google/wiki40b huggingface dataset:
רמי לוי שיווק השקמה

היסטוריה

רשת "רמי לוי שיווק השקמה" החלה לפעול בשנת 1976 בחנות משפחתית, בבעלותו של רמי לוי, ברחוב השיקמה בשוק מחנה יהודה בירושלים. ב-1981 פתח חנות נוספת בשכונת רמות אלון בשטח של כ-200 מ"ר, את חנות הענק הראשונה שלו פתח לוי ב-1992 בשכונת תלפיות ובהמשך הרחיב את הפעילות במתכונת זו של חנויות דיסקאונט גדולות.
בשנת 2007 הונפקה "רשת חנויות רמי לוי שיווק השיקמה 2006 בע"מ" בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ורמי לוי ממשיך להיות בעל השליטה בה. הכנסות החברה באותה שנה הסתכמו במעל 689 מיליון ש"ח, ב-2008 צמחו לכ-945 מיליון ש"ח עם רווח נקי של כ-50 מיליון ש"ח. וב-2009 הסתכמו בכ-1.35 מיליארד ש"ח עם רווח נקי של כ-73 מיליון ש"ח. באותה שנה נמכרו 10 אחוזים מהחברה לבית ההשקעות "פסגות". ב-2010 נרשם גידול נוסף בהכנסות לכ-1.7 מיליארד ש"ח. ברבעון השלישי של 2011 הפעילה החברה 20 מרכולים בגדלים שונים.
ביולי 2015 הודיעה הרשת על רכישת 7 סניפים של רשת "מגה", שהועמדו למכירה עקב המשבר הכספי שפקד את "מגה". לפני הרכישה הפעילה הרשת 34 סניפים, 5 מהם נפתחו בשנת 2015.
חברה בת בבעלות מלאה בשם רמי לוי שיווק השקמה תקשורת בע"מ החלה לשווק בחודש דצמבר 2011 שירותי טלפון סלולרי במתכונת של מפעיל רשת סלולרית וירטואלית (MVNO)‏, על פי הסכם עם חברת פלאפון תקשורת בע"מ.
בשנת 2011 החלה החברה בפיילוט של הפעלת סוכנות ביטוח בסניפיה ושל מכירה באמצעות אתר האינטרנט שלה.
בתחילת שנת 2016 מיזגה שיווק השקמה אל תוכה את פעילות חברת הבת שלה ביכורי השקמה, אשר סיפקה לה פירות וירקות. במרץ 2017 פסק בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע כי צעד זה נעשה באופן פיקטיבי במטרה למסמס את התאגדות עובדי ביכורי השיקמה. בית הדין הטיל על לוי והחברות שבשליטתו לשלם להסתדרות החדשה פיצוי בסך 1.5 מיליון ש"ח.

אודות החברה

אסטרטגיית הפעילות של הרשת הדוגלת בסל מוצרים זול, הביאה את לוי לעימותים מול ספקים כמו זכיינית קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, שסירבה למכור לרשת את מוצריה, עד שנאלצה לחזור בה עם התערבותו של הממונה על ההגבלים העסקיים. עימותים מתוקשרים היו מול רשתות המזון הגדולות, תחרות שהתבטאה במלחמת מחירים אגרסיבית ובמבצעים כמו קילוגרם בשר עוף בפחות משקל אחד (לוס לידר).
בנוסף לפעילות הקמעונאית, עוסקת החברה בשיווק סיטונאי לחנויות מכולת, מינימרקטים ומוסדות באזור ירושלים רבתי ובשיווק סחורה שאינה דורשת הובלה בקירור. חברה בת בשם ביכורי השקמה בע"מ, שבה החברה שותפה בחלקים שווים עם חברת ביכורי השדה דרום שיווק בע"מ, מספקת לרשת את הפירות והירקות הנמכרים בה.
בית המומינים

בית המומינים (בשוודית: Muminhuset) הוא ביתם של המומינים ורקע לעלילות רבות מתוך סדרת הספרים המומינים מאת הסופרת השבדו-פינית טובה ינסן.

מאפייני הבית

בית המומינים הוא הבית הגדול ביותר בעמק המומינים. בית המומינים כחול ועגול, בעל גג רעפים מחודד, והוא מכיל מספר קומות. על פי סדרת הספרים, הסיבה לכך שהבית נבנה בצורת קמין קראמי היא בשל כך שבעבר היו המומינים הקדמונים מתגוררים מאחורי הקמינים בבתים של בני אדם.
הבית הוקם במקור על ידי מומינאבא עבור משפחתו. משפחת המומינים זוכה לביקורים תכופים בביתם מאורחים שונים, מהעמק ומהסביבה הרחוקה יותר, והיא תמיד מסבירת פנים לכל המבקרים.
בקומה השלישית נמצא חדרו של מומינטרול ובקומה השנייה נמצא חדר העבודה של מומינאבא ושני חדרי שינה נוספים ובקומה הראשונה נמצא חדר השינה של מומינאמא ומומינאבא וחדר אורחים ובקומת הקרקע נמצא המטבח, חדר האוכל, הסלון וחדר האמבטיה של הבית. הקומה השלישית והמרתף נבנו על ידי המומינים בהמשך במסגרת הרחבת הבית.
לאורך השנים הבית עמד בסופות, שיטפונות וברעידות אדמה שונות. הבית גדול מספיק באופן בו לכל חברי משפחת המומינים ולחברים המתגוררים עמם – יש חדרים משלהם.
בספר "משפחת החיות המוזרות" נמצאת מפה מפורטת של הבית.

מקור השראה

בית הקיץ של משפחתה של ינסון אשר ממוקם באי בלידו (Blidö) שבארכיפלג סטוקהולם, בה העבירה ינסון חופשות קיץ רבות יחד עם משפחתה במהלך ילדותה, היווה מקור השראה לבית המומינים. בית זה נבנה במקור על ידי סבה של ינסון מצד אמה - הכומר פרדריק האמארסטן. הבית ממוקם באזור של הרים, יערות ואיים - אזור זה שימש גם כמקור השראה לעמק המומינים.
המבנה העגול של בית המומינים עוצב בהשראת המגדלור "גלוסהולמן" (Glosholmin) אשר היה ממוקם על האי פלינקי שבדרום פינלנד. במהלך ילדותה משפחתה של ינסון בילתה מספר חופשות קיץ באי פלינקי במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30, בהם ינסון ביקרה במגדלור. המגדלור "גלוסהולמן" נבנה בשנת 1835 אך משנת 1860 חדל להיות פעיל. המגדלור פוצץ לבסוף במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק ממלחמת החורף.
מים אחרונים

חיוב הנטילה בזמן הזה

בקרב הפוסקים ישנה מחלוקת האם גם היום יש חובה הלכתית ליטול. יש הטוענים שאין צורך ליטול מאחר שאנחנו לא משתמשים במלח סדומית. בנוסף, הידיים נותרות נקיות גם לאחר הארוחה, בפרט כעת שמשתמשים בסכו"ם. מאידך יש הטוענים שעדיין יש באוכל מלחים אחרים הדומים למלח סדומית המסוכנים גם כן, וסוברים שעדיין יש מקום לנקות הידיים לאחר סעודה גם בזמננו.  
בנוסף לכך על פי הקבלה מים אחרונים אינם לניקיון המלח בלבד, אלא גם לצורך עשיית תיקון רוחני לאחר האכילה. אך גם בזה כתב רבי יעקב עמדין בספרו 'מור וקציעה' שכיוון שבימינו אוכלים עם סכו"ם גם הטעם על-פי הסוד אינו שייך יותר.  
בני אשכנז (גרמניה) מוחזקים במנהג לא לעשות מים אחרונים. בשולחן ערוך נזכר אלו הנוהגים כך.(קפ"א, י')

דינים נוספים

מחלוקות נוספות קיימות סביב עניינים הקשורים למים האחרונים, כמו: האם ההלכה מחייבת גם נשים, והאם מותר לדבר בין הנטילה לבין ברכת המזון. למנהג האר"י אין להרבות בכמות המים האחרונים, וכמותם צריכה להיות פחותה מרביעית. 
בימינו, רק המחמירים מקפידים על מים אחרונים. המקלים מוותרים לגמרי, או נוהגים באופן סמלי: מעבירים בין הסועדים כלי עם מים, ומרטיבים קלות את היד. כלי מיוחד לנטילה הסמלית (עשוי מכסף) מצוי דרך קבע במטבחם של יהודים השומרים על המנהג.
למנהג חב"ד נוטלים את קצות האצבעות, ואחר כך מעבירים אותן כשהן לחות על השפתיים (כך כל השנה, אבל בחג הפסח נזהרים שלא להרטיב את השפתיים, מחשש שרויה).
הר לונגהרסט

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי (1904–1901).

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת.
ההר נקרא על שם סיריל לונגהרסט (Cyril Longhurst), מזכיר המשלחת.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Transantarctic Mountains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
עמוד האש (יציאת מצרים)

עמוד האש הוא אחד מהתגלויות אלוהים לעם ישראל בתורה. על פי הכתוב בחומש שמות עמוד האש הפיץ אור ואפשר לעם ישראל לנוע בלילה במהלך יציאת מצרים. עמוד האש מקביל לעמוד הענן שהתגלה ביום והצל על בני ישראל. באמצעות שני אלו עם ישראל יכול להתקדם גם ביום וגם בלילה.

סגולות עמוד האש

בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד ב' מופיע תיאור של תיאום הפעילות בין עמוד האש לעמוד הענן: "'לא ימיש עמוד הענן יומם ועמוד האש לילה' - מלמד שעמוד ענן משלים לעמוד האש ועמוד האש משלים לעמוד הענן", ומפרש רש"י: "עמוד הענן של יום משלים אורו לעמוד האש, שהיה עמוד האש בא קודם שישקע עמוד הענן".
על הפסוק "מִי זֹאת עֹלָה מִן הַמִּדְבָּר כְּתִימֲרוֹת עָשָׁן" (מגילת שיר השירים, פרק ג', פסוק ו') כתב רש"י: "כשהייתי מהלכת במדבר והיה עמוד האש והענן הולכים לפני והורגים נחשים ועקרבים ושורפין הקוצים והברקנים לעשות הדרך מישור".
הידלדלות שכבת האוזון

החור בשכבת האוזון (או החור באוזון כפי שנהוג לקרוא לתופעה בציבור), הוא אזור באטמוספירה שבו הידלדלה מאוד שכבת האוזון. הידלדלות זו הפכה לאחת הבעיות הבוערות באיכות הסביבה במחצית השנייה של המאה ה־20 בנוגע לאטמוספירה, כשלצידה בולטת התגברות אפקט החממה.

חשיבותה של שכבת האוזון

שכבת האוזון מצויה בסטרטוספירה. לשכבה זו חשיבות רבה בקיום החיים על פני כדור הארץ. שכבת האוזון מסננת את הקרינה האולטרה־סגולה המגיעה מהשמש, קרינה המסכנת את היצורים החיים וגורמת לסרטן העור. שכבת האוזון בולעת את הקרינה שבאורכי הגל בין 295 ל־320 ננומטר.
על פי מדענים העוסקים בנושא, שכבת האוזון היא זו שאפשרה לבעלי חיים לצאת מתוך האוקיינוס אל פני האדמה ולהתחיל בהתפתחות החיים על היבשה.
בשנת 1983 התגלה כי שכבת האוזון מעל הקוטב הדרומי (ויבשת אוסטרליה) הידלדלה עד מאוד והקרינה המסוכנת חודרת דרכה. ירידה בעובי שכבת האוזון מאפשרת לקרינה רבה יותר להגיע אל כדור הארץ. הגדלת הקרינה פוגעת באדם (מגדילה את שכיחות סרטן העור, פוגעת במערכות חיסוניות, גורמת לנזקים בראייה), וכן פוגעת בצמחים, בבעלי חיים ובחומרים פלסטיים.

פעולות לשיקום שכבת האוזון

כדי להפסיק את הפגיעה באוזון נחתמה ב־16 בספטמבר 1987 אחת האמנות הגלובליות הראשונות לענייני סביבה – פרוטוקול מונטריאול. האמנה אסרה שימוש בכימיקלים מלאכותיים שאחראים לפגיעה באוזון, בעיקר גזים מסוג פריאון, שבהם נעשה שימוש בתרסיסים ובמקררים. חוקרים שניתחו נתונים שנאספו ב–20 השנים האחרונות על ידי לוויינים ושלושה מתקנים המונחים על הקרקע, מצאו שקצב היעלמות האוזון ירד משמעותית בסטרטוספירה העליונה – החלק העליון ביותר של שכבת האוזון.
הפרוטוקולים הבינלאומיים קבעו שעל המדינות המפותחות להפסיק לייצר את גז ה־CFC-11 עד שנת 1996, ושעל המדינות המתפתחות לחדול מכך עד שנת 2010. על פי הדיווחים של המדינות השונות, הייצור הגלובלי של CFC-11 מתקרב לאפס החל משנת 2006.
על אף שהשכבות העליונות של האוזון נמצאות בדרך לשיקומן, המצב בשכבות התחתונות מורכב יותר. במקרה שלהן, ההתחממות הגלובלית משנה את הטמפרטורות ואת דפוסי הרוחות, והדבר מעכב את השיקום.
ב־4 בינואר 2018 פרסמה נאס"א מחקר המציג הוכחות לכך ששיקום שכבות האוזון מתקיים הודות להפחתת שימוש האדם בכימיקלים המלאכותיים שפוגעים באוזון. למרות זאת, מחקר שנעשה באותה התקופה הראה שהפחתת כמות הכימיקלים לא באה לידי ביטוי באוזון, וממצאים שונים קישרו את פליטת הגזים לאזור מזרח אסיה ולאזורים נוספים בחצי הכדור הצפוני, והראו שבאופן כללי כמות ה־CFC-11 שנפלטת גדולה משמעותית ממה שמדווח. ממצאים אלו הובילו את החוקרים למסקנה שבמדינות שונות, ובעיקר במזרח אסיה מתקיימת בחשאי פעילות תעשייתית הולכת וגדלה שפולטת כימיקלים אשר אסורים באמנות בינלאומיות. מנהל המחקר העריך שגורמים אלו עלולים לעכב את השתקמות האוזון בפועל לעומת התחזיות בכ־10 שנים. בעקבות הממצאים, חוקרים מיפן, קוריאה הדרומית וסין, מסרו לצוות המחקר שייקחו על עצמם לנסות ולאתר את המיקום המדויק של הפליטות האסורות, וממשלת סין התחייבה לאתר ולסגור אתרים אלו.
בנובמבר 2018 דו"ח של האו"ם שחקר את הנושא, העריך שחלק מהאזורים של האוזון עשויים להשתקם במלואם כבר עד שנות ה־30 של המאה ה־21, ואזורים אחרים, אשר משתקמים לאט יותר, עשויים להשתקם עד שנת 2060, אם ימשיך קצב השיקום הנוכחי שעומד, החל משנת 2000, על שיקום של 3-1% בכל עשור.
ויטולו

קריירת מועדונים

ויטולו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לאס פאלמס ובגיל 19 הצטרף לקבוצת המילואים. ב-28 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 2-3 נגד ז'ימנסטיק טרגונה. ב-11 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אלקורקון. ב-27 בנובמבר 2010 קרע את הרצועה הצולבת וגמר את העונה. אחרי שהחלים מהפציעה חזר ויטולו להרכב של פאלמס. את עונת 2012/2013 סיים כמלך שערי הקבוצה עם 15 שערים.
ב-28 ביוני 2013 חתם בסביליה מהליגה הראשונה. ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בסביליה בהפסד 3-1 לאתלטיקו מדריד. ב-10 בנובמבר באותה עונה כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד אספניול. בעונתו הראשונה בסביליה שיחק 45 משחקים בכל המסגרות וכבש גם 8 שערים כאשר 4 מתוכן כבש במסגרת הליגה האירופית בה זכתה סביליה בסיום העונה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. ב-12 במרץ 2015 הבקיע אחרי 13 שניות במשחק הניצחון 1-3 נגד ויאריאל שהוא גם השער המהיר ביותר שנכבש במסגרת אירופאית אי פעם. באותו חודש גם נבחר לכדורגלן החודש בליגה הספרדית. בתום העונה זכה פעם נוספת עם סביליה בליגה האירופית, לאחר ניצחון 3-2 על דניפרו במשחק הגמר. ויטולו בישל את שער הניצחון לקרלוס באקה כרבע שעה לסיום. עונה לאחר מכן שוב פתח בהרכב סביליה לגמר הליגה האירופית 2016, בו גברה 3-1 על ליברפול. ויטולו בישל לקוקה את השער השני של סביליה במשחק.
ב-12 ביולי 2017 חתם באתלטיקו מדריד והושאל לקבוצת נעוריו לאס פאלמס בעקבות העונש שפיפ"א השיתה על אתלטיקו האוסר עליה להחתים שחקנים עד ינואר 2018. בינואר 2018 ויטולו חתם רשמית באתלטיקו מדריד.

קריירה בינלאומית

ב-20 במרץ 2015 זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד לקראת המשחקים נגד אוקראינה והולנד. כעבור 11 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 להולנד. ב-5 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-8 נגד ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ג'יסאבורו אוזאווה

ביוגרפיה

אוזאווה נולד במחוז קוֹיוּ הכפרי שבמחוז מיאזקי, באי קיושו, יפן.
הוא סיים במחזור ה-37 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1909. את התלמדותו העביר אוזאווה על סיפון הסיירות סויה, קסוגה ואוניית המערכה מיקאסה.
בתור קצין זוטר, שירת אוזאווה על המשחתת ארארֶה, על אוניית המערכה היאֵיי ועל הסיירת צ'יטוסה, ובתור לוטננט על קוואצ'י והינוקי. התמחותו הייתה בלוחמת טורפדו, ועם סיום לימודיו בקולג' הלוחמה הימית בשנת 1919, קיבל אוזאווה את התפקיד הפיקודי הראשון שלו על גבי המשחתת טאקה. הוא המשיך לפקד על שימאקאזה ואסאקאזה, ושימש כקצין טורפדו ראשי על אוניית המערכה קונגו בשנת 1925.
אוזאווה שירת במספר תפקידי מטה בשנים 1933-1925, מלבד שנה אחת, 1930, בה יצא לביקור בארצות הברית ובאירופה. ב-15 בנובמבר 1934, הוא מונה למפקד הסיירת מאיה ושנה לאחר מכן למפקד אוניית המערכה הארונה.
ב-1 בדצמבר 1936, קודם אוזאווה לדרגת אדמירל משנה. הוא המשיך לשרת בתפקידי מטה שונים, בכללם ראש מטה הצי המשולב בשנת 1937 ומפקד האקדמיה הימית הקיסרית. הוא קודם לדרגת תת-אדמירל ב-15 בנובמבר 1940.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור, היה אוזאווה אחראי לכל המבצעים הימיים של הצי הקיסרי היפני בים סין הדרומי כמפקד הצי הדרומי, וניהל את הפלישה למלאיה. בתחילת שנת 1942, ציו לקח חלק בפלישות לאי ג'אווה וסומטרה.
אוזאווה היה אחד מהתומכים הנלהבים ביותר של תעופה ימית בצי הקיסרי היפני. הוא היה הקצין הבכיר הראשון אשר המליץ על לכנס את נושאות המטוסים של הצי היפני תחת צי אווירי אחד על מנת לאפשר להן להתאמן יחד.
ב-11 בנובמבר 1942, מונה אוזאווה למפקד הצי היפני השלישי, בהחליפו את האדמירל צ'ואיצ'י נגומו כמפקד כוח נושאות המטוסים של יפן. אוזאווה הכיח עצמו כמפקד אגרסיבי ומיומן, אך הופתע מעליונותו החומרית והטכנולוגית של הצי האמריקאי בקרב ים הפיליפינים. לאחר הקרב, נסוג אוזאווה לאוקינאווה, שם הגיש את התפטרותו, אשר סורבה על ידי ממוניו.
שאריות ציו של אוזאווה לקחו חלק בקרב מפרץ לייטה נגד כוחותיו של האדמירל ויליאם הלסי. על אף היותו הקצין הבכיר, לא ניתן לאוזאווה תפקיד פיקודי בקרב זה, מכיוון שתפקידו של ציו היה לשמש פיתיון, ולמשוך את כוחותיו של הלסי הרחק מלייטה, ובכך לאפשר לכוח המהלומה הראשון של האדמירל טקאו קוריטה לחצות את מיצר סן ברנרדינו, ולנוע בחופשיות לעבר כוחות הנחיתה של הגנרל דאגלס מקארתור אשר נחתו במפרץ. אף על פי כן, אוזאווה מילא את תפקידו במקצועיות עד סופו, על אף תפקידו הזוטר של ציו, והעובדה שנושאות המטוסים שלו היו ריקות בשל מחסור במטוסים ובטייסים.
לאחר הקרב, הוא קיבל תפקיד במטה הכללי של הצי הקיסרי, והיה המפקד העליון של הצי, החל מ-29 במאי 1945. הוא דחה קידום לאדמירל, ונותר תת-אדמירל עד פירוק הצי הקיסרי היפני.
כינויו של אוזאווה, "הגרגויל" (Onigawara 鬼瓦), בא לו מאנשי צוותו, וזאת בשל גובהו הרב (התנשא לגובה 2 מטרים) ובשל העובדה שנחשב לאחד משלושת האדמירל המכוערים בצי. עם זאת, הוא רחש כבוד לאנשי צוותו.
אוזאווה נפטר בשנת 1966 בגיל 80.
דויד פז'פיורקה

השתתפותו באולימפיאדות

פז'פיורקה שיחק בנבחרתה האולימפית של פולין בשתי אולימפיאדות:
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -2 =4, בין היתר ניצח את יסטה סטולץ ומרסל דושאן.
בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +6 -3 =8, בין היתר ניצח את מסימיליאנו רומי.
באולימפיאדות אלו זכה פז'פיורקה בשתי מדליות קבוצתיות: מדליית זהב קבוצתית באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג ומדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג.
במהלך הכיבוש הנאצי של פולין נכח פז'פיורקה במפגש אסור של חוג השחמט של ורשה. הגסטפו עצר את כל הנוכחים במפגש, והיהודים, כולל פז'פיורקה, הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
ג'יימס אדוארדס

ראשית חייו

ג'יימס אדוארדס נולד ב-24 ביוני 1927 בעיר הות'ורן שבפלורידה. שירת בצי הסוחר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שירת בכוחות מילואים של צי ארצות הברית. אדוארדס קיבל תואר ראשון ב-1950 ממכללת צ'ארלסטון, שם היה חבר באחוות פי קפא פאי. הוא קיבל תואר D.M.D (דוקטור לרפואת שיניים) ב-1955 מאוניברסיטת לואיוויל, והתמחה ברפואת שיניים באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1960 שב אדוארדס לצ'ארלסטון, שם הקים קליניקה לעיסוק מעשי ברפואת שיניים ועסק בכירורגיית פה ולסת. לאחר מכן החזיק במגוון רחב של תפקידים הקשורים לרפואת שיניים בקהילתו.

קריירה פוליטית

ב-1970, נבחר אדוארדס ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית בדרום מחוז הקונגרס הראשון של קרוליינה הדרומית. הוא תמך בחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-2 של קרוליינה הדרומית אלברט ווטסון בבחירות לתפקיד מושל המדינה. אדוארדס טען כי יריבו הדמוקרטי של ווטסון, ג'ון ווסט, פעל באופן חשאי ב-1969 נגד מינויו של קלמנט היינסוורת' מקרוליינה הדרומית לבית המשפט העליון של ארצות הברית. מועמדותו של היינסוורת' נכשלה בהצבעה בסנאט של ארצות הברית, ברוב של 45–55, בעקבות טענה כי לכאורה ציירו את היינסוורת' כמתנגד לאיגוד עובדים ולזכויות אזרח. אדוארדס ניבא שווסט כמושל ינחיל "ממשלת אולטרה-ליברלית, הנשלטת על ידי מיעוטים", בהסתמך על קשריו הפוליטיים של ווסט עם יוברט האמפרי ורוי וילקינס, איש האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים.
אדוארדס התמודד לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1971, במסגרת בחירות ביניים שנערכו בתכלית למלא את נציגות מחוז הקונגרס ה-1 של קרוליינה הדרומית הריק, שהתפנה עם מותו של לוציוס מנדל ריברס הדמוקרטי. אדוארדס הפסיד למקורבו של ריברס, מנדל ג'קסון דייוויס.
אדוארדס הצליח להיבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית לאחר שיצא לו שם טוב בפוליטיקה המקומית. שנתיים לאחר מכן, התמודד לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית ב-1974 עם סיכוי קלוש לנצח. אדוארדס, באופן בלתי-צפוי, הביס את הגנרל ויליאם וסטמורלנד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית, ובבחירות הכלליות ניצח את חבר בית הנבחרים הדמוקרטי ויליאם ג'נינגס בריאן דורן. אדוארדס נבחר למושל הרפובליקני הראשון של קרוליינה הדרומית מאז דניאל הנרי צ'מברליין, שנבחר ב-1876, בשלהי תקופת השיקום.

ערוב ימיו

בימי כהונתו נאסר על מושל קרוליינה הדרומית לכהן שתי תקופות כהונה ברציפות, לכן אדוארדס לא התמודד מחדש לתפקיד המושל ב-1978. ב-1981 מינה הנשיא רונלד רייגן את אדוארדס למזכיר האנרגיה של ארצות הברית. הוא התפטר שנתיים לאחר מכן כדי לשמש נשיא האוניברסיטה הרפואית של קרוליינה הדרומית, תפקיד שמילא במשך שבע עשרה שנים. ב-1997, אדוארדס צורף להיכל התהילה של קרוליינה הדרומית. ב-2008 נתן אדוארדס פומבי לתמיכתו במושל מסצ'וסטס לשעבר, מיט רומני, במהלך התמודדותו למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות.
בימי כהונתו כמושל ולאחריהם, אדוארדס פיתח מערכת יחסים קרובה עם קודמו הדמוקרטי, ג'ון ווסט, אותו האשים קודם לכן בהטיית מינויו של היינסוורת'.
אדוארדס נפטר משבץ מוחי ב-26 בדצמבר 2014 במאונט פלזנט, דרום קרוליינה, שם נקבר.
דן בן-דוד

ביוגרפיה

בן דוד, בעל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו בהנחייתו של רוברט לוקאס, הוא חבר סגל החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב ועמית מחקר במרכז לחקר מדיניות כלכלית (לונדון). בעבר הוא היה עמית מחקר גם בסוכנות האמריקנית הלאומית לחקר הכלכלה. תחומי מחקריו נוגעים למקרו-כלכלה, סחר בינלאומי והשפעתן ההדדית של כלכלה ומדיניות ציבורית. נוסף לעבודתו במחקר הוא שימש יועץ לבנק העולמי ולארגון הסחר העולמי. בשנת 2004 זכה בן דוד בפרס רקטור אוניברסיטת תל אביב על הצטיינותו כמרצה בפקולטה למדעי החברה.
בשנת 1999 החל בן דוד לחקור את ההשלכות ארוכות הטווח של מדיניות ממשלת ישראל על טיב חייהם של הדורות הבאים בישראל. בתקופה זו הוא החל לקחת חלק בפורומים ממלכתיים וציבוריים, בהם הוועדה שקדמה לוועדת דוברת והגישה "הצעה לרפורמה מבנית במערכת החינוך של ישראל". בשנת 2000 מונה בן דוד לצוות בראשות חיים בן שחר לתכנון עדיפויות לאומיות בתחום הכלכלי-חברתי עבור משרד ראש הממשלה. בשנת 2004 הוצגה על ידו "תוכנית המתאר לשיפור מצב התעסוקה בישראל".
בן-דוד היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
בינואר 2006 נענה בן דוד לבקשת ראש ממשלת ישראל אריאל שרון והצטרף למפלגת "קדימה". פרקי מצע המפלגה בנושאי חברה וכלכלה נכתבו על ידו והוא מוקם במקום ה-34 ברשימת המפלגה. בבחירות לכנסת השבע עשרה זכתה קדימה ב-29 מנדטים ובן-דוד לא נבחר לכנסת. בשנת 2008 מונה לתפקיד מנכ"ל מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל וכיהן בראשו עד תחילת 2015. לאחר מכן הקים את מכון שורש למחקר כלכלי-חברתי, שם הוא מתמקד בחקר ההשלכות הצולבות בין כלכלת השכלה וכלכלת עבודה. בשנת 2016 פרסם בן-דוד כי "מחצית מילדי ישראל מקבלים חינוך ברמה של מדינת עולם שלישי".
בן דוד נשוי ואב לשלושה.
מוזיקה נשארת

כתיבת השיר

בשנת 1979 הנחתה ארזי את תחרות האירוויזיון ולאחריה הוחתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים הגרמנית "אריולה אריסטה" והקליטה שירים בגרמנית, צרפתית ואנגלית. עם שובה לישראל ב-1981 החלה בהקלטת אלבום הבכורה שלה ויציאה לקריירת סולו בישראל אחרי חברותה בלהקת הנח"ל ושלישיית שוקולד מנטה מסטיק.
בהתייעצות עם בן זוגה ולימים בעלה נתן תומר שהפך למפיק אלבומיה של ארזי ועם הבמאי צדי צרפתי שביים אותה במחזמר ברנשים וחלומות באותה שנה, הוחלט להשתתף בתחרות קדם אירוויזיון 1982 ולקדם באמצעותה את אחד הסינגלים מהתקליט.
לכתיבת השיר חברו שמרית אור שכתבה את השיר "הללויה" שהוצע לארזי לקראת פסטיבל הזמר והפזמון 1979 והנרי ברטר שהיה אז מוזיקאי בתחילת דרכו והתבלט כמלחין השיר "תפילה" בביצוע עפרה חזה.
"מוזיקה נשארת" היה השיר הראשון שהוצג בתחרות ובסיומהם זכה השיר ב-67 נקודות, לעומת 72 נקודות בהן זכה השיר "הורה" בביצוע אבי טולדנו. עם זאת, הופעתה הסוחפת של ארזי בתחרות הביאה להפיכת השיר ללהיט הסולו הראשון שלה.

מצעד הפזמונים השנתי

לאחר 11 שבועות במצעד הפזמונים, מהם שבועיים בפסגה, במצעד הפזמונים העברי השנתי 1982 הגיע השיר למקום השמיני והיה השיר הראשון של ארזי כזמרת סולנית במצעדים השנתיים.
רים-סין הראשון

רים-סין הראשון היה המלך האחרון של שושלת מלכי עיר המדינה השומרית העתיקה לרסה. הוא מלך כ-60 שנים בין השנים 1763-1822 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה או 1699-1758 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה. אחותו אנ-אנה-דו (En-ane-du) הייתה הכוהנת הגדולה לאל הירח ננה של אור. הוא היה בן זמנו של המלכים חמורבי מבבל ואירדננה (Irdanene) מארך. שושלת לרסה שתחילתה בנפילת שושלת אור 3 התקיימה 262 שנים. הוא עלה לשלטון אחרי אחיו ווארד-סין שמלך 11 שנים.

תקופת שלטונו

אביו של רים-סין היה כדור-מובוכ (Kudur-Mabuk), הוא היה מצביא שכבש את לרסה. שמו העילמי ייתכן שמצביע על מוצאו. הוא המליך את בנו ווארד-סין על לרסה, ולאחריו עלה לשלטון בנו השני רים-סין.
תקופת שלטונו של רים-סין החלה בשנת 1822 לפנה"ס. המקורות ההיסטוריים שנמצאו מתעדים את פעולותיו בין השנה הראשונה למלכותו והשנה ה-30. לאחר מכן אין מידע נוסף עד לכיבוש לרסה בידי חמורבי.
פעולותיו הראשונות כמלך הייתה הרחבת העיר לרסה. בשנת מלכותו השנייה הוא בנה בלרסה מקדש לאל אדד אל הסערה, ומקדש נוסף בזרבילום (Zarbilum). במקדש זה הוא הציב פסל נחושת של אחיו המלך ווארד-סין. בהמשך בנה מקדשים נוספים בלרסה לאלים איננה, ננה ואנכי. הוא הציב ארבעה פסלים מנחושת של אביו כודור-מבוכ במקדש לאל ננה. הוא ביצר ובנה חומות של מספר ערים שהיו תחת שלטונה של לרסה, ובנה מספר תעלות מים.
בשנת 1808 לפנה"ס העיר הפכה כה גדולה, עד שהיא הדאיגה את שליטי הערים האחרות. בעקבות כך יצאו שליטי איסין, ארך ובבל למסעות מלחמה כנגד לרסה. רים-סין ניצח אותם בקרבות והמשיך במסע כיבושיו לערים נוספות. בשנת 1807 לפנה"ס כבש את פי-נרתים (Pi-Naratim). בשנת 1805 לפנה"ס כבש את זיבנתום (Zibnatum), בשנת 1804 לפנה"ס כבש את בית-סוסין (Bit-Susin) ואת אוזרברה (Uzarbara) ובשנת 1802 לפנה"ס כבש את קיסרה (Kisarra) וגם את דיר, אותה הרס. בשנת 1801 לפנה"ס בזז את ארך אבל חס על חיי תושביה.
בשנת 1797 לפנה"ס הוא פלש לאזור שבשליטת העיר איסין, ולבסוף בשנת 1792 לפנה"ס כבש את עיר הבירה שלה וגם בעיר זאת חס על חיי תושביה. הממצאים מהמקורות לא מתעדים אירועים נוספים מתקופת שלטונו במשך 30 השנים הבאות.
בשנת 1787 לפנה"ס חמורבי מלך בבל כבש את איסין, וב-1764 לפנה"ס הוא פנה כנגד לרסה, אף על פי שרים-סין לא פעל כנגד חמורבי. לאחר ששה חודשים לרסה נפלה, רים-סין נלקח כאסיר ומת לאחר מכן.