google/wiki40b huggingface dataset:
שנונית השפלה

מאפיינים

צבעה צהבהב עד חום. לאורך גופה ישנם פסים אורכיים מנומרים המלווים בכתמים כהים ובהירים המופרדים על ידי פסים דקיקים בהירים. פסים אלה נהיים מטושטשים יותר עם ההתבגרות. אורכה לרוב עד 25 ס"מ, ובאורח נדיר - יותר מכך. כמו בשנונית הנחלים, אורכו של הזנב הוא כשני שלישים מאורך הגוף, ואף יותר (כאשר מדובר בזנב מקורי, כלומר, כזה שלא התחדש לאחר קטיעה). לקשקשי הגב יש קרינים, כשבחלקו האחורי של הזנב הם גדולים, וככל שמתקרבים לראש הם קטנים.
שנונית זו נראית בעיקר בבוקר. כשחם מאוד היא מסתתרת באזורים מוצלים או בתוך מחילתה, ובזמן החורף היא פועלת בשעות החמימות יותר של היום.
בארץ ישראל נפוץ התת-מין הסורי (syriacus), המצוי בחבל עזה ולאורך החוף מדרום עד לצפון בלבנון. באזורים הבנויים, השנונית אינה מצויה עוד. בישראל, שנונית השפלה נפוצה בקרקעות חוליות לרבות כורכר וחול כתום ("חמרה") לאורך מישור החוף, השרון, חוף הכרמל, מישור החוף הצפוני עד לגבול הלבנון. מצפון לנחל הירקון, היא תימצא גם בחולות ניידים מאד, עד לעורף חוף הים ממש, ולעיתים באוכלוסיות הללו צבע הלטאות בהיר מאד ומזכיר את שנונית החולות במבט ראשון. מדרום לנחל הירקון, קיימת חפיפה בתפוצת שנונית השפלה ושנונית החולות, ואנו עדים לחלוקה בין שני המינים ברמת תת-בתי הגידול שבשטח: שנונית החולות מאכלסת חולות נודדים ומיוצבים-למחצה, וככל שהחולות יותר מיוצבים (פחות נודדים) היא נעלמת ומחליפה אותה שנונית השפלה. בדרום מישור החוף, שני המינים הללו מהווים הלכה למעשה סמנים (אינדיקטורים) לרמת יציבות החולות, למשל במחקר ארוך-הטווח הנערך בשמורת חולות ניצנים. מחקר שנערך בעבר בחולות חולון מצא ששני המינים מסוגלים לחיות באותו אזור בזכות חלוקת משאבים שונה בכל מין, אשר מונעת תחרות ישירה בשנים בהן תנאי האקלים וכמות המזון ממוצעים; בשנת בצורת עלולה להיווצר תחרות ביניהם. 
הבדל ניכר בין שנונית השפלה לשנונית הנחלים הוא אצבעות הרגליים האחוריות, המשוננות בצורה פחותה בשנונית הנחלים.
בעונת הרבייה, הזכרים בולטים בפס צהוב ובזנבם המעובה. הזכרים והנקבות הצעירים בולטים בזנב תחתון ורוד עד אדמדם או כתמתם. אצל הנקבות הזנב הוא בצבע זה כל חייהן. חלק מהפרטים כהים יותר וחלק פחות, בדומה לזוחלים רבים אחרים. גחון הגוף לבן ומבריק בצבע כחלחל. הזכרים גדולים מהנקבות באופן ניכר. השנונית מטילה בין שש לשמונה ביצים באביב והן בוקעות לרוב כשמונה עד תשעה שבועות לאחר מכן. בדומה לשנוניות אחרות, הצעירות שבוקעות בעלות רגליים מוכתמות בכתמים עגלגלים.
שנונית השפלה נטרפת על ידי דורסים, חתולים, כלבים ונחשים. ההסוואה מקלה על ההתגוננות, אולם מרגע שכשלה, תגיב השנונית בריצה לצל הקרוב ביותר, או למחילה של שנונית אחרת.
ארנסט נוימן

הרב ארנסט נוימן (ברומנית: Ernest Neumann; ‏12 בינואר 1917, צ'ייקה, טרנסילבניה - 21 באפריל 2004, טימישוארה), היה הרב הניאולוגי ומנהיג הקהילה של יהודי טימישוארה ברומניה במחצית השנייה של המאה ה-20.

ביוגרפיה

הוריו, וילהלם וברטה נוימן, עבדו בטחנת קמח שהשתייכה לדוד תושב העיר אוראדיה. נוימן למד בגימנסיה היהודית אורתודוקסית באוראדיה ואחר כך בתיכון היווני-קתולי הרומני "סמואיל וולקן" בעיר בייוש (Beiuş). לאחר מכן המשיך ללימודים גבוהים בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובמקביל, בהתאם לדרישות הסמינר, למד גם פילוסופיה ומזרחנות באוניברסיטת בודפשט. לאחר שהוסמך כרב ועמד בבחינות הדוקטורט עם עבודה בנושא "תולדות הבריאה לאור האגדה", שב בשנת 1940 לרומניה ועמד בבחינות ההסמכה בבוקרשט.
החל מ-3 באפריל 1941 התמנה לרב של בית הכנסת ברובע פבריק, בטימישוארה, משרה שהתפנתה בעקבות מותו של הרב יעקב זינגר וכן שימש כמורה דת בבתי הספר היהודיים בעיר, כולל בתי הספר התיכוניים לבנים ולבנות. מאוחר יותר, הפך לרבה של כל יהדות טימישוארה, שמנתה כ-12,000 נפש. 
הרב נוימן היה אחד ממנהיגי יהדות טימישוארה בתקופת השיא של הרדיפות נגד היהודים והשואה, כשקבוצה של 150 צעירים נלקחה לטרנסניסטריה ורק 25 חזרו, וכשכל הגברים היהודים מגיל 18 ומעלה גויסו לעבודות כפייה. יחד עם ראש הקהילה שמואל ליגטי ביקר בכל בתי הכנסת והמוסדות היהודיים ונשא דברי עידוד ונחמה. הרב נוימן הנהיג את הקהילה הניאולוגית גם בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ומאוחר יותר (אחרי מות הרב מקסימיליאן דרכסלר) נותר הרב היחיד של הקהילה. בתקופת כהונתו חל תהליך הצטמקות הדרגתית של הקהילה, בעקבות מספר גלי עלייה לישראל ווכן הגירה לארצות המערב של מרבית יהודי העיר.
בשנת 1951 הוריו עלו לישראל והתיישבו בראשון לציון. הרב ואשתו ובתו מעוכבים ברומניה שהפסיקה את העלייה. בשנת 1958 נפגע הרב עקב נפילה ונשאר עם צליעה בעקבות ניתוח לא מוצלח של שבר בירך.
בשנות ה-60 עד שנות ה-90, בתנאים שנוצרו בעקבות השינוי לטובה של מדיניות המפלגה הקומוניסטית ברומניה כלפי ישראל ועליית היהודים, פעל ד"ר נוימן רבות באופן גלוי ובאישור השלטונות להפצת השפה העברית ומורשת ישראל בקרב הצעירים של הקהילה ואירגן פעילות תרבותית יהודית עשירה סביב מוסדות הקהילה. הוא יצר דו-שיח פורה עם נציגי הדתות האחרות באזור, במיוחד עם ראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית המקומית, המטרופוליט ניקולאיה קורניאנו. נהג להזכיר לבריות את דברי הנביא עמוס - "דרשו טוב ואל רע למען תחיו".
בשנת 1948 נשא הרב נוימן את אדית, ילידת סיגט וניצולת אושוויץ. לזוג נולדה בת, ג'טה נוימן, שלמדה פילולוגיה אנגלית ומתגוררת כיום בשווייץ.
רון ידידיה

ביוגרפיה

ידידיה נולד בתל אביב ב-1960 והחל את הקריירה המוזיקלית כפסנתרן עוד כילד והיה תלמידה של פנינה זלצמן. ב-1984 החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד בארצות הברית וסיים שם כדוקטור לאמנות המוזיקה בהלחנה (Doctor of Musical Arts Degree in composition). בג'וליארד למד אצל דייוויד דאימונד ומילטון בביט, וזכה במלגת מרכז לינקולן, מלגת אירווינג ברלין, פרס הנרי מנסיני ומלגת ריצ'רד רוג'רס. בשנת 1994 התבקש על ידי ונדה הורוביץ לערוך והקליט את יצירות הפסנתר שטרם פורסמו של בעלה ולדימיר הורוביץ. הוציא ספר של תווים מעובדים לפסנתר משירי סשה ארגוב.
הוא הקים ומנהל בית ספר ניו יורקי לפסנתר הנקרא "the New York Piano Academy" (האקדמיה לפסנתר של ניו יורק) המלמד פסנתר קלאסי וג'אז. אלבומו הראשון, "Yedidia Plays Yedidia", יצא בשנת 2001. בשנים האחרונות עובד ידידיה עם סנדרה ג'ונסון.
אביעזר שלוש

אביעזר שלוש (28 ביולי 1923 – 11 נובמבר 2011) היה דיפלומט בשירות משרד החוץ של מדינת ישראל.

קורות חייו

נולד ב-1923 בתל אביב הקטנה לצדוק שלוש ולשושנה (רוז) לבית אפלבוים. אביו היה בן ליוסף אליהו שלוש, ממייסדי אחוזת בית, ונכד לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות יפו. אימו הייתה בת למשפחת אפלבוים, שעלתה ארצה מרומניה בסוף המאה ה-19 והשתתפה בייסוד המושבה זכרון יעקב.
כבן העיר העברית הראשונה מצא לנכון להצטרף לגדוד מגיני השפה - ארגון שביקש לשמור על מעמדה של העברית במרחב הציבורי בתל אביב בשנות ה-20' וה-30' נוכח העלייה הרביעית, שבמהלכה גבר השימוש בשפות שונות ברחבי העיר. לימים התוודה על כך ששבר שלט הכתוב לועזית שהועמד בחזית הסניף התל אביבי של "בנקו די רומא" האיטלקי כחלק מפעולותיו בגדוד.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה בשנת 1940, החל בלימודי משפטים בירושלים, אלא שאותם הוא בחר לקטוע על מנת להתגייס לפלמ"ח. לאחר שעבר קורס מ"כים בעין השופט, הצטרף לפלוגה ו' והוצב בקיבוץ דפנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לצרפת כדי להשלים את לימודיו, אך גם בתקופה זו התבקש לסייע לארגון ההגנה, ואף הוסמך לכתוב את חוקת השיפוט של הצבא שבדרך. כמו כן, זייף תעודות עבור מעפילי האקסודוס, ופיקד על מחנה עלייה במרסיי טרם חזרתו ארצה.
לאחר קום המדינה התקבל לראיון אצל שר החוץ משה שרת. הייתה זו תחילתה של קריירה דיפלומטית בת חצי יובל, שבמהלכה שירת בנציגויות ישראל באירופה ואפריקה. במהלך שליחותו לפריז הכיר את מי שתהיה רעייתו - רחל גרפינקל, בת לאחת המשפחות שהשתתפו בייסוד המושבה ראשון לציון. לאחר כמה שנים שבהן שימש כשגריר ישראל בניגריה, חזר לישראל וקבע את בית המשפחה בירושלים. במשרד החוץ התקדם עד לתפקיד המשנה למנכ"ל וראש המחלקה הכלכלית והיה מעורב בפרשיות רבות, ובייחוד בפרשה של חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה. לימים סיפר שעסקת שחרור החטופים גובשה סביב הרעיון שהחוטפים ישחררו את החטופים כמחווה לממשלת איטליה, שמשטחה יצא המטוס, וישראל תהיה מוכנה לשחרר את מה שהגדיר "אסירים ללא דם על הידיים" - היה זה השימוש הראשון בנוסחה זו.
בשנות ה-70' בחר לעבור אל המגזר הפרטי, התמנה למנכ"ל של "נשיונל בנק אוף שיקגו" בישראל ועבר עם משפחתו לרמת השרון. לאחר מכן גם היה לסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב, והקים את האגף לקשרי חוץ של האוניברסיטה.
מאז פרש לגמלאות הקדיש את מירב זמנו להנצחת המורשת המשפחתית - בייחוד התחקה אחר שורשיה של משפחת אימו, וכתב על כך בספרו "מי היה אותו אפלבוים". בשנת 2009, שנת המאה לתל אביב, סייע בארגון הכנס המשפחתי של צאצאי אהרן שלוש. גם בשנותיו האחרונות לא חדל מפעילותו הציבורית ושימש כיו"ר ועד הדיירים בבית ההורים "משען" ברמת אביב.
בנו הוא מנכ"ל ונשיא סאיטקס לשעבר יואב שלוש.
ביקור ראש הממשלה לוי אשכול בארצות הברית

ביקוריו של אשכול בארצות הברית - ביקורו הראשון של לוי אשכול בארצות הברית התרחש ביוני 1964 בתור ראש ממשלת ישראל. ביוני 1964 היה לוי אשכול לראש הממשלה הישראלי הראשון שהוזמן לביקור רשמי בארצות הברית ונפגש עם נשיא ארצות הברית בבית הלבן. בעקבות זאת חתמו שתי המדינות על "מזכר הבנה" חשאי כשנה לאחר מכאן ב-10 במרץ 1965. בינואר 1968 יצא אשכול לביקור ממלכתי שני בארצות הברית ונפגש עם הנשיא ג'ונסון בחוותו הפרטית בטקסס. 5 שנים לאחר ביקורו הרשמי והראשון של ראש הממשלה אשכול נפטר ראש הממשלה ב-1969.

רקע

לאחר כ-8 שנים מאז מבצע קדש אשר יזמה ישראל, ישראל הייתה רגילה לייבא כלי נשק רק מאירופה, בעיקר מצרפת. עד למלחמת ששת הימים הייתה צרפת ספקית הנשק העיקרית של ישראל. ראש הממשלה לוי אשכול ניסה ליזום צעד כדי לייבא נשק לישראל מיעד חדש - ארצות הברית. עד למלחמת ששת הימים הייתה צרפת ספקית הנשק העיקרית של ישראל. עם זאת החל מראשית שנות ה-60 החלה ארצות הברית למכור לישראל נשק, תחילה הגנתי (כמו טילי הוק שנקנו בשנת 1962) ולאחר מכן גם התקפי (טנקי פטון שנקנו בשנת 1965).
שנתיים לפני כן ב 1962 הכריז הנשיא קנדי על כך שלארצות הברית יש יחסים מיוחדים עם ישראל במזרח התיכון כמו שיש לה יחסים מיוחדים עם הממלכה המאוחדת באזורים אחרים בעולם הוא ראה אותה שווה בין שווים מה שאי אפשר להגיד בשנים קודמות על יחסי ארצות הברית וישראל.

מלחמת ששת הימים

בפרוץ מלחמת ששת הימים ניסתה ארצות הברית למנוע את פריצתה של המלחמה, אבל בגלל שארצות הברית לא הסירה את ההסגר מעל מצרי טיראן זה הקשה על התנגדותה לפעולה הישראלית. במהלך המלחמה הותקפה ספינת ביון של הצי האמריקני על ידי צה"ל, אירוע שנודע כתקרית ליברטי. לאחר המלחמה ארצות הברית ניסתה להתקרב לארצות ערב כדי לבלום את ההשפעה הסובייטית והביאה לקבלת החלטה 242 אבל בשל תוצאות המלחמה נטו מדינות ערב לצד הסובייטי שסייע להם להשתקם. מצב זה בצירוף ההידרדרות החמורה ביחסים בין צרפת וישראל והתקרבות של צרפת לברית המועצות הביא להידוק היחסים בין ישראל וארצות הברית, כאשר ארצות הברית הפכה לספקית הנשק העיקרית של ישראל.

1968

ב-4 בינואר 1968 יצא אשכול פעם נוספת לארצות הברית. לאחר ביקור בארגון האו"ם בניו יורק, יצא לטקסס ופגש את הנשיא ג'ונסון. טרם שובו לישראל ביקר אשכול בקנדה ובממלכה המאוחדת.

לאחר הביקור

בשובו לישראל ב-18 בינואר 1968 ציין אשכול: "הביקורים היו כדאיים, חשובים ומועילים ... בשיחותיי בארצות הברית מצאתי הבנה לעניינים ולצרכים שלנו".
לאחר הביקור והמלחמה יחסיה של ישראל וארצות הברית השתפרו והתהדקו מלבד האירוע של הצי האמריקני והבעיה ששגריר ארצות הברית באו"ם הודיע כי היא אינה מכירה בו וב-1 ביולי 1969 הודיע מחליפו כי ארצות הברית רואה במזרח ירושלים שטח כבוש. בשנת 1969 הייתה שותפה ארצות הברית (יחד עם הממלכה המאוחדת, צרפת וברית המועצות) לשיחות הארבע שנועדו לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי ולאחר מכן מזכיר המדינה ויליאם רוג'רס הציע בשנים 1969–1971 שלוש תוכניות לפתרון הסכסוך, במיוחד בהקשר למלחמת ההתשה. אבל מלבד בעיה זאת יחסיה של ארצות הברית הדוקים וטובים עד היום. אפשר לראות זאת לפי ביקורו האחרון של הנשיא דונלד טראמפ (הנשיא האמריקני הראשון שביקר בכותל בזמן כהונתו).
כומר

מקור המונח

מקור המונח העברי כומר בתנ"ך ובספרות חז"ל לציון כהני עבודה זרה. מצודת ציון מפרש כי הם נקראים כך על שם מלבושיהם השחורים, מלבי"ם סובר כי מדובר בכהני השמש השזופים ורש"ר הירש מסביר כי מלאכתם של הכמרים היא להכמיר את לב שומעיהם.
בשפות אירופאיות רבות משמש מושג הנובע מהמילה הלטינית Presbyter בעצמה מיוונית πρεσβύτερος (פְּרֵסְבִּיטֵרוֹס, זקן) ששימשה לציון מנהיגים דתיים נוצרים ויהודים בתקופה ההלניסטית. בשפות אחרות היא נובעת מהמונח הלטיני Sacerdos (מ-Sacer, קדושה + סיומת עשייה).

בנצרות

בנצרות האורתודוקסית ובנצרות הקתולית מופקד הכומר על ביצוע הסקרמנטים הדתיים, כמו חלוקת לחם הקודש או האזנה לווידוי. בנצרות הקתולית והאורתודוקסית נחשב הכומר בעל תכונות קסם וכישוף, הנובעות מהסמכתו לשמש כהן דת, ומאפשרות לו לשמש מתווך בין המאמין לאלוהיו. מכוח ההסמכה יכול הכומר למחול בשם האל על חטאים, לקבוע תנאים של כפרה עליהם, להפוך יין ולחם לדמו ולבשרו של ישו, לברך את הנולדים, וכדומה. תכונות פלאיות אלו העניקו לכמרים לאורך השנים מעמד מרכזי בקהילתם. בנצרות הקתולית יכולים לשמש כמרים רק גברים בני שלושים ומעלה, אף כי לכלל זה יש חריגים במקרים יוצאים מן הכלל. בנצרות האורתודוקסית יכולים גברים נשואים להפוך כמרים, אך אסור להם להינשא לאחר הסמכתם. כמרים קתולים ואורתודוקסים מחויבים בפרישות, ואינם מורשים להינשא. חריגים לכלל זה, לעיתים, הם אנשים שהמירו דתם לנצרות והיו נשואים לפני כן. חובת הפרישות הפכה כלל מחייב במאה השביעית, אך במקרים רבים לא יושמה החובה בפועל, ורוב הכמרים היו נשואים או חלקו משק בית עם אם ילדיהם. עוד במאה השש־עשרה מונו למשרת האפיפיור אנשים שנישאו קודם לכן. כללי הפרישות הפכו קפדניים יותר, לפחות כלפי חוץ, אחרי הקונטרה-רפורמציה.
כמרים קתולים לבושים בדרך כלל בלבוש מסורתי, הכולל בגדים שחורים וצווארון לבן ומעומלן. הלבוש המסורתי של כמרים אורתודוקסיים מורכב מגלימות שחורות וארוכות, עם צלב גדול המעטר את חזם.
בכנסיות הפרוטסטנטיות, בהן בוטלו הסקרמנטים ונדחה הרעיון שכהן הדת זוכה לתכונות כישופיות בזכות הסמכתו ככומר, חל פיחות במעמדו של הכומר. והוא נושא בתואר מחייב פחות כמו: רועה, שר, כהן דת, או נכבד. תפקידו בכנסייה הפרוטסטנטית נושא אופי המדגיש הדרכה רוחנית, סיוע, הנחיה של תפילה ונשיאת דרשות בפני עדת המאמינים. הכמרים בכנסייה הפרוטסטנטית אינם מתייחדים בלבוש מיוחד השונה מזה של בני קהילתם, אך בזרמים מסוימים, כמו בכנסייה האנגליקנית והלותרנית, עדיין מקובלת לבישת צווארון הכמורה הלבן והנוקשה. הכמרים הפרוטסטנטים אינם מחויבים לחיי פרישות והם רשאים להינשא. בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות הלותרניות הן גברים והן נשים יכולים להתמנות לכמורה.
קריס מרשל

ביוגרפיה

מרשל נולד בעיר באת' שבמחוז סאמרסט. הוא עבר עם משפחתו לגור בהונג קונג ולאחר מכן לקנדה. כשחזר לבריטניה למד בבית הספר העצמאי "Wells Cathedral School" בעיר הקתדרלה ולס  שבמחוז סומרסט. אחרי שנכשל בבחינות בגרות (A-levels) נרשם לבית הספר למשחק "רדרופס"  בעיר מיידנהד שבמחוז ברקשייר לסיום לימודי התיכון.
תחילת הקריירה של מרשל בטלוויזיה הייתה בסדרה המשטרתית "The Bill", אבל פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה כשהופיע בתפקיד ניק הרפר בסיטקום "המשפחה שלי" של ה-BBC. ב-2003 שיחק מרשל בתפקיד קולין פריסל בסרט "אהבה זה כל הסיפור", הוא גילם דמות של צעיר אנגלי ממורמר שנוסע למילווקי בארצות הברית כדי למצוא אהבה. ב-2004 הופיע מרשל בתפקיד סמל בילוש לוק סטון בסדרת הדרמה המשטרתית "Murder City". בין השנים 2005 ו-2011 הופיע בפרסומות בטלוויזיה ובדפוס עבור חברת BT Retail, בדמות בשם אדם, ולצדו שיחקה אסתר הול בדמות ג'יין שהפכה לבסוף לאשתו. ב-2012 גילם את דייב בסדרה הקומית "Citizen Khan" של ה-BBC.
אחרי שעזב את הסדרה "המשפחה שלי" ב-2003, חזר מרשל פעמים להופיע בסדרה. בפעם הראשונה בפרק אחד בעונה החמישית, ובפעם השנייה בתוכנית ספיישל של הקומיק ריליף ב-2005. בראיון טען שהמשחק בדמותו של ניק היה מביך עבורו מכיוון שהוא היה מבוגר בהרבה מהדמות שגילם. בסוף 2006 השתתף בסרט "Heist" ששודר באפריל 2008 בערוץ BBC Four. בקיץ 2008 הופיע מרשל המחזה "שמנה" מאת ניל לביוט בטרפלגר סטודיוס. ב-2011 היה לו תפקיד קבוע בדמות איתן בסדרה "Traffic Light".
באפריל 2013 הוכרז כי מרשל יצטרף לסדרת הדרמה של ה-BBC בשם "Death In Paradise" בתפקיד הבלש הראשי של האי, מפקח בילוש המפרי גודמן. דמותו היא של אנגלי בלתי צפוי, בעל חוש הומור ואינטליגנטי. הדמות הוצגה לראשונה ב-14 בינואר 2014 בפרק הראשון בעונה השלישית. החקירה הראשונה שלו הייתה הרצח של קודמו לתפקיד, מפקח בילוש ריצ'רד פול (בגילומו של בן מילר).
ב-2015 כיכב מרשל בתפקיד טום סאנגר לצדה של אנליז הזמה  בקומדיה הרומנטית "Sparks & Embers".

חיים אישיים

מרשל חי בלונג ברטון (קרוב לעיר ולס שבסומרסט) עם אשתו ובנו.
ב-2008 נפגע מרשל בתאונת דרכים בבריסטול ונפצע בראשו. התאונה קרתה ב-28 באפריל 2008 אחרי בילוי לילי עם חברים. הוא נלקח לבית החולים בבריסטול וסריקה גילתה את הפגיעה בראשו. הוא החלים לגמרי ושלושה שבועות אחר כך הופיע כמתוכנן במחזה "Fat Pig".
מגן (מפלגה)

הקמה

תא"ל (מיל') גל הירש הודיע באירוע השקת ספרו השלישי "אנחנו לפני אני" בבית הפלמ"ח, על כוונתו להתמודד בבחירות לכנסת ה-21. בנאום בית הפלמ"ח, ציין כי הוא "נקרע מכך שיש נגדי תיק פלילי פתוח, שתפרו לי" וכי "משתמשים במשטרה ובתקשורת לצרכים פוליטיים - ככה מצליחים לחסל ולסכל".
ב־8 בינואר 2019 הודיע על הקמת מפלגה בשם מגן. 
ב-28 בינואר 2019 הושקה המפלגה באירוע רשמי בבית מורשת יהדות תימן. בנאומו ציין הירש כי שאיפתו היא להתמנות לשר לביטחון הפנים.

הבחירות לכנסת ה־21

המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת העשרים ואחת, וברשימתה הוצבו לאחר הירש: איקי אלנר, אשר טישלר, ראים פלאח, אנה פרבר-ברונשבאק, שמעון קמרי, יענקי פרבר, שירה ג'רג'י, רומי זונדר-כסלו, משה דוד זולדן, סאמר הנו, אסתר פרדה, אריה עמית ועוד. ביום הבחירות הצביעו למפלגה בסך הכל 3,394 קולות כשרים והיא לא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הצטרף גל הירש לליכוד.

פעילות המפלגה

ב-24 בפברואר 2019 השתתף יו"ר המפלגה, גל הירש, באירוע "שבתרבות" ברעננה בהנחיית ליאת רגב. במהלכה התייחס הירש למצבה של משטרת ישראל ואמר כי המצב הקיים במשטרת ישראל מחייב שינוי וכי בכוונתו להילחם בו. בראיון לאתר סרוגים, הגדיר הירש את מגן כמפלגת ימין מתון, המדגישה את נושא שוויון זכויות למיעוטים שנמצאים במדינת ישראל ואת האופי המסורתי במדינה.
פלקטה

פלקטה (Falcata) היא חרב שהייתה בשימוש השבטים האיברים בעת העתיקה. הייתה בשימוש נרחב עד הכיבוש הרומי.

מקור השם

המושג "פלקטה" איננו עתיק, כפי שניתן היה לצפות ממושג המתאר חרב מהעת העתיקה. נראה שהמונח הומצא על ידי פרננדו פולגוסיו בשנת 1872. מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי הלטיני ensis falcatus, כלומר "חרב מגל". הוא בחר בשם "פלקטה" ולא "פלקטוס" כי חרב בספרדית היא בלשון נקבה ואילו "פלקטוס" היא בזכר. אף שהשם לא נולד בעת העתיקה הוא אומץ על ידי הקהילה המדעית.

היסטוריה וצורה

מקור הפלקטה דומה למקור רוב החרבות העתיקות בעלות צורה זו. פלקטה כמו חרבות מגל אחרות הגיעה מסכין-מגל שמקורו בחקלאות בתקופת הברזל. עם הזמן הסכין התארכה עד כדי כך שאפשר היה להשתמש בה בתור חרב. חרב זו דומה לחרבות אחרות מהצורה הזאת כמו למשל הח'ופש המצרי והקופיס היווני.
פלקטה היא חרב בעלת להב אחד שהולך ומתרחב לקראת השליש האחרון של הלהב ואז חוזר ומתעקל בכיוון הנגדי על מנת ליצור את החוד. כך נוצרת חרב קמורה קמעה הטובה בעיקר לשיסוף, אך גם לדקירה. הידית מעוצבת בצורת וו ולעיתים קרובות נוספה שרשרת לידית על מנת לאפשר אחיזה טובה יותר של החרב. אף שפלקטה היא בעיקרה חרב בעלת להב אחד בלבד, נמצאו פלקטות עם שני להבים מחודדים.
אלן מקניש

קריירה מוקדמת

אלן מקניש נולד ב-29 בדצמבר 1969 בעיר דמפרייס שבסקוטלנד. קריירת המרוצים שלו החלה בגיל צעיר כאשר החל להתחרות במרוצי קארטינג ובקטגוריות מרוץ שונות לצעירים לצד חברו ובן עירו דייוויד קולטהארד בהם זכה במספר תארים, בנוסף ייצג את בריטניה באליפות העולם לנערים בקארטינג. בשנת 1988 זכה באליפות פורמולה ווקסהול לוטוס ובשנת 1989 סיים במקום השני באליפות הפורמולה 3 הבריטית. בשנים אלו חי בדירה באנגליה בה היה שותף יחד עם בן קבוצתו באותה עת מיקה האקינן. בין השנים 1990-1992 התחרה מקניש בסבב המרוצים פורמולה 3000 אשר נחשב לסבב מרוצי הפורמולה השני בחשיבותו באירופה בשנים ההן, בעקבות זאת נבחן על ידי קבוצות הפורמולה 1 מקלארן ובנטון לאחר שראו כי גלום בו פוטנציאל עתידי לנהיגה בסבב היוקרתי. בעונתו הראשונה בפורמולה 3000 בשנת 1990 נפצע אלן מקניש אנושות בתאונה שהיה מעורב בה במהלך המרוץ בדונינגטון פארק. עוד במהלך אותה העונה הצליח להחלים ובסופה סיים במקום הרביעי באליפות.

מכוניות ספורט

בתחילת הקריירה ריכז אלן מקניש את מירב מאמציו במיצוי הזדמנויות במרוצי הפורמולה 1, אך עם חלוף השנים הפך לאחד הנהגים המזוהים ביותר עם מרוצי מכונית הספורט והסיבולת ואחד המצליחים שבהם. קריירת מרוצי מכוניות הספורט שלו החלה בשנת 1996 כאשר נהג עבור פורשה במכונית ה-GT1 מקטגוריית LMP1 הבכירה. בשנת 1998 זכה מקניש בהישגו הגדול ביותר עד אז כאשר ניצח לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן תחת צוות המרוצים הרשמי של פורשה במכונית ה-GT1. בשנים שלאחר מכן התחרה במרוץ לה מאן עבור קבוצות טויוטה ואאודי, כאשר הוא זוכה תחת אאודי בשני מרוצי לה מאן נוספים בשנים 2008 ו-2013.
בשנת 2011 התרסק מקניש במרוץ לה מאן כבר בשעה הראשונה של המרוץ עם האאודי R18 מס' 3 של החברה על גדר הבטיחות והשמיד את המכונית כליל. תאונה זו גרמה לפרישתו המוקדמת מן המרוץ כמו גם של צמד הנהגים השותפים לו טום קריסטנסן ורינלדו קאפלו. בשנים 2004 ,2006 ,2009 ,2012 זכה מקניש במרוץ 12 השעות של סברינג.

פורמולה 1

קריירת הפורמולה 1 של אלן מקניש החלה בשנת 2001 כאשר שימש כנהג הפיתוח והמבחן של קבוצת טויוטה בסבב המרוצים. קריית הנהיגה התחרותית שלו החלה בעונת 2002 כאשר שותף ב-17 מרוצים אך חווה עונה מאכזבת מאוד מבחינה אישית וקבוצתית כאשר לא הצליח לזכות בנקודות כלל במהלך כל העונה וסבל מתקלות ובעיות רבות במכונית כאשר נאלץ לפרוש ב-8 מרוצים במהלך העונה. בסוף עונה זו קבוצת טויוטה קיבלה החלטה להחליף את הצוות מקניש ובן קבוצתו מיקה סאלו בצוות נהגים חדש לקראת עונת 2003 שהורכב על ידי הנהגים אוליבר פאניס וכריסטיאנו דה מאטה.
לעונת המרוצים של 2003 הוחתם אלן מקניש על ידי קבוצת הפורמולה 1 של רנו כדי לשמש כנהג המבחן והפיתוח של הקבוצה, בסופה של עונה זו עזב מקניש את הקבוצה ואת סבב הפורמולה 1 וחזר להתחרות שוב במרוצי מכוניות הספורט לעונת 2004 לאחר שחתם בקבוצת אאודי ספורט בריטניה.
אהרן מילבסקי

הרב אהרן מילבסקי (תרס"ד, 1904 – תשמ"ו, 1986) היה רבה של אליטא שבליטא ולאחר מכן רב ראשי במונטבידאו בירת אורוגוואי. היה פעיל הצלה במלחמת העולם השנייה.

תולדותיו

נולד באליטא שבליטא, בנו של משה מילבסקי. למד בישיבת גרודנה ולאחר מכן בישיבת סלובודקה. נמנה עם קבוצת הבחורים שנשלחה מישיבת סלובוקה לייסד את ישיבת חברון בחברון, באלול תרפ"ד (1924). בתמוז תרפ"ט, חודש לפני פרוץ מאורעות תרפ"ט, שב לעירו אליטא והשתדך עם פייה, בתו של רבה של אליטא הרב דוד נחמן קולידצקי, שנפטר ארבע שנים קודם לכן. מיד לאחר נישואיו, בשנת תר"צ (1930), בהיותו בן עשרים ושש, התמנה על מקום חותנו כרבה של אליטא.
בשנת תרצ"ח (1938), לאחר שמונה שנות רבנות באליטא, התבקש על ידי הרב אברהם דוב כהנא שפירא לעזוב את רבנותו בליטא לטובת משרת רבנות במונטבידאו בירת אורוגוואי. הוא התיישב במונטבידאו וייסד את "ועד העיר לענייני הדת", באמצעותו פעל בתחומי הדת השונים ובראשם השבת, הכשרות וטהרת המשפחה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל רבות בגיוס והעברת סכומי כסף גדולים לבני הישיבות ששהו בשנגחאי ובמקומות נוספים. הוא ניהל חליפת מכתבים ומברקים מוצפנים עם גדולי הרבנים שפעלו באותה תקופה, ובהם הרב חיים עוזר גרודז'נסקי, הרב אהרן קוטלר והרב חיים שמואלביץ, וכן עם ראשי ועד ההצלה של אגודת הרבנים בארצות הברית הרב אליעזר סילבר והרב אברהם קלמנוביץ. הכספים הועברו באמצעות חשבונות בנק במדינות נייטרליות – אורוגוואי, שווייץ ושוודיה. לאחר התייצבותה של אורוגוואי לצד בעלות הברית, בשנת 1943, הוכרז מצב מלחמה בין אורוגוואי ויפן ונחסמה הדרך להעברת דברי דואר בין המדינות, ובעקבות זאת העביר הרב מילבסקי את מרכז פעילותו לארגנטינה. 
בשנת 1970, לאחר שפרש לגמלאות, עלה עם אשתו לישראל והתיישב בירושלים. נפטר בשנת 1986. שלוש שנים לאחר מכן נפטרה אשתו.
מחותנו הוא אברהם סופר. בין גיסיו נמנים הרב יצחק קוליץ, חיים ע. קוליץ ורחל מרגליות.
בעיית התיחום

בעיית התיחום היא בעיה בפילוסופיה של המדע המתייחסת לקושי שבמציאת כללים או קריטריונים שלפיהם ניתן יהיה להבחין באופן חד משמעי בין המדעים האמפיריים מחד גיסא לבין תאוריות לא מדעיות, ובמיוחד לצורך הבחנה ברורה וחד משמעית בין אמת מדעית לבין תאוריות אשר מתיימרות להיות מדעיות, אך אשר אינן מדעיות. כמו כן בעיית התיחום עוסקת גם במאבק המתמשך בין המדע והדת, ובמיוחד באלמנטים שונים של הדוקטרינה הדתית אשר לדעת רבים יכולים וצריכים להיות נתונים לביקורת מדעית. זהו אחד הנושאים המרכזיים בפילוסופיה של המדע אשר לא נפתרו לחלוטין עד היום.
הפוזיטיביזם הלוגי גורס כי רק קביעות המבוססות על תצפית אמפירית הן בעלות משמעות, ובמשתמע גורס כי כל קביעה המבוססת על אופן אחר של היקש או היסק, כולל קביעות מטאפיזיות הוא חסר משמעות.
הפילוסוף האוסטרי-בריטי קרל פופר דחה עקרון זה של הפוזיטיביזם הלוגי והציע במקומו את עקרון ההפרכה לפיו היפותיזה חייבת שיהיו לה מסקנות תצפיתיות שניתן להעמידן בניסיונות הפרכה, ורק אז היא נחשבת מדעית. עקרון זה ספג ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי ניתנות להפרכה לא שחקה תפקיד סיבתי משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות. אימרה לָקָטוֹש שהיה מתלמידיו של פופר הציע קריטריון נוסף על עקרון ההפרכה שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות.
יחסי בורונדי–ישראל

היסטוריה

עם הכרזת עצמאות בורונדי, ביולי 1962, כוננו קשרים דיפלומטיים עם ישראל, שבניסיון להתמודד עם השפעותיו של החרם הערבי, פעלה לייסד יחסים דיפלומטיים עם מדינות אפריקה שמדרום לסהרה. היזמה לכינון היחסים הדיפלומטיים נענתה בחיוב מצד בורונדי, שניהלה מדיניות חוץ פרו-מערבית. בדצמבר 1962 ערך מואמבוטסה הרביעי, מלך בורונדי ביקור רשמי בישראל והיה למלך הראשון שביקר במדינת ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים ניתקה גינאה את יחסיה עם ישראל בגלל כיבוש חצי האי סיני, בשנת 1972 ניתקו אוגנדה, צ'אד, קונגו ובורונדי את יחסיהן עם ישראל. מדינות אלה זוהו עם השפעות ערביות ומוסלמיות באמצעות פעילות בארגון האחדות האפריקאי.
במרץ 1995 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, ולישראל יש שגריר שאינו תושב המופקד על היחסים עם בורונדי. בשנת 2008 נחתם הסכם לשיתוף פעולה כלכלי בין ישראל לבורונדי, במסגרת הסכם כללי שנחתם יחד עם המדינות ליבריה, בנין ורואנדה.