google/wiki40b huggingface dataset:
אסתר לדרברג

ראשית חייה

אסתר מרים צימר הייתה הראשונה מבין שני ילדים שנולדו בברונקס, ניו יורק, למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוריה היו דוד ופאולינה צימר, ואחיה היה בנימין.
כילדה בתקופת השפל הגדול בארצות הברית, גדלה במשפחה ענייה, אשר ארוחות צהריים שלהם היו דלות מאוד, וכללו לרוב פיסת לחם עם עגבנייה.
כחלק מזהותה היהודית לדרברג למדה עברית ונהגה לערוך את ליל הסדר בחג פסח, לפי המסורת היהודית.
לדרברג למדה בתיכון בברונקס, הצטיינה בצרפתית, וסיימה את התיכון בגיל 16. בהתחלה, לדרברג רצתה ללמוד במכללה צרפתית וספרות, ולבסוף עברה לתחום הביוכימיה.
מעבר זה עשתה בניגוד להמלצות מוריה שלא לעבור לתחום לזה, מכיוון שהם סברו כי לאישה יהיה קשה מאוד להצליח בתחום המדעים.
בגיל 20 היא סיימה את לימודיה במכללת האנטר בציון לשבח (דרגות הצטיינות בלטינית) בשנת 1942.
לאחר סיום לימודיה לדרברג החלה לעבוד כעוזרת מחקר לאלכסנדר הולנדר, שם פירסמה את עבודתה הראשונה בגנטיקה.
בשנת 1944 לדרברג זכתה במלגה לאוניברסיטת סטנפורד, ובשנת 1946 קיבלה את התואר השני.
בשנה זאת נישאה ליהושע לדרברג, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין.
לאחר מכן המשיכה ללימודי דוקטורנט באוניברסיטת ויסקונסין, התזה שבא עסקה: "Genetic control of mutability in the bacterium Escherichia coli." והשלימה את לימודי הדוקטורט שלה בשנת 1950.
בנוסף היא זכתה במלגה על ידי החברה האמריקנית לסרטן.

תרומות עיקריות בתחום המיקרוביולוגיה

לדרברג נשארה באוניברסיטת ויסקונסין במשך רוב שנות ה-50 של המאה ה-20.
בתקופה זה היא גילתה את [בקטריופאג' למדא], התחילה עם המחקר בתחום ה[מעגל ליזוגני]. גילתה את רכיב הפוריות בחיידק האי קולי ביחד עם לואיג'י לוקה.
תרומות אלו הניחו את היסודות עבור רוב העבודה שנעשתה בתחום הגנטיקה בחצי השני של המאה ה-20.

תרומות נוספות

לדרברג חזרה לסטנפורד ב-1959 עם בעלה יהושע לדרברג.
שם איזנה בין קריירת המחקר שלה, לניהול המרכז לחקר הפלסמיד בבית הספר לרפואה בסטנפורד בין השנים 1976–1986.
בשנת 1985 לדרברג פרשה ממשרתה במחלקת המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה, והמשיכה לנהל את המרכז עד שנת 1995.

אתגר מקצועי: אפליה מגדרית

אף על פי שלדרברג נחשבה למדענית מחקר חלוצה בתחומה, היא נתקלה בקשיים רבים, עקב היותה אישה. כמו למשל הדרתה ממהלך כתיבת ספרים מוכרים בנושא הביולוגיה מולקולרית, למרות גילוייה החשובים בתחום.

חייה האישיים

לדרברג התחתנה עם יהושע לדרברג בשנת 1946, והתגרשה ממנו בשנת 1968.
בשנת 1993 נישאה בשנית למתיו סימון.
היא נפטרה בשנת 2006 מדלקת ריאות ומאי-ספיקת לב.
וונסן

גאוגרפיה

שטח אזור השיפוט של וונסן הוא 269 קילומטרים רבועים. העיר ממוקמת במחוז קאנגוודו, על חופו המערבי של ים יפן. בים הקרוב לוונסן יש יותר מ-20 איים. וונסן נחשבת נמל טבעי מצוין, משום שהיא ממוקמת במפרץ.

היסטוריה

וונסן הוקמה כנמל מסחר בשנת 1880. שמה המקורי היה וונסנג'ין, אבל היא הייתה ידועה גם בשמה הרוסי - לזרב (Lazaref). בתקופת הכיבוש היפני בחצי האי הקוריאני, נקראה העיר בשם   גֶנסָן. בשנת 1914, נפתח בעיר קו רכבת, המחבר אותה לפיונגיאנג ולסיאול. לכן, העיר התפתחה במהרה לנמל ולמקום המסחר המרכזי של מזרח קוריאה. תחת השלטון היפני, בעיר היו מפעלים רבים ,והיא שימשה כנמל מסחר עם יפן. במהלך מלחמת קוריאה הופצצה העיר בכבדות על ידי כוחות האו"ם, וצי ארצות הברית הטיל עליה מצור ממרץ 1951 עד ל-27 ביולי 1953, מה שהופך אותו למצור הארוך ביותר בהיסטוריה של הצי האמריקאי המודרני.

כלכלה

בוונסן ישנם מפעלים רבים, כגון: מפעל לטיהור מים, מספנה, תעשייה כימית ומפעל מלט.

יבשה

בוונסן כמה תחנות רכבת בקו קאנגוודו, כולל תחנה בנמל (לנוסעים ולמטען) והיא מחוברת לרשת הכבישים הארצית.

ים

בוונסן נמל ימי גדול, בין הגדולים שבקוריאה הצפונית. לנמל מגיעים נוסעים ומטענים מרחבי קוריאה הצפונית.

אוויר

בוונסן ישנו נמל תעופה בינלאומי, בעל שני ייעודים: צבאי ואזרחי. בנמל התעופה שני מסלולים, אחד עשוי מאספלט והשני עשוי בטון. תמונות מגוגל מפות משנת 2014 הראו שחלה בנמל התעופה תנופת בנייה, ובין היתר נבנו שני מסלולים חדשים.
המוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ

היסטוריה

המוזיאון נפתח לראשונה ב-1944 במבנה קהילתי מקומי. ב-1969 עבר המוזיאון למסגד "נורי מהמט פאשה". המוזיאון בצורתו הנוכחית נפתח בשנת 2005 ובהמשך הורחב לצורך תצוגת הפסיפסים שנמצאו בזאוגמה. שטח התצוגה של המוזיאון הוא 3,500 מ"ר. במוזיאון מוצגים כ-1,800 פריטים, המסודרים כרונולוגית ומשתייכים לאתרים בנפת גזיאנטפ וסביבתה.

מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה

הפסיפסים מאורגנים באגף מיוחד המוקדש להם ושמו "מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה" (Zeugma Mosaic Museum). אגף הפסיפסים נחשב למוזיאון הפסיפסים הגדול ביותר בעולם והוא נפתח ב-2011. שטח התצוגה שלו הוא כ-2,500 מ"ר. הממצאים הועברו למוזיאון לאחר שרוב שרידי העיר זאוגמה, שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, הוצפו על ידי האגם שנוצר לאחר הקמת סכרים על הפרת (סכר בירג'יק) במסגרת פרויקט דרום-מזרח אנטוליה. 
האתר של זאוגמה נחפר מעט מאד במהלך השנים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 התגלתה בעיה של שוד עתיקות מהאתר, וממצאים הגיעו לידי מוזיאונים וידיים פרטיות. לאחר שהחל פרויקט לבניית סכרים על הפרת, היה ברור שחלקו הגדול של האתר יוצף ויעלם מתחת למים. בעקבות כך הוחלט להקים פרויקט להצלת הממצאים הארכאולוגים ולהעבירם מהאתר. הפרויקט מומן על ידי ממשלת טורקיה, אוניברסיטאות אמריקאיות והמכון למדעי הרוח על שם פאקארד . 
לפני בניית הסכרים נעשו מאמצי שימור רבים של השרידים באתר. כל ממצא שניתן לשמר ולהזיזו ממקומו, נחפר, כולל קירות פרסקאות ופסיפסים. חלק גדול מהממצאים הועברו למוזיאון שהוקם במיוחד כדי לשמר את הממצאים מהאתר. הממצאים באגף הם מהתקופה הרומית והביזנטית. בנוסף, הועברו מזאוגמה מזרקות פסלים ופסל ברונזה של אל המלחמה הרומי מרס. 
בשימור הממצאים עסק צוות של 50 איש. בנוסף לשיקום 2,453 מ"ר של פסיפסים, שוקמו 140 מ"ר של קירות עם פרסקאות, ארבע מזרקות מהתקופה הרומית, 20 עמודים מאבן גיר, ארבעה פסלים מאבן גיר, פסל מברונזה של האל מרס, מצבות קבורה, קברים ואלמנטים אדריכליים.
חלק מהפסיפסים שהועברו, נפגעו במהלך השנים בעקבות שוד וביזה מהאתר הארכאולוגי. המוזיאון משקיע מאמצים בהגברת המודעות כנגד שוד וביזה של ממצאים ארכאולוגים. הפסיפסים כוללים דמויות כמו אל הים פוסידון, דיוניסוס ואכילס. פסיפס מפורסם השייך לאוסף המוזיאון הוא פסיפס ראש של נערה עם זוג עיניים מובלטות במרכז הפסיפס, שקיבל את השם "הנערה הצוענייה".
יאנה טרזי

ביוגרפיה

טרזי נולדה ב-7 במאי 1980 בסלוניקי. היא בתו של הזמר היווני פסכאליס טרזיס . בגיל 20 עברה לאתונה כדי להתחיל בקריירת מוזיקה. בשנת 2004 היא הוציאה את שירה הראשון. בשנת 2006 יצא אלבומה הראשון, "Gyrna to kelidi", עם חברת התקליטים "קובלט מיוזיק יוון".
בשנת 2008 עברה טרזי לחברת התקליטים "מינוס אמי", והוציאה את אלבומה השני - "Ase me na taxidepso" - עם סינגל באותו השם כבר באותה השנה.
בהמשך עברה לגור בארצות הברית, ועבדה שם בחיפוש כישרונות (סקאוטינג) עם חברת התקליטים אינטרספוק רקורדס.
ב-2017 היא נרשמה עם חברת התקליטים החדשה שלה, פאניק רקורדס, אצל רשות השידור היוונית לתוכנית אליניקוס טליקוס 2018 עם השיר "Oneiro Mou" ב-27 באוקטובר 2017. מאוחר יותר, ב-8 בנובמבר, היא הפכה לאחת מחמשת המועמדים שעברו לגמר הטלוויזיוני.
בעקבות פסילה של שניים מחמשת המועמדים על כך שהשיר לא נשמע יווני, נכנס השיר "Oniero Mou" לשלב הגמר הסופי (3 מועמדים). ב-15 בפברואר 2018 נמסר כי חברות התקליטים של שני האמנים המתחרים סירבו לשלם אגרה בסך של 20,000 יורו לרשות השידור היווני (ERT) ונפסלו מהתחרות, כך בוטל הקדם היווני לשנה זו והשיר נבחר. ב-8 במאי 2018 שרה טרזי בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון, והייתה הזמרת ה-14 בתור. היא לא הצליחה לעלות לשלב הגמר.
משחקי קליפורניה (סדרת משחקים)

משחקי קליפורניה (באנגלית: California Games) הוא שמה של סדרת משחקי מחשב.
טודאי-ג'י

מקור

ניתן לתארך את התחלת בניית קומפלקס טודאי-ג'י הענקי לשנת 728, כאשר שוֹמוּ, קיסר יפן, הקים את קינשאוסן-ג'י כמתנה לנסיך מוטואי, בנו הראשון מבת זוגו מבית פוג'יווארה, קומיושי. הנסיך נפטר שנה לאחר הולדתו.

שקיעתו

כאשר מרכז הבודהיזם היפני עבר מנארה להר היאי ולמקדש טנדאי, ולאחר מכן נארה איבדה את מעמדה כבירת יפן לטובת קאמאקורה, מעמדו של טודאי-ג'י כסמכות המרכזית בבודהיזם ביפן נפגע מהותית. בדורות מאוחרים יותר, שושלת וינאה נכחדה, חרף ניסיונות להחיותה, ולכן לא נערכים יותר טקסי הסמכה בטודאי-ג'י.

המבנה המקורי

ב-743, הקיסר שומו מכריז על חוק, על פיו העם צריך להיות מעורב באופן ישיר בהקמתם של מקדשי בודהה חדשים בכל יפן. זאת בעקבות אמונתו האישית, על פיה מעשה כזה מעורר יראת שמיים יעודד את הבודהה להגן על יפן מפני אסון קרב ובא. גיוקיו (נזיר בודהיסטי מפורסם), נסע עם תלמידיו ברחבי מחוזות יפן על מנת לבקש תרומות. על פי רישומים המוחזקים בטודאי-ג'י, למעלה מ-2,600,000 בני אדם סייעו בבניית הבודהה הגדול והיכלו. הפסל, אשר גובהו היה כ-16 מטר, התחרה בממדיו הגדולים של בודהה בסין ובקוריאה באותו זמן. הפסל הורכב משמונה חלקים, ויציקתו ארכה שנתיים.
בניית הבודהה הושלמה בנארה, ב-751. שנה לאחר מכן, קוים טקס "הארה" בנוכחות 10,000 בני אדם, על מנת לחגוג את השלמת הפסל. הכהן ההודי בודיהסאנה ביצע "הארה" עבור הקיסר שומו. הפרויקט כמעט רושש את כלכלת יפן, תוך כילוי מרבית הברונזה הזמינה באותם הימים. המתחם המקורי הכיל גם שתי פגודות בגובה 100 מטרים, שהיו שניות בגובהן באותם ימים רק לפירמידות במצרים. הן נהרסו ברעידת אדמה.

שחזורים לאחר תקופת נארה

בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון הלאומי של נארה פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של המקדש. פריטים שונים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות. בנוסף, בכניסה למתחם המקדש, הוקם מוזיאון קטן המציג כמה מן האוצרות של המקדש, כגון הפסל "לידת שאקה".

מתחם וגנים

מספר מבנים במתחם טודאי-ג'י שולבו בתפיסה האסתטית הכללית של עיצוב הגנים. ווילות סמוכות נחשבות היום כחלק מהמתחם. חלק מהמבנים האלה פתוחים כיום לציבור.
לאורך מאות שנים, המבנים והגנים התפתחו במשותף כחלק בלתי נפרד מקהילת מקדש ייחודית, מתואמת ומשגשגת.

בתרבות

טודאי-ג'י שימש כמקום התרחשות של מספר סרטים ודרמות טלוויזיה ביפן. הוא הופיע גם בסרטו משנות ה-50 של המאה ה-20 של ג'ון ויין, "הברברי והגיישה".
המקדש הופיע גם במשחק Age of Empires II: The Age of Kings של חברת מיקרוסופט.

החוויה המוזיקלית הגדולה

ב-20 במאי 1994 נערך בטודאי-ג'י פסטיבל המוזיקה הבינלאומי "החוויה המוזיקלית הגדולה", בתמיכת אונסק"ו. המופיעים כללו את הפילהרמונית של טוקיו, X Japan, INXS, ג'ון בון ג'ובי, ג'וני מיטשל, בוב דילן ורוג'ר טיילור. המופע שודר ב55 מדינות, בתאריכים ה-22 במאי וה-23 במאי 1994.

שרה ברייטמן

ב-3 בנובמבר 2010, זמרת הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הופיעה בטודאי-ג'י במסגרת סיבוב הופעות שלה עם תזמורת גדולה. המופע הוקלט ובשלב מאוחר יותר שודר ביפן בידי גוף השידור TBS.
דירהם איחוד האמירויות הערביות

היסטוריה

דירהם איחוד האמירויות הערביות הונפק לראשונה ב-19 במאי 1973, עת החליף את ריאל קטאר ודובאי, אשר היה נהוג בכל האמירויות פרט לאבו דאבי, ביחס של 1:1. הדינאר הבחרייני, שהיה נהוג באבו דאבי, הוחלף בדירהם ביחס של 0.1 דינאר ל-1 דירהם.

מטבעות

בשנת 1973 הונפקו מטבעות בעריכים של 1, 5, 10, 25 ו-50 פילס, וכן של דירהם אחד. המטבעות בערך של 1, 5 ו-10 פילס היו עשויים מארד, ואילו מטבעות העריכים הגבוהים יותר היו עשויים מקופרניקל. בשנת 1995 הוקטן גודל המטבעות של 50 פילס ושל דירהם אחד, והמטבע של 50 פילס קיבל צורת משובע שווה-צלעות.
הערכים והמספרים על המטבעות כתובים בספרות ערביות והכיתוב גם הוא בערבית. המטבעות של 1, 5 ו-10 פילס אינם בשימוש יומיומי, ולכן המחירים מעוגלים לכפולות של 25 פילס.
מאז שנת 1976 הטביעה מועצת המטבע של איחוד האמירויות הערביות מספר מטבעות הנצחה לציון אירועים שונים בהיסטוריה של המדינה ולכבוד שליטי המדינה.

שטרות

ב-20 במאי 1973 הנפיקה מועצת המטבע של איחוד האמירויות הערביות שטרות בעריכים של 1, 5, 10, 50 ו-100 דירהם. שטר של 1,000 דירהם הונפק בינואר 1976. בשנת 1982 הודפסה סדרה שנייה של שטרות, ללא שטרות בני 1 ו-1,000 דירהם. שנה לאחר מכן הודפס שטר בערך של 500 דירהם, ובשנת 1989 הודפס גם שטר בערך של 200 דירהם. השטרות הנמצאים במחזור הם של 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 דירהם.
על חזית השטר כיתוב בערבית עם ספרות ערביות. בגב השטר כיתוב באנגלית עם ספרות הודיות-ערביות.
השטר של 200 דירהם הודפס בשנית ממאי 2008 בצבע צהוב-חום, במקום בשטר הקודם שהודפס בירוק-חום. כמו כן, הבנק המרכזי של איחוד האמירויות הערביות הדפיס שטר חדש של 50 דירהם, הכולל סימני ביטחון חדשים.

שערי חליפין

ב-28 בינואר 1978 הוצמד שער הדירהם לסל המטבעות של קרן המטבע הבינלאומית. בפועל, הדירהם מוצמד לדולר אמריקני ברוב הזמן. מאז נובמבר 1997 מוצמד שערו של הדירהם לדולר האמריקני לפי ערך של 3.6725 דירהם לדולר.
ויקיפדיה הבסקית

היסטוריה

בראיון שנערך באוגוסט 2007 עם ג'ימי ויילס, מייסד מיזם ויקיפדיה, הוא הזכיר את ויקיפדיה הבסקית כדוגמה מדוע יש להחזיק ויקיפדיות בשפות עם מיעוט של דוברים:
"כרגע בתוך ויקיפדיה אנחנו רואים בוודאות מספר פרויקטים מוצלחים בשפות אירופאיות קטנות. ככל הנראה אין באמת צורך בוויקיפדיה הוולשית. מספר האנשים הדוברים ולשית ואינם דוברי אנגלית זעום ביותר והוא הולך וקטן מדי שנה. אז למה יש לנו את ויקיפדיה בשפה הוולשית? ובכן, אנשים רצו בה, אז הם יצרו אותה. ושימור השפה הוא המוטיב הראשי. זו שפת האם שלהם אז הם רוצים לשמור עליה בחיים, לשמור את הספרות שלהם בחיים. כמה מהוויקיפדיות הגדולות יותר בשפות "קטנות" כמו ויקיפדיה הבסקית והקטלאנית זכו להצלחה. אני בהחלט רואה בשימור חלקים משפתך ומתרבותך באמצעות מיזמים שיתופיים דבר הגיוני."
    
ב-25 בינואר 2008, ויקיפדיה הבסקית זכתה באות ממגזין "ארגיה" הבסקי בקטגוריית האינטרנט. 
ב-21 במאי 2011, ויקיפדיה הבסקית חצתה את הרף של 100,000 ערכים, עם יצירת ערך העוסק בדיכוי השימוש בשפה הבסקית לאורך ההיסטוריה. הערך נכתב בשותפות עם מספר רב של תורמים שונים. 
בדצמבר 2011, קרוב ל-11,000 ערכים חדשים הוספו למיזם על ידי משרד התרבות של הממשלה הבסקית.
ניקולס גיין

חייו

ניקולס קריסטובל גיין בטיסטה נולד ב-10 ביולי 1902 בקמגואיי המשמשת כבירת המחוז הנושא אותו שם. ניקולס הוא בנו של העיתונאי ניקולס גיין אורה וארחליה בטיסטה ארייטה. אביו חשף אותו למוזיקה אפרו- קובנית בגיל צעיר מאוד.
ב-1917 אביו מחה בכתביו על זיופים אלקטורליים וכתוצאה מכך חוסל על ידי חיילים בהתקוממות פוליטית ואימו הייתה צריכה לגדל אותו ואת אחיו בכוחות עצמה. לאורך גדילתו של גיין, הוא נחשף לגזענות רבה מכיוון החברה. 
ב-1919 גיין סיים את לימודי התיכון ושנה לאחר מכן הוא החל לפרסם את שיריו, ולעבוד עם עיתונים כמו "קמגאויי גרפיקו" ו"אורטו".
ב-1922 התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת הוואנה, ופרש בעקבות אכזבתו מהמצב של האוניברסיטה- דבר שהביא לידי ביטוי בשירו " מלבד ספרי הלימוד שלי" שיר סאטירי על חיי האוניברסיטה שלו.
גיין חזר לעיר הולדתו והתחיל לארגן ולנהל את המגזין ליס, שהחזיק מעמד זמן קצר. בקמגאווי גיין עסק בדברים שונים, הכוללים עבודה כמתקן הגייה ולאחר מכן כעורך בעיתון "הקמגאוייני".כמו כן, עבד בעיריית קמגאווי. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנים אלו סיקר כעיתונאי את מלחמת האזרחים בספרד. לאחר שסורב להיכנס לארצות הברית בשנת 1940, סייר באופן נרחב באמריקה הדרומית, סין ואירופה. בשנים אלו התגברו מאפיינים של דיאלקטיקה מרקסיסטית בשיריו. בשנת 1953 ממשל קובה בראשות פולחנסיו בטיסטה מנע מגיין מלחזור לקובה, והוא נאלץ לבלות שנים בגלות בצ'ילה. אחרי המהפכה הקובנית ב-1959, התקבל גילן בברכה על ידי הנשיא החדש, פידל קסטרו.
נפטר בגיל 87 ממחלת הפרקינסון ונקבר בבית העלמין קולון שבהוואנה.
Animal

רקע

ב-5 בינואר 2010 הוציאה לאור קשה את אלבום הבכורה שלה, הכולל 15 רצועות. האלבום זכה להצליח מידית, והתמקם באופן מיידי במקום הראשון במצעד בבילבורד האמריקאי כאשר מכר 150 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. הוא הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים בקנדה, ארצות הברית, ויוון. קשה לקחה חלק בכתיבת כל הרצועות באלבום, כאשר את רובן כתבה לבד, ובודדות בשיתוף עם המפיק מקס מרטין.
פודרגיים

מאפיינים

הפודרגיים חיים בטווח שמתת-היבשת ההודית, דרום מזרח אסיה וגינאה החדשה ועד אוסטרליה, טסמניה ואיים קטנים באוקיינוס השקט. הם מומחים בהסוואה - דבר נדיר אצל עופות, ובעלי פה ענקי היכול להיפער עד לעיניהם העצומות והצהובות בעלות העפעפיים הענקיות. הם מזכירים במראם ינשופים, אך מקורם ישר ומוארך יותר והם פעילים גם במשך היום. הבדל נוסף 
הם פעילים ביום ובלילה ויוצאים לצוד חרקים שונים. המינים הגדולים גם טורפים חולייתנים קטנים כמו קרפדות, לטאות ועכברים אליהם הוא מסתער בדממה מהעץ.
הוויפיז

היסטוריה

טלן וטנן היו זמרים-יוצרים פעילים באופן עצמאי, ועוד טרם פגישתם הכירו וחיבבו זה את המוזיקה של זו. כשנפגשו לראשונה בהופעה של טנן ב-2001 נוצר ביניהם חיבור והם החלו לנגן יחד. הצמד קרא לעצמו ויפיז בין היתר בגלל שהמילה שימשה לתיאור סרטים מרגשים ומעוררי בכי, מתוך תקווה שהמוזיקה תביא לחוויות דומות.
בנובמבר 2003 הוציאו את אלבומם הראשון, Happiness ולמרות שלא היו חתומים אז אצל חברת תקליטים האלבום מכר למעלה מ-10,000 עותקים.
ב-2005 הקליטו בביתם את אלבומם השני, Say I Am You. בהמשך אותה שנה חתמו אצל חברת התקליטים Nettwerk Records ובסוף אותה שנה שיחררו את האלבום בפורמט דיגיטלי. במרץ 2006 הוציאו תקליט של האלבום. בפברואר 2006 האלבום הגיע לראש רשימת אלבומי הפולק המורדים ביותר ב-iTunes בשמונה מדינות.
במהלך שנת 2006 הופיע הצמד כ-180 פעמים, בכללם מספר הופעות באירופה.
ב-2007 שיתפו פעולה עם מנדי מור - כתבו וניגנו עבור אלבומה Wild Hope.
ב-2008 הוציאו אלבום שלישי, Hideaway. האלבום מכר 14,000 עותקים בשבוע הראשון והיה לאלבום הראשון של הצמד שנכנס לרשימת Billboard Top 200.
ב-2010 יצא אלבומם הרביעי, Be My Thrill. באלבום השתתפה קולבי קאליי ששרה קולות ליווי בשיר "I Was Made for Sunny Days." גם אלבום זה הגיע לרשימת Billboard Top 200 ובנוסף הופיע ברשימת אלבומי הפולק המובילים של הבילבורד למשך תשעה שבועות. בעקבות האלבום יצאו לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, הראשון מאז סיבוב ההופעות ב-2006.
אלבומם החמישי, Sirens, יצא ב-28 באפריל 2015.
שירי הוויפיז נכללו בפסקולים של סרטי הקולנוע סקס והעיר הגדולה, קשה על הבוקר, "אדם" ו"נשף סיום". בין סדרות הטלוויזיה שעשו שימוש בשירי הצמד: האנטומיה של גריי, מגרש ביתי, סקראבס, שקרניות קטנות, איך פגשתי את אמא, אחת שיודעת, קייל XY, חיים בלתי צפויים, ערים כל הלילה ומשפחת פוסטר. בסדרה "כסף, דארלינג" מפתיע אחד הגיבורים את אהובתו עם קונצרט פרטי של הוויפיז המבצעים את שירם "Somebody Loved". 
שירי הלהקה שימשו גם בפרסומות, בין היתר בקמפיינים של החברות "Old Navy" וג'יי. סי. פני ובקמפיין של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.

חברי הלהקה

טלן וטנן הסתייעו במספר מוזיקאים בהרבה הופעות והקלטות, ביניהם מגן טוהי, קייטי קורטיס, בראד גורדון, ג'ון פלאוור ופרנק לנז.
דבורה רות "דב" טלן (באנגלית: Deborah Ruth "Deb" Talan) נולדה במסצ'וסטס ב-27 בינואר 1968. למדה באוניברסיטת בראון והשתתפה בלהקת האוניברסיטה "Chattertocks". לאחר מכן עברה לאורגון והייתה חברה בלהקת "Hummingfish" במשך שש שנים. הוציאה ארבעה אלבומי סולו. 
סטיבן ג'וניור "סטיב" טנן (באנגלית: Steven J. "Steve" Tannen) נולד בניו יורק סיטי בשנת 1968. למד באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2000 הוציא אלבום בכורה בהוצאה עצמית, Big Señorita, ולאחריו יצא לסיבוב הופעות. באחת ההופעות פגש את דב טלן. ב-2003 הוציא אלבום סולו שני, Stopped At a Green Light.
ב-2007 נישאו טלן וטנן ובאוקטובר אותה שנה נולד בנם הבכור. בהמשך נולדו לזוג עוד שני ילדים.
בדצמבר 2013 אובחנה טלן בסרטן השד. לאחר ניתוח וכימותרפיה הגיעה ביוני 2014 לרמיסיה.
בירג

גאוגרפיה

ההר ממוקם באזור רמת ברן ממערב לעיירה מורן (Mürren), ובצידו הצפון מזרחי של הר השילטהורן (Schilthorn), ליד נקודת החיבור שבין עמק סוסטאל (Soustal) והעמק המרכזי של לאוטהברונן.

תיירות וספורט

ההר הוא חלק מאתר סקי ומספר רכבלים וגונדולות מובילים אל פסגתו וממנה.
ממלכת וואליטה

וואליטה הייתה ממלכה בדרום אתיופיה. הממלכה הזו סיימה את תפקידה כאשר נכבשה על ידי הקיסר האתיופי מנליק השני, המלך האחרון של וואליטה טונה הובס ווואליטה נכבשה בשנת 1896. וואליטה אז נכלל בתוך האימפריה האתיופית. אף על פי כן, וואליטה הייתה בעלת שלטון עצמי ונשלטה על ידי מושלים שמונו על ידי קיסר אתיופיה עד עליית הדרג ב-1974. 
בעקבות הארגון המנהלי החדש שיזם הדרג הממלכה נעשתה חלק ממחוז סידאמו. בעקבות האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 וואליטה נעשתה חלק ממחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, כיום שטח הממלכה חופך את שטחו של נפת וואליטה.
דן פרדנבורג

ביוגרפיה

פרדנבורג נולד בקלפהאם שבלונדון, אנגליה וגדל בקומונה. מגיל עשר הוא גר בצפון לונדון.
מאז שסיים את לימודיו ב- Arts Educational Schools עבד פרדנבורג בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה.
כתסריטאי כתב פרדנבורג מספר סרטים באורך מלא ותוכניות טלוויזיה. הבולט שבהם הוא הסרט "Broken Lines" בכיכובם של פול בטאני, דוראלי רוזה ואוליביה ויליאמס. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים של לונדון. הסרט היה מועמד לפרס המבקרים FIPRESCI.
ב-2002 הוענק לפרדנבורג פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד הראשי במחזה "הנסיך מהומבורג" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ברדיו הופיע פרדנבורג בדרמה "Tender Is The Night" ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
כריסטיאן פאנוצ'י

קריירת מועדונים

פאנוצ'י החל את הקריירה שלו בגנואה בשנת 1990, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות. ביולי 1993 הוא עבר למילאן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הסרייה א' ובליגת האלופות. לאחר שלוש עונות במילאן הצטרף פאנוצ'י לריאל מדריד מהליגה הספרדית ב-1996, והפך לאיטלקי הראשון המשחק בקבוצה זו. בעונתו הראשונה בריאל הוא זכה עמה באליפות ספרד וב-1998 זכה בפעם השנייה בקריירה בליגת האלופות.
בשנת 1999 חזר פאנוצ'י לאיטליה והצטרף לאינטר מילאנו. לאחר מכן הוא עבר גם בקבוצות צ'לסי מהפרמייר ליג ומונקו מהליגה הצרפתית, אך בשתיהן לא הצליח להשתלב ומיעט לשחק.
זמן קצר לאחר פתיחת עונת 2001/2002, חתם פאנוצ'י ברומא. ברומא שיחק פאנוצ'י במשך שמונה שנים, והיה לשחקן מפתח ולאחד ממובילי הקבוצה. הוא סייע לקבוצה לזכות פעמיים בגביע האיטלקי - בשנים 2007 ו-2008, וכן לסיים פעמיים במקום השני בסרייה א' באותן שנים. הוא כבש 29 שערים ב-311 הופעות במדי רומא. לאחר סיום חוזהו במועדון, חתם פאנוצ'י ביולי 2009 בפארמה, אותה עזב כעבור שנה.

נבחרת

בנבחרת הלאומית של איטליה ערך פאנוצ'י את הופעת הבכורה שלו בשנת 1994, וכן השתתף באולימפיאדת אטלנטה. רק מ-2002 הוא הפך לשחקן קבוע בנבחרת, וזומן לטורנירי מונדיאל 2002 ויורו 2004. לאחר טורניר זה הוא לא זומן על ידי המאמן מרצ'לו ליפי לנבחרת במשך כשלוש שנים. הוא הוחזר לסגל על ידי רוברטו דונאדוני למשחקי מוקדמות יורו 2008 וכבש שער חשוב בניצחון על סקוטלנד שסייע לנבחרתו להעפיל ליורו. בטורניר עצמו, שערו מול רומניה הפך אותו למבקיע המבוגר בתולדות אליפות אירופה.

קריירת אימון

ב-24 ביולי 2012 מונה על ידי פאביו קאפלו לעוזר המאמן בנבחרת רוסיה. לאחר תקופות אימון קצרות ולא מוצלחות בקבוצות ליבורנו וטרנאנה מהסרייה ב', כאשר מהאחרונה פוטר עוד לפני תחילת העונה, מונה ב-19 ביולי 2017 לתפקיד מאמן נבחרת אלבניה. ב-23 במרץ 2019 פוטר מתפקידו לאחר הפסד לטורקיה.
מילנה ווקוטיץ'

ביוגרפיה

מילנה נולדה ב-4 במאי 1847 בכפר צ'בו, צטיניה, לפטר ווקוטיץ' ולילנה ווקוטיץ', בתם של טדיג'ה ויוטיץ' ומיליצה פאבלצ'ביץ'. אביה היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביותר במונטנגרו וידיד קרוב של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, שעמו הוא לחם במלחמות שנות החמישים. בשנת 1853 אירס אותה אביה עם ניקולא פטרוביץ'-נייגוש, בנו של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, ולאחר מות אמה בשנת 1856, נשלחה מילנה לצטיניה לביתו של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, שם התחבבה מאוד על בני המשפחה.
לאחר ההתנקשות בחיי דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, הוכתר ארוסה כניקולא הראשון, נסיך מונטנגרו ב-13 באוגוסט 1860, וב-8 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים. בתחילה החיים בחצר היו קשים למילנה, שנאלצה להתמודד עם דרינקה קבקיץ' אלמנתו של הנסיך דנילו, אולם עם הזמן תפסה מילנה את מקומה ומעמדה בחצר, ובעת שביקר בעלה ברוסיה ובאוסטרו-הונגריה, ניהלה מילנה את ענייני הנסיכות. בשנת 1899 ביקרה מילנה עם בעלה באימפריה העות'מאנית, על פי הזמנתו של הסולטאן עבדול חמיד השני, והתקבלה שם בהערכה ובכבוד רב.
ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה בעלה את תארו והכריז על עצמו כניקולא הראשון, מלך מונטנגרו. כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1912, החליט בעלה ניקולא כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפה ממלכת מונטנגרו לעזרתה של ממלכת סרביה, וצבאה שיתף פעולה עם הצבא הסרבי. בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, נכבשה מונטנגרו אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, ומשפחת המלוכה נמלטה לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. לאחר מלחמת העולם הראשונה שולבה מונטנגרו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שלימים נקראה יוגוסלביה, וב-16 במרץ 1923 מתה מילנה באנטיב, צרפת.
פאולה נונייס

ביוגרפיה

נונייס החלה לשחק בתיאטרון בגיל- 12 ואת הקריירה הטלוויזיונית שלה בגיל 16. היא סיימה ללמוד משחק בבית הספר CEFAC v.
נונייס יוצרת גם אופרות סבון.

קריירה

נונייס החלה ללמוד משחק בגיל 12 והפכה לשחקנית ידועה כשיחקה בסדרה אהבה במעצר (Amor en custodia) כשגילמה את דמותה של ברברה בזטריקה. 
ב-2007 הצטרפה לעמותת גרינפיס להגברת המודעות הציבורית להתחממות כדור הארץ, היא הוצגה גם במספר מגזינים לאומיים כגון GQ במקסיקו.
ביולי 2010 הופיעה במחזה "חמש נשים באותם שמלות" (Cinco mujeres usando mismo vestido) בתפקיד טרישה.
נונייס גילמה את הנבלית בסדרת המיני "מאות שנים של סליחה" (Cien Años de Perdón).
בשנת 2014 כיכבה בטלנובלה מלכת הלבבות לצד אאוחניו סייר חואן סולר קתרין סיאצ'וקה  ולאורה פלורס בתפקיד ריינה אורטיז.
ג'ון ברוור מינוץ'

ג'ון בְּרוֹוֶר מִינוֹץ' (באנגלית: Jon Brower Minnoch;‏ 29 בספטמבר 1941, ביינברידג', וושינגטון, ארצות הברית - 10 בספטמבר 1983, סיאטל, ארצות הברית) היה אמריקאי שנחשב לאדם הכבד ביותר בהיסטוריה, משקל השיא שלו עמד על כ-635 קילוגרמים. זוהי למעשה הערכת המשקל שלו, שכן גודלו הרב, בריאותו הלקויה ואי יכולתו לנוע מנעו שקילה ממשית שלו. בגיל 12 שקל כ-132 קילוגרמים ובגיל 22 היה בגובה של 1.85 מטרים ובמשקל של כ-178 קילוגרמים.

טיפול רפואי

משקלו של מינוץ' המשיך לעלות באופן קבוע עד לאשפוזו במרץ 1978 לאחר סיבוכים בקצב הלב ובדרכי הנשימה. באותה השנה הוא גם שבר את שיא הפרש המשקל בין חתן לכלה כאשר התחתן עם חברתו ג'נט שהייתה במשקל של קצת פחות מ-50 קילוגרמים. נולדו להם שני ילדים. הוא אובחן כסובל מבצקת, מצב שבו הגוף צובר נוזל חוץ-תאי עודף. רופאו בבית החולים, האנדוקרינולוג ד"ר רוברט שוורץ העריך שכמעט 408 קילוגרמים ממשקלו הכולל הם נוזלים עודפים.
משקלו העצום הקשה מאוד על העברתו לבית החולים. היה צורך ביותר מתריסר כבאים ואנשי חילוץ, אלונקה מיוחדת ושימוש במעבורת על מנת לאשפז אותו במרכז הרפואי של אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. שם הוא הונח על גבי שתי מיטות חולים שהוצמדו אחת לשנייה, ו-13 אנשי צוות גלגלו אותו על הצד כדי להחליף לו סדינים.

מותו

מינוץ' שוחרר מבית החולים לאחר 16 חודשים של דיאטה קפדנית שבה הורשה לאכול עד 1,200 קלוריות ליום. ביציאתו מהאשפוז שקל 216 קילוגרמים, זאת לאחר שהשיל ממשקלו כמעט 419 קילוגרמים - הירידה הגדולה ביותר במשקל שתועדה בהיסטוריה. עם זאת, באוקטובר 1981, הוא שוב אושפז כאשר משקלו נסק ל-432 קילוגרמים. הבצקת ממנה סבל הייתה כה חמורה וכה קשה לטיפול ולכן הוחלט שלא לטפל בה. כתוצאה מכך הוא נפטר לאחר 23 חודשים, ב-10 בספטמבר 1983 בגיל 41. במותו, עמד משקלו על 362 קילוגרמים וה-BMI שלו היה 105.3.