google/wiki40b huggingface dataset:
גספאר מונז'

שנותיו הראשונות

מונז' נולד בבון אשר במחוז קוט-ד'ור שבחבל בורגון, אביו היה רוכל. תחילה למד בבית ספר של האטוריאנים בבון ולאחר מכן בבית הספר שלהם בליון, שם נהיה למורה לפיזיקה בהיותו בן 17.
לאחר סיום לימודיו ב-1764 חזר לבון, שם הכין שרטוט בקנה מידה גדול של העיר המוצגת בעיר עד היום. קצין הנדסה שראה את השרטוט כתב על כך למפקד בית הספר הממלכתי למהנדסים במזייר, אשר העניק לו עבודה כשרטט.

עבודתו

הלימודים בבית הספר הותרו לאריסטוקרטים בלבד לכן לא יכל להירשם לבית הספר. לאחר שנה בבית הספר, מונג' התבקש להכין תוכנית למבצר ולייעל את מערך ההגנה עליו. בניגוד לשיטה המקובלת עד אז של חישובי אורכים, מונז' המציא שיטה לפתרון הבעיה באמצעות שרטוטים. תחילה תוכנית זו לא התקבלה אך לאחר בדיקה הכירו בערכה של עבודתו ויכולתיו של מונז'.
אחרי ששארל בוסו פרופסור למתמטיקה עזב את בית הספר, מונז' קיבל את תפקידו בינואר 1769 וב-1770 אף מונה למורה לפיזיקה ניסויית.
בשנת 1777 מונז' התחתן עם קתרין הואר, בעלת נפחייה, אשר גרם למונז' להתעניין במטלורגיה. בשנת 1780 נבחר לתפקיד מודד באקדמיה למדעים בפריז, באותה העת החלה חברותו עם קלוד לואי ברטולה. אחרי 3 שנים שעבד במקביל בפריס ומזייר הוצע למונז' להחליף את אטיין בזוּ כבוחן של צוערים ימיים. לאחר שנה בשלושת התפקידים עזב את התפקיד במזייר. בשנת 1786 פרסם ספר לימוד בסטטיקה בשם Traité élémentaire de la statique

1789 ואילך

המהפכה הצרפתית שינתה לחלוטין את הקריירה של מונז'. הוא היה תומך נלהב במהפכה ובשנת 1792 מונה לשר הממונה על הצי הצרפתי והקולוניות הצרפתיות. מונז' כיהן בתפקיד בין ה-10 באוגוסט 1792 עד 10 באפריל 1793. כאשר הוועד לשלום הציבור (Comité de salut public) ביקש מהאקדמיה עזרה בהגנה על הרפובליקה, מונז' הקדיש את כולו למטרה וחיבר שני מאמרים Description de l'art de fabriquer les canons ואת Avis aux ouvriers en fer sur la fabrication de l'acier.
מונז' לקח חלק פעיל בהקמת האקול פוליטכניק ואקול נורמל סופרייר והיה בשניהם פרופסור לגאומטריה תיאורית. בשנת 1799 פורסם Géométrie descriptive. Leçons données aux écoles normales אשר התבסס על תמלול הרצאותיו ב-1795. יותר מאוחר הוא פרסם את Application de l'analyse à la géométrie אשר הרחיב מעבר להרצאותיו.
החל ממאי 1796 עד אוקטובר 1797 מונז' שהה באיטליה עם קלוד לואי ברטולה וכמה אמנים לבחירה של ציורים ופסלים אשר הוטלו על האיטלקים. במהלך שהותו שם התיידד עם נפוליאון בונפרטה. עם חזרתו לצרפת מונה למנהל של האקול פוליטכניק, אך בשנת 1798 נשלח לאיטליה למשימה שבעקבותיה הוקמה הרפובליקה הרומית אשר החזיקה מעמד לזמן קצר.
לאחר מכן מונז' הצטרף למסע של נפוליאון למצרים, שם יחד עם ברטולה עזר במחקר ב-Institut d'Égypte וב-Commission des Sciences et des Arts. לאחר מכן שניהם התלוו לנפוליאון לסוריה וחזרו איתו לצרפת ב-1798. לאחר מכן מונה לנשיא הנציבות במצרים וחידש את קשריו עם האקול פוליטכניק, מאמריו המאוחרים פורסמו בכתב עת של האקול פוליטכניק. עם הקמת הסנאט הקונסרבטיבי מונה לחבר בגוף זה וקיבל את התואר רוזן פלוסיום, מונז' היה נשיא הסנאט הקונסרבטיבי בשנים 1806–1807. לאחר נפילת נפוליאון כל תיאריו נלקחו ממנו.
מונז' מת בפריז ב-28 ביולי 1818, ונקבר במאוזוליאום בבית הקברות פר לשז, גופתו הועברה יותר מאוחר לפנתאון של פריז.
פסל בדמותו של מונז' הוצב בבון ב-1849. שמו של מונז' הוא אחד מ-72 שמות שנחרטו בבסיס מגדל אייפל.
אבי שטיין

קורות חיים

נולדה כישראל אברהם שטיין בשנת 1991 בוויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק. ילד שישי מתוך שלושה עשר במשפחה חסידית ידועה מאדמו"רי חסידות פאלטישאן, נכדם של רבי מרדכי שטיין מפאלטישאן ורבי יוסף משה מייזליש מווייצן-ויליאמסבורג. למד בבית ספר יהודי חסידי, והמשיך את לימודיו בישיבת ויז'ניץ בניו יורק. בשנת 2010 נישא לפריידי הורביץ בתה של רבי מאיר הורביץ האדמו"ר מדז'יקוב, נישואים שנעשו בשידוך מסורתי לאחר שנפגש עם הכלה המיועדת רק 15 דקות בטרם התארסו כמקובל במגזר החסידי שהשתייך אליו. זמן קצר לאחר הנישואים נולד לזוג בנם הבכור.
ב-2012 יצא בשאלה, הכריז על עצמו כאתאיסט ועזב את הקהילה החרדית. לאחר מכן התגרש מאשתו. בנובמבר 2015 יצאה מהארון והכריזה בבלוג שלה על היותה טרנסג'נדרית בשם אבי. בעקבות ההכרזה ניתקה עמה משפחתה כל קשר. אף על פי שהיא מגדירה את עצמה כאתאיסטית, ביוני 2016 ערכה טקס לשינוי השם בבית כנסת של התנועה להתחדשות יהודית בניו יורק.
שטיין היא סטודנטית באוניברסיטת קולומביה לומדת לימודי נשים ומגדר ומדעי מדינה לתואר ראשון.

פעילות חברתית

סיפור היציאה מהארון של החסיד לשעבר זכה לסיקור נרחב בעיתונים מובילים בארצות הברית דוגמת "ניו יורק טיימס", "ניו יורק פוסט" ו"המגזין ניו יורק". בנוסף זכה הסיפור גם לסיקור תקשורתי מצד תחנות הטלוויזיה CNN, פוקס וערוץ Vice הקנדי. ערוץ שואוטיים הקדיש לסיפור פרק שלם בסדרה הדקומנטרית "Dark Net".
לאחר החשיפה המתוקשרת הקימה שטיין קבוצת תמיכה וירטואלית לתמיכה בטרנסג'נדרים המגיעים מרקע יהודי-אורתודוקסי. בדצמבר 2015 החלה לערוך מפגשי תמיכה. במפגש הראשון השתתפו 12 טרנסג'נדרים, חלקם בעלי רקע חסידי. במקביל המשיכה לנהל בלוג בו היא משתפת את הקוראים בתחושותיה לאורך כל התהליך. כתוצאה מסיפורה המתוקשר, התחילה גם להופיע רבות בכתבי-עת ובמגזינים. ב-2018, סיפורה של שטיין עם תמונות מדוגמנות הופיע בכמה מגזינים באמריקה ובעולם, כדוגמת ווג ו-InStyle' מגזינים אמריקאים.
שטיין פעילה באוניברסיטה לזכויות הקהילה הלהטבי"ת, ופעילה לשלום במזרח התיכון במסגרת השדולה האמריקנית-יהודית ג'יי סטריט. בשנת 2016 תקפה חלק מחברי הקהילה הלהטבי"ת באוניברסיטה בשל תמיכתם ב-BDS ובחרם נגד ישראל.
ריף הדולפינים

הריף

ריף הדולפינים באילת הוא אתר ייחודי מסוגו בארץ ובעולם המאפשר לקהל המבקרים ליהנות מסביבה ואווירה טבעית, נופים קסומים, פינות ישיבה ושינה על חוף הים ולצפות בדולפינים בבית גידולם הטבעי (בים) והכל, תוך התחשבות מרבית בטבע ובסביבה.
קבוצת דולפינים מסוג "אף הבקבוק" מנהלת שגרת חיים של צייד, משחק, חיזור וחברה והם חופשיים לבחור אם להיות בקרבתנו, או להמשיך בשגרת חייהם בלהקה. הרצון להעמקת הקשר בין האדם לסביבה, מיושם בריף הדולפינים באופן שונה ממקומות אחרים בעולם, החל מהתנאים הפיזיים וכלה ביחס החם ובגישה לדולפינים. העובדה שהדולפינים בוחרים להיות בקרבתנו, מרצונם החופשי, מחזקת את אמיתות הקשר הנרקם בינינו ומממשת את החזון עליו מושתת ריף הדולפינים.  
ניתן ליהנות מקרבתם של הדולפינים מהמזחים הצפים ונקודות התצפית, או בשחייה מודרכת או צלילת היכרות מודרכת (בתשלום נוסף ובתיאום מראש) המתאימים לכל מי שאינו מפחד להירטב.         
בריף הדולפינים הגישה לדולפינים מבוססת על יחס של כבוד, וכל קשר וקרבה עם בני-האדם במים נוצרים ביוזמתם של הדולפינים, וללא תמורה מעבר לסיפוק יצר הסקרנות כלפי בני-אדם, וההנאה שבקשר הפיזי והנפשי עימם.
בריף הדולפינים עובדים מעל ל-100 אנשי צוות, האחראים גם לפעילות חברתית, מסיבות, פסטיבלים והופעות אמנים אליהם מוזמנים גם קהל הלקוחות.

היסטוריה

ריף הדולפינים נפתח לקהל בשנת 1990, על ידי רוני זילבר, ביולוג ימי. הריף מנוהל על ידי "חברת ריף כפר הדולפינים" בשליטת זילבר ואלחנן פס ומשתרע על פני 12 דונם על האדמה ועוד 15 דונם של שטח ימי שניתנו לחברה ב-1989. הריף הוא בית לדולפינים מסוג דולפינן מצוי.
הדולפינים בריף הגיעו מהים השחור ברוסיה, והיו שייכים במקור לחיל הים הרוסי. בתחילה היו חמישה (שלוש נקבות ושני זכרים), נכון להיום יש ארבעה דולפינים, שלוש נקבות וזכר.

פרויקט "ים פתוח"

במסגרת מדיניות "החופש לבחור" שדוגל בה הריף, בשנת 1996 התחיל פרויקט "ים פתוח". הפרויקט התיר לדולפינים לצאת כאוות נפשם, להתחבר עם הדולפינים בשאר המפרץ ולחקור את המפרץ לאורכו ולרוחבו.
בעקבות היחס המזלזל של בני האדם שפגשו בחופים את הדולפינים (תפסו אותם, רכבו עליהם והאכילו אותם במזון מזיק), כל הדולפינים הוחזרו למתחם ובשנת 2002 הופסק הפרויקט.
היחס כלפי הדולפינים יצר בעיות של חוסר אמון מצדם, ואף גרם להם להתנהג באגרסיביות.
מספר זכרים ונקבה שוחררו לים השחור לאחר שנוצרה בעיה בין הזכר השולט לשאר הזכרים, שבשל הפרויקט יכלו להימנע ממנו, ומשנגמר היו בסכנה מתמדת.
למעט הדולפינה שי, היחידה שנותרה מחמשת הדולפינים המקוריים מרוסיה, כל השאר ילידי אילת.
הדולפינים בריף מתקשרים עם בני אדם ומקיימים איתם אינטראקציה, דרך המזחים ועמדות התצפית הצפות על המים, ותוך כדי שחייה, צלילה או "שנירקול" לצדם.

הדולפינים

כל הדולפינים בריף הם ממין דולפינן מצוי, וביניהם נמצאים:
רוטונדה

רוֹֹטוֹנדָה (באיטלקית: Rotonda) הוא מבנה אדריכלי, או חלק ממבנה, הבנוי בצורה של גליל. מבני רוטונדה מתאפיינים בסימטריה כללית לכל הכיוונים ובתכנון מרכזני המציב את מרכז חלל הרוטונדה כמקום החשוב ביותר. כלפי חוץ, מעצם היותו של המבנה עגול, יחס המבנה אל סביבתו הוא זהה לכל הכיוונים והוא הופך לצורה העומדת בפני עצמה ומרמזת על חשיבותו. לרוב, מבני רוטונדה מקורים על ידי כיפה או גג חרוטי המדגיש את מרכזיותו של המבנה.

היסטוריה

מבני רוטונדה, העומדים בפני עצמם במרכז שטח כלשהו החלו להופיע באופן מינורי כמקדשים יווניים בתקופת יוון העתיקה אך הם היו נדירים. האדריכלות הרומית עשתה שימוש נרחב ברוטונדות, ובצורות מעגליות בכלל, כחלק מפיתוח שפה אדריכלית חדשה שצמחה בזכות המצאת הקשת. השימוש ברוטונדות, במיוחד כמקדשים, התאים לצורת הפולחן הדתי של הרומאים אשר בה פוזרו פסלים במעגל שסביב מרכז החלל וקידשו את מרכז המבנה, כדוגמת הצורה של הפנתיאון ברומא. שימוש זה היה נפוץ למדי גם באדריכלות הביזנטית, על אף שהיה מדובר במבנים נוצריים בהם צורת הפולחן היא בכיוון מסוים לאורך החלל.
בניית רוטונדות הייתה פופולרית מאוד בתקופת הרנסאנס האיטלקי. אדריכלי הרנסאנס אהבו במיוחד לבנות רוטונדות בשל היחס המיוחד שנוצר בין המבנה וסביבתו הטבעית. מעבר למבני רוטונדה שנבנו בפועל, מבני רוטונדה הוצגו פעמים רבות כחלק מקומפוציה של ציורי רנסאנס כדוגמת הציור "נישואי מרים" (המוצג בצד שמאל בערך זה) ו"ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס".
השימוש המודרני במושג נעשה גם עבור חלקי או אגפי מבנים עגולים המקובלים מאוד בשלל סגנונות בנייה.
פלופונסוס

גאוגרפיה

שטחו של פלופונסוס הוא 21,556 קמ"ר. חצי האי מופרד מהיבשה על ידי מפרץ קורינתוס, מפרץ פטרס והמפרץ הסרוני. על אף חופיו הארוכים אין בו מישורי חוף פרט לדלתות של הנהרות, חלק מהחוף הצפוני מערבי ומפרץ ארגוליס. צפונו ומערבו מכוסים על ידי גוש הרים, שגובהם הממוצע מעל אלף מטר. הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת פרופיטיס איליאס (2,344 מטר) על רכס טייגטוס. ההרים מבותרים על ידי אפיקי נהרות שזורמים לכל הכיוונים, מקשים על התחבורה, ובתקופה העתיקה שימשו כיסוד לחלוקה המדינית.
במזרחו של חצי האי, ישנה חלוקה ברורה יותר על ידי רכסי הרים מקבילים, שביניהם עמקים שממשיכים למפרצי ים. הגדול ביניהם הוא עמק נהר אורוטס הפורה. בינו לבין הים האגאי מפריד רכס ההר פרנון (1,835). מישור ארגוליס הוא שפלה שנמשכת בין מפרץ ארגוליס לתעלת קורנית, ושימש תמיד כדרך תחבורה ראשית.
מתוך פלופונסוס יוצאים 4 חצאי איים המופנים דרומה.

יהודים

קיים תיעוד לקשרים בין יהודה וספרטה במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס והם חודשו בהמשך על ידי יונתן החשמונאי.
מכתבו של הקונסול הרומאי מ-142 לפנה"ס, שהעתקים ממנו נשלחו לספרטה וסיקיון שבפלופונסוס, מעיד על קיום יישובים יהודים במקומות אלה.
הכהן הגדול חוניו השלישי  נמלט לספרטה מפני אנטיוכוס אפיפנס.
במאה ה-1, היו לפי עדותו של פילון האלכסנדרוני יהודים ברוב חלקי פלופונסוס. פאולוס מצא יהודים ובתי כנסת בעיר קורינתוס. אספסיאנוס שלח אלפי שבוים יהודים אל נירון קיסר לעבוד  באיסתמוס הקורינתי. לאורך התקופה הרומאית והביזנטים הלכה וגדלה האוכלוסייה היהודית. תחת השלטון הטורקי המשיכו היהודים בשגשוגם, והיישוב גדל על ידי חלק מאנוסי ספרד שברחו לאזור. עם פלישת ונציה לפלופונסוס ב-1685 ברחו היהודים בבהלה מפטרס.
היוונים שבפלופונסוס, שמרדו לעיתים קורבות בטורקים, היו פוגעים בקהילות היהודיות, שנחשבו בעיניהם בעלי ברית של הטורקים. בפרוץ מרידת היוונים בפלופונסוס (1821) נטבחו שם 5,000 יהודים והנותרים נמלטו לקרקירה ולכלקיס. בתקופה הטורקית עסקו היהודים בעיקר ברוכלות ובפחחות וחיו בדלות.
במלחמת העולם השנייה היה פלופונסוס בשליטה איטלקית ומצב היהודים היה טוב יותר מאשר אחיהם באזורי השליטה הגרמנית, משום שהאיטלקים לא הפעילו את חוקי הגזע. לאחר כניעת איטליה וכיבוש כל יוון על ידי גרמניה הגיעה ההשמדה גם אליהם. לאחר שחרור יוון כמעט ולא נשארו יהודים ביוון כולה (מעריכים שכ-88% מהאוכלוסייה היהודית ביוון נכחדה) ובפלופונסוס בפרט.
מדים

מדים הם מערכת של פריטי לבוש הנלבשים על ידי חברי ארגון בזמן השתתפות בפעילות של הארגון.

בתי ספר

במדינות רבות תלמידים בבתי ספר נדרשים ללבוש מדים. מדי בית-ספר מסורתיים כוללים חולצה מכופתרת בהירה, ז'קט, מכנסיים כהים לבנים, וחצאית לבנות. ההפרדה בין לבוש הבנים ללבוש הבנות יצרה מחלוקת, ולכן חלק מבתי הספר מאפשרים לבנות ללבוש מכנסיים.
המדים משתנים בין בית ספר לבית ספר ובין מדינה למדינה.
בישראל, בבתי ספר רבים נהוגה תלבושת אחידה.

קבוצות ספורט

שחקני קבוצות ספורט מקצועיות כמעט תמיד לובשים מדים בצבעי הקבוצה המובהקים. לרוב, המדים למשחקי חוץ שונים ממדים למשחקי בית. מטרת המדים היא לאפשר לשופט ולקהל הצופים להבדיל במהירות בין שחקני שתי הקבוצות. קבוצה משתמשת במדי החוץ רק כאשר צבעי המדים של הקבוצה הביתית דומים. לעיתים, כשאין אפשרות להשתמש במדי הבית או במדי החוץ, קבוצה לובשת מדים חלופיים, הנקראים "תלבושת שלישית" המהווה "תלבושת חירום".

מדים בחברות תעופה

כמעט בכל חברות תעופה בעולם מקובל שיש מדים לצוותי המטוסים: טייסים ודיילות.
קשר (כתב עת)

קשר הוא כתב עת אקדמי לחקר תולדות העיתונות והתקשורת היהודית בעולם היהודי ובישראל.
כתב העת מתפרסם על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן, הפועל במסגרת הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה בעברית, עם תקצירי מאמרים באנגלית. באביב 2018 יצא לאור גיליון מס' 51.

היסטוריה

כתב העת נוסד בשנת 1987, על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן באוניברסיטת תל אביב. העורך הראשון של "קשר" היה ד"ר מרדכי נאור.
בשנת 2003 הופסק פרסום כתב העת, לאחר פרסום 33 גליונות. בשנת 2006 חודש פרסומו של כתב העת תחת עורך חדש, פרופ' גדעון קוץ, המכהן כראש המגמה לתקשורת והיסטוריה יהודית באוניברסיטת פריז 8.

תוכני כתב העת

מטרת כתב העת, מתוך אתר המכון:
פרסום מחקרים אקדמיים וסקירות ביקורת על אמצעי התקשורת ואנשי התקשורת היהודיים בכל תקופותיהם ובמרב גוניהם הלשוניים, החברתיים, התרבותיים, הרעיוניים והפוליטיים ובדרך זו לנסות ולשקף את הווייתו הקיומית של העם היהודי בעולם לא רק כ"עם הספר" אלא גם כ"עם העיתון", אשר בכל ריכוזיו הפזורים בעולם הופיעו עיתונים בלשונות היהודים ובשפת ארצות מושבם.
בוב ניוהארט

ביוגרפיה

ניוהארט נולד בכפר אואק פארק שבשיקגו, אילינוי לג'וליה פאולין ולג'ורג' דייוויד ניוהארט. לניוהארט שלוש אחיות וירג'יניה, מרי ג'ואן ופאולין. גדל כנוצרי קתולי אדוק, הוא למד במוסדות הפרטיים "מכללת סט' אייגנטיאוס" ו"אוניברסיטת ליולה שיקגו", משם סיים עם תואר אקדמאי בניהול עסקי.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס ניוהארט לצבא ארצות הברית ושירת במלחמת קוריאה, הוא שוחרר לאחר תקופה קצרה.

קריירת משחק

ניוהארט החל את דרכו המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20 בסדרה הקומית "המופע של בוב ניוהארט" ובסרטים "איש נוכל היה" בתפקיד ווילארד עוזרו של הפושע מרקוס פנדלטון (פיטר יוסטינוב) ו"גיהנום הוא לגיבורים" של דון סיגל. בשנת 1962 קיבל פרס גלובוס זהב לכוכב הטלוויזיה הטוב ביותר.
בשנות ה-70 וה-80 היה ניוהארט לאחד מכוכבי הטלוויזיה הקומיים הבולטים ביותר בארצות הברית בזכות תפקידיו הראשיים בקומדיות המצבים "המופע של ניוהארט" ו"ניוהארט" על משחקו באותן הסדרות בתפקיד הפסיכולוג רוברט הארטלי והסופר דיק לודון הועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. באותן השנים השתתף בקולנוע בפנטזיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ביום בהיר אתה יכול לראות לנצח" בתפקיד ד"ר מייסון היום, בעיבוד הקולנועי של מייק ניקולס לרומן המלחמה "מלכוד 22" בתפקיד המייג'ור ודיבב בסרט האנימציה הקלאסי "הרפתקאות ברנארד וביאנקה" את הדמות הראשית של העכבר ברנרד, אותה הוא דיבב גם בסרט ההמשך "ברנארד וביאנקה במבצע אוסטרליה". 
גם לאחר שיאו ניוהארט המשיך להשתתף כשחקן קולנוע בקומדיות כמו "קטן עליו" של ג'ון פאברו בתפקיד השדון המבוגר מחבורת השדונים, "בפנים ובחוץ" של פרנק אוז ו"לא רק בלונדינית 2".
ניוהארט זכה לפרסום גם בזכות תפקיד מנהל הספרייה ג'ודסון בסרטים "הספרן: המסע בעקבות החנית","הספרן 2 - בחזרה למכרות המלך שלמה" ו"הספרן 3: קללת גביע יהודה".
בשנת 2013 זכה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בהופעת אורח על משחקו בסדרה "המפץ הגדול".
מחוץ למשחק מקצועני היה ניוהארט סטנדאפיסט מצליח ואלבומו זוכה פרס הגראמי "The Button-Down Mind of Bob Newhart" היה לאחד מאלבומי הקומדיה המצליחים ביותר במאה ה-20. ניוהארט עצמו זכה בשנת 1961 בפרס גראמי לאומן החדש הטוב ביותר.

חיים אישיים

ניוהארט נשוי לוירג'יניה קווין, בתו של השחקן ביל קווין והוא אב לארבעה.
ג'ון דוויט

ביוגרפיה

דוויט נולד וגדל בגרנוויל, פרבר במערב סידני.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דוויט בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.8 שניות, אחרי חברו לנבחרת ג'ון הנריקס שקבע שיא עולם חדש של 55.4 שניות, ולפני גארי צ'פמן (56.7 שניות) אף הוא מאוסטרליה. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:23.6 דקות, לפני ארצות הברית (8:31.5 דקות) וברית המועצות (8:34.7 דקות). כשחיין שני הוא שחה תוצאה של 2:06.4 דקות, התוצאה המהירה בתחרות.

שיאן עולם

באליפות ניו סאות' ויילס בשחייה שנערכה בסידני ב-19 בינואר 1957 קבע דוויט במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 55.2 שניות, שיפור לשיאו של הנריקס שניקבע במלבורן 1956. תשעה ימים לאחר מכן, באליפות קווינסלנד בשחייה שנערכה בבריזביין הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו 54.6 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-55 שניות. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים וחצי ונשבר על ידי סטיב קלארק מארצות הברית (54.4 שניות).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקרדיף ויילס בשנת 1958 זכה דוויט ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-110 יארד חופשי (56.6 שניות), במשחה שליחים 4x220 יארד חופשי (8:33.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x110 מטר מעורב (4:14.2 דקות).

אלוף אולימפי במשחה היוקרתי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה דוויט בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית זהב במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 55.2 שניות, לפני לאנס לארסון מארצות הברית (55.2 שניות) ומנואל דוס סנטוס פילו מברזיל (55.4 שניות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:13.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:10.2 דקות ויפן (8:13.2 דקות). כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:03.2 דקות.

מדליית הזהב השנויה במחלוקת

באחת ההחלטות המעוררות מחלוקת הגדולות במשחקים האולימפיים, במשחה ל-100 מטר חופשי, ששת שופטי המקום היו חלוקים בדעותיהם. מתוך שלושת שופטי המיקום למקום ראשון, שני שופטים קבעו ניצחון לדוויט ואחד ללארסון. מתוך שלושת השופטים למקום שני, שניים קבעו כי דוויט סיים שני ואחד לארסון. שלושת השופטים במסלולו של דוויט מדדו תוצאה של 55.2 שניות ושלושת השופטים במסלול של לארסון מדדו תוצאות מהירות יותר (שופט אחד מדד 55.0 שניות, ושני שופטים מדדו 55.1 שניות). הגיבוי הידני הבלתי רשמי, של השעון האלקטרוני אף הוא הראה שלארסון שחה מהר יותר, אבל, השופט הראשי של התחרות היה הפוסק האחרון ובחר להתייחס רק לשופטי המיקום ולהתעלם משופטי הזמן ולכן, מדליית הזהב הוענקה לדוויט ומדליית הכסף הוענקה ללארסון. נוסף לכך הוא קבע לשני השחיינים תוצאה זה של שיא אולימפי חדש של 55.2 שניות. במשך שנים המשיכו האמריקאים למחות על ההחלטה, אך ללא הועיל.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש דוויט משחייה תחרותית והחל לעבוד בחברת ספידו. במהלך השנים התקדם וניהל את המחלקה האירופאית ואחר כך את המחלקה הבינלאומית. בשנת 1979 הקים חברה פרטית לציוד שחייה. בשנות ה-80 ניהל את הוועד האולימפי האוסטרלי והיה מעורב בזכייתה של סידני במכרז האולימפי. בשנת 2006 היה מנהל המשלחת האוסטרלית למשחקי חבר העמים.
דאצ'יאן צ'ולוש

ילדותו ושנות לימודיו

יליד זלאו, בצפון-מערב טרנסילבניה, דאצ'יאן צ'ולוש בילה חלק גדול מילדותו אצל סביו מצד אמו בכפר פריצ'יי, שם אהב, בין היתר, לעזור בגידולי הבצל, גאוות החקלאות המקומית, והתרד. הוא למד בתיכון החקלאי (בימינו התיכון "יואן אוסיאן") בעיר שימלאו סילבאניי. המשיך אחר כך בשנים 1889–1994 בפקולטה להורטיקולטורה של האוניברסיטה למדעי חקלאות ולרפואה וטרינרית בקלוז'. סיים עם דיפלומה לאגרונום (מהנדס אגרונום) בתחום ההורטיקולטורה. 
בשנים 1995–1996 למד עם מלגה מטעם ממשלת צרפת באקול נסיונל סופרייר אגרונומיק (בית הספר האגרונומי הגבוה) בעיר רן בצרפת. סיים שם עם תואר שני ודיפלומה ללימודי עומק (DEA) ואחר כך עשה דוקטורט בבית הספר האגרונומי הגבוה במונפלייה בשנים 2000–2005.

קריירה מקצועית

במהלך השנים 1991–1996 התמחה צ'ולוש בחקלאות אורגנית, בסך הכל 13 חדשים בחוות חקלאיות בחבל ברטאן.
בשנים 1997–1999 עבד כסטז'ר בוועדה האירופית, בהכנת תוכנית SAPARD לסיוע חקלאי. במרץ 1998-אוקטובר 1999 היה מנהל תוכנית הפיתוח הכפרי של מחוז ארג'ש.
בהמשך ניהל בשנים 1999–2001 תוכניות שיתוף פעולה צרפתיות-רומנית במסגרת המרכז הבינלאומי לשיתוף פעולה בתחום הפיתוח החקלאי CICDA
בינואר 2002-ינואר 2003 כיהן צ'ולוש כשליח הוועדה האירופית ברומניה בתחום החקלאות והפיתוח הכפרי. 
בינואר 2005 הצטרף שוב למשרד החקלאות של ארצו כיועץ השר ואחר כך היה נציג ממשלת רומניה במועצת אירופה.

קריירה פוליטית

בגיל 38 ב-11 באוקטובר 2007 התמנה דאצ'יאן צ'ולוש כשר החקלאות והפיתוח הכפרי בממשלת המיעוט של המרכז-ימין בראשות קלין פופסקו טריצ'אנו (ליברלי). סיים את תפקידו כשר אחרי פיזור הפרלמנט בדצמבר 2008.
ב-9 בפברואר 2010 נבחר על ידי הפרלמנט האירופי בתפקיד הנציב האירופי לחלקאות ולפיתוח כפרי בוועדת בארוזו השנייה. אף על פי שלא השתייך לאף מפלגה פוליטית, זכה צ'ולוש בתמיכת המפלגה הדמוקרטית-ליברלית, אז בשלטון. צ'ולוש כיהן כנציב אירופי עד 
1 בנובמבר 2014, כשהוחלף בנציג אירלנד, פיל הוגן, שנבחר בוועדת יונקר. ביולי 2015 התמנה ליועץ לבטיחות המזון של יושב ראש הוועדה האירופית, ז'אן קלוד יונקר.
בשנת 2019 הוא נבחר לפרלמנט האירופי ומונה לראש סיעת Renew Europe.

ראש ממשלה

ב-10 בנובמבר 2015, חמישה ימים אחרי התפטרות ראש הממשלה ויקטור פונטה, החליט הנשיא קלאוס יוהאניס למנות את צ'ולוש כראש ממשלה. הוא נימק זאת בכך שרומניה זקוקה "לראש ממשלה עצמאי או טרכנוקרט, כפי שאומרים, איש בעל יושרה, שלא היה מעורב בשערוריות והוכיח כי הוא מסוגל לנהל מצבים מסובכים".

חיים פרטיים

דאצ'יאן צ'ולוש נשוי משנת 2000 לאשה צרפתיה, ואלרי צ'ולוש-וילמן, גם אגרונומית במקצועה. חתונתם התקיימה בעיר הולדתו, זלאו. הוא מדבר פרט לרומנית, אנגלית וצרפתית.
מיטשל רובינסון

קריירת תיכונים ומכללות

רובינסון נולד בעיר פנסאקולה שבפלורידה, ובגיל 16 החל ללמוד ב"תיכון שלמט" אשר בשלמט, לואיזיאנה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון רשם ממוצעים של 25.7 נקודות, 12.6 ריבאונדים ו-6.0 חסימות למשחק, והוביל אותה לפיינל פור אליפות התיכונים של לואיזיאנה, לראשונה מזה 32 שנים. במרץ 2017 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ובכך הפך לבוגר הראשון של תיכון שלמט אשר זוכה לכבוד זה.
ביולי 2017 נרשם רובינסון לאוניברסיטת מערב קנטקי, והתאמן עם הקבוצה במשך כשבועיים לפני נסיעה של הקבוצה לקוסטה ריקה, ממנה נעדר במפתיע. לאחר שהושעה מהקבוצה כעונש, הודיע רובינסון בספטמבר 2017 על עזיבתו את האוניברסיטה לטובת אימונים אישיים לקראת דראפט ה-NBA‏ 2018. החלטתו להירשם לדראפט ה-NBA לאחר שנה בה לא שיחק כדורסל מקצועי (בתיכון, באוניברסיטה או במועדון כדורסל) נחשבת לתקדימית, וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב.

קריירה מקצועית

בדראפט 2018 נלקח רובינסון בבחירה ה-36, על ידי ניו יורק ניקס. על אף ששותף לכ-20 דקות בממוצע למשחק בלבד, סיים רובינסון את עונת הרוקי שלו במקום השני ברשימת מובילי החסימות של ליגה, אחרי מיילס טרנר, עם 2.4 חסימות בממוצע למשחק. במאי 2019 נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ניסן נמנוב

ניסן נמנוב (נעמאנאוו; מכונה גם רֶבּ ניסן) (תרס"ד - ט' באייר תשמ"ד), היה רב ומשפיע חסידי לאלפי תלמידים שהתחנכו בישיבות תומכי תמימים בטשקנט וסמרקנד שבאוזבקיסטן, ובברינואה שבצרפת, תחת ניהולו. נודע בתפילתו שהייתה נמשכת שעות ארוכות, במשמעת העצמית שלו, ובביאוריו לספר התניא.

תולדות חייו

נולד ליצחק ושיינא חיה בעיירה ז'לובין שבבלרוס, למד והתחנך בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ', אצל האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון מחב"ד. בשנים מאוחרות יותר מונה על ידי אדמו"ר השישי, רבי יוסף יצחק שניאורסון, כמשפיע וכראש ישיבה בישיבות חב"ד במספר ערים ברוסיה. בשנת תר"צ (1930), נאסר ונשלח לגלות, בשל היותו מלמד תורה, דבר שהיה אסור על פי החוק בברית המועצות. 
בשנת תש"ד, בהיותו בטשקנט נקרא הרב נמנוב לשמש כמשפיע בישיבת חב"ד בעיר הסמוכה סמרקנד. למרות היותו מבין צעירי החסידים, היה מנהל עדת החסידים באותה התקופה בעירו ואף חסידים מבוגרים ממנו שמעו להוראותיו. כעבור שנתיים (תש"ו) עזב את ברית המועצות למחנה הפליטים בפוקינג , גרמניה. 
בתש"ח נסע לצרפת על פי הוראתו של הריי"צ, והצטרף להנהלת ישיבת חב"ד בעיר ברינווא. כעבור תקופה קצרה, מונה הרב נמנוב למנהל ומשפיע ראשי של הישיבה. שיטת החינוך שלו, הדגישה את הערך של עבודת השם מתוך "קבלת עול".
לאחר הכתרת הרב מנחם מנדל שניאורסון כאדמו"ר, היה נוסע אליו לעיתים תכופות. כמנהל הישיבה עמד עמו בקשר רצוף.
נפטר בט' באייר תשמ"ד,
בנו, הרב יצחק נמנוב, ממלא את מקומו כמנהלה הרוחני של הישיבה.
ליקווידו

ליקווידו (Liquido) היא להקת רוק אלטרנטיבי גרמנית שהוקמה בשנת 1996. הלהיט הגדול ביותר שלה היה Narcotic, שיצא עם אלבום הדמו שלה ומכר 700,000 עותקים. כמה מהלהיטים המאוחרים יותר והפחות מצליחים של הלהקה היו "Play some rock", "Stay with me" ו-"Ordinary life". כמו כן הם חידשו את השיר Twist and Shout של להקת ה- Top-Notes בגרסת רוק אלטרנטיבי.
פז בית זיקוק אשדוד

היסטוריה

בשנת 1962 תכננה חברת פז להקים בית זיקוק באשדוד, אולם הדבר לא יצא אל הפועל בגלל שלבתי הזיקוק בחיפה היה כושר ייצור עודף. 
בשנת 1966 הודיע יגאל אלון על תוכנית להקים בית זיקוק באשדוד לאור הגעת בתי הזיקוק בחיפה למיצוי כושר הייצור שלהם. בשנת 1967 חברת פז העלתה שוב את בקשתה להקים בית זיקוק חדש באשדוד.
בסוף 1969 החליטה ממשלת ישראל להקים בית זיקוק באשדוד בנוסף לבית הזיקוק הוותיק שבחיפה, וזאת הן לשם פיזור הסיכונים, ובעיקר בגלל הקרבה לחוות המכלים של קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א).
ב-1973 הופעלו המתקנים בבית הזיקוק באשדוד. בית זיקוק זה ובית הזיקוק בחיפה פעלו שניהם במסגרת חברת בתי זיקוק לנפט בע"מ.
ב-1 באוגוסט 2006 רכשה חברת פז מבתי זיקוק לנפט בע"מ (בזן) את בית הזיקוק באשדוד תמורת 3.25 מיליארד שקל, וזה הפך לחברה בשם פז בית זיקוק אשדוד בע"מ. 
בינואר 2013 נהרגו שני עובדים באתר משאיפת גז רעיל.

תפעול המפעל

בית הזקוק פועל ללא הפסקה (למעט תקופות שיפוץ). צוות התפעול נחלק בין מפעילי השטח ומפעילי חדר הבקרה. קיים חדר בקרה מרכזי המשרת את כל המפעל ובו מותקנת מערכת בקרה מרכזית של חברת האניוול וכן בקרים מתוכנתים מתוצרת חברות שונות המשמשים למערכות חירום והשמטה וכן לבקרת מערכות עצמאיות (למשל מערכת טיפול במים, בקרת מדחסים ועוד).
צוות התפעול נתמך על ידי צוות תחזוקה של המפעל.
יוליוס רנטגן הבן

יוליוס רנטגן (בגרמנית: Julius Röntgen ‏ 20 במאי 1881 - 23 בינואר 1951) היה כנר, בנם הבכור של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן והכנרת אמנדה רנטגן-מאייר. אחיו היה אנגלברט רנטגן השני.
רנטגן הבן נולד באמסטרדם. מורתו הראשונה לכינור הייתה אמו, ואחר המשיך את לימודיו אצל קרמר ואצל יוזף יואכים. הוא ניגן בתזמורות שונות לפני שנסע לארצות הברית והתיישב בניו יורק כמורה במכון לאמנות המוזיקה.
רנמטגן היה חבר ברביעיית קנייזל. עם שובו להולנד היה לחבר באגודות שונות למוזיקה קאמרית ולפרופסור בכיר בקונסרבטוריון של אמסטרדם.