובן בארצות הברית ושבע מחוץ לה. אהל"ה מונה כ-200 רבנים. בניגוד לרפורמים ולקונסרבטיבים, התנועה לא רק מקבלת נישואי תערובת בקרב הציבור אלא מתירה גם לרבניה להינשא ללא-יהודים.
רועי פרייליך

ביוגרפיה

רועי פרייליך נולד וגדל בחיפה. למד קולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה ומוזיקה בבית הספר רימון.
בשנת 2004 החל בהקלטת סקיצות לאלבום בכורה עם המפיק המוזיקלי אלידע רמון, הבסיסט גיא גולדשטיין איתו ניגן בנעוריו בחיפה, והמתופף מיקי קוקלביץ, שהוחלף בשנת 2006 על ידי ניר וטשטיין. במקום להקליט את אלבום הסולו התגבשו פרייליך, וטשטיין וגולדשטיין ללהקת "נערות ריינס", המנגנת רוק ופוסט-פאנק כשפרייליך משמש כסולן וכנגן גיטרה חשמלית. הלהקה הוציאה שני אלבומים - "נערות ריינס" (2009) ו"נשמור על החברים" (2012) - שאת כל שיריהם כתב והלחין פרייליך. שני האלבומים זכו לאהדת הקהל ולביקורות משבחות.
במקביל לחברותו בלהקה התפרנס פרייליך מכתיבת דיאלוגים לסדרות טלוויזיה, ביניהן "חשופים", "נויורק" ו"אניגמה".
השתתף באלבום "האחרון" של רם אוריון (2012) בכתיבה והלחנה של השיר "ניצחון 2.0" ובהלחנת השיר "עשן".
בשנת 2013 החל לעבוד על אלבום הסולו, יחד עם המפיק אביחי טוכמן שהפיק גם את אלבומה השני של "נערות ריינס". גם באלבום זה פרייליך כתב והלחין את כל השירים אך ניכר בו שינוי סגנוני והשפעות של דיסקו.
במהלך השנה יצאו הסינגלים "סערה חשמלית", "הפרעת קשב" ו"הלילה היא תרקוד" שזכו להצלחה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו. בשנת 2014 יצא האלבום "מעלה עשן" ובו תשעה שירים, שזכה אף הוא לשבחי הביקורת.
בשנת 2018 יצא אלבומו "הריגוש שבנפילה" עם להקת "המתוקים רצח" ובהפקת אביחי טוכמן.
פלזן

היסטוריה

איזכורה הראשון של פלזן בין דפי ההיסטוריה בא בשנת 976, כטירה שהייתה אתר קרב בין הדוכס בולסלאס השני מבוהמיה לבין אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המקום הפך לעיר בשנת 1295 כאשר מלך בוהמיה, ונצ'סלאס השני העניק לה את רישיון העיר וקבע את גבולותיה של העיר החדשה, במרחק של כ-10 ק"מ מאתר ההתיישבות המקורי. באתר ההתיישבות המקורי יושב היום היישוב סטארי פילזנק. פלזן הפכה חיש מהר לעיר מסחר חשובה בזכות מיקומה על צומת דרכי מסחר מרכזיות שהובילו לערי מסחר מרכזיות במאה ה-14: נירנברג ורגנסבורג. פלזן הייתה אותה תקופה העיר השלישית בגודלה בבוהמיה לאחר פראג וקוטנה הורה. בעת מלחמות ההוסים הייתה העיר למרכז להתנגדות קתולית להוסים. פרוקופ הגדול הטיל על העיר מצור שלוש פעמים, אך לא יכול לה. בשנת 1468 רכשה העיר בית דפוס והספר "תולדות ימי טרויה" היה הספר הראשון שיצא לאור בדפוס בבוהמיה.
בין השנים 1599-1600 הייתה העיר למקום מושבו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1618, בתקופת מלחמת שלושים השנה, נכבשה העיר בקרב פלזן ולא נכבשה מחדש בידי כוחות האימפריה עד לשנת 1621. בשנים 1637 ו-1648 הטילו השוודים מצור על העיר, אך לא כבשוה.
בשלהי המאה ה-17 החלה הבנייה בעיר להיות מושפעת מאדריכלות הבארוק. מאז שנת 1989 נעשות במרכז העיר עבודות שימור למבנים היסטוריים.
בשנת 1892 נבנה בעיר בית הכנסת ששימש אז את הקהילה היהודית. בית הכנסת בפילזן הוא השלישי בגודלו בעולם.
פלזן שוחררה מן הכיבוש הנאצי ב-6 במאי 1945 על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-16 של הארמייה השלישית של הגנרל פטון וכן יחידות מדיוויזיות חיל רגלים. פטון המשיך ושחרר חלקים רבים ממערב בוהמיה. שאר שטחה של צ'כוסלובקיה שוחרר על ידי הצבא האדום הסובייטי. יחידות הצבא האמריקאי נותרו בפלזן עד לסוף נובמבר 1945 וסייעו לצ'כים במאמצי השיקום לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שעלה משטר קומוניסטי בצ'כוסלובקיה נעשה מאמץ מכוון למחוק כל איזכור לפעולת כוחות צבא ארצות הברית בעיר. רק לאחר שהשלטון הקומוניסטי הוחלף בשלטון דמוקרטי בשנת 1989, תוקן עוול היסטורי זה. מאז שנת 1990 מתקיים בפלזן, מדי חודש מאי, פסטיבל השחרור אליו מוזמנים חיילים אמריקאים ותיקים שהיו בין משחררי העיר.

חינוך וכלכלה

פלזן היא מרכז ללימודים אקדמיים, עסקים וחיי תרבות לחלקה המערבי של בוהמיה. אוניברסיטת מערב בוהמיה בפלזן ידועה במיוחד בזכות תוכניות ללימודי משפטים, הנדסת מכונות ומדעים ישומיים. מאז שנות ה-90 חל גידול בהשקעות זרות בעיר.
העיר פלזן אחראית לכשני שלישים מן התוצר הגולמי של מחוז פלזן, אף שתושביה מהווים רק 29.8% מאוכלוסיית המחוז. התוצר הגולמי השנתי של העיר פלזן הוא כ-7.2 מיליארד דולר, כ-44,000 דולר לאדם, עובדה ההופכת את העיר לאחת הערים המבוססות בכל צ'כיה.
יצרן כלי הרכב הנודע סקודה נוסד בפלזן בשנת 1859 והפך למרכז הנדסי מוביל באזור אוסטרו-הונגריה וצ'כוסלובקיה. בתקופת השלטון הקומוניסטי יועדה רוב תוצרתו של המפעל לגוש המזרחי, אולם לאחר מהפכת הקטיפה והתמוטטות הגוש הסובייטי נקלע המפעל לקשיים כלכליים. לאחר מאמצי שיקום פוצל התאגיד לשני תאגידים נפרדים, האחד עוסק בייצור כלי רכב מסוגים שונים ואילו השני בייצור טורבינות להפקת חשמל.
בפלזן פועלת מבשלת הבירה הגדולה ביותר בצ'כיה בשם Pilsner Urquell המייצרת את בירה פילזנר וכן המזקקה הגדולה בצ'כיה, בשם Stock.
לויס וילסון

ביוגרפיה

נולדה למטילדה וקלארק ברנהם, קלארק ברנהם עבד בחופשת הקיץ בורמונט, שם סיפק טיפול רפואי לנופשים. ברנהם רוג'רס, אחיה הצעיר של לויס, התיידד עם נער מקומי בשם ביל וילסון. לויס וביל נפגשו בקיץ 1914, כאשר לויס הייתה 23 וביל בן 19. באותו זמן, לויס הייתה בוגרת מכללה, בקיץ שלאחר מכן הם התארסו בחשאי.
הם נישאו ב -24 בינואר 1918, בכנסיית סוודנבורג ניו יורק. באותו זמן, ביל היה בצבא והם רצו להתחתן לפני שהוא ישלח לאירופה עקב מלחמת העולם הראשונה. לויס עבדה כמרפאה בעיסוק בהיעדרו. לאחר שובו, בני הזוג קיוו להקים משפחה, אבל אחרי כמה הפלות יעצו לה כי ההריון יהיה מסוכן או בלתי אפשרי. ניסיונותיהם לאמץ ילדים לא צלחו.
לאחר שביל עבר שיקום ו-AA נוסדה, לויס החלה לעבוד על תוכנית כדי לסייע למשפחות של אלכוהוליסטים. מאמצים אלה הובילו להקמת של אל-אנון.
נפטרה בשנת 1988 בגיל 97.
הקורפוס ה-12 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-23 בפברואר 1867 בצבא ממלכת סקסוניה כחלק מארגון מחודש של צבא הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולמפקדו מונה אלברט, נסיך סקסוניה. מטה הקורפוס היה בדרזדן, וחייליו גויסו מהאזור של ממלכת סקסוניה. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-23 וה-24 בפיקודו של אלברט, נסיך סקסוניה, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אחיו גאורג, נסיך סקסוניה, שפיקד עליו עד לשנת 1900.
ב-1 באפריל 1887 הוקמה הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3) וצורפה לקורפוס, ובשנת 1902 הוקם הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) והועברו אליו הדיוויזיות ה-24 וה-40, והקורפוס ה-12 הפך לאזור הגיוס של החלק המזרחי של הממלכה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מחלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית. ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות שונים בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה חלק מפלגת הארמייה B.