google/wiki40b huggingface dataset:
ביאלה (בולגריה)

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1618. הגאוגרף האוסטרו-הונגרי פליקס פיליפ קאניץ  שסייר באזור ב-1871 תיאר את ביאלה כמרכז לבעלי מלאכה זעירה בתחום הצמר והסדקית. ב-7 ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר ובהמשך שימשה לתקופה קצרה מפקדתו הראשית של צבא האימפריה הרוסית. לאחר המלחמה הפכה העיר מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. ב-1891 קיבלה ביאלה מעמד של עיר.

כלכלה ותיירות

ביאלה היא מרכזו של אזור חקלאי מפותח והחל משנות ה-90 התפתחה בעיר גם תעשייה זעירה, בעיקר בתחום המזון והטקסטיל. ביאלה מצויה על קו הרכבת בין גורנה אוריאחוביצה לרוסה ועל הכביש המהיר בין רוסה לוליקו טרנובו, שמתחבר בהמשך לעורק מספר 9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. בעיר קיים מוזיאון לתולדות המלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה לעצמאות המדינה ונוסד ב-1907. בביאלה קיים מגדל שעון שהוקם ב-1872, תקופתו של הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון מתונה (תמותה לעומת ילודה). מחצית מהאוכלוסייה הם גברים ומחציתה נשים. 80.84% מהאוכלוסייה הם ממוצא בולגרי, 15.21% הם צוענים ו-3.94% מוצאם טורקי. 6.2% מהאוכלוסייה הם בעלי השכלה על תיכונית, 27% הם בעלי השכלה תיכונית ו-36% בעלי השכלה יסודית.

אקלים

בביאלה שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12ᵒc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-2.2ᵒc בינואר ועד 21.7ᵒc ביולי.
מוזיאון ברוקלין

היסטוריה

מוזיאון ברוקלין נפתח בשנת 1897. המבנה המקורי, שנבנה מפלדה המצופה לבנים (דבר חדשני באותה עת), תוכנן על ידי חברת האדריכלים מק'קים, מיד ווייט ונבנה על ידי חברת קרלין קונסטרקשן. בחזית המבנה הוצבו פסלים של הפסל דניאל צ'סטר פרנץ' (שבנה את אנדרטת לינקולן) הקרויים "ברוקלין" ו"מנהטן".
בשנת 1997 שינה המוזיאון את שמו ל"מוזיאון ברוקלין לאמנות" (Brooklyn Museum of Art) אולם ב-12 במרץ 2004 חזר לשמו המקורי.

תצוגות

למוזיאון אוסף הכולל למעלה מחצי מיליון יצירות אמנות המוצגות על פני שטחי תצוגה בגודל של 52,000 מ"ר. אוספי המוזיאון כוללים אמנות מצרית עתיקה, אמנות יוונית, רומית, ואמנות מודרנית. כחצי מיליון מבקרים מגיעים למוזיאון מדי שנה.
הסלון האווירי במוסקבה

הסלון האווירי במוסקבה, רשמית סלון האוויר והחלל הבינלאומי (ברוסית: Международный авиационно-космический салон, בראשי תיבות: МАКС) היא תערוכת תצוגה של מטוסים הנערכת אחת לשנתיים בעיר ז'וקובסקי, במחוז מוסקבה, בשדה התעופה ראמנסקוי, במכון לחקר הטיסה ע"ש גרומוב, לא הרחק מהעיר מוסקבה.
הסלון האווירי נפתח לראשונה ב-1993 ומאורגן על ידי סוכנות התעשייה הפדרלית של משרד התעשייה והחל משנת 2009 נערך בחסות עיריית מוסקבה. בשנת 2019 הרפובליקה העממית של סין הפכה למדינה שותפה בארגון הסלון האווירי.
מטרת הסלון האווירי היא הצגת הטכנולוגיות החדשות בתחום התעופה, בעיקר רוסיות, כמו גם פתיחת שוק התעופה הפנימי לתצוגה בפני תעשיית התעופה העולמית ומדינות רבות שולחות נציגים לתערוכה. הסלון האווירי במוסקבה נחשב לתצוגת התעופה הגדולה והחשובה ביותר במזרח אירופה ובמסגרתו נערכים כנסי תעופה על ידי המכון המרכזי לאירו-הידרו דינמיקה של רוסיה.
העיר ז'וקובסקי, בה נערך הסלון האווירי, נחשבת למרכז תעשיית התעופה הרוסית.

היסטוריה

התערוכה האווירית הבינלאומית ברוסיה (Международная воздухоплавательная выставка), נערכה לראשונה באפריל 1911 במיכאילובסקי מאנז' בסנקט פטרבורג שאורגן תחילה על ידי החברה הטכנית הרוסית (Русское Техническое общество) שהוקמה ב-1866 לקידום הטכנולוגיה הרוסית.
התערוכה הראשונה נערכה בין ה-23 ל-27 באפריל 1911, וזכתה להצלחה בינלאומית, כשהשתתפו בה 100,000 איש מכל אירופה. התערוכה השנייה נערכה בין ה-25 במרץ ל-8 באפריל 1912, ואורגנה על ידי חברת התעופה המוסקבאית, ביוזמת אבי התעופה הרוסית, ניקולאי ז'וקובסקי. 22 שנים אחר כך, נערכה תצוגה אווירית בינלאומית, ב-18 באוגוסט 1934, ביום חגו של חיל האוויר הסובייטי ולאחר מכן לא נערכו עוד תצוגות תעופה בינלאומיות ברוסיה עד שנת 1992.
בין ה-11 ל-16 באוגוסט 1992 נפתח מופע האוויר של מוסקבה (МосАэроШоу) שהפך מקץ שנה ל-MAKS - סלון האוויר והחלל הבינלאומי ומאז נערך מדי שנתיים ועד מהרה הפך לאירוע תעופה בינלאומי חשוב. מאז 1993 הוא נערך מדי שנתיים ונמשך במשך 6 ימים, כאשר 3 הימים האחרונים התצוגה פתוחה לכלל הציבור.
הסלון האווירי הוא מופע אווירי לכל דבר ומופיעות בו קבוצות אווירובטיקה רבות, צרפתיות (כקבוצת "פטרול דה פראנס", Patrouille Acrobatique de France) ורוסיות (כדוגמת קבוצת האווירובטיקה של חיל האוויר הרוסי, "האבירים הרוסיים"), המופע האווירי נחשב לתצוגת ענק שאורחיו נוהגים לערוך במהלכו פיקניקים. הסלון האווירי נחשב למאובטח ברמה גבוהה מאוד ומאובטח על ידי יחידות משטרה, המשמר הלאומי (לשעבר כוחות הפנים).
בתערוכה האווירית באוגוסט 2011, הוצגו לראשונה מטוס הנוסעים סוחוי סופרג'ט 100 ומטוס הקרב הרוסי מדור 5, סוחוי T-50. בתערוכה משנת 2019 הוצג מטוס הנוסעים MS-21, מטוס הקרב מיג-35, מסוק התובלה מיל מי-38 ומטוס הקרב סוחוי Su-57.
סנוב (נהר)

נהר סנוב (ברוסית: Снов) הוא נהר המפריד בין מחוז בריאנסק שברוסיה לבין מחוז צ'רניגוב שבאוקראינה. הוא יובל של נהר דסנה  (שהוא יובלו של נהר דנייפר). אורכו של הנהר 301 ק"מ. אגן ניקוז 8700 קמ"ר. רוחב ערוץ הנהר בתחילתו בין 4 ל-14 מטרים, בסופו רוחבו בין 20 ל-40 מטר. עומק הנהר בין 1.5 ק"מ מנובמבר-ינואר הנהר קופא עד למרץ-אפריל.
ברנט האס

קריירת מועדונים

האס החל את קריירת הבוגרים שלו בגראסהופרס ציריך בעונת 1994/95, בה זכתה הקבוצה באליפות. בעונה זו ערך שתי הופעות בלבד. בעונת 1995/96 הפך האס לשחקן חשוב במערך הקבוצה, וזכה עמה באליפות ליגת העל השווייצרית, אך סיים עמה במקום האחרון בשלב הבתים של ליגת האלופות, שהביא להדחה. בעונת 1996/97 סיימו האס וגראסהופרס במקום השלישי בליגה. בליגת האלופות צברו האס וגראסהופרס תשע נקודות בשלב הבתים, אך הודחו מהמפעל כבר בשלב זה לאחר שסיימו במקום השלישי. בעונת 1997/98 זכו האס וגראסהופרס באליפות נוספת, אך בתחילת העונה הודחו מגביע אופ"א בשלב מוקדם על ידי קרואטיה זאגרב. בעונת 1998/99 הודחו גראסהופרס והאס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי גלאטסראיי, והמשיכו לגביע אופ"א, בו הדיחו את אנדרלכט ולאחר מכן את פיורנטינה בניצחון טכני. ניצחון זה ניתן על אף שפיורנטינה ניצחה 2-0 בציריך והובילה 2-1 בביתה, מאחר שאחד השופטים נפגע מחזיז שנזרק מיציעי פיורנטינה. האס וגראסהופרס נעצרו בשמינית הגמר על ידי בורדו.  בסיום עונה זו, סיימו האס וגראסהופרס במקום השני בליגה. בעונת 1999/00 צלחו האס וגראסהופרס שני סיבובים בגביע אופ"א, ונשרו בשלב השלישי לאחר שהודחו על ידי סלביה פראג. בתום עונה זו סיימו האס וגראסהופרס במקום הרביעי בליגה. בעונת 2000/01 זכה האס עם גראסהופרס באליפות הרביעית שלו. האס פתח את עונת 2001/02 בגראסהופרס, אך לאחר חמש הופעות חתם בסנדרלנד מהפרמייר ליג. 
האס סיים את עונת 2001/02 בסנדרלנד מהפרמייר ליג במקום ה-17, ונשאר עמה בליגה, לאחר שערך במדיה 27 הופעות. עם זאת, זו הייתה העונה היחידה של האס בסנדרלנד. בקיץ 2003 חתם האס בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, וסיים עמה במקום השני בליגה, ואף זכה עמה בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון בגמר על נשאטל גזמאקס בתוצאה 6-0. בתום עונה זו, עזב האס את בזל, וחתם בווסט ברומיץ' אלביון מהצ'מפיונשיפ. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2003/04, היה האס שחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום השני, שמשמעותו עלייה לפרמייר ליג. בעונה זו הבקיע האס שער בבעיטת יעף בגביע הליגה האנגלית בניצחון הסנסציוני 2-0 על מנצ'סטר יונייטד, שהעלה את הקבוצה לשמינית הגמר, בה הודחה על ידי ארסנל. האס פתח את עונת 2004/05 בווסט ברומיץ' וערך 10 הופעות בעונה זו, אך במחצית העונה חתם בבסטיה, ששיחקה אז בליגת העל הצרפתית. עד לסיום העונה ערך האס ארבע הופעות בלבד, ונשר עם בסטיה לליגת המשנה. בעונת 2005/06 ערך האס 12 הופעות בלבד במדי בסטיה, וסיים עמה במקום השישי. בקיץ 2006 עבר האס לפ.צ. קלן ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. האס ערך 19 הופעות בקלן, ולא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה, כשהקבוצה סיימה רק במקום התשיעי. בקיץ 2007 חתם האס בפ.צ. סנט גאלן, אך ערך בשורותיה הופעת ליגה אחת בלבד. בשנת 2009 פרש האס ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

האס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בשנת 1996, אך בשנים הבאות ערך הופעות ספורות בלבד. בשנת 2002 הפך האס לשחקן הרכב בנבחרת שווייץ, וסייע לה לצלוח את מוקדמות יורו 2004 לאחר מספר כשלונות בטורנירי מוקדמות שונים, ולהעפיל ליורו 2004 עצמו. האס נכלל בסגל השווייצרי ליורו 2004. בטורניר זה האס שיחק 90 דקות בתיקו 0-0 מול קרואטיה, והורחק בכרטיס אדום בהפסד 3-0 לאנגליה בדקה ה-60. האס החמיץ בעקבות הכרטיס האדום את משחק ההפסד 3-1 לצרפת במחזור האחרון של הבתים, ושווייץ הודחה מהיורו עם נקודה אחת בלבד. בשנת 2005 ערך האס את הופעתו ה-36 והאחרונה בנבחרת שווייץ, במדיה הבקיע שלושה שערים.

שונות

האס מונה בשנת 2015 כמנהל המקצועי של קבוצת פ.צ. ואדוץ. 
האס שימש דוגמן עבור חברת האופנה ארמאני.
אבקוויר

שימוש רפואי

אבקוויר בגלולות או בתמיסה אורלית בשילוב עם תרופות אנטי-ויראליות אחרות ניתנת לטיפול כנגד זיהום בHIV-1.
אבקוויר לא תינתן לבד ללא שילוב של תרופות אנטי-ויראליות אחרות.

דרך פעולת התרופה

אבקוויר הוא אנלוג גוואנוזיני, שהוא נוקליאוסייד ממשפחת הפורינים. יעד המטרה של התרופה הוא האנזים רוורס טרנסקריפטאז. 
לאחר שאבקוויר עובר תהליך של זירחון ומתווספות אליו 3 קבוצות זרחן, הוא מתחרה עם הנוקליאוסייד גוואנוזין בשילוב בDNA.
כשהאנזים רוורס טרנסקריפטאז משלב את תוצר האבקוויר בחומר הגנטי, תהליך השעתוק מסתיים והאנזים לא מצליח להשלים את פעילותו. השלמת השעתוק הכרחית לשכפול הוירוס בגוף וכך מעכבת התרופה את ההתפשטות הוירוס ויותר מאוחר את המחלה.

פרמקוקינטיקה

אבקוויר ניתן דרך הפה ומגיע לזמינות ביולוגית גבוהה של 83%. המטבוליזם של התרופה מתבצע בעיקר דרך האנזים אלכוהול דהידרוגנאז. התרופה יכולה לחצות את מחסום דם-מוח.
מקבץ דיור

מקבץ דיור (בישראל מוכר גם בשם בית גיל הזהב) הוא נכס המשמש כמרכז מגורים מסובסד לאוכלוסיות הזכאיות לכך על פי הגדרות הגוף המסבסד. במדינת ישראל הזכאות למגורים במקבצי דיור נקבעת על ידי משרד הקליטה ומשרד השיכון, וכוללת בעיקר עולים חדשים וקשישים מחוסרי אמצעים שאינם סיעודיים.

מקבצי דיור בישראל

מקבצי הדיור הם חלק מהדיור הציבורי ונמצאים באחריות משותפת של משרד הקליטה והעלייה ומשרד הבינוי והשיכון. נכון לשנת 2016 פעלו בישראל 116 מקבצי דיור באחריות משהב"ש ובהם 11,688 יחידות דיור, ובאחריות משרד הקליטה כ-11,000 יח"ד. בשנת 2008 הייתה ההוצאה על מקבצי דיור ומרכזי קליטה של משרד הקליטה בלבד כ-371 מיליון ש"ח, ששיעורם כ-30% מתקציב משרד הקליטה לאותה שנה. בשנת 2011 הסתכמה ההוצאה של משרד הקליטה על מקבצי דיור בכ-778 מיליון ש"ח, 412 מיליון ש"ח מתוכם יועדו להשלמת שכר דירה לנזקקים, ו-366 מיליון ש"ח יועדו למקבצי דיור ואתרי קליטה לעולים.
מספר יחידות הדיור במקבצי דיור עולה מדי שנה ומקבצי דיור מתוכננים ונבנים על בסיס קבוע כחלק מענף הבניה בישראל.

מבנה פיסי

בממוצע כוללים מקבצי הדיור 100-50 דירות. מקבצי דיור גדולים מגיעים גם עד 350 דירות. שליש מהדירות במקבצים הן דירות שני חדרים בשטח כ-40 מ"ר המיועדות לזוגות, ושני שלישים דירות חדר או חדר וחצי בשטח כ-25 מ"ר המיועדות ליחידים. בנוסף, בכל מקבץ קיימת דירת 3 חדרים בשטח כ-70 מ"ר המיועדת לאם הבית.

מקבצי הדיור כוללים שטחים ציבוריים, חלקם במסגרת מרחבים מוגנים, הכוללים מועדון, חדרי חוגים, ספריה ומשרד. בחלק ממקבצי הדיור גם גינות ומדשאות.

לכל מקבץ דיור צוות הכולל אם בית, כונן, עובד סוציאלי, איש תחזוקה, רכז חברתי, מטפל בקשישים וגנן.

זכאות

באופן כללי, זכאים לגור במקבצי דיור עולים חדשים עד 15 שנה מעלייתם לישראל וקשישים. ברוב המקרים הזכאים הנם מחוסרי אמצעים ומקבלים קיצבת זיקנה והשלמת הכנסה.
התרבות העתליתית

התרבות העתליתית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרי התרבות טרם תוארכו בשיטת תיארוך פחמן-14 או בשיטה אחרת. משערים שזמן קיומה היה לפני כ-26,000 - 23,000 שנים, בשיא עידן הקרח האחרון.
התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון.
קבורת אדם התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארצישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה.
המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
סרט שחור

סרט שחור הוא סרט בד בצבע שחור הנענד לרוב על גבי הזרוע או מונח על גבי דגל לאות אבל אישי או לאומי. ענידת הסרט או הנפת הדגל העטור בסרט מציינים הזדהות של הנושאים אותם עם אבל ויכולים גם להביע מחאה וזעם, אך בדרך מאופקת ועצורה.

סרט זרוע

מקורו של המנהג לענוד סרט זרוע שחור לאות אבל הוא ממנהגי ההלוויה הנוצרית, כעין תחליף לקריעה הנהוגה בלוויות יהודיות.
ניתן לראות שימוש ציבורי בסרט זרוע שחור הנענד על ידי שחקנים המשתתפים באירועי ספורט הנערכים בצל טרגדיה. למשל לאחר התרסקות טיסה 2933 של LaMia ואובדן קבוצת הכדורגל שאפקואנסה או לאחר אסון הילסבורו בו נמחצו למוות 96 אוהדי ליברפול.

סרט על גבי דגל

סרט שחור המתוח על גבי דגל בא לציין אבל בקנה מידה לאומי, כתחליף להורדת הדגל לחצי התורן. כך למשל עוטר בסרט שחור דגל גאורגיה שנישא על ידי נציגיה באולימפיאדת בייג'ינג (2008), שנערכה בעת המלחמה בדרום אוסטיה, בה פלשו כוחות צבא רוסיה לחבל אוסטיה. פעמים רבות חש הציבור צורך להניף דגלים עטורים בסרט שחור לאחר אירועי טרור כגון הפיגועים ברכבת התחתית של לונדון, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו", פיגועי נובמבר 2015 בפריז ועוד. דגל ארצות הברית עוטר בסרט שחור לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. כן מעטר סרט שחור דגלים לאומיים ומקומיים כתגובה להתקפות נגד מוסדות חינוך כגון הטבח בווירג'יניה טק, הטבח בתיכון קולומביין או מתקפת הטרור בנורווגיה (2011).
כאשר מוכרז יום אבל לאומי, מונפים דגלים מעוטרים בסרטים שחורים כצעד ממלכתי או אישי (למשל בחצרות בתים, על גבי מכוניות וברשתות החברתיות באינטרנט).
פיגועים נגד קהילת הלהט"ב (כגון פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו או רצח שירה בנקי) מצוינים בהנפת דגל הגאווה עטור בסרט שחור.
באירועים מסוימים הציגה חברת גוגל סרט שחור מעל הלוגו שלה.
יום זה שירו לאל

יוֹם זֶה שִׁירוּ לָאֵל הוא פיוט שנכתב על ידי הרב מרדכי עבאדי (1826–1884). הפיוט כולל שירה לכבוד יום השבת ושבת לכבוד האל.
הפיוט משויך לרפרטואר שירת הבקשות על פי מסורת יהודי חלב. רעיון הפיוט אשר נכתב על ידי הרב מרדכי עבאדי הוא הכתה של שירת השבת ואת השירה לאל. לחנו של הפיוט המותאם למילות הטקסט מתרונן ומזמין לפייט ולשורר. הפיוט נחתם בכך שהוא מעודד ומחזק את היהודים הקמים בלילות לשורר שירה לשבחו של האל, ומברכם בכך שיזכו להגיע לגבורות ולשבת בחצרות ביתו של הקדוש ברוך הוא (כלומר, לזכות ולהגיע לגאולה).

הפיוט

יוֹם זֶה שִׁירוּ לָאֵל שִׁיר וּמִזְמוֹר עֵת כִּי בוֹ שָׁבַת מְלַאכְתוֹ גָּמוֹר

 

עַל כֵּן הוּא צִוָּה זָכוֹר וְשָׁמוֹר יוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבָּת לַה'

שַׁבָּת מְנוּחָה מִכָּל מְלָאכָה שָׂשוֹן וְשִׂמְחָה כִּי הוּא חֶלְקְךָ

בּוֹ יְבָרֶכְךָ וְיִשְׁמְרֶךָ תִּשָּׂא בְרָכָה מֵאֵת ה'

שִׂפְתֵי רְנָנוֹת כָּל לָשׁוֹן תּוֹדֶה תַּפְטִיר בְּשָׂפָה לְהַזְכִּיר חַסְדֵי

אֵל כִּי הִנְחִיל זֹאת נַחֲלַת עַבְדֵי אֵל וְצִדְקָתָם נְאֻם ה'

בֶּן אִישׁ חַיִל חַי חַי הוּא יוֹדֶךָ כִּי טוֹב לְהוֹדוֹת לְזַמֵּר שְׁמֶךָ

גַּם לְהַגִּיד בַּבֹּקֶר חַסְדֶּךָ מַה גָּדְלוּ מַעֲשֶׂיךָ ה'

יְמִין ה' כֹּח נֶאְדָּרִי עֻזִּי מָעֻזִּי מָגִנִּי סִתְרִי

אֲרוֹמְמֶנְהוּ אוֹדֶה מִשִּׁירִי כִּי מִי בַשַּׁחַק יַעֲרֹךְ לַה'

חִזְקוּ וְאִמְצוּ בְּרֹאשׁ אַשְׁמוּרוֹת קוּמוּ הַעֲרִיצוּ לָאֵל בִּזְמִירוֹת

כִּי הוּא חַיֵּיכֶם לָבוֹא בִּגְבוּרוֹת תֵּשְׁבוּ בְחַצְרוֹת בֵּית ה'
תיאטרון דימונה

עבר והווה

תחילה שכן התיאטרון זמנית באולם ספורט במבנה ששימש בעבר בית ספר בדימונה. ב-2011 עבר למבנה חדש, בשכונת כובשי אילת, שהוקם במימון מפעל הפיס. אולם המופעים חסר במה, השחקנים מופיעים במרכזו, ושורות של 120 מקומות ישיבה ממוקמות משני עבריהם.
התיאטרון שייך לפרויקט של חמש "מעבדות תרבות" ברחבי הארץ, שהוקמו ביוזמת עמותת "מעבדת תרבות" ובמימון מפעל הפיס כדי לעודד את היצירה התרבותית בפריפריה (האחרות הן חממת מחול בעכו, תיאטרון פרינג' בנצרת, קבוצת אמנים בינתחומית בנתיב הל"ה, ותיאטרון פרינג' "הידית" בפרדס חנה-כרכור). תיאטרון דימונה זוכה למימון גם מטעם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, משרד התרבות והספורט ועיריית דימונה. 
במסגרת הפרויקט עברו מספר שחקנים ובמאים להתגורר בדימונה, והחלו להקים את התיאטרון ולהציג בו מספר הצגות מקוריות מדי שנה, בשיתוף עם הקהילה המקומית. בין מקימי התיאטרון נמנים המנכ"לית מיקה יזרעלוביץ', הבמאית נועה רבן, ששימשה במשך מספר שנים גם כמנהלת האמנותית שלו, ובעלה דאז השחקן אוהד קנולר. מנכ"לית התיאטרון כיום היא דקלה קצוני, והמנהל האמנותי, החל מפברואר 2016, הוא אורי וידיסלבסקי. לתיאטרון אנסמבל של מספר שחקנים קבועים המתגוררים בעיר ומשחקים בהצגות התיאטרון.
ב-2010 עלתה ההצגה הראשונה של התיאטרון, "צירי דגים", בהשראת "החתונה" מאת ברכט, בבימוי נועה רבן. הצגות נוספות שעלו בהמשך הן "גרסת הבמאי" (בבימוי רבן, על זוג בדרנים כושל בהוליווד בשנות ה-20), "ילד הכרובית" (בבימוי רבן, מבוסס על ספרו של יהונתן גפן, הוצג בבכורה בפסטיבל ישראל 2011), "אפאחדבשומקום" (בבימוי אופיר נהרי, על ליצן לבן שמגלה כי עולמו הוא פרי דמיונו), "שלג ביער" (בבימוי מאור זגורי, מבוסס על "הקבר ביער" מאת אורי צבי גרינברג), ו"האומר כן האומר לא" (בבימוי רבן, על מסע בעקבות מגפה המתפרצת בכפר בימי הביניים).
התיאטרון משתף פעולה עם פרויקטים קהילתיים מקומיים, כגון חוגי תיאטרון ופסטיבל המחול "דימוננה".
פלסטינו

היסטוריה

המועדון נוסד על ידי קבוצת מהגרים פלסטינים חברי קהילת הפלסטינים-צ'ילאנים, ב-20 באוגוסט 1920. בתחילת דרכו שיחק המועדון בטורניר הכדורגל המקומי באוסורנו. עם הקמת הליגות המקצועניות בצ'ילה על ידי התאחדות הכדורגל הצ'ילאנית, בשנת 1952, החל המועדון לשחק בליגת המשנה בצ'ילה. כבר בשנה הראשונה של הליגה זכה המועדון בעלייה לליגה הבכירה.
בשנת 1955 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו, תחת הדרכתו של המאמן הארגנטינאי גיז'רמו קול. בשנה זו נודע המועדון בכינוי "המיליונרים", בשל היכולת הכלכלית שלו לצרף שחקני כדורגל מהדרג הראשון. בשנת 1978, תחת הדרכתו של הצ'ילאני אליאס פיגרואה, זכה המועדון באליפות השנייה שלו וגם בגביע הצ'ילאני, ובכך השלים זכייה בדאבל. בשנה זו המועדון גם קבע שיא מקומי של מספר משחקים רב ללא הפסד.
בשנת 2004 המועדון הפך לחברה רשומה ונרשם למסחר בבורסה לניירות ערך של צ'ילה ושל הרשות הפלסטינית, אך השינוי לא גרם לשינוי משמעותי במצבה הפיננסי של הקבוצה.
בטורניר הקלאוסורה של 2008 הפסידה הקבוצה בגמר מול קבוצת קולו קולו האלופה. ההגעה לגמר גרמה לעליית ערך המניות בבורסות של צ'ילה והרשות הפלסטינית.
בשנת 2012 עבר שחקן הקבוצה רוברטו קטלאן (Roberto Kettlun) לקבוצת הילאל אל-קודס מירושלים.
אוהד

היסטוריה

המושב הוקם ב-1966, אך לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט להקפיא את אכלוסו. האכלוס חודש ב-1969. תוך כדי העלייה לקרקע התקיימו עבודות פיתוח כבישים והצבת תאורת רחוב ונבנו מוסדות ציבור. 15 משפחות ראשונות מבני מושבי הדרום התיישבו דרך סוכנות תנועת המושבים, ועד שנת 1974 הצטרפו למושב כ-30 משפחות.
מושב אוהד הוא מושב עובדים חקלאי חילוני. במושב 50 משקים המבוססים בעיקר על גידולי מטעים, ירקות ופרחים. 
במרכז המושב מצויים מוסדות ציבור כגון בית עם, מזכירות, חדרי ישיבות, מועדון נוער, גן ילדים, בית כנסת, מקווה טהרה, גן שעשועים ומתקני ספורט ומשחקים.
ילדי המושב לומדים בגני ילדים הממוקמים ביישוב, ובית הספר היסודי הוא בית הספר האזורי יובלי הבשור, והתיכון הוא נופי הבשור.
במושב ישנה גם נגרייה.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
שמועה

שמועה היא ידיעה לא-מאומתת המועברת באופן לא-פורמלי בתחומי חברה מסוימת. שמועה נוצרת כאשר לא קיימת מערכת תקשורת מדויקת, מלאה או אמינה מספיק בנוגע למידע המועבר.
המאפיין החשוב ביותר של שמועה הוא היותה ניתנת לעיוות בהתאם לנטיות הפרטים המעבירים אותה. לרוב נפוצות שמועות בנושאים ובמצבים טעוני-רגש, גורם המגביר את סילוף השמועה.
שמועה היא אחת מדרכי התקשורת בחברת המון. הדרך הבסיסית להפצתן של שמועות היא העברתן מפה לאוזן, וגם בדרך זו זוכה שמועה מרגשת לתפוצה רחבה. ניצול אמצעי התקשורת להפצתה של שמועה מגביר כמובן את מהירות הפצתה. בין שלל האפשרויות שפתח האינטרנט, נכללת גם היכולת להפצה נרחבת ובלתי מבוקרת של שמועות. הוצאת צו איסור פרסום, שמטרתו מניעת חשיפתו של מידע מסוים, גורמת לעיתים לגל שמועות המופצות ברשתות החברתיות. 
ב-2016 נערך בישראל ניסוי שהדגים כיצד סיפורים מפוברקים זוכים לאמון ולתפוצה רחבה ברשתות החברתיות.

שמועות הזוכות לאישור

מידע שיש בו חדירה לפרטיות של ידוענים מופץ לעיתים כשמועה, ורק כעבור זמן זוכה לאישור. 
כאמור, בישראל נפוצות שמועות רבות העוסקות באירועים ביטחוניים. לצד שמועות שמתבררות כשמועות שווא, שמועות אחרות מתבררות כנכונות. דוגמה: במהלך מלחמת יום הכיפורים לא פורסמו שמות החללים במלחמה (פרסום רשמי של רשימת החללים המלאה ניתן רק כחצי שנה לאחר המלחמה). עם זאת, שמועות על חללים נפוצו בציבור.
ערב יציאת צה"ל למבצע צוק איתן" הופצה בקבוצות "ווטסאפ" וברשתות החברתיות השמועה שישראל עומדת לצאת למבצע רחב היקף ברצועת עזה, ושמו מבצע "צוק איתן". אמצעי תקשורת אחדים פרסמו הכחשה לשמועה, אך כעבור שעות אחדות התברר שהשמועה נכונה.
פאד תאי

פאד תאי (בתאית: ผัดไทย (מידע • עזרה)) הוא המאכל הידוע ביותר מהמטבח התאילנדי. הוא כולל אטריות אורז המטוגנות בשיטת טיגון ערבוב (הקפצה) עם ביצים, רוטב דגים (น้ำปลา), רוטב תמרינדי, פלפלי צ'ילי אדומים, וכן חלק או כל המרכיבים הבאים: נבטי שעועית, חסילונים, בשר עוף או טופו. המאכל מוגש כשמעליו זרויים בוטנים מרוסקים, כוסברה ופרוסות לימית.
מילבת

מילבת מעניקים איכות לחיים היא עמותה הפועלת למען אנשים עם צרכים מיוחדים. מטרתה לסייע בשיפור איכות החיים ושילובם בחברה של ילדים, מבוגרים וקשישים עם מגבלה ברמת תפקודם, באמצעות סביבה טכנולוגית מותאמת.

מייסדים

הוגי ומייסדי עמותת מילבת הם המהנדס דניאל ברק ממכון ויצמן למדע ופרופסור רפי רוזין, שהקים וניהל את יחידת השיקום בבית החולים תל-השומר.

פעילות

מילבת, זוכת "אות הנשיא למתנדב", פועלת בכל רחבי ישראל משנת 1981 ומעניקה שירותים ייחודיים ומותאמים אישית. מודל הפעילות בעמותת מילבת ייחודי: 
צוות מקצועי - הכולל מרפאים בעיסוק, קלינאי תקשורת ופיזיותרפיסטים - מעניק ייעוץ אובייקטיבי לבחירת אביזרי עזר כמענה לבעיה התפקודית של כל מטופל. השירות כולל מתן מידע על האביזרים הקיימים (מוצרים מסחריים ופיתוחים מקוריים של מילבת). בחירת האביזר המתאים, התנסות אישית ומידע היכן ניתן לרכשו. במקרים בהם לא מצוי פתרון מסחרי מתאים, מומחים מתחומי מדע וטכנולוגיה שונים, המועסקים בהתנדבות מלאה, מפתחים בהתאמה אישית את האביזר הנחוץ.
מדי שנה העמותה מייצרת מאות אביזרי עזר כמענה לצרכיהם של אנשים פרטיים, לקבוצות גדולות של אנשים ולצורכי מסגרות כגון: שיקום, חינוך מיוחד, מועדוני קשישים, תעסוקה מוגנת ועוד.
כמו כן, מילבת מעורבת בפעילות ציבורית ענפה: בוועדות מייעצות למוסד לביטוח לאומי, בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים ובפרויקטים לקידום תחומים שונים כגון: טכנולוגיה מסייעת, נגישות, מיגון חירום לאנשים עם מוגבלות, שיפור איכות חייהם של אנשים עם מוגבלות, שיפור המודעות של צוותים רפואיים לצרכים של אנשים עם מוגבלות ועוד.
סיביל ראוך

ביוגרפיה

נולדה בשם אריקה רוסויטה ראוך (Erika Roswitha Rauch) במינכן בגרמניה המערבית. הייתה לנערת החודש של יוני 1979 בגרסה הגרמנית של מגזין פלייבוי, בו הופיעה 15 פעמים נוספות. ראוך הופיעה במספר סרטים, הידועים ביניהם מסדרת סרטי אסקימו לימון הישראלית. בסרט שפשוף נעים (1981), השלישי בסדרה היא שיחקה בתפקיד ראשי את פרידה, הקוזינה הנימפומנית של בנצי, בסרט סבבה (1983) היא שיחקה את סגנית הנספח הצבאי השווייצרי. בסרט אהבה צעירה (1987), השביעי בסדרה, היא שיחקה אישה עם כלב ובסרט בלוז לקיץ (1988), השמיני בסדרה, היא גילמה את דמותה של אווה. בשנת 1982 היא החלה בקריירת זימרה והקליטה את הסינגל So Long, Goodbye / Playmate.
היא נכנסה לתעשיית הפורנו בשנת 1987, כאשר קיבלה הצעה למשכורת 100,000 מארקים על מנת לשחק בסרט פורנוגרפי בשני חלקים בשם Born for Love משחקנית הפורנו שהפכה להיות מפיקת פורנו, טרסה אורלובסקי (Teresa Orlowski). לאחר מכן היא הופיעה ביותר מעשרים סרטי פורנו.
חייה האישיים היוו השראה לסרט טלוויזיה בן שני חלקים בשם Das sündige Mädchen ששודר ב-RTL ב-2001; את דמותה שיחקה אנה לוס.
בשנת 2004 היא נפצעה קשה בחזרות להופעה בה האמן הגרמני מארקו קניג ניסה לפתוח את חזייתה עם מסור חשמלי.
ב-2012 היא הופיעה בסדרת פרסומות לחברה GogoMil.
מרחב שרפינסקי

בטופולוגיה, מרחב שרפינסקי הוא מרחב טופולוגי בעל שני איברים. חשיבותו בהיותו דוגמה נגדית פשוטה לטענות רבות בטופולוגיה. זוהי הטופולוגיה הקטנה ביותר שאינה טריוויאלית או דיסקרטית.
המרחב נקרא על שם המתמטיקאי הפולני ואצלב שרפינסקי.

הגדרה

מרחב שרפינסקי הוא הקבוצה  יחד עם הטופולוגיה . בדיקה ישירה של כל האפשרויות לאיחוד וחיתוך מראה שזהו אכן מרחב טופולוגי.
שלוש הטופולוגיות האפשריות האחרות על  הן הטופולוגיה הטריוויאלית, הטופולוגיה הדיסקרטית והטופולוגיה  שהומאומורפית למרחב שרפינסקי.

הכללה

ניתן להכליל את המרחב הנ"ל לכל קבוצה לא ריקה , כאשר בהינתן  מגדירים את הטופולוגיה . מרחב זה מקיים חלק מן התכונות דומות שהובאו לעיל.
כמות המרחבים הללו היא כעוצמת הקבוצה , אך כולם הומיאומורפיים.