בריאן מגי

ראשית חייו

מגי נולד להורים ממעמד הפועלים בהוקסטון, לונדון, בשנת 1930, במרחק של כמה מאות מטרים מהמקום שבו נולדו סבו וסבתו. הוא התגורר בדירה מעל לחנות הבגדים המשפחתית, שם חלק מיטה עם אחותו הגדולה, ג'ואן. הוא היה קרוב לאביו, אך ניהל מערכת יחסית סבוכה עם אמו המתעללת. כילד בזמן מלחמת העולם השנייה, הוא פונה למרקט הארבורו בלייסטרשייר. כשחזר ללונדון מצא חלק גדול מהוקסטון מופצץ והרוס. מגי התחנך בבית הספר של בית החולים כריסטוס בעזרת מלגה של מועצת מחוז לונדון. במהלך תקופה מכוננת זו, הוא פיתח עניין רב בפוליטיקה סוציאליסטית, ובמהלך חופשות הלימודים נהנה להאזין לנאומים פוליטיים בפינת הנואמים, בהייד פארק, ולבקר בתיאטראות ובקונצרטים.
במהלך שירותו הלאומי, שירת בצבא הבריטי ובחיל המודיעין ועסק בחיפוש אחר מרגלים אפשריים בין הפליטים שחצו את הגבול בין יוגוסלביה לאוסטריה. לאחר שחרורו זכה במלגה למכללת קבלה (Keble), באוקספורד, שם למד היסטוריה כסטודנט לתואר ראשון ואז פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה בשנה אחת. בין חבריו באוקספורד נמנו אנשי התקשורת והפוליטיקאים לעתיד: רובין דיי, וליאם ריס-מוג, ג'רמי ת'ורפ ומייקל הססלין. מגי נבחר לנשיא איחוד אוקספורד, ולימים הפך לחבר של כבוד במכללת קבלה.
באוקספורד התערה מגי גם עם משוררים, ובשנת 1951 השתתף בפרסום ספר שירה. המו"ל לא שילם לכותבים וציפה שהם יקנו בעצמם מספר מסוים של עותקים (עסקה דומה נקשרה עם סופרים כמו דילן תומאס ופיליפ לארקין עבור האנתולוגיות הראשונות שלהם). הכרך הדק הוקדש לזכרו של ריכרד וגנר, וכלל ציטוט של ריינר מריה רילקה מתוך אלגיות דואינו: ‏ "das Schne ist nichts als des Schrecklichen Anfang, den wir noch grade ertragen" ‏ (בתרגום חופשי: "היפה אינו אלא תחילת הזוועה, שאנו עדיין מסוגלים לשאת")  מאגי אמר מאוחר יותר כי הוא די מתבייש בשירים כעת, אף על פי שהמשיך לכתוב למגירה. עם זאת לא זנח את קריירת הכתיבה שלו ובמשך חייו, מגי חיבר רומן מרגלים בשם Living in Danger ורומן רחב יריעה בשם Facing Death. האחרון, היה מועמד לפרס של יורקשייר פוסט.
בשנת 1955 החל שנת לימודים בפילוסופיה באוניברסיטת ייל בעזרת מלגה שלאחר התואר. הוא ציפה לשנוא את אמריקה אך מצא שהוא אוהב אותה. הערצתו העמוקה לשוויון ההזדמנויות במדינה באה לידי ביטוי בסדרת ספרים: "לך מערבה, איש צעיר" (1958), "הרדיקליות החדשה" (1963) ו"המהפכה הדמוקרטית" (1964).

קריירה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: תרגמת.

מגי חזר לבריטניה בתקווה להפוך לחבר בפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור, אך נכשל פעמיים, בבחירות הכלליות בשנת 1959 ובבחירות הביניים בשנת 1960. במקום זאת, התקבל לעבודה כאחד ממגישי תוכנית הטלוויזיה השבועית This Week  של חברת התקשורת ITV. מגי יצר תוכניות תיעודיות בנושאים בעלי עניין ציבורי כמו זנות, מחלות מין, הפלות מלאכותיות והומוסקסואליות (שלא הייתה חוקית באותה עת בבריטניה). בראיון ב-2003 אמר מגי: 
 החברה הבריטית הייתה ליברלית במספר תחומים, שכיום נחשבים למובנים מאליהם... רוי ג'נקינס  שינה אותם והוא זכה להתנגדות מרירה מצד התוריז . אבל אם היית ליברל ב-L קטנה, היה תפריט של שינוי חברתי, ואני האמנתי בעוצמה רבה בכל אותה אג'נדה ליברלית. 
 בסופו של דבר הוא נבחר לפרלמנט לייטון בבחירות הכלליות בבריטניה בפברואר 1974, אך נמצא בחילוקי דעות עם ראש הלייבור דאז מייקל פוט. ב-22 בינואר 1982 הוא התפטר ממצליף הלייבור ובמרץ 1982 ערק למפלגה הסוציאל-הדמוקרטית. אך איבד את מושבו בבחירות הכלליות של 1983.
מגי חזר לכתוב ולשדר, ולקריירה אקדמית באוקספורד. הוא גם מצא יותר זמן לכתוב ביקורות על מוזיקה קלאסית ועבד על יצירות משלו. הוא הודה שבעוד שיצירתו שלו "ניתנת לשריקה", היא גם הייתה "סנטימנטלית מטבעה".
בראיון משנת 2003, ויליאם ריס-מוג אמר כי "מעולם לא ידענו לאיזה דרך יקפוץ בריאן. וכפי שהמחישו חייו אחר כך, תמיד הייתה שאלה אם הוא בבסיסו אינטלקטואל או מישהו שמתעניין בחיים הציבוריים. אז לא היה זה מפתיע שהוא נכנס לחיים הציבוריים, אבל האינטלקטואליות הייתה באמת היסוד השולט באישיותו ונראה היה שהספרים מייצגים את בריאן האמיתי יותר מאשר הפעילות הפוליטית."
ההשפעה החשובה ביותר של מגי בתרבות הפופולרית הייתה מאמציו להנגיש את הפילוסופיה לציבור הרחב. בשנים 1970–1971 הציג סדרה לרדיו 3 של BBC בשם "שיחות עם פילוסופים". הסדרה התנהלה כך שמגי ניהל שיחה עם מספר פילוסופים בריטים עכשוויים, שדנו הן ביצירתם והן ביצירתהם של פילוסופים בריטים מוקדמים יותר, מהמאה העשרים. הסדרה החלה בשיחת היכרות בין מגי לאנתוני קווינטון. תוכניות אחרות כללו דיונים על ברטראנד ראסל, ג'ון אוסטין, ג. אץ מור, ולודוויג ויטגנשטיין, ובין היתר, אודות הקשר בין פילוסופיה ודת. קטעים מכל אחת מהשיחות הודפסו ב-The Listener זמן קצר לאחר השידור. וגרסאות מתוקנות בהרחבה של כל הדיונים זמינות בספר Modern British Philosophy משנת 1971. קארל פופר הופיע פעמיים בסדרה, ומגי כתב זמן קצר לאחר מכן ספר מבוא על הפילוסופיה שלו שיצא לראשונה בשנת 1973.
בשנת 1978 הגיש תוכנית את התוכנית אנשי הגות של הBBC בה דן עם פילוסופים עכשווים על סוגיות שונות בתולדות הפילוסופיה. ובשנת 1987, הגיש תוכנית טלוויזיה נוספת במתכונת דומה בשם הפילוסופים הגדולים, תוך התמקדות בדמויות ההיסטוריות העיקריות של הפילוסופיה המערבית. שתי התוכניות מנו 15 פרקים כל אחת. שתיהן עובדו לספרים, שתורגמו גם לעברית. 
בשנת 2002 כתב הפילוסוף הישראלי ירון סנדרוביץ בהארץ: 
"בתוכניות אלה נעשה שימוש מוצלח במגבלות המדיום הטלוויזיוני. בשתיהן בחר מגי לחשוף שדה מחשבה בעזרת דיאלוג שהוא עצמו ניהל, עם פילוסוף בכיר בן-זמננו. 'אנשי הגות' הציג לפני הקהל כמה מגדולי הפילוסופים של המאה העשרים: קוויין, מרקוזה, פאטנם, סירל, חומסקי ואחרים. הדיאלוג הלא-פורמלי איפשר היכרות ישירה וייחודית מסוגה עם השקפת העולם הפילוסופית של ההוגה המרואיין. 'הפילוסופים הגדולים' הציג בפשטות ובתמציתיות את עיקרי משנתם של גדולי הפילוסופים המערביים לדורותיהם בעזרת ראיון עם מומחה בכיר בתחום. בשני המקרים הבחירה בדיאלוג היתה מוצלחת. היא הציגה את ההוגה לקהל באופן לא פורמלי, ועם זאת מדויק בדרך כלל... נחשף מגי כאיש שיחה אינטליגנטי, כמראיין שמדייק בשאלותיו וכבקיא בתחומו."
בתקופה שבין שתי הסדרות, הוציא מגי את המהדורה הראשונה של היצירה שהוא ראה כקרובה ביותר להיחשב למגנום אופוס האקדמי שלו: The Philosophy of Schopenhauer (שפורסם לראשונה בשנת 1983, והורחב משמעותית בשנת 1997). החיבור נותר אחד הטיפולים המהותיים והרחבים ביותר בהגותו של ארתור שופנהאואר. בספר, מגי מעריך את השפעתו העמוקה של שופנהאואר על ויטגנשטיין, וגנר ויוצרים אחרים. מגי מתייחס גם למחשבותיו של שופנהאואר על הומוסקסואליות ולהשפעת הבודהיזם על מחשבתו שלו.

עבודה מאוחרת והתעניינות בוגנר

בשנת 1997 פורסם סיפרו וידויו של פילוסוף (שגם תורגם לעברית). הספר בעצם הציג מבוא לפילוסופיה בצורה אוטוביוגרפית. בעקבות הספר מגי היה מעורב בתביעטת לשון הרע. בעקבות אחת מהן, מגי חזר בו מהשמועה כי ראלף שנמן, מקורבו השנוי במח1לוקת של ברטרנד ראסל בעשור האחרון של חייו, הושתל על ידי ה-CIA במאמץ להכפיש את ראסל. שונמן תבע בהצלחה את מגי בגין הוצאת דיבה בבריטניה, וכתוצאה מכך נפסקה ההדפסה הראשונה של המהדורה הבריטית של הספר. תביעת לשון הרע השנייה, שהוגשה בקליפורניה נגד רנדום האוס, הוסדרה בשנת 2001. ההאשמות פגו ביישוב סכסוכים, והוצאה מהדורה חדשה סופקה ליותר מ-700 ספריות אקדמיות וציבוריות. בספר, מגי משרטט את התפתחותו הפילוסופית שלו בהקשר אוטוביוגרפי. הוא גם מדגיש את חשיבותה של הפילוסופיה של שופנהאואר כניסיון רציני לפתור בעיות פילוסופיות. בנוסף לכל זה, הוא משיק ביקורת על הפילוסופיה האנליטית, במיוחד בצורה הלשונית שלה על פני שלושה פרקים, כשהוא מתמודד עם עקרונות היסוד שלה ומקונן על השפעתה. 
למגי היה עניין מיוחד בחיים, במחשבה ובמוזיקה של ריכרד וגנר. מגי כתב שני ספרים בולטים על המלחין ועולמו: "אספקטים של ואגנר" (1968; 1988) , "אקורד טריסטן: ואגנר ופילוסופיה" (2001). באספקטים של ואגנר, מגי מתווה בספר את טווח ההישג והעומק של וגנר ומראה כיצד המוזיקה הסנסציונית והארוטית שלו מבטאת את תוכנו המודחק והטעון ביותר של הנפש. הוא גם בוחן את כיווני הבמה המפורטים של וגנר, ואת עבודות הפרוזה בהן ניסח את רעיונותיו, ושופך אור חדש ומעניין על האנטישמיות שלו. המהדורה המתוקנת כוללת פרק חדש על "וגנר כמוזיקה".
בשנת 2016, לקראת יום הולדתו ה-86, פרסם מגי את ספרו Ultimate Questions שפורסם באוניברסיטת פרינסטון. ג'וליאן באגיני, כתב באינדיפנדנט כי "מגי לא תמיד מתאים את בהירות הניסוח שלו לטיעונים ריגורוזים, ולעיתים מתעלם מהעיקרון שלו  כי התחושה 'כן, בטח שזה חייב להיות נכון' אינה 'תוקף, אפילו לא אישור'. אבל אפשר לסלוח על כך. אפלטון ואריסטו טענו שהפילוסופיה מתחילה בפליאה. מגי הוא ההוכחה כי עבור חלקנו, הפליאה לא מתה אלא רק מעמיקה."

בשנת 2018, מגי, בעת שגר בחדר יחיד בבית חולים סיעודי באוקספורד, התראיין לג'ייסון קאוולי מניו סטייטסמן ודן בחייו ובספרו Ultimate Questions משנת 2016. מגי אמר שהוא מאמין שהוא חסר מקוריות, ועד לספר זה הוא נאבק לתרום תרומה מקורית לפילוסופיה, באומרו: 
 לפופר הייתה מקוריות זו, לראסל הייתה אותה, ולאיינשטיין הייתה אותה בשכבות. איינשטיין יצר דרך לראות את הדברים שהפכה את האופן בו אנו רואים את העולם ואפילו את האופן בו אנו מבינים דברים מהותיים כמו זמן ומרחב. ואני מבין באולם יסודי שמעולם לא יכולתי לעשות זאת, לעולם לא. הלוואי והייתי במעמד הזה - לא כי אני רוצה להיות בחור פיקח אלא כי אני רוצה לעשות דברים ברמה הרבה יותר טובה ממזו שעשיתם. 
 באותו הראיון, מגי סיפר כי הוא עוקב מקרוב אחר החדשות והפוליטיקה וכי הוא מחשיב את ההצבעה עבור הברקזיט כ"טעות היסטורית".

חיים אישיים

בשנת 1953 מונה מגה לתפקיד הוראה בשוודיה ובזמן שהכיר שם את אינגריד סודרלונד, רוקחת במעבדת האוניברסיטה. הם התחתנו ונולדה להם בת אחת בשם גונואלה. מגי אמר אחר כך: 
 הנישואין התפרקו די מהר וזו הייתה תקופה הרת אסון בחיי. חזרתי לאוקספורד אחרי תואר ראשון. אבל מאז, שוודיה הייתה חלק מחיי. אני הולך לשם כל שנה והבת שלי מבקרת אותי. תמיד הנחתי שבמוקדם או במאוחר אתחתן שוב אבל זה מעולם לא קרה, אם כי היו לי כמה מערכות יחסים ארוכות מאוד. ועכשיו אני לא רוצה להתחתן שוב. אני אוהב את החופש. 
 ספר הזכרונות שלו, ענני התהילה: ילדות הוקסטון, זכה בפרס ג'יי.אר אקרלי לאוטוביוגרפיה בשנת 2004.

מותו

מגי מת ב-26 ביולי 2019, בגיל 89, בבית החולים סנט לוק שב הדלינגטון, אוקספורד. הוא הותיר אחריו את בתו, ילדיה ונכדיה. הלווייתו התקיימה רק ב-15 באוגוסט.
סיפרו האחרון שיצא לאור במהלך חייו - להפיק מזה את המרב (2018) - נחתם כך:
"אם היה ניגלה לי בוודאות, שהחיים הם חסרי משמעות, וכשאמות מנת חלקי תהיה להיות שרוי בנשיה נצחית, והייתי אז נשאל: 'ביודעך דברים אלו, ולו הבחירה הייתנה ניתנת בידך, האם היית בוחר להיוולד?', תשובתי הייתה נצעקת 'כן!'. אהבתי לחיות. אפילו אם התרחיש הגרוע ביותר הוא זה האמיתי, מה שהיה לי היה טוב לאין שיעור מכלום. למרות מה שהיה שגוי בחיי, ולמרות משהיה שגוי בי, אני אסיר תודה באופן בל יתואר על שחייתי. זה נורא ומחריד שנצטרך למות, אבל אפילו האפשרות של איון נצחי היא מחיר ששווה לשלם כדי לחיות".