קנקן עזה

קנקן עזה הוא כלי אגירה, שהיה נפוץ החל מהתקופה הרומית ועד לשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה. מקור שמו מגיע מהעיר עזה, שאליה ולאזורה מייחסים את בתי היוצר של טיפוס זה. הקנקן עשוי מחרס, ונוצר על ידי אובניים. לאורך התקופות התגלו שינויים בצורתו ובנפחו.

שימוש ראשוני

יין עזה או יין אשקלון – השימוש העיקרי של הקנקנים היה כנראה ליין המיוצר באזור דרום השפלה, מישור החוף הדרומי וצפון הנגב. בעבר נטו לחשוב כי היין הגיע מאזור עזה או אשקלון בלבד בגלל אזכור השם עזה ואשקלון במקורות קדומים של נוסעים ועולי רגל מרחבי האימפריה הביזנטית, יחד עם גילוי קנקני עזה מהטיפוס הגלילי בחפירות אשקלון, אך לאור המחקר הארכאולוגי המתקיים החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, ניתן להסיק כי יצור היין הגיע מאזור נרחב יותר בישראל. החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) טוען כי אולי השם עזה קשור לנמל שממנו יצאו את הקנקנים לאגן הים התיכון ולים השחור. במאה החמישית לספירה קנקן עזה הפך לקנקן המרכזי במסחר הים תיכוני. הוא נפוץ באתרים רבים באגן הים התיכון שהיו תחת השלטון הביזנטי. נוכחות של הקנקנים באתרים חופיים על מדפי היבשות, אירופה ואפריקה מעידים על אופי ההובלה שלהם, במסחר הימי על ידי סירות. נראה כי בעולם העתיק המותג "יין עזה" או היין שהגיע מאזור ישראל היה נחשב ליין מאיכות גבוהה, והכלי שהוא נמכר בו, קנקן עזה, היווה תו-איכות לתכולתו.
עדות ארכאולוגית לחשיבות תעשיית היין בדרום הארץ ניתן לראות בכמות הגתות ובתי הבד שנחפרו באזור מישור החוף הדרומי. בתקופה הביזנטית הייתה בנגב פעילות אנושית בעוצמה גבוהה שהתבטאה גם במתקני חקלאות רבים, ומערכות מסחר ענפות. מיקום העיר עזה על מישור החוף הדרומי וחיבורה עם דרכי מסחר רבות טרם לחשיבותה בכלכלת אגן הים התיכון. במהלך אמצע המאה הרביעית הגיעו אל מצרים קנקני עזה מלאים ביין מעזה ואשקלון. נראה כי המותג היין "קנקני עזה" היה אהוב על תושבי מצרים בתקופה זו, בהתחשב בעובדה שהיה יצור של יין מקומי במצרים עוד מידי קדם.
שמן זית - בחפירות באתר הארכאולוגי אחוזת המיל השלישי השוכן באשקלון, שנחפר על ידי יגאל ישראל וטלי אריקסון גיני ומתוארך לתקופות הרומית-ביזנטית, התגלו כבשנים של קנקן עזה לצד גתות ליצור יין ובתי בד ליצור שמן. חופרי האתר טוענים כי הקנקנים שימשו לאחסון ויצוא של השמן והיין שהפיקו באתר.
שרידי שרף עצים - מבדיקות כימיות שערכו החוקרים על בסיסי הקנקנים נתגלה כי חלק מהם כללו חומר אורגני שחור, שמקורו בשרף עצי מחט. נראה כי רק קנקנים אשר שימשו לאחסון יין צופו בשרף, בשימוש ראשוני. עירוב השרף עם השמן פוגע באיכות השמן ונראה כי בימי קדם נמנעו מלצפות קנקני שמן בחומר זה. זו היא עדות לכך שהשימוש הראשוני של קנקני עזה היה מיועד ליין ולאחר שהיין אזל בכלי נעשה בו שימוש משני לאחסון מוצרי מזון נוספים כמו שמן .

שימוש משני

נראה כי הקנקן היה תוצר נלווה של ייצור מקומי במישור החוף הדרומי. לאחר סיום התכולה הקנויה (כנראה יין) הקנקן שימש לאחסון, חימום, הובלה ואפילו כבית גידול לבעלי חיים.
ישנן עדויות לכך שנמצאו עצמות דגים בתוך קנקני עזה מהטיפוס החרוטי, נראה שהיה בפנים ציר דגים או דגים משומרים .
ידועים לנו גם מקרים של שימוש משני בקנקנים לגידול בעלי חיים, כמו שובך יונים או ככלי המיועד להשרצה של דגים. הקנקן שימש גם לאחסון שמן זית, שמן שומשום, חיטה, פיסטוקים, שעועית, דברי מתיקה וגבינה. מידע זה מתבסס על מחקר שערך החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) במקורות קדומים כגון פפירוסים ואוסטרקאות מהתקופה הביזנטית שבהם מוזכרים קנקני עזה או אשקלון על תכולתם.
שובך יונים - בין השנים 1989–1990 נערכו חפירות בחורבת באר שמע, אתר השוכן ממזרח לכביש צאלים-אורים. חופרי האתר הם ישעיהו לנדר ודן גזית, מטעם רשות העתיקות. בחפירה התגלתה כנסייה עם מספר רצפות פסיפס. על פי הממצא הליתי, הקראמי והנומיסמטי הכנסייה מתוארכת למאות השישית והשביעית לספירה . באולם המרכזי נחפר פסיפס "מדליונים", דוגמה הנפוצה בפסיפסים מאזור מישור החוף הדרומי בתקופה הביזנטית. מתוך כלי אמפורה בתחתית הפסיפס יוצאים עלי גפן היוצרים דוגמאות של מדליונים. בתוכם יש בעלי חיים בסצנות שונות ובני אדם. בין רווחי הפסיפס ישנם תיאורים של ציפורים כמו : דוכיפת, חוגלות, ויונים בשילוב עם אלמנטים צמחיים. באחד מן המדליונים המרכזים יש תיאור של קנקן עזה שוכב ובתוכו מקוננת יונה. זו היא עדות ויזואלית לשימוש משני בקנקן כבית גידול לבעלי חיים - יונים.
אח או טבון - בין השנים 1993–1994 נערכו חפירות של טלי אריקסון גיני מטעם רשות העתיקות בעיר הנבטית ממשית שבנגב. המכלול הקראמי של האתר הכיל כלי חרס לבישול ואחסון וגם קנקני עזה. אך מעבר לנוכחות הקנקנים במכלול הקראמי היום יומי, נחפרו מתקנים לחימום שהיו עשויים מבסיסים של קנקני עזה מטיפוס 2. במבנן מספר 25 בשכבה מספר שלוש, נמצא חדר שיעודו היה כנראה כמטבח. באחד מהחדרים נמצאו באתרם כשני בסיסים של קנקני עזה עם פיח עליהם. הקנקים נשברו לפני שימושם כמתקן חימום. המבנה חדל להתקיים לאחר רעידת האדמה שהייתה ב-19 במאי, שנת 363 לספירה, וכלל הנראה פעל החל מסוף המאה השלישית לספירה.

תפוצה בעולם

קנקני עזה נמצאים במכלולים רבים באתרים מאגן הים התיכון כולל ארצות מערביות יותר כמו צרפת, ספרד, איטליה, אנגליה וגרמניה. מוכרים טיפוסים מאיסטנבול, טורקיה, ברניקה (Berenice, Cyrenaica) (עיר עתיקה באזור קירנאיקה מהתקופה הרומית-ביזנטית ליד בנגאזי, לוב), קרתגו, בתוניס, אלכסנדריה במצרים ומערים רבות באזור.
העיר אוסתרקינה (אל-פלוסאית), סיני - בשנים 1976–1977 התקיימה חפירת הצלה, על ידי אליעזר אורן מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, בה נחפרו מבני יישוב, בתי יוצר לכלי זכוכית וכלי מתכת כנסייה ובית קברות המתוארכים למאה הרביעית עד השביעית לספירה. התיארוך מתבסס על ממצא נומסמטי וקראמי.שברים רבים של קנקני עזה מהטיפוס החרוטי בעיקר, נמצאו באתר והם מהווים כ-39 אחוז ממכלול הכלים הכללי. העיר שוכנת לחופי ימת ברדוויל והים התיכון, בנקודת הגישה בין שרטון החול וחצי האי סיני. מיקום זה מעיד על אופי הכלכלה של העיר, אשר התבססה על מסחר ימי. שיא פריחתה של העיר התקיים בתקופה הרומית – ביזנטית ובראשית התקופה המוסלמית הקדומה. העיר נזכרת בתעודות ובמפות מהתקופה הרומית, בהקשר עם העיר עזה והדרך החופית שיש ביניהן.

הפסקת השימוש

במהלך המאה השביעית לספירה נצפית ירידה חדה בתפוצת הקנקנים באתרים הארכאולוגים בארץ, תופעה ששיאה מתבטא בהעלמות כמעט מלאה של קנקן עזה מהמכלולים הארכאולוגים במאה השמינית לספירה.
הירידה החדה ביצור ושימוש בקנקנים בשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה יכולה להיות נעוצה בהאטה כללית של כלכלת המסחר והחקלאות בסוף התקופה הביזנטית. מידע זה מתבסס גם על צמצום נרחב בהיקף יצור היין באזור הנגב ומישור החוף הדרומי.
סברה נוספת קשורה לרעידות האדמה שפקדו את אזור ישראל במהלך המאות השביעית והשמינית לספירה, הידועות שבהן  הן רעידת האדמה בשנת 659, ורעש שביעית בשנת 749. ההרס הרב שהותירו אסונות הטבע יכול להשפיע על המשכיות המסחר החקלאי באזור.