google/wiki40b huggingface dataset:
בנימין צינקר

חייו

צינקר למד בבית הספר הריאלי ובפנימיה הצבאית לפיקוד בחיפה, מחזור י"א 1965. התגייס לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב ב-1967. במלחמת ששת הימים שירת בטייסת הפוגות של בית הספר לטיסה, את טבילת האש שלו עשה בגיחת הפצצת המכ"ם המצרי באל עריש, בהמשך המלחמה השתתף בגיחות מבצעיות נוספות. לאחר המלחמה הוצב בטייסת מיסטרים והשתתף במלחמת ההתשה. בהמשך עבר להדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. ב-1970 עבר לטייסת 69 ("הפטישים") בה עבר הסבה למטוסי פנטום והשתתף בגיחות עומק במצרים. ב-1973 עבר לטייסת סקייהוק. במלחמת יום הכיפורים נפגע מטוסו והוא נאלץ לנחות נחיתת אונס ברפידים, בהמשך המלחמה השתתף בגיחות רבות ואף נפצע בגיחת סיוע לכוחות קרקע ברמת הגולן. 
לאחר המלחמה שירת צינקר בתפקידי מטה. ב-1976 היה חבר במשלחת הראשונה שיצאה לקלוט את מטוסי ה-F-15 איגל לחיל האוויר, יחד עם איתן בן-אליהו, משה מלניק, יואל פלדשו ושאול סיימון. הוא שירת כסמ"ט א' של הטייסת החדשה שהוקמה, טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"). בהמשך מונה למפקד טייסת סקייהוק ובמאי 1979 מונה למפקד טייסת 133. הוא פיקד על הטייסת עד מאי 1981, תקופה בה הפילה הטייסת 13 מטוסי מיג. ב-13 בפברואר 1981 רשם את הפלת הבכורה העולמית של מטוס מיג-25. צינקר הוזנק לעבר המיג הסורי שניסה ליירט מטוס צילום ישראלי מדגם פנטום והפילו באמצעות ירי טילי לביד בשמי סוריה. במבצע אופרה היה מספר שתיים במבנה מטוסי הטייסת שחיפה על מטוסי ה-F-16 שהפציצו את הכור העיראקי
במבצע שלום הגליל שירת בתפקיד מטה ובהצבת חירום בטייסת 133, במהלך המלחמה הפיל מטוס מיג 23 סורי. ב-1983 מונה לעוזר הנספח האווירי בוושינגטון וב-1984 מונה למפקד בית הספר לטיסה בבסיס חצרים. ב-1986 מונה למפקד בסיס רמון ומיולי 1990 עד אוקטובר 1992 שירת כמפקד בסיס תל נוף בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כנספח האווירי בארצות הברית. 
לאחר שירותו הצבאי מונה ב-1997 למנכ"ל קרדן שירותים וב-1999 למנכ"ל קרדן תקשורת.
נינג'ה (סטרימר)

ביוגרפיה

בלוינס נולד בעיר דטרויט שבארצות הברית להורים אמריקאים ממוצא וולשי. משפחתו עברה למטרופולין של שיקגו כשהיה בן שנה. כשהיה נער עסק במיוחד במשחקי מחשב ובספורט. הוא למד בתיכון גרייסלייק סנטרל שם התחיל לשחק כדורגל וגם התחיל להיות שחקן משחקי וידאו נלהב. כשסיים את לימודיו,  בלוינס החליט להיות גיימר מקצועני, השתתף בטורנירים, והצטרף למועדוני גיימינג מקצוענים.

קריירה

בלוינס התחיל לשחק "Halo 3" בצורה מקצוענית בשנת 2009 שבה התחיל לשחק בקבוצות גיימינג מקצועניות כגון: Cloud9‏ ,Renegades‏, ו-Team Liquid. נכון ל-2019 הוא משחק בקבוצת הגיימינג Luminosity Gaming. ב-2011 התחיל לשדר את עצמו משחק במשחק "H1Z1" ולאחר מכן שיחק ב-"PlayerUnknown's Battlegrounds", בהתחלה באתר Justin.tv, אך עם רכישתה על ידי חברת Twitch עבר לשדר באתר החדש.
בספטמבר 2017 כשהיו לו 500,000 עוקבים ב-Twitch  החל לשדר את עצמו משחק פורטנייט, לאחר שישה חודשים עלה מספר העוקבים שלו ב-250 אחוזים. במרץ 2018 הוא שיחק לצד אישים מפורסמים כמו דרייק, טראוויס סקוט וג'וג'ו סמית'-שוסטר ומאז מספר העוקבים שלו הולך וגדל. זה היה גם החודש שבו הוא הרוויח יותר מחצי מיליון דולר רק עבור הצפייה בו.   
באוגוסט 2019 עבר נינג'ה מהאתר Twitch לאתר mixer בבעלותה של מיקרוסופט ותוך פחות משבוע צבר למעלה ממיליון רשומים.

חיים אישים

בלוינס נשוי לג'סיקה גוך בלוינס אשר מנהלת את עסקיו והם מתגוררים במדינת אילינוי שבארצות הברית.
עין שוקק

עין שוֹקֵק הוא אחד המעיינות הגדולים בבקעת בית שאן.
המעיין ידוע גם בשם "אל ג'וסק", שפירושו "מעיין הארמון" – כנראה על שם טחנת הקמח העתיקה מהתקופה הביזנטית שנחה על פאתי בריכת האגירה. את הטחנה הפעילו מי המעיין שזרמו דרך אמת מים לתוך שלוש ארובות שהפעילו שלושה זוגות אבני רחיים; סלעי נטף הנחלים מעידים כי הטחנה פעלה זמן רב.
את בריכת הניקוז המקורית של הטחנה הרחיבו תושבי הכפרים בגלבוע לצורך השקיית עדריהם. כיום משמש המקום בעיקר מטיילים בימי הקיץ.
מהמעיין, שספיקתו כ-2,000 מ"ק בשעה, יוצא נחל שוקק, המתחבר לנחל הקיבוצים בתל שוכה.
מסביב למעיין צמחייה טיפוסית של פטל קדוש, גומא וקנים.
מחסני תאורה

היסטוריה

מחסני תאורה הוקמה על ידי האחים איציק ונרי חיימוב. האחים חיימוב הקימו בשנת 1994 את חברת "פאן טוז" שעסקה ביבוא ושיווק גופי תאורה לחנויות בתחום ולחנויות עשה זאת בעצמך. בשנת 1997 פתחו השניים את חנותם הראשונה בראשון לציון ובמקביל המשיכו לשמש כיבואנים בתחום. בשונה מחנויות תאורה שהיו קיימות אז בישראל וגודלן היה עד 50 מ"ר בממוצע, החנויות של הרשת החדשה השתרעו על שטח של 400 מ"ר בממוצע. מוצרי הרשת יוצרו בסין, זאת בניגוד למתחרים, מה שהעניק לרשת יתרון תחרותי במחיר.
בשנת 2002 רכשה מחסני תאורה את רשת התאורה "מטאור". שמנתה אז חמישה סניפים, מתוך כוונה להפעיל את מטאור כרשת חנויות הפונה לצד היוקרתי יותר. לאחר שרעיון זה לא צלח, הוסבו בהמשך חנויות מטאור לחנויות של מחסני תאורה. בשנה זו רכשו בעלי הרשת את חברת "דגן תאורה" שעסקה ביבוא ושיווק של מוצרי תאורה המיועדים למבנים כגון פארקים, אולמות ספורט, מרכזים מסחריים ועוד, תמורת 2.36 מיליון שקל.
בשנת 2002 מנתה הרשת 12 סניפים, בשנת 2014 מנתה הרשת 43 סניפים. נכון לשנת 2018 מונה רשת מחסני תאורה 46 סניפים ברחבי ישראל.
עיבל גלעדי

ביוגרפיה

גלעדי נולד וגדל בעיר חיפה. עם גיוסו לצבא בשנת 1975 התנדב לקורס טיס. שנה לאחר מכן, לאחר שהודח מהקורס, עבר לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד התותחנים 334. הוא יצא לקורס קצינים ועם סיומו שב לגדוד.
בהמשך מסלולו הצבאי שימש מפקד סוללה בספטמבר 1982 מונה למפקד גדוד 334 ופיקד עליו עד פברואר 1984. בהמשך שימש כקצין אג"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי, כמפקד עוצבת כידון וכמפקד מחנה שבטה. לאחר מכן היה גלעדי ממקימי יחידת מורן. בתפקידו הבא שימש גלעדי כעוזר ראש אג"ת לתכנון, תחת האלופים עוזי דיין, שאול מופז ושלמה ינאי. בתפקידו האחרון בצבא שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת בדרגת תא"ל. בתקופת כהונתו של אריאל שרון כראש ממשלה, 
בעקבות האינתיפאדה השנייה מונה גלעדי על ידי ראש הממשלה אריאל שרון לתכנן את גדר ההפרדה כנגד הפיגועים מיהודה ושומרון, ומאוחר יותר, את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. גלעדי נחשב לאיש אמונו של שרון, עמו התייעץ בפורומים מצומצמים ובנושאים רגישים כדוגמת ההחלטה על תוכנית ההתנתקות, שהתקבלה ללא התייעצות מסודרת עם צמרת צה"ל וגורמי הביטחון, וללא שיתוף מלא של הקבינט המדיני-ביטחוני. בעקבות חששו של הרמטכ"ל דאז משה יעלון כי המפגשים עם ראש הממשלה נושאים אופי פוליטי, נאסר על גלעדי בסוף 2004 להשתתף במפגשים אלו.
לאחר פרישתו מצה"ל עמד גלעדי בראש קרן פורטלנד, הפועלת לחיזוק הכלכלה הפלסטינית.
גלעדי מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי, יו"ר עמותת יעדים לצפון וכנשיא כבוד של לשכת המסחר הישראלית-פלסטינית. כמו כן, משנת 2007 מכהן גלעדי כקונסול כבוד של סלובניה. בעבר כיהן גלעדי כיו"ר קרן קורת.
לגלעדי ארבעה תארים אקדמיים: מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.. בנוסף, הוא שימש עמית מחקר באוניברסיטת סטנפורד.
מתגורר בקיבוץ כברי.
ס.נ. גואנקה

ויפאסנה בישראל

בישראל קיימים קורסי ויפאסנה בשיטת ס.נ. גואנקה מאז תחילת שנות התשעים. כמיטב המסורת נערכים הקורסים על ידי מורים, מסייעים ומנהלי קורס מתנדבים. בשנים האחרונות נערכו לאורך כל השנה קורסים בקיבוץ בית זרע שבאזור הכנרת ובחצבה, והחל מסתיו 2014 נלמדים הקורסים במרכז החדש שנבנה בקיבוץ דגניה, המרכז נחנך רשמית ביום שישי 12.12.14 בבוקרו של סיום הקורס העשירי שנערך בו. עד היום לקחו חלק בקורסים בישראל כ-10,000 ישראלים, ורבים אחרים השתתפו בקורסים במקומות אחרים בעולם.
שרידי קדושים

שרידי קדושים (בלטינית:Reliquiae = רליקוויה, ביוונית: λείψανα = ליפסנה, בבולגרית:Мощи = מושטי)  הוא כינוי כללי המציין חלקי גוף או חפצים אישיים של אנשי-מופת, אשר בדתות מסוימות מיוחסים להם כוחות על טבעיים והם משומרים בקפדנות ולעיתים קרובות מוצגים לראווה. הדוגמאות המוכרות ביותר לשרידי קדושים ולשימוש פולחני בהם הוא בנצרות (לדוגמה, הסנדלים של ישו), אבל המנהג קיים גם בדתות רבות אחרות. בלטינית נקראים שרידי הקדושים Reliquiae, כלומר "[דברים] שנותרו מאחור", וממנה התגלגלה המילה ללשונות רבות אחרות. כלי קיבול לשימור והצגת שרידי קדושים נקרא רליקוויאריום.

בתקופה הקלאסית

ביוון העתיקה היו ערים ומקדשים שטענו כי יש ברשותם שרידים של גיבורים נערצים - גם אם לא הוצגו ברבים - כחלק מפולחן גיבורים. חפצים אחרים המקושרים לגיבור המת כן הוצגו במקדשים - רמחים, מגינים וכלי נשק אחרים, כרכרות, כלי שיט או גליפי-חרטום, רהיטים כגון כיסאות וטריפוסים, וכן פריטי לבוש. מקדש לֶאוּקִיפִּידֶס בספרטה אף טען כי נמצאת ברשותו הביצה שהטילה לדה. 
בניגוד לשרידי קדושים נוצריים, עצמותיהם לא נחשבו כניחנות בכוחות מיוחדים, למעט כמה יוצאי דופן כגון כתפו של פלופס שנשמרה באולימפיה. לא יוחסו להן כוחות ריפוי או עשיית ניסים, אבל נוכחותן נחשבה כמגינה על העיר, כשם שאמרו שקברו של אדיפוס מגן על אתונה.
פרורה

אתר הנופש של כוח באמצעות שמחה בפרורה ממוקם בחוף המזרחי של האי ריגן בים הבלטי, צפון גרמניה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. האתר בתכנון האדריכל קלמנס קלוץ (Clemens Klotz) נחשב לאחד ממפעלי הבנייה השאפתניים בתקופת הרייך השלישי, וכמייצג נאמן של האדריכלות הנאצית. מחזיק עד היום בשיא כ"הבניין הארוך בעולם", אורכו כ-4.5 ק"מ.
אתר הנופש הוקם על מנת לאפשר לעובדים הגרמנים חברי ה"כוח באמצעות שמחה", יציאה לנופש משפחתי במחיר שווה לכל נפש. על פי התכנון נועד לשרת כ-20,000 נופשים בו בעת.

מבנה האתר

האתר נבנה לאורך רצועת חוף חולי ושטוח, במרחק של כ-150 מטר מקו המים. הורכב משני אגפים עיקריים: צפוני ודרומי אשר כל אחד מהם מורכב מ-4 בלוקים בני 6 קומות ו-10 יחידות דיור כל אחד. צורתו הכללית כשל "מסרק". מכל חדר שגודלו כ-13 מ"ר ובו ריהוט בסיסי נשקף נוף לים. השירותים והמקלחות היו משותפים.
חדרי המדרגות, המעברים והמעליות היו ממוקמים בחלקו האחורי של המבנה בכיוון היבשה (שיני ה"מסרק").
בין שני אגפי האתר תוכנן מבנה מנהלתי, קבלה, וכיכר מרכזית. המרחק בין המרכז ואזורי המגורים היה כה רב, עד שהצריך גם תכנון של רכבת פנימית לשינוע האורחים ברחבי אתר הנופש.
בקצה הכיכר המרכזית תוכנן אולם כנסים ענק, אשר לדרישת היטלר יוכל להכיל את כל הנופשים המתכנסים יחדיו.
לאורך חוף הים בין שני אגפי הבניינים ומול המבנה המרכזי הוקם מזח אשר אִפשר עגינה של אוניות הנופש הענקיות שהיו גם הן בבעלות ה"כוח באמצעות שמחה".
כבכל אתר נופש, תוכננו בריכות שחייה, אולמות ספורט, בתי קולנוע וכל יתר השירותים המקובלים באתר מסוג זה.

היסטוריה

הבנייה החלה במאי 1936 ותוכננה להסתיים עד 1941 אך נפסקה ב-1939 ולא הושלמה מעולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. למרות זאת נחשב האתר בפרורה לפרויקט אשר הגיע לשלב הבנייה המתקדם ביותר מכל מפעלי הבנייה המגלומנים, אשר תוכננו והוחל בביצועם בתקופת הרייך השלישי.
בתקופת המלחמה שימש האתר, שרוב בנייתו הושלמה, כמתקן אימונים וכבית חולים צבאי. בנוסף לכך מצאו בו מחסה גם אזרחים שנמלטו מההפצצות בערי צפון גרמניה כהמבורג ואחרות.
לאחר המלחמה הוחזק האתר בידי הסובייטים אשר גרמו לנזקים רבים למבנים, בזזו ופירקו חלקים מהם והרסו לחלוטין אחרים.
בין השנים 1950 - 1991 היה האתר בשליטת צבא גרמניה המזרחית, אשר השתמש בו כמתקן לאימוני לוחמה בשטח בנוי והמשיך לגרום לנזקים והרס רב נוסף בחלקים ממנו.
בחלקים אחרים של האתר השתמש הצבא למגורי חיילים ואף כאתר נופש לקצינים. חלקים אלה תוחזקו ונשמרו אם כי לא במראם המקורי.
לאחר איחוד גרמניה עלתה מחדש השאלה בדבר גורלו של "הקולוסוס של ריגן". היו שרצו לפרק ולהשמיד כל זכר לתקופה הנאצית בעוד אחרים צידדו בשימור וחידוש השימוש באתר הייחודי.
מאז שנת 2000 פועלת במקום קבוצה הפועלת לשימור ומפעילה מוזיאון מקומי ובו מרכז לתיעוד והפעלת סיורים לימודיים. בשנת 2008 אושרה תוכנית משקיעים להחזרת האתר ליעודו המקורי כאתר נופש בממדים צנועים יותר.
בית הספר על יסודי משגב

יישובים הלומדים במשגב

בבית הספר לומדים יישובים מארבע בתי ספר יסודיים:
בית ספר הר גילון: מתוכם כמון, גילון, צורית, טל אל, לבון, הר חלוץ, תובל,פלך, חרשים, מכמנים ומורן.
בית ספר יסודי משגב: מתוכם שורשים, יובלים, יעד, אשחר, לוטם, רקפת, עצמון.
בית ספר הר שכניה: מתוכם שכניה, קורנית, יודפת, אבטליון, מנוף, יחד,הררית, ומצפה אביב.
בית ספר נוף  גליל: מתוכם אמירים, כפר חנניה, חזון, שפר, טפחות, כפר שמאי, פרוד,שזור.

פיצול בית הספר

בקיץ 2015 מועצה אזורית משגב החליטה על פיצול על יסודי משגב לשלושה בתי ספר, עומר (בית ספר לחינוך מיוחד), אסיף (בית ספר מתחדש) וקציר (בית ספר צומח) משיקולים פדגוגיים הנגזרים מגודלו של בית הספר וגידולו

מבנים בבית הספר

בבית הספר מתקיימת ספריה הנועדת לשימוש במחשבים וספרים לצורכי למידה. אשכול הפיס מיועד ללימודי מדעים, אומנות והרצאות. אולם הספורט משמש את תלמידי בית הספר ואת חוגי המועצה. המבנים הציבוריים משמשים את שלושת בתי הספר.לאור גידול מתמיד בכמות התלמידים בקמפוס והערכות לקויה של הרשות,  קיים מחסור מתמיד בכיתות לימוד בבית הספר.
היגוי יתר

היגוי יתר היא תופעה המתרחשת בכלי רכב בעת ביצוע עקומה או פניה. בהיגוי יתר, הגלגלים האחוריים של כלי הרכב אינם עוקבים אחרי הגלגלים הקדמיים ומחליקים לכיוון חלקו החיצוני של הסיבוב. היגוי יתר נפוץ יותר בכלי רכב בעלי הנעה אחורית, ונחשב קשה יותר לתיקון בהשוואה לתופעת תת היגוי. לעיתים מותקנת בכלי רכב מערכת בקרת יציבות העשויה למנוע את התופעה.

תיקון מצב היגוי יתר

לרוב, תגובתו הראשונית של נהג למצב של היגוי יתר היא עזיבה מהירה של דוושת התאוצה ואף בלימה, לרוב חלקית. תיקון זה מחריף את מצב הרכב וגורם להמשך סבסובו. בלימה מיידית בעוצמה מקסימלית, עוצרת את הרכב מהר יותר, ויכולה, על ידי נעילת ארבעת הגלגלים, ליישר את הרכב לעבר כיוון הנסיעה.
בכלי רכב עם הנעה אחורית, מקובל השימוש ב"היגוי נגדי", כלומר, הפנייה מהירה של ההגה מכיוון הפניה המקורי והלאה, לעבר הכיוון אליו מחליק חלקו האחורי של הרכב. כלי הרכב מתאזן כך ומתכוון לעבר המשך כיוון הנסיעה. פעולה זו, בתוספת עזיבת דוושת התאוצה או הבלם הגורמות להחלקה, עשויה לתקן את התופעה. עם זאת, לרוב מקובל להשתמש בדוושת התאוצה בעדינות כדי להשאיר את נטיית משקל הרכב אל חלקו האחורי. אם חלה ההחלקה עקב בלימה או עזיבת דוושת המאיץ, ניתן להשתמש ביותר גז ופחות היגוי. עם חזרת האחיזה בחלקו האחורי של כלי הרכב, חלה "פסיקת זנב" בהחלקה, שאז מפסיק זנב הרכב להחליק הצדה, וברגע זה הנהג מיישר את ההגה שוב, במהירות, לעבר כיוון הנסיעה. הסכנה בהיגוי נגדי מוגזם, או מעבר לנקודת "פסיקת הזנב", בייחוד בשילוב עם תאוצה, היא התחלתה של החלקת היגוי-יתר בכיוון ההפוך ("תופעת המטוטלת"). החלקה זו מסוכנת בהרבה מההחלקה המקורית, ולרוב מתורגמת מיידית ליציאה מהנתיב ולסבסוב הרכב. גם אם מצליח הנהג להשתלט על ההחלקה בשנית, ייתכן "מצב סנפיר", שבו זנב הרכב מיטלטל מצד לצד.
מסיבות אלו, השימוש בהיגוי נגדי בכלי רכב עם הנעה קדמית אינו כה יעיל. עדיין ניתן, בנהיגת כביש, לעזוב את הדוושות ולהשתמש בהגה (היגוי נגדי) בלבד לצורך ההשתלטות, ולתת למערכת המתלים של כלי רכב מודרני לפתור את הבעיה בעצמה. עם זאת, גם במקרה זה, לחיצה עדינה על דוושת התאוצה ושימוש בפחות היגוי מספקים תוצאה טובה יותר. אם הנהג מגיב מספיק מהר, די ביישור קל של ההגה תוך כדי תאוצה חזקה וקצרה, ולאחריה תאוצה קלה או שמירה על המהירות. פעולה זו מעבירה משקל אל הגלגלים האחוריים ומחזירה להם את האחיזה, ובסיבובים איטיים וחדים יותר, יכולה לגרום לפרפור גלגלים רגעי. בעת הפרפור, מאבדים הגלגלים הקדמיים את אחיזת הכביש, בדומה להחלקת הגלגלים האחוריים בהנעה אחורית, והכוח הצנטריפטלי הדוחף אותם מן החוצה מן הסיבוב מוביל לאיזון במקום ההיגוי הנגדי. בסיבובים מתונים יותר, אין צורך בהאצה חזקה אלא בתאוצה קלה ממושכת תוך כדי יישור ההגה.
יולנטה קוושנייבסקה

ביוגרפיה

קוושנייבסקה נולדה בגדנסק. בהיותה סטודנטית למשפטים באוניברסיטת גדנסק פגשה את נשיא פולין לעתיד אלכסנדר קוושנייבסקי, לו נישאה בשנת 1979. במהלך לימודיה הייתה פעילה בארגון סטודנטים.
בשנת 1984 החלה את הקריירה המקצועית שלה כשהחלה לעבוד בחברה המייצרת תכשיטים.
בשנת 1991 הקימה עסק נדל"ן אותו ניהלה עד היבחרו של בעלה כנשיא. משהחלה לכהן כגברת הראשונה עסקה רבות בענייני צדקה
בשנת 1997 הקימה ארגון המקדם זכויות של אנשים בעלי מוגבלויות,  ובשנת 1999 קיבלה אות מסדר לאופולד מטעם מלך בלגיה.
בהמשך זכתה לאותות ועיטורים נוספים, היא הנחתה את תוכנית הסטייל "Lekcja stylu" ב-TVN Style, ערוץ טלוויזיה פולני המיועד לנשים.
פולינומי צ'בישב

הגדרה ותכונות יסוד

אפשר להגדיר את פולינומי צ'בישב לפי הנוסחה , שבגללה  לכל x. לפי נוסחאות טריגונומטריות ידועות, אפשר לתרגם הגדרה זו להגדרה רקורסיבית: 
, 
 ו- . מכאן נובע שהמעלה של פולינום צ'בישב ה--י היא . 
מן ההגדרה הטריגונומטרית נובעת הזהות
מן ההגדרה נובע ש- 
 
וכן
באינדוקציה אפשר להוכיח את הנוסחה
ולקבל את הפונקציה היוצרת 
מתקיים גם השוויון .
פולינומי צ'ביצ'ב  מהווים מערכת אורתונורמלית שלמה במרחב המכפלה הפנימית המוגדר על ידי המכפלה הפנימית המשוקללת .

השלכות לבניות גאומטריות

מכך שמעלת  היא n נובע כי  פותר פולינום שמקדמיו שייכים לשדה , ובפרט הממד
. אם בוחרים  מתקבל , ולעיתים קרובות  הוא הפולינום המינימלי של .
זמביזיה

עלילה

הסרט מספר על קאי, בז נודד צעיר שחי עם אביו, טנדאי. לאחר שמכרה ותיקה של אביו, גוגו, חסידת האוכף, מתרסקת לתוך הקן שלהם, ואחרי שיחה לא ארוכה במיוחד אבל משכנעת, מחליט קאי לצאת לחפש את זמביזיה, עיר הציפורים.
 
לאחר מסע ארוך הוא מגיע לעיר יחד עם קבוצת מגלנים הודיים ומגלה שהעיר בנויה בתוך עץ ענק על שפת מפל. ופוגש את זה-קל, תחמס מדריך תיירים שמנמן שמנסה למכור לו הצעות עסקיות כגון הצטרפות להוריקנים. קאי מנסה להצטרף ועובר את מבחן הקבלה בהצלחה רבה. אבל לאחר מכן מודח בידי מפקד ההוריקנים. 

באותו הזמן בודזו, לטאת כוח מרושעת, חוטף את טנדאי ומתכנן לפלוש לזמביזיה. קאי מנסה לעצור את הפלישה יחד עם שאר ציפורי זמביזיה. לאחר קרב ממושך מצליחים קאי ושאר תושבי זמביזיה לעצור את בודזו, ומפילים אותו לקרקעית התהום, אך אחת הציפורים מסתבכת ברשת שעטפה את בודזו, קאי מזנק להציל אותה, ומצליח. 

לאחר הקרב קאי מקבל עיטור כבוד מראש העיר זמביזיה, ומצטרף להוריקנים.
טקסי (סרט)

עלילה

במרסיי מחליט דניאל (סמי נסרי), שליח פיצה במקצועו ונהג מירוצים חובב, לעזוב את עבודתו בפיצריה ולהפוך לנהג מונית. בערב הפרידה ממנו בפיצריה הוא וידידה שלו לילי (מריון קוטיאר) הופכים לזוג. לאחר שקיבל את הרישיון מהרשויות התחיל בעבודתו כנהג מונית כאשר מאחורי חזות של מונית פשוטה מדגם פג'ו 406 מסתתרת מכונית מירוצים שאף יכולה לעוף. ביום הראשון לעבודתו הוא מסיע אישה (מנואלה גורארי) מהשוק לביתה ועוזר לה להעלות מצרכים הביתה. האישה מציגה לו את בנה אמיליאן (פרדריק דיפנטל), מתכנת מחשבים שמבקש ממנו להסיע אותו לתחנת משטרה. בדרך תוך כדי שיחה דניאל מגדף את המשטרה וקורא להם "שיכורים, נוכלים ומושחתים". אמיליאן מחזיר לו בכך שנהגי מוניות נוהגים באופן פרוע, סותמים את התנועה ונהגים גרועים. דניאל אומר לו שהוא לא באמת נהג מונית וכאשר השני מבקש הסבר דניאל הופך את רכבו בלחיצת כפתור לרכב מירוצים ומתחיל לדהור ברחובות מרסיי. לאחר שמגיע ליעדו אמיליאן חושף את סודו שהוא בלש במשטרת מרסיי ועוצר את דניאל על נהיגה פרועה. לאחר חקירה קצרה אמיליאן מציע לדניאל עסקה בה הוא לא ישלול לו את הרישיון בתמורה שדניאל יעזור לו במצוד אחר חבורה של שודדים גרמנים על מרצדסים. דניאל נאלץ להסכים ומתחיל לעבוד עם המשטרה. הם עולים על עקבותיהם של השודדים ותופסים אותם. הסרט כולל מרדפים רבים.
צחיח אל-בוח'ארי

שם הספר

הספר מוכר כיום בשם צחיח אל-בוח'ארי. על פי אבן אל-סלאח, השם המקורי של הספר היה الجامع المسند الصحيح المختصر من أمور رسول الله صلى الله عليه وسلم وسننه وأيامه ("האוסף המהימן המאושר המקוצר של ענייניו של הנביא מוחמד עליו השלום וקורותיו") ,כמו כן, אל-בוח'ארי הזכיר את הספר בשם המקוצר "אל-צחיח" כלומר, "[האוסף] המהימן". אבן חג'ר אל-עסקלאני החליף את המילה "עניינים" (אֻמוּר) במילה "מסורות" ("חדית'").

סקירה כללית

לאחר העלייה לרגל למכה נדד אל-בח'ארי ברחבי האימפריה המוסלמית כדי לשמוע חדית'ים מפי מוסריהם. הוא בדק ומיין מעל ל-600 אלף חדית'ים ובעבודה של 16 שנה כינס בספרו רק 7593 חדית'ים. הספר מכסה כמעט את כל תחומי החיים במתן הדרכה נכונה של האסלאם.
הוא סיים את עבודתו סביב שנת 846, הוא בילה את 24 השנים האחרונות לחייו בביקור בערים שונות. בכל עיר בה ביקר אל-בח'ארי התאספו אלפי אנשים במסגד הראשי אשר הקשיבו לדקלום מסורותיו. כיום, אחת הגרסאות המפורסמות ביותר של הספר היא של אל-פאראבי שהיה תלמידו הנאמן של אל-בח'ארי.
ירושלים, ירושלים (סרט)

תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בשני חברים אמריקאים בשנות הארבעים, האחד יהודי והשני ערבי. בעקבות החלטת האו"ם בדבר חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות - יהודית וערבית - פורצות מהומות בכל ארץ ישראל ובעקבות מעורבותם שניהם מגיעים מניו יורק לירושלים, מוציאים עצמם בלב הסכסוך הישראלי-ערבי נלחמים במלחמת העצמאות שם הם מסכנים את חייהם בשביל אמונתם.
בנטיו

מיקום

העיר בנטיו נמצאת בנפת רובקונה שבמחוז מדינת האיחוד, על גדותיו הדרומיים של נהר בחר אל-ע'זאל, הנמצא בצפון דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת כ-654 ק"מ צפון-מערב מעיר הבירה והעיר הגדולה ביותר, ג'ובה. על גדותיו הצפוניים של הנהר נמצא היישוב רובקונה. שני היישובים מחוברים בגשר אל-סאלם, החוצה את הנהר לרוחבו.
הקואורדינטות של העיר הן: 9° 15' 36.00"N, 29° 48' 0.00"E

אוכלוסייה

נכון לשנת 2006, מוערכת האוכלוסייה בעיר בכ-7,700 נפש.

סקירה

בנטיו היא מרכזה המנהלי, העסקי והפוליטי של מחוז מדינת האיחוד.

כלכלה

במחוז מדינת האיחוד נמצאים מאגרי הנפט הגדולים ביותר בדרום סודאן.
בעיר קיים סניף של הבנק המסחרי של קניה.

חינוך

בעיר קיימים 3 בתי ספר יסודיים, 2 תיכונים ואוניברסיטת מערב הנילוס העליון שמתוכננת להיפתח. כל המוסדות מלמדים בשפה הערבית.
אדמה אבוחדיד

ביוגרפיה

אבוחדיד נולדה בסאו פאולו, ברזיל.
בגיל 15 החליטה שהיא רוצה ללמוד רפואה, ושכנעה את אביה, מנהל בית ספר, שיאפשר לה זאת במקום למצוא זיווג כמקובל באותה התקופה. בשנות ה-20 של המאה ה-20, האוניברסיטה האמריקנית בביירות החלה לראשונה לקבל נשים אל שעריה, אולם כשאבוחדיד ניסתה להרשם לאוניברסיטה לאחר שעברה בהצלחה את בחינות הקבלה, נאסר עליה להירשם ללימודים משום שלחוג נרשמו רק גברים ואסור היה לה להיות האישה היחידה. אבוחדיד נאלצה למצוא אישה שתלמד איתה בחוג אולם לא ידעה היכן לחפש. הדיקאן הציע לגייס סטודנטית מארצות הברית, ולאחר חודש אבוחדיד והדיקאן נסעו לנמל לקבל את פני הסטודנטית המיועדת אולם התברר להם שזו החליטה בסופו של דבר להתחתן בפלסתינה עם גבר שהכירה באנייה בדרכה ללבנון. אבוחדיד הצליחה לשכנע את הדיקאן לבטוח בכישוריה, ונרשמה בסופו של דבר כאישה יחידה לחוג עם 70 סטודנטים גברים. בשנת 1926, אבוחדיד הייתה לאישה היחידה באוניברסיטה לסיים תואר ראשון, ובשנת 1931, הייתה לאישה היחידה שהשלימה לימודי הרפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות ובכך הפכה לאישה הרופאה הלבנונית הראשונה.
עם סיום לימודי הרפואה בלבנון, התמחתה בפריז ובלונדון בגינקולוגיה וברפואת ילדים, ובשנת 1934 חזרה ללבנון על מנת ללמד רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בין השנים 1936–1945 עבדה והרצתה בבית החולים המלכותי בבגדד . בשנת 1945, עברה לארצות הברית ללימודי התמחות נוספים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ובשנת 1948 שבה ללבנון והצטרפה לסגל הלימוד של האוניברסיטה האמריקאית בביירות כפרופסור לגינקולוגיה ומיילדות. באוניברסיטה ייסדה את האגודה הרפואית לנשים בלבנון ואת המרפאה לעקרות ועסקה בקידום תכנון ילודה . בשנת 1969, ייסדה את האגודה הלבנונית לתכנון המשפחה. בשנת 1985, פרשה לגמלאות.
במהלך הקריירה שלה, זכתה אבוחדיד באותות הוקרה רבים, לרבות מדליית אבירות ממסדר הקבר הקדוש .
אבוחדיד נפטרה מאי ספיקת לב ב-11 באוקטובר 1992.
רפאל קמחי

קורות חייו

רפאל קמחי נולד במונאסטיר, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, למשה סלומון קמחי (1842 - 1891) בן למשפחה יהודית ספרדית. הוא למד במלדארי (תלמוד תורה) בעירו והיה רב-לשוני. קמחי חבר למספר תושבים ממוצא בולגרי ובהם דמיאן גרואב מייסד הארגון המהפכני הפנים-מקדוני, שנאבק נגד השלטון העות'מאני ולמען סיפוח האזור לבולגריה. בהמשך שימש ביתו כבית מסתור לחברי הארגון.
קמחי כיהן כקצין הקישור בין בולגריה לארגון המהפכני הפנים-מקדוני ונועד באופן תדיר עם ראשי השלטון בבולגריה ובכללם הנסיך פרדיננד הראשון. במסגרת פעילותו בארגון פעל להפיכתו לרב-לאומי וסייע לגיוס של פעילים ממוצא יווני ומקדוני, בנוסף לגרעין הפעילים הבולגרי. קמחי החל להשתתף בפעולות מחתרתיות ובאוגוסט 1901 השתתף בחטיפת המסיונרית האמריקנית אלנה מריה סטון ובת לווייתה כאשר היו בדרכן מבנסקו לבלגואבגרד. החטיפה הייתה למטרת כופר כדי לממן את הארגון והיא זכתה לכינוי:"Miss Stone Affair". בפברואר 1902 לאחר משא ומתן ממושך ותשלום כופר, שוחררו החטופות סמוך לסטרומיצה.
ב-1903 השתתף קמחי באופן פעיל במרד אילינדן נגד השלטון העות'מאני. הוא לחם בגזרות מונאסטיר, רסן, קסטוריה ובאזור אגם פרספה. כמו כן סייע לארגון בתרומות כסף וציוד. הוא אימץ את השם המחתרתי "סְקָנְדָר בֶּג" (אלכסנדר הגדול) כאות לתמיכתו בעניין המקדוני. אחיו הצעיר מֶנְטֶש (1877 - 1943) הבריח ללוחמי הארגון נשק, מזון ותרופות.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה עבר קמחי לקסנתי ובהמשך, לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה והסכמי השלום המתגבשים, פעל בקרב ראשי השלטון הבולגרי למען שמירת זכויות המיעוט הבולגרי במקדוניה. לאחר חתימת חוזה ניי עבר לסלוניקי והמשיך להיות פעיל בארגונים מחתרתיים פרו-בולגריים. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוון והכריעה את צבאה תוך ימים אחדים. לאחר הכיבוש הגרמני נעצר רפאל קמחי ביחד עם יהודי סלוניקי. לאחר האקציה, בהתערבות בולגריה שהייתה בעלת-ברית של גרמניה, הופרד משאר העצורים. הוא הוברח לבולגריה בהוראתו של הגנרל הבולגרי קוסטה ניקולוב (בבולגרית: Коста Николов; ‏1873 - 1944) אשר היה בצעירותו חבר בארגון המהפכני הפנים-מקדוני והכיר אישית את קמחי מפעילותו בארגון.
משפחתו ובכלל זה אחיו מנטש גורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחיינו ז'וזף ואחיינתו רוזה שרדו את השואה. רוזה נישאה בהמשך לגנרל היהודי-יוגוסלבי בנו רוסו.
לאחר המלחמה התגורר רפאל קמחי בסופיה. בשל הברחתו לבולגריה הוא נתפש ביוון כמשתף פעולה. קמחי נשפט על ידי שלטונות יוון שלא בפניו ונידון למוות. כל רכושו הוחרם.
ב-1949 עלה רפאל קמחי לישראל. הוא התגורר עם משפחת אחיינו ז'וזף בתל אביב עד לפטירתו ב-1970.
קמחי לא עזב את גבולות ישראל עד למותו וניסה ללא הצלחה לבטל את גזר הדין ולהשיב לעצמו את רכושו ביוון.
ויטוריו מונטי

חייו ויצירתו

מונטי נולד בנאפולי, שם למד נגינה בכינור וקומפוזיציה בקונסרבטוריון סן פייטרו א מאייֶלָה.
בשנת 1886 עבר לפריז ובשנת 1900 מונה שם למשרת המנצח של תזמורת לאמורו. בתקופה זו כתב מספר אופרטות ויצירות לבלט.
יצירתו המפורסמת ביותר היא הצ'רדש לכינור ולתזמורת שכתב בשנת 1904 אשר מנוגנת לעיתים קרובות על ידי תזמורות של מוזיקה צוענית, נגני בתי קפה ואף קבצנים.