שלומי אלדר

ביוגרפיה

אלדר החל את הקריירה שלו בתקשורת כשדרן רדיו ברשת ג'. לאחר קורס קריינים בטלוויזיה, החל ב-1990 לעבוד בחטיבת החדשות של הערוץ הראשון ככתב לענייני חינוך. זמן קצר אחר כך הועבר לתפקיד הכתב בדרום, ובין השאר סיקר את הנעשה ברצועת עזה לאחר חתימת הסכמי אוסלו. לאחר מכן שימש ככתב מדיני וכתב לעניינים מיוחדים. במסגרת זו נשלח לסקר את תוצאות רעידת האדמה באיזמיט (1999) ושידר את חילוצה של הילדה הישראלית שירן פרנקו מהריסות בניין על ידי צוות חילוץ של פיקוד העורף. שימש גם כעורך מבט לחדשות ויומן ליל שבת.
לאחר הקמת חברת החדשות של ערוץ 10 הצטרף לשורותיה ככתב ברצועת עזה. בשנת 2005 פרסם בהוצאת ידיעות ספרים את ספרו "עזה כמוות", הסוקר את המצב ברצועה מנקודת השקפתו. בשנת 2007 זכה בפרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית על סיקור הנעשה בעזה. 
במהלך תקופתו ככתב בעזה התעמת לא מעט עם גורמים בצה"ל, וביקר את פעולות הצבא בשטחים בין השאר כאשר דיווח על הריסת בתים במבצע קשת בענן, ביוני 2006 כאשר ניסה להוכיח שפגז צה"ל גרם למותם של שבעה מבני משפחת ראלייה בחוף עזה ובדצמבר 2008 כשעוכב לחקירה לאחר שהפר צו אלוף, האוסר על כניסת ישראלים לרצועה, זאת לאחר שהצטרף לספינה שהפליגה מקפריסין לעזה. בסרטו "חיים יקרים" ציין אלדר כי הוא משוכנע שעמיתו, צלם פלסטיני, נפגע מירי חיילי צה"ל שכוון לעבר אלדר.
במהלך מבצע עופרת יצוקה העלה אלדר לשידור חי את עז א-דין אבו אל-עייש, רופא מרצועת עזה שתיאר במהלך השידור את הפגיעה הקשה במשפחתו וזעק לעזרה. 
ב-2010 יצא לאקרנים סרטו הדוקומנטרי "חיים יקרים", המתאר מאבק על חייו של תינוק פלסטיני הסובל ממחלה גנטית ממנה מתו שתיים מאחיותיו, על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני והמלחמה בעזה. התינוק פונה לבית חולים שיבא בו טופל על ידי רופאים ישראלים. לאחר שידור כתבה בחדשות 10 התקבלה תרומה כספית מאב שכול יהודי, שאיבד את בנו החייל, המאפשרת השתלת מח עצם. במהלך הסרט מציינת האם כי היא מייחלת שבבגרותו יהיה בנה שאהיד ושהיא תשלח אותו לפיגוע התאבדות בירושלים. הסרט זכה לציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים והוקרן בהמשך השנה גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל הקולנוע בטליורייד. בספטמבר 2010 זכה הסרט בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר ואף נכנס לרשימה המקוצרת (short list) של הסרטים הדוקומנטריים המועמדים לפרס אוסקר. "חיים יקרים" נרכש להקרנה ברשת HBO והופץ להקרנות בבתי קולנוע בצרפת, בקנדה, ביפן ובאוסטרליה. 
בחודש מאי 2012 הופיע ספרו ״להכיר את חמאס״ בהוצאת כתר בו חשף את ערוץ התקשורת בין ח'אלד משעל מנהיג חמאס לראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט בתיווכם של איש קשר זר וראש השב"כ יובל דיסקין. הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.  
בנובמבר 2012 הודיע על פרישתו מערוץ 10. מאז הוא משמש פרשן של אתר חדשות המזרח-התיכון "אל-מוניטור".
ב-2015 השתתף בתוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" והיה המודח השלישי. 
ב-2017 זכה סרטו הדוקומנטרי "ארץ זרה" בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה. בנימוקי הפרס כתבו השופטים שהסרט מתאר אבלות על המציאות הישראלית באמצעות סיפורם האישי של הבמאי שלומי אלדר ושחקן התיאטרון הערבי, תושב אום אל פאחם, גסאן עבאס. הסרט נרכש לשידור בתאגיד השידור הציבורי (כאן) ועורר את מחאתה של שרת התרבות מירי רגב שטענה כי אין מקום לשדר סרט המבקר את ישראל בערוץ טלוויזיה ציבורי.   ב-2018 זכה הסרט בפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר מעל 60 דקות. בטקס הענקת הפרס אמר אלדר: "את 'ארץ זרה' התחלתי לצלם לפני שש שנים, הרבה זמן במונחים של סרט, פסיק בחייה של מדינה. לפני שש שנים, אף אחד עוד לא חשב לעלות עם D-9 על בית המשפט, אומנים לא נרדפו ואוימו, הורים שכולים לא ננזפו, הערבים לא נהרו לקלפיות, סיפוח היה רעיון עיוועים של ימין קיצוני שולי, הדתה לא הייתה מילה בלקסיקון שלנו, ולא היה חוק לאום שהגדיר סופית ערבים, דרוזים וצ'רקסים כאזרחים סוג ב'."
אלדר הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בלימודי המזרח התיכון בעת החדשה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. 
אלדר מתגורר בוושינגטון ועובד במכון המחקר וילסון סנטר. נשוי בפעם השנייה לעיתונאית והמחזאית מיכל אהרוני ואב לחמישה.