google/wiki40b huggingface dataset:
שאול בוסתן

חייו

בוסתן נולד בבאר שבע והוא בוגר תואר ראשון ושני מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בקומפוזיציה, ניצוח ומנדולינה. למד בכיתתו של אהרון חרל"פ ובין מוריו נמנים חיים פרמונט ומוטי שמידט. 
בוסתן זכה בתחרות הקומפוזיציה ע"ש חנה אבני-ידור (תשס"ח), במלגת הצטיינות בחינוך מוזיקלי ע"ש דבורה גרוסמן (תשס"ו), ובמלגות קרן התרבות אמריקה ישראל במנדולינה ובקומפוזיציה החל משנת 2002. 
בוסתן ניגן כסולן וכנגן אורח (במנדולינה) עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הבמה הישראלית, ואנסמבל "קפריזמה". 
הוא נמנה עם המייסדים של ה"מרכז למוזיקה ולמחול גוננים" – בית ספר למוזיקה בשכונת קטמונים בירושלים, שאותו ניהל בשמונה השנים הראשונות לקיומו (2003–2011).
יצירותיו נוגנו על ידי רוב התזמורות והאנסמבלים בישראל, בהם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל "קפריזמה" ואנסמבל מיתר. בחו"ל ביצעו אותן התזמורת הסימפונית היהודית של לוס אנג'לס (ארצות הברית) והאנסמבל הטירולי למוזיקה חדשה (אוסטריה) ובתיאטראות בגרמניהובהולנד. 
יצירותיו הושמעו בתחנת הרדיו "קול המוסיקה" ונוגנו בפסטיבל "צלילים במדבר" משנת 2001. בוסתן מרבה לנצח על יצירותיו ובאפריל 2008 ניצח על "סיפורו של התו סול", אופרה לילדים פרי עטו.
בשנת 2011 עבר בוסתן להתגורר בברלין ומאז הוא מרבה לכתוב מוזיקה לתיאטרון. הוא מנצח על מספר מקהלות בעיר ברלין וכן כתב מוזיקה לגיורא פיידמן.
מוחמד מיאן סומרו

קריירה בנקאית

סומרו הוא בנקאי בעל הכרה בינלאומית ובתוקף זה שימש במגוון משרות בכירות הן בארצו והן מחוצה לה בארגונים לאומיים ובינלאומיים. בין שאר המוסדות בהם עבד נמנים: בנק אוף אמריקה, הבנק הבינלאומי של תימן, בנק פייסל האסלאמי של בחריין, בנק MCB הפקיסטני, בנק זראי טרקיאטי (לשעבר, הבנק לפיתוח חקלאי של פקיסטן), הבנק הלאומי של פקיסטן ועוד. סומרו זכה להכרה רבה על הישגיו במהלך עבודתו בארגונים אלו. הוא גם היה פעיל מאוד בהקמת מערכת המיקרו אשראי בפקיסטן. הוא גם חבר במועצת המנהלים של חברת של הפקיסטנית.

קריירה פוליטית

תפקידו הציבורי הראשון של סומרו היה מושל מחוז סינד, תפקיד בו הוא כיהן החל ממאי 2000. בדצמבר 2002 הוא התפטר מתפקידו והתמודד בבחירות לסנאט. בפברואר 2003 הוא נבחר לסנאט ובמרץ אותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הסנאט.
בנובמבר 2007, לאחר התפטרותו של ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, שימש סומרו כממלא מקומו עד לעריכת הבחירות הכלליות בפברואר 2008 והשבעתו במרץ של ראש הממשלה החדש, יוסוף רזא גילאני.
באוגוסט 2008, עם התפטרותו של נשיא פקיסטן פרבז מושארף, הפך סומרו באופן אוטומטי, כמתחייב בחוקת פקיסטן, לממלא מקומו. החוקה מחייבת לקיים בחירות לנשיא לא יאוחר מחודש לאחר התפטרותו של הנשיא הקודם. לפיכך, ב-9 בספטמבר אותה שנה הושבע הנשיא הנבחר אסיף עלי זרדרי במקומו של סומרו.
מאז פרישתו מהחיים הפוליטיים משמש סומרו כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה למנהל ולטכנולוגיה בלאהור.
בת שבע (ברבדוס)

גאוגרפיה

כפר הדייגים נמצא כ-10.5 ק"מ מברידג'טאון, בירת ברבדוס.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,166 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (292 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

גפר הדייגים ממוקם ליד הכביש H3.
MOWAG-AEG

טרקטור דחיפה

תפקידו של "טרקטור הדחיפה" הוא הסעתו של המטוס בדרך כלל לאחור באמצעות כוח חיצוני, משער העלייה למטוס או מרחבת החניה, וזאת כאשר אין דיי מרחב תמרון המאפשר למטוס להסתובב ולעזוב את שטח החנייה בכוחות עצמו.
הדחיפה מתבצעת באמצעות כלי רכב ייעודי המכונה "טרקטור דחיפה" (Pushback tractor) ובדרך כלל רק "טרקטור" או "טאג" (Tug). בעברית מכונה רכב דחיפה "נע-דחף" או "נדחף".
לטרקטור המשמש לדחיפת המטוסים פרופיל נמוך על מנת שיוכל לנוע גם מתחת לגחונם של מטוסים נמוכים.
פיקוק

תכונות

פיקוק הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 הנמצא במרחק כ-180 שנות אור מכדור הארץ. מסתו של פיקוק יותר מ-5 מאסות שמש ורדיוסו גדול מפי 4 רדיוסי שמש. הטמפרטורה על פניו גבוהה מאוד - 18,700 קלווין כך שבעוד עוצמת הארתו באור נראה גדולה פי 450 מן השמש, בצרוף הקרינה העל-סגולה הוא מאיר פי 2,100 ממנה. נראה שהכוכב סיים את שלב היתוך המימן בליבתו והוא בתחילתו של תהליך התנפחות והתקררות שיהפכו אותו לענק אדום וככל הנראה לאחר מכן לננס לבן מסיבי.
מדידות ספקטרוסקופיות מראות שפיקוק הוא כוכב כפול עם בן זוג עמום וקטן יותר, המקיף אותו בזמן הקפה של 11.8 ימים ובמרחק של כחמישית יחידה אסטרונומית - כמחצית המרחק של כוכב חמה מהשמש. בשל הקרבה הרבה לא ניתן למדוד את תכונותיו, אך ככל הנראה מדובר בכוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0-1.
הלוויית נלסון מנדלה

נלסון מנדלה, שהיה נשיא דרום אפריקה בשנים 1994–1999 וחתן פרס נובל לשלום, נפטר ב-5 בדצמבר 2013. נשיא דרום אפריקה המכהן, ג'ייקוב זומה, שהודיע על מותו של מנדלה, הכריז על עשרה ימי אבל, שבסופם הובא מנדלה לקבורה.
ביום ראשון, 8 בדצמבר, הוכרז על ידי ממשלת דרום אפריקה כיום תפילה והתבוננות. טקס מרכזי במהלך ימי האבל היה טקס האשכבה, שנערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי. בימים 11 - 13 בדצמבר הוצב ארונו של מנדלה סמוך לבנייני הממשלה בפרטוריה הבירה, וכמאה אלף אבלים עברו על פני הארון.

טקס האשכבה

טקס האשכבה, נערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי הממוקם בסווטו שבשולי יוהנסבורג. בטקס השתתפו כ-90 ראשי מדינות מרחבי תבל, ורבבות מתושבי דרום אפריקה. 
בטקס נשאו דברים נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, נשיאת ברזיל דילמה רוסף ונשיא קובה ראול קסטרו. נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשא את הנאום המרכזי, אך התקבל בקריאות בוז. ראשי מדינות נוספים השתתפו בטקס, ובהם נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, נשיא אפגניסטן, חאמיד כרזאי, נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ראש ממשלת ספרד, מריאנו רחוי, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט ורבים אחרים. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הודיע שלא ישתתף בטקס כדי לצמצם הוצאותיו, ונשיא המדינה, שמעון פרס, הודיע שעקב מחלתו לא יוכל להשתתף בטקס. עקב כך ייצג את ישראל בטקס יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, שאליו נלוו חברי הכנסת חיליק בר, פנינה תמנו-שטה, רונן הופמן וניצן הורוביץ.  
דברי הנואמים בטקס לוו בתרגום סימולטני לשפת סימנים, אך למרבה המבוכה התברר שהתנועות שעשה המתורגמן היו חסרות משמעות. המתורגמן הסביר זאת בהתקף סכיזופרניה, שגרם לו לומר מילים ששמע בתוך מוחו, ללא קשר למה שנאמר בטקס.
אמצעי התקשורת גילו עניין רב בסלפי (צילום עצמי באמצעות סמארטפון) עליז של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט, וראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, שצולם במהלך הטקס.
בדרכו לדוכן הנואמים באצטדיון חלף אובמה על פני נשיא קובה ראול קסטרו, והשניים לחצו ידיים. אירוע זה עורר עניין רב, משום שארצות הברית  וקובה היו אז במצב של ניתוק יחסים קרוב לחמישים שנה (אירוע קודם מסוג זה התקיים בשנת 2000 בין נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון ונשיא קובה, פידל קסטרו).

ההלוויה

ב-15 בדצמבר הובא מנדלה לקבורה  בכפר ילדותו קונו שבפרובינציית הכף המזרחי. ארונו הובא אל הכפר על גבי מרכב תותח כשהוא מלווה במשמר כבוד, כאשר סוללת תותחים יורה מטח כבוד. במקום הוקם אוהל ענק שבו נערך טקס פרידה בנוכחות כ-5,000 משתתפים ובהם ראשי מדינות. מקהלה שרה ונישאו דברי פרידה מפי אישים שונים וביניהם נשיא דרום אפריקה זומה ואחת מנכדותיו של מנדלה.
מנדלה נקבר בטקס קטן יותר בהשתתפות כ-450 איש. הוא נקבר בחלקת הקבר של משפחתו בכפר, לצד הוריו ושלושה מילדיו.
קו הקמפוסים

היסטוריה

ההחלטה על הקמת הקו התקבלה בשנת 2010, עוד לפני סיום העבודות על הקו האדום, על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה ועיריית ירושלים כחלק מתוכנית שכללה גם הארכה של הקו האדום בכשבעה ק"מ לנווה יעקב והדסה עין כרם. כמו כן, הוחלט שהתוכנית תבוצע כפרויקט קבלני במימון תקציב המדינה, ולא באמצעות זכיין כפי שנעשה בקו האדום.
בספטמבר 2014, ,החלה חברת מוריה (זרוע הביצוע של עיריית ירושלים) בהקמת גשר בן דור מעל לכביש בגין, אשר יאפשר מעבר של הרכבת הקלה ותנועת כלי רכב בין רחוב הרצל ושדרות רבין כחלק מהארכת קו הרכבת הקלה לכיוון גבעת רם. בפברואר 2015, פירסמה חברת ”מוריה“ מכרז להקמת התשתית, עבודות הנדסה אזרחית, פיתוח ובניה לקו הקמפוסים לגבעת רם.
בשנת 2015, החלו משרדי האוצר והתחבורה לנהל משא ומתן עם סיטיפס, וקבלנית העבודות אלסטום על ביצוע העבודות הרכבתיות בפרויקט הכוללות: סלילת מסילות, הגדלת מספר הקרונות ואספקת מערכות לפרויקט. המשא ומתן נתקע בשל מחלוקת על עלות הפיצויים שתקבל סיטיפס מקופת המדינה אם זו תחליט לרכוש מידיה את הפרויקט ב–2019 (לפי תנאי הזיכיון של סיטיפס, החל בשת 2019 רשאית המדינה להפעיל מנגנון "Buy Back", שבו תוכל לרכוש את הבעלות על המיזם מידי סיטיפס). ביולי 2017, מדינת ישראל החליטה לשלול מסיטיפס את הזיכיון להארכת הקו, ומשרד התחבורה פרסם מכרז חדש בו נכלל הפרויקט כחלק מהקו הירוק. באוגוסט 2019 נבחרה TransJerusalem J-Net LTD לזכיינית הרכבת הקלה בירושלים.
על פי פרסומים הקו יושק תחילה בין התחנה המרכזית לקריית הספורט במלחה (במסלול משותף עם הקו הירוק העתידי) ובשלב השני יחובר למקטע השני דרך מרכז העיר להר הצופים. מסלולו המלא מתוכנן על פי הפרסומים ליולי 2024.

על הקו

קו הקמפוסים מתבסס ברובו על תוואי הקו האדום (כ-6.5 ק"מ) בין גבעת התחמושת לבין שדרות הרצל, ובתוספת שלוחות קצרות מקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים ומקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם (הוא יירד מהר הצופים ויתחבר למסילות הקיימות ליד התחנה שבגבעת התחמושת עד לתחנה הסמוכה לתחנה המרכזית ותחנת הרכבת יצחק נבון שלאחריה יעבור הקו דרך גשר המיתרים ומשם יתפצל מהמסילה הקיימת ויפנה בסיבוב חד מעל גשר בן דור שנסלל מעל כביש בגין ב-2015 סמוך לבנייני האומה לעבר גבעת רם).
התוספות בפועל למסילת הרכבת הקיימת הכפולה הם 3.5 ק"מ היוצרים שלוחות מגבעת רם ומהר הצופים למסילה הקיימת ובהם עוד 6 תחנות חדשות שיתווספו ל-11 התחנות על הציר הקיים. בקו צפויים לנסוע כ-50 אלף נוסעים מדי יום. בנוסף כולל הפרויקט הקצאת שטח למתחם תפעול נוסף ("דפו") לקרונות הרכבת ליד שדרות הרצל שיוקם לפי הצורך. תדירות הקו תהיה כל 6 דקות בשעות השיא. בנוסף כדי לתפעל בהצלחה את הקו, צפויים לרכוש 7 מערכי רכבת נוספים (14 קרונות). אך פרסומים עדכניים יותר מתארים כי מסלול הקו יוארך דרומה מגבעת רם כך שיחלוף לצד ניות, גבעת מרדכי וקטמונים על מסלולו של הקו הירוק העתידי ומשם דרך צומת פת לקריית הספורט במלחה וכן מתחם הגן הטכנולוגי הסמוך.
פופובו

היסטוריה

ראשית ההתיישבות האנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במקום קיימים שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-4 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. בפאתי העיר נמצאו שרידי חווה חקלאית מהמאה ה-3 עת שלטה במקום האימפריה הרומית. בפרברים המערביים של העיר נמצאו שרידי כפר קטן מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. במקום הוקם יישוב בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה והוא נפל בידי האימפריה העות'מאנית ב-1388. היישוב מתועד תחת השם פופ אלאגוז בתעודות עות'מאנית מ-1555 כחלק ממערכת גביית המיסים של סנג'ק (מחוז) ניקופול.
ב-15 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב בידי צבא האימפריה הרוסית והפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. עם השחרור מנתה אוכלוסיית היישוב כ-1,200 תושבים. ב-1883 זכה למעמד של עיירה. ב-1899 הושלמה מסילת הרכבת בין וארנה לסופיה, שנתיבה חלף בסמיכות לפופובו וכתוצאה מכך חל פיתוח כלכלי וגידול מואץ בכמות האוכלוסין. בסוף שנות ה-20 נמנו בפופובו 5,000 תושבים והיא הפכה למרכז מסחר אזורי. ב-1926 חוברה העיירה לתשתית חשמלית. ב-1960 זכתה למעמד של עיר. ב-7 בדצמבר 1986 אירעה רעידת אדמה בפופובו ונגרמו נזקי רכוש רבים.

כלכלה

בעיר מרכז תעשייה שהוקם בראשית שנות ה-70 ומספק מקומות תעסוקה לתושבי העיר והכפרים סמוכים. באזור הרשות המקומית קיימת חקלאות מפותחת ומראשית המאה ה-21 ממצבת עצמה פופובו כיעד תיירותי. בעיר פועל בית חולים. העיר מצויה בסמיכות ל-3 עורקי תחבורה פנים בולגריים המקשרים אותה לוארנה, רוסה ווליקו טרנובו. בפופובו תחנת רכבת הממוקמת בתוואי הקו הישיר בין סופיה לוארנה.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה ובשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. עד למלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה לעצמאות בולגריה הורכבה מרבית אוכלוסיית פופובו מצ'רקסים וטטרים שיושבו במקום על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה החלה הגירה הדרגתית אל העיר של תושבים ממוצא בולגרי. ב-1983 מנתה פופובו 23,000 תושבים. במקביל החל משטרו של טודור ז'יווקוב לרדוף את המיעוט הטורקי במסגרת תהליך שכונה "בולגריזציה". בני המיעוט הטורקי אולצו לשנות את שמותיהם לשמות בעלי קונוטציה סלאבית והוטלו עליהם מגבלות שונות. כתוצאה מרדיפות אילו היגרו בהדרגה מאות מתושבי העיר לטורקיה וכך קטנה בהדרגה כמות האוכלוסין. משבר כלכלי ואחוזי אבטלה גבוהים הביאו להגירה נוספת מהאזור. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית העיר ב-11.24%. בימינו מורכבת האוכלוסייה מרוב בולגרי, מיעוט גדול טורקי וכעשירית מהאוכלוסייה הם צוענים.

אקלים

בפופובו שורר אקלים ממוזג וישנם הפרשי טמפרטורות משמעותיים בין החורף לקיץ. החורפים מושלגים והטמפרטורה הממוצעת לעונת החורף היא מינוס 3ᵒc. באמצע מרץ מתחילה עונת האביב בה הטמפרטורה הממוצעת עומדת על 5ᵒc. בעונת הקיץ, בחודשים יולי ואוגוסט מאמירה הטמפרטורה הממוצעת ל-28ᵒc.
הפיגוע בקולנוע חן בתל אביב

הפיגוע

בשעת ערב ב-11 בדצמבר 1974, בעת הקרנת הסרט "גבר ושמו פלטפוט", נכנס המחבל לקולנוע חן בכיכר דיזנגוף בתל אביב והתיישב בשורה האחרונה. המחבל הגיע עם מעיל, אך הדבר לא עורר חשד שכן הייתה זו עונת החורף. המחבל התיישב באולם הגדול, שיכול היה להכיל 1,400 צופים, בשורה האחרונה, אף על פי שרק רבע אולם היה מלא. בשעה 22:10 החל להשליך על הקהל פצצות מאולתרות, שאותן הרכיב בעצמו. אחרי הפצצה השנייה הפסיקו המקרינים את ההקרנה. השתררה בהלה, והקהל שעט אל היציאה.
שני צופים נהרגו, מהנדס בריטי בן 34 שהתמחה במכונות שנעשה בהן שימוש בתעשיית קופסאות השימורים, קית ברברי, וצעירה מרמת גן, שרה שוכמן. עשרות נפצעו. המחבל עצמו כנראה לא התכוון להתאבד, אך התפוצץ בשל תקלה ברימוני היד שהיו מחוברים בחגורה לגופו, וגופתו רוטשה לגמרי. הוא נשא דרכון בריטי, ושמו על פי הדרכון היה אלכסנדר אדם הופר. ההנחה הייתה שדרכון זה מזויף, ואכן החזית העממית לשחרור פלסטין בראשות ג'ורג' חבש שנטלה אחריות לפיגוע פרסמה תמונה שיוחסה למחבל והודיעה ששמו היה מוזעפר. גם פתקים שהותיר המחבל ונכתבו עליהם סיסמאות האופייניות לחזית כמו "יחי המרקסיזם לניניזם" הראו שהמחבל נמנה עם שורותיה. המחבל עורר תשומת לב הביטחון בנתב"ג כשהגיע מוקדם יותר באותו שבוע לישראל, בטיסת TWA מבנגקוק, שגם עברה דרך ערים אחרות במזרח הרחוק, אך כשהציג דרכונו, הוא לא נראה לבודקים מזויף והם הניחו לו ללכת. הוא נסע במונית אל מלון קומודור בכיכר דיזנגוף. לאחר הפיגוע נמצאו בחדרו חומרי נפץ. העובדה שמחבל הצליח להגיע לארץ ולבצע פיגוע תוך שימוש בכמות רבה של חומר נפץ עוררה שאלות לגבי טיב הביקורת בנתב"ג. ברם, בנמל התעופה טענו שאין זה סביר שחומר הנפץ הגיע יחד עם המחבל, וכי במקרה כזה הביקורת הביטחונית הייתה מגלה זאת.

אחרית דבר

אחרי הפיגוע התאסף המון בכיכר דיזנגוף בקריאות נגד המחבלים. מתוך מחשבה שגויה שבידי המשטרה מחבלים חיים, המפגינים ניסו להתעמת עם השוטרים כדי לעשות שפטים במי שהם מחזיקים בידיהם, והמשטרה נאלצה לעשות שימוש בגז מדמיע לפזרם.
בתגובה לפיגוע קרא ראש העיר תל אביב שלמה להט ליותר תושבים להצטרף למשמר האזרחי אך אמר שעל החיים להימשך כרגיל. העיתונאי אורי דן פרסם טור דעה שבו הזהיר מתגובה של הגברת ההתגוננות שתבוא במקום מלחמה שערה במחבלים במקום שבו הם נמצאים. ראש אש"ף, יאסר ערפאת, אמר שהפעולה הייתה תגמול על התקפת טילים שבוצעה בידי סוכנים ישראלים כלפי משרדי אש"ף בביירות יום קודם לכן, ושגם בעתיד ארגונו יגמול במהירות על פעולות ישראליות. חיל האוויר הישראלי תקף למחרת הפיגוע מתקן אימונים של אש"ף מדרום לביירות. הסטייט דפרטמנט סירב להתייחס לכל אחד מהאירועים לבדו, וגינה את "מעגל האלימות" המתבטא באירועים כמו "הטרגדיה בתל אביב והנוהג של ישראל לתקוף מחנות פליטים".
אף שהפיגוע אירע ביום רביעי בלילה, קולנוע חן חזר לפעילות במהרה והיה פעיל כרגיל בסוף השבוע. במהלך ליל שישי אף נערך מופע מיוחד של הגשש החיוור בנוכחות ראש העיר שלמה להט וממלא מקומו יצחק ארצי.
זרניאנין

שם העיר

העיר נקראה בעבר בשם נאג'בצ'קרק (בהונגרית: Nagybecskerek). בין השנים 1935–1941 היה שם העיר פטרובגרד. שמה הנוכחי של העיר הוא משנת 1946, לכבוד זרקו זרניאנין (1902-1942), שהיה פרטיזן וגיבור לאומי יוגוסלבי.
זרניאנין היה מנהיג של הקומוניסטים בוויבודינה, שסבלו עינויים וחודשים של מאסר על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נהרג על ידי הגסטפו ב-4 בנובמבר 1942.

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה ב-1326 ככפר הבנוי על שלושת האיים של נהר בגה. העיר הייתה אז בחסות משפחת האצולה ההונגרית "בצ'ה".
לפני הפלישה הטורקי הייתה העיר רכושו של הרודן הסרבי. מאוחר יותר הוקם מבצר, והמקום היה מיושב על ידי סרבים, גרמנים, רומנים, איטלקים, צרפתים, ואפילו קטלונים.
תחת שמה הישן, נאג'בצ'קרק, הפכה העיר למרכז סחר ב-1769.
בין השנים 1941–1944 הייתה העיר תחת כיבוש נאצי, חלק ממחוז בנאט האוטונומי בתוך סרביה הכבושה בידי הגרמנים.
החל מ-1945 הייתה זרניאנין חלק במחוז האוטונומי של וויבודינה בתוך יוגוסלביה הסוציאליסטית החדשה. בין השנים 1992–2003 הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, אשר הפך לאחר מכן לתוך האיחוד מדינת סרביה ומונטנגרו.
מאז 2006, אז החלה עצמאותה של מונטנגרו, נכללת זרניאנין בשטחי סרביה.

ספורט

לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. והבולטים שבהם: באנאט זרניאנין בכדורגל (בעבר, גם פרולטר זרניאנין), ופרולטר זרניאנין בכדורסל.
המדינות הבלתי-מזדהות

המדינות הבלתי-מזדהות (באנגלית: Non-Aligned Movement או בקיצור NAM) המכונה גם "הגוש השלישי" הוא ארגון בינלאומי המאגד בתוכו 120 מדינות שאינן רואות עצמן כמשתייכות לחוג השפעתה של אף מעצמה. במקור, מדובר היה במדינות שביקשו שלא להזדהות עם העולם המערבי או עם הגוש המזרחי. עם התמוטטותה של ברית המועצות אבד במידה רבה הצידוק הגאופוליטי לקיומו של הארגון, והוא מתמקד היום בנושאים הומניטריים כמו חיסול העוני, פיתוח כלכלי וכן התנגדות לקולוניאליזם ולאימפריאליזם. הארגון מייצג 55% מתושבי כדור-הארץ וכשני שלישים מהמדינות החברות באו"ם. רוב מדינות הארגון הן מדינות עולם שלישי.

ועידות פסגה

ועידות הפסגה של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות מתקיימות מדי שלוש שנים. ועידת הפסגה הראשונה התקיימה בבלגרד ב-1961 בנוכחות 25 צירים, רובם מאסיה ומאפריקה, וכן מיוגוסלביה, מקובה ומקפריסין.
 הפסגה הבאה התקיימה בקהיר ב-1964 בהשתתפות 46 מדינות, כאשר רוב החברות החדשות היו מדינות בעלות ממשל חדש שהוקם בסמוך למועד הוועידה, בעקבות התמוטטות משטרים קולוניאליים באפריקה. בוועידה זו עסקו רבות בסכסוך הישראלי-ערבי ובמלחמת הודו פקיסטן.
הפסגה ב-1970 התקיימה בלוסקה, זמביה והייתה בין החשובות ביותר, מאחר שנקבעו בה מנגנונים קבועים לטיפוח קשרים כלכליים בין המדינות.
הפסגה שהתקיימה ב-1973 באלג'יר עמדה בצילו של משבר האנרגיה, שהביא להתעשרות מהירה של כמה מחברות הארגון.
ב-2009 התקיימה ועידת הפסגה בשארם א-שייח' שבמצרים, וב-2012 התקיימה בטהראן שבאיראן, בהשתתפות המזכיר הכללי של האו"ם באן קי מון.

עמדות פוליטיות של הארגון

אף כי ארגון המדינות הבלתי-מזדהות נועד להיות ארגון מלוכד בדומה לנאט"ו או ברית ורשה, בפועל נוצרו בו חיכוכים רבים בין החברות, והקשר ביניהן רופף יותר מאשר בבריתות אחרות. חלק מן החברות מצאו את עצמן מצטרפות לאחד הגושים הגדולים למרות המחויבות לאי-הזדהות; כך למשל חברה קובה לברית המועצות בעת המלחמה הקרה. ניקיטה חרושצ'וב הפשיר את הגישה האידאולוגית הנוקשה שאפיינה את משטר סטלין והוביל גישה אוהדת כלפי גוש המדינות הבלתי מזדהות, לעומתו - טרומן ואייזנהאואר הובילו משטר אנטי קומוניסטי נוקשה שבא לביטוי גם במקארתיזם. גישתה המרחיקה של ארצות הברית מול גישתה המקרבת של ברית המועצות גרמו לגוש השלישי להיות קרוב יותר לברית המועצות מאשר לארצות הברית, וזאת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר קנדי שינה את גישתה של ארצות הברית. סיבה נוספת לקרבה שחשו מדינות הגוש השלישי אל הגוש המזרחי היא היותן של המדינות הקולוניאליסטיות לשעבר (בריטניה וצרפת) משויכות לגוש המערבי.
לעיתים נוצרה מתיחות בין חברות בארגון - כגון המתיחות שבין הודו לפקיסטן והחל ב-2012 המתיחות שבין סוריה למצרים בעקבות ההפיכה במצרים ומלחמת האזרחים בסוריה, כאשר נשיא מצרים דאז מוחמד מורסי מתנועת האחים המוסלמים הסונים ביקר בחריפות את נשיא סוריה בשאר אל-אסד והדרך בה דיכא את המפגינים והמורדים הסורים במהלך הוועידה ה-16 שנערכה בטהראן.
בעקבות התפרקותה של יוגוסלביה הביעו המדינות שבעבר הרכיבו אותה עניין מועט בלבד בארגון המדינות הבלתי-מזדהות. כמו כן, סלובניה, קפריסין, קרואטיה ומלטה, עזבו את הארגון ב-2004 עם הצטרפותן לאיחוד האירופי. קרואטיה עדיין קשורה לארגון במעמד של "משקיפה", כמו ברזיל, אשר מעולם לא הייתה חברה בו.
ארגון המדינות הבלתי-מזדהות לאורך השנים הביע ביקורת כלפי ישראל, ונחשב לעוין כלפיה.]

חברות הארגון

בסוגריים מצוינת שנת ההצטרפות לארגון:
המכבסה (סרט)

תקציר עלילת הסרט

הסרט עוקב אחר אלן מרטין שחופשת החלומות שלה משנה כיוון לכיוון הלא נכון ומובילה אותה להסתבכות בעסקאות מפוקפקות שאותן ניתן לייחס למשרד עורכי דין אחד בפנמה סיטי, המנוהל על ידי השותפים המפתים יורגן מוסאק ורמון פונסקה. במהרה היא לומדת כי מצבה הקטן הוא רק טיפה בדלי של מיליוני תיקים הקושרים תוכנית מס אופשור למנהיגים הפוליטיים העשירים והחזקים ביותר בעולם.

הפקה

ביולי 2016 הוכרז כי סטיבן סודרברג אמור להפיק פרויקט עיבוד קולנועי של פרשת מסמכי פנמה. מאוחר יותר, באפריל 2018, הוכרז כי סודרברג יביים גם את הסרט, שכותרתו כעת "המכבסה". סקוט ז. ברנס כתב את התסריט וההפקה אמורה להתחיל בסתיו 2018. במאי 2018 דווח כי מריל סטריפ, גארי אולדמן ואנטוניו בנדרס ניהלו מגעים לככב בסרט כאשר נטפליקס הודיעה שהיא מעוניינת לרכוש את זכויות ההפצה. סודרברג אישר שנטפליקס תהיה ככל הנראה המפיצה של הסרט ביולי. באוגוסט 2018, אלכס פטיפר הצטרף לצוות שחקני הסרט. באוקטובר אושרה נטפליקס כמפיצת הסרט, כשדייוויד שווימר ו-ויל פורטה הצטרפו להפקה. באותו חודש הצטרפו לצוות הסרט מתיאס שונארטס, ג'פרי רייט, כריס פרנל, ג'יימס קרומוול, מליסה ראוך, לארי וילמור ורוברט פטריק.

צילומים

הצילומים העיקריים החלו ב-15 באוקטובר 2018.

שחרור

הקרנת הבכורה העולמית שלה בפסטיבל ונציה ב-1 בספטמבר 2019. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל הסרטים של סן סבסטיאן בספטמבר 2019. הוא אמור לצאת לאקרנים ב-27 בספטמבר 2019, לפני הזרמת הדיגיטל ב-18 באוקטובר 2019.

ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 44% על סמך 50 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 5.67 / 10. בקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב: "המכבסה עושה שימוש לרעה בקאסט המדהים שלו בכך שהוא נוקט בגישה בוטה ומאכזבת להפעלת דרמטיזציה של האירועים בחיים האמיתיים שהיוו השראה לכך." באתר Metacritic הסרט מחזיק בציון ממוצע משוקלל של 54 מתוך 100, המבוסס על 17 מבקרים, המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מלכות וקסברגר

מלכות וקסברגר היא חברת הוצאה לאור המתמחה בעיצוב וייצור פריטי יודאיקה והוצאה לאור של הפקות דפוס וספרי יהדות אמנותיים.
החברה הוקמה ומנוהלת על ידי יואל וקסברגר, תושב בני ברק. סבו, זאב וקסברגר, יסד בשנת 1967 בית דפוס בבלט, שכלל ציוד חדשני לאותה תקופה. לאחר פטירת הסב החל בנו משה לתפעל את בית הדפוס. בנו של משה, יואל, החל לעצב מבחינה אמנותית את המוצרים שהודפסו במקום, מבלי שלמד זאת באופן רשמי. לצורך כך, בגיל 13 נרכש עבורו מחשב מקינטוש. במקביל למד בישיבת חוג חת"ם סופר בבני ברק.
בשנת 2003 הקים וקסברגר את חברת "מלכות וקסברגר". בתחילת הדרך עסקה החברה בייצור מזכרות לאירועים, ברכונים ופריטי יודאיקה מהודרים. בהמשך הפיקה החברה ספרים הקשורים למעגל השנה היהודי ("אגדה לחגי תשרי", "להודות ולהלל", "מגילת אסתר מאוירת", "הגדה של פסח" ועוד), וכן סידורים מהודרים, פוסטרים מאוירים ועוד. בין ההפקות בולטים ספר תלת-ממד אודות ירושלים שבו ניתן לצפות במשקפי תלת-ממד, וקריאת שמע על המיטה עם פנס מובנה.
בשנת 2012 יצא לאור ספר על הרב עובדיה יוסף- "פוסק הדור", עוד בחייו של הרב.
בשנת 2013 מכרה החברה הגדה של פסח אמנותית משולבת בעיטורי זהב במאה אלף דולר.
החברה מפעילה רשת חנויות בבני ברק ובירושלים.
מה ידידות

"מה ידידות מנוחתך" הוא פיוט המושר בכל קהילות אשכנז מדי ליל שבת, נדפס לראשונה בקושטנדינה בספר 'זמירות ושירות ותשבחות'. 
הפיוט עוסק בתענוגותיה הגשמיים של השבת; מאכלי שבת, לבוש השבת ושינה בשבת. בנוסף לתענוגות של יום השבת מוזכרות בשיר גם הלכות השבת  - איסורי ל"ט מלאכות וחילול שבת. בנוסף  מזכיר הפיוט את מצוות השבת המוזכרת בפסוק "אִם תָּשִׁיב מִשַּׁבָּת רַגְלֶךָ... וְכִבַּדְתּוֹ מֵעֲשׂוֹת דְּרָכֶיךָ מִמְּצוֹא חֶפְצְךָ וְדַבֵּר דָּבָר".
מחבר הפיוט אף נוקב בשכרם של שומרי השבת ומענגיה - הם העתידים לזכות בנחלה בלי מצרים ובהצלה מחבליו של המשיח, ובטווח המיידי – חוויית השבת עצמה, שהיא מעין עולם הבא, לו זוכה האדם מדי שבוע. 
יש השרים את הבית האחרון בפיוט בנפרד (בלחן לעצמו). 
פזמון הפיוט הוא המשפט "לְהִתְעַנֵּג בְּתַעֲנוּגִים בַּרְבּוּרִים וּשְׂלָיו וְדָגִים".
הפיוט מאגד בתוכו עבר, הווה ועתיד סביב השבת – ההכנות לשבת, עונג השבת והשכר העתיד לבוא לשומרי שבת. עקרונות השבת הבסיסיים משובצים בין השורות – איסור מלאכה, הצורך להבדיל בין ההתנהגות בשבת להתנהגות בשאר השבוע, וחשיבות מנוחת הנפש ומנוחת הגוף יחד עם ההתענגות ביום קדוש זה. השיר מסתיים בציפייה לגאולה.