רזי ברקאי

ביוגרפיה

נולד בחולון לשמואל ברקאי (ברקוביץ), שהיה מפקד מחוז תל אביב מטעם ההגנה. הוא בוגר מחזור י"ג של הפנימייה הצבאית לפיקוד שבבית הספר הריאלי בחיפה. בגיל 17, שכל את אחיו הבכור צחי, שנהרג בתאונת אימונים במהלך תרגיל, בהיותו צוער בבית הספר לקצינים של צה"ל.
עם גיוסו לצה"ל התנדב ברקאי לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 202. במהלך שירותו הצבאי היה מפקד כיתה של בנימין נתניהו בטירונות, ומפקד צוות של שאול מופז בקורס קצינים.
ב-1970, לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד בעיתון "דבר" וביוני 1971 ב"קול ישראל". ב-1977 מונה לכתב קול ישראל בכנסת. עד 1983 היה ראש הדסק המדיני, ובשנה זו היה לשליח הרדיו בוושינגטון.
ב-1986 שב ברקאי לארץ ומונה לתפקיד כתב לענייני מפלגות. ב-1989 החל ברקאי להגיש את התוכנית "הכל דיבורים" אותה ייסד. בשנת 1993, לאחר שהגיש שבע מהדורות של התוכנית "ערוץ 1" בערוץ הראשון, עבר לגלי צה"ל והחל להגיש שם את יומן הערב ותוכנית אקטואליה בשם "שעה לפני". ב-1995 עבר להגיש בתחנה הצבאית את תוכנית הבוקר "מה בוער". בשנת 1997 עבר להנחיית התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית. שנה לאחר מכן חזר להגיש גם את "מה בוער" בגלי צה"ל, שאותה הוא מגיש עד היום, ופרש מהנחיית "תיק תקשורת". הוא שב להנחות את "תיק תקשורת" בשנת 2003, אך פרש ממנה פעם נוספת לאחר כשנה וחצי.
בין הראיונות הבולטים שערך, ניתן למנות את הריאיון ב-1989 עם מנחם בגין, שבו דיבר בגין לראשונה מאז התפטרותו מראשות הממשלה ב-1983, וכן את הריאיון האחרון עם יצחק רבין ב- 1995, לפני הירצחו, שבו שאל ברקאי את רבין לגבי דעתו על ההתרעות הרבות להתנקשות בו, ורבין ענה "אני לא פוחד".
בעת שנחתמו הסכמי קמפ דייוויד בין ישראל, מצרים וארצות הברית, הסכמים שהובילו לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, שהה ברקאי בקרבת הבית הלבן. לטענתו, הוא הבחין במסוקים נוחתים על המדשאה של בית הנשיא, והניח שהם מגיעים מקמפ דייוויד, המקום בו נערכו שיחות השלום, ומהגעתם לבית הלבן הסיק שההסכם הבשיל. הוא חדר אל מתחם הבית ללא אישור, והקליט ראיונות את ראשי המדינות שחתמו על ההסכם: אנואר סאדאת, ג'ימי קרטר ומנחם בגין ועם בכירים נוספים. מזכיר של נשיא ארצות הברית דרש מברקאי למסור את מכשיר ההקלטה ואת הקלטת. בהתערבותו של שר החוץ של ישראל, משה דיין, נשארה הקלטת בידיו של ברקאי, ותוכן הראיונות הבלעדיים שודרו למחרת ברדיו הישראלי.
ב-1996 ביקש בשידור חי ממפיקת תוכניתו להשיג לו בטלפון את "האחראי על האינטרנט". אמירה זו הפכה עם השנים ל"מיתולוגית" ומצוטטת בספר "הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של התקשורת הישראלית" (2004).
ברקאי הוא זוכה פרס סוקולוב לשנת 2002 על הישגים מקצועיים ברדיו ובטלוויזיה. בכנס הרדיו בשנת 2008 זכה ברקאי בפרס "שדרן הרדיו המצטיין ע"ש שוש עטרי.
בשנת 2011 זכה באות אומ"ץ. בשנת 2013 התראיין למגזין "ליידי גלובס" וטען שאין הבדל בין מעריצי אייל גולן לאלה של הרב עובדיה יוסף.
ברקאי מזוהה עם השמאל. בשנת 2016 עורר סערה כאשר בראיון עם השר לביטחון הפנים, גלעד ארדן, השווה בין רצונן של משפחות מחבלים להביא לקבורה מחבלים שנהרגו בפיגוע לרצונם של הורי חיילים ישראלים שנהרגו להביאם לקבורה, ובעקבות זאת התווכח בעניין עם שמחה גולדין, אביו של הקצין הדר גולדין, שחלקים מגופתו מוחזקים בידי החמאס. בעוד מפקד גלי צה"ל, ירון דקל, התנצל על דברי ברקאי, הצדיק ברקאי את גישתו באומרו: "השכול הוא שכול, גם כאן וגם מעבר לגדר".
בתחילת 2017 צורפו לתוכנית "מה בוער" כמה מראיינים שהגישו את התוכנית לצדו, בהמשך בוטלה ההגשה המשותפת.
מתחילת 2019 קוצרה תוכניתו מה בוער משעתיים לשעה אחת, מהשעה 09:00-10:00.

חיים אישיים

נשוי לדבורה ואב לבן ולבת. מתגורר בקרית אונו.
ברקאי הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה, תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בתקשורת.