google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון קנדלה

ביוגרפיה

קנדלה נולד בעיירה "סטאר ג'נקשן" שבמדינת פנסילבניה, ועבר בילדותו לעיר מיניאפוליס שבמינסוטה. בין השנים 1936–1939 למד באוניברסיטת מינסוטה ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה, ובסיום לימודיו החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הים האמריקאי, ובסיומה חזר למינסוטה ואימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט תומאס אשר במיניאפוליס וסיינט פול.
לקראת עונת 1947/1948 מונה למאמנה הראשון של קבוצת מיניאפוליס לייקרס מליגת ה-NBL, עבור שכר של כ-6,000 דולר לעונה. יחד עם קנדלה, הצטרף ללייקרס הסנטר ג'ורג' מייקן, שהפך במהרה לשחקן הדומיננטי ביותר של אותה תקופה. באותה עונה, היחידה של הלייקרס ב-NBL, הוביל קנדלה את קבוצתו לאליפות הליגה אחרי שגברה בסדרת הגמר על רוצ'סטר רויאלס של ארני רייסן, אל סרבי, רד הולצמן ובוב דייוויס.
בעונת 1948/1949 עברה מיניאפוליס לשחק בליגת ה-BAA (שסופחה שנה לאחר מכן לליגת ה-NBA), והפכה מיד לקבוצה המובילה בליגה הודות לכוכביה ג'ורג' מייקן, ורן מיקלסן, ג'ים פולארד וסלייטר מרטין. ב-6 עונותיה הראשונות ב-NBA זכתה מיניאפוליס ב-5 אליפויות, כולן תחת הדרכתו של קנדלה. בתחילת עונת 1957/1958 עבר קנדלה לתפקיד בהנהלת הקבוצה, והשאיר את אימון הקבוצה בידי מייקן שפרש זה מכבר. לאחר פתיחת עונה חלשה בה העמידה מיניאפוליס מאזן ניצחונות שלילי 9–30 חזר קנדלה לאמן את הקבוצה, והחזיק בתפקיד עד סיום עונת 1958/1959. בעונתו האחרונה בלייקרס הצטרף לקבוצה הרוקי אלג'ין ביילור, שקלע 24.9 נקודות בממוצע למשחק והוביל את מיניאפוליס לגמר ה-NBA, בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
בעונת 1959/1960 עבר מועדון הלייקרס לעיר לוס אנג'לס, מה שהביא לעזיבתו של קנדלה שהעדיף להישאר במיניאפוליס. בין השנים 1959–1968 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מינסוטה, ולאחר תפקיד זה פרש מאימון.
ב-11 עונותיו כמאמן ראשי ב-NBA העמיד קנדלה מאזן מצטבר של 725 ניצחונות ו-423 הפסדים בעונה הסדירה (58.3%), וכן 95 ניצחונות ו-60 הפסדים בשלב הפלייאוף (63.2%). קנדלה הוא אחד משלושה מאמנים בלבד שהובילו את קבוצתם ל-3 זכיות רצופות באליפות ה-NBA, לצד רד אאורבך ופיל ג'קסון.
ב-23 ביולי 2017 נפטר קנדלה במרכז דיור מוגן במיניאפוליס, בגיל 101.
Yotpo

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2011 על ידי תומר תגרין ועמרי כהן. בינואר 2014 השלימה החברה את סבב הגיוס הראשון שלה, בו גייסה 10.7 מיליון דולר בהשתתפות בלאמברג קפיטל, קרן רודיום ונוספים.  
ביוני 2015 השלימה החברה את סבב הגיוס השני שלה, בו גייסה 15 מיליון דולר בהשתתפות הקרנות מרקר, ויטנאג' וכמו כן Innovation Endeavors של אריק שמידט ודרור ברמן.
ביוני 2016 השלימה החברה את סבב הגיוס השלישי שלה, בו גייסה 22 מיליון דולר והכריזה כי בכוונתה להכפיל את כמות עובדיה בארץ ובחו״ל. בשנת 2017 הודיעה החברה כי תשכור בניין בן 3 קומות ברחוב דוד חכמי בתל אביב, לצורך התרחבות החברה. באותה שנה הודיעה יוטפו על סבב גיוס נוסף, בו הכפילה את סך הגיוסים שלה, שנכון לשנת 2018 עומד על סך 101 מיליון דולר.  
החברה דורגה במקום החמישי ברשימת ״50 הסטארט-אפים המבטיחים״ לשנת 2018 של עיתון כלכליסט. 
באוגוסט 2018 החברה הודיעה על רכישת חברת סטארט-אפ אמריקאית בשם Swell Rewards, המפתחת פלטפורמה ליצירת תוכניות תגמול והפניות (Referral marketing) עבור אתרי מסחר אלקטרוני.
בין לקוחות יוטפו ניתן למצוא מותגים כגון GoPro, אוורלסט, חברת הביטוח האמריקאית Esurance ועוד.
סובייקטיביזם מוסרי

סובייקטיביזם מוסרי הוא האמונה המטא-אתית לפיה כל הטענות המוסריות ניתנות לצמצום לטענות עובדתיות לגבי עמדותיו של הפרט. הוא מנוגד לאובייקטיביזם מוסרי, על-פיו טענות מוסריות הן בלתי-תלויות בהתייחסויותיו האישיות של הפרט. זהו סוג של רלטיביזם מוסרי במובן זה שערך האמת של טענות מוסריות יחסי לעמדותיו של הפרט.
הוא עולה בקנה אחד עם אבסולוטיזם מוסרי, בכך שהפרט יכול להחזיק בביטחון בכלליו המוסריים וליישמם מבלי להתייחס לנסיבות. סובייקטיביזם מוסרי תואם גם ל-"רלטיביזם" כשהלה נתפש כאומר את ההפך מאבסולוטיזם, היינו, שיש להתאים את הכללים המוסריים למציאות.
הסובייקטיביסט המוסרי עשוי לטעון, למשל, שהכוונה בהיותו של משהו נכון מוסרית היא שהוא מתקבל בחיוב על ידי האיש או האנשים בעלי העניין במקרה זה. (דבר זה יכול להוביל לאמונה שדברים שונים נכונים להשקפות מוסריות שונות.) אחת המשמעויות של אמונות אלה היא, שבניגוד לספקנים המוסריים או לנון-קוגניטיביסטים, הסובייקטיביסט עשוי לחשוב שטענות מוסריות הן אמנם סובייקטיביות, אך אף על פי כן נמנות עם סוגי הדברים שעשויים להיות בעלי ערך אמת, כתלות באדם מחווה הדעה.
ויאצ'סלב בוטוסוב

ביוגרפיה

בוטוסוב נולד בכפר ליד קרסנויארסק. משפחתו העבירה מגוריה תכופות, והוא למד וחי בערים שונות בסיביר עד שעברו לסברדלובסק (כיום יקטרינבורג), שם למד במכון סברדלובסק לארכיטקטורה. כאדריכל צעיר השתתף בעיצוב של תחנות רכבת תחתית. באותו הזמן מתחיל לשיר ולנגן. ב-1982-1983 בוטוסוב ודמיטרי אומצקי הקליטו האלבום הראשון של הלהקה Nautilus Pompilius. בשנת 1985 הקליטו את האלבום המקצועי הראשון "בלתי נראה" (Невидимка).
בשנת 1986 הקליטו תקליט "הפרדה" (Разлука), מאז התחילה הפופולריות הגדולה של "Nautilus Pompilius" בברית המועצות. בסוף 1989 עבר בוטוסוב ללנינגרד, והרכב הלהקה השתנה. גם סגנון המוזיקה השתנה, כאשר הושם דגש על צליל גיטרה, בניגוד לצלילי הפסנתר והסקסופון שרווחו בשיריו המוקדמים. את האלבום האחרון של הלהקה "יאבלוקיטאי" (Яблокитай) בוטוסוב ואיליה קורמילצב הקליטו ב-1996 באנגליה, בהשתתפותו של בוריס גרבנשצ'יקוב והמוזיקאי האנגלי ביל נלסון, שהפך להיות מפיק האלבום. הלהקה התפרקה ב-1997.
בשנת 2001 בוטוסוב הקים את להקת יו-פיטר והיה שותף לכתיבת הפסקול לסרט "מלחמה".
רב סמא בריה דרבא

רב סמא בריה דרבא היה אמורא ידוע בדור השביעי לאמוראי בבל.
אחרי פטירת רב רחומי בשנת תשס"ז למניין השטרות, הוא מונה לשמש כראש ישיבת פומבדיתא, אותו כיסא עליו ישב אביו רבא, עד פטירתו בשנת תשפ"ז למניין השטרות.
הוא מוזכר בתלמוד פעמיים בלבד, פעם אחת בהלכות כשרות. והפעם השנייה בדיני המשפט העברי.
זלדה שוליאק

ביוגרפיה

שוליאק התאמנה באגודת הספורט מכבי תל אביב.

1933

בכינוס הספורט היהודי הגדול שנערך בפראג, צ'כיה השתתפה שוליאק בתחרות ההתעמלות.

1934

במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934 השתתפה שוליאק בריצת 60 מטר, בריצת 80 מטר משוכות ובריצת שליחות 4x100 מטר, הייתה האצנית הראשונה.

1935

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 סיימה שוליאק במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.63 מטר.
באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 15.9 שניות, לפני גירה שפירא ועדה יהודאית, שתיהן ממכבי עתיד תל אביב ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.36 מטר, אחרי גירה שפירא (4.48 מטר) ולפני שושנה בורשטיין ממכבי תל אביב (4.24 מטר).
נפטרה בספטמבר 1991.
אלכסנדר מטבר

הכהונה הראשונה

בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.

שנות גלות

אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.
מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.

הכהונה השנייה בטבר

עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.
איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.
איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.
דאגלס DC-7

פיתוח

בשנת 1945 הזמינה פאן אמריקן מדאגלס גרסה אזרחית למטוס הצבאי C-74 גלובמאסטר אף הוא תוצרת דאגלס, מספר חודשים לאחר מכן ביטלה פאן אמריקן את הזמנתה, אך בשנת 1950 חודש הפרויקט לפי מפרט של אמריקן איירליינס, שדרשה בין היתר מטוס שיוכל לטוס מחוף לחוף ללא הפסקה.
אב הטיפוס טס במאי 1953 והוא נמסר לאמריקן איירליינס בנובמבר אותה שנה, משך זמן הטיסה של המטוס החדש היה 8 שעות מחוף לחוף.
עם כניסתם לשירות של מטוסי הסילון, בוטלו הזמנות רבות למטוס וחברת דאגלס הפסיקה את יצורו בשנת 1958.

מפעילים

בין החברות שהפעילו את המטוס: סבנה, סקנדינביאן איירליינס, אליטליה, רויאל ג'ורדניאן, מקסיקנה, KLM, סוויסאייר, סאות' אפריקן איירווייז, דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס, איראן אייר, פאן אמריקן, ויונייטד איירליינס.
גריזבלה

ביוגרפיה בדיונית

גריזבלה, בעת הופעתה במחזמר, היא חתולה זקנה ותשושה, כל כך כחושה עד כדי כך שאינה דומה עוד בשום אופן לחתולת הזוהר שהייתה בנעוריה. זמן רב לאחר שעזבה את שאר החתולים, היא כעת בודדה וכל שנותרו לה הם הזכרונות מימיה המאושרים. היא מבקשת לחזור אל חיק שאר החתולים ומבקשת מהם כי יקבלו אותה בחזרה, אולם בתחילה הם מוצאים את המראה החיצוני שלה דוחה, והם מנדים אותה.
עלייתה הראשונה של גריזבלה לבמה היא בשלב מוקדם של המערכה הראשונה של המחזמר. היא מתקרבת אל החתולים האחרים, אבל הם מגרשים אותה מעל פניהם, בעוד דמיטר ובאמבלורינה שרות שיר על מנת להסביר מי היא (השיר "Grizabella: The Glamour Cat"). לקראת סוף המערכה הראשונה היא חוזרת שוב, מתבוננת מרחוק בכל שאר החתולים אשר רוקדים את ריקוד הנשף (the Jellicle Ball). היא מנסה לחקות את תנועות הריקוד שלהם, אבל מבינה שהיא חלשה מדי מכדי לבצעם. היא שרה אקדמה לשיר "Memory", בעודה מהרהרת על המצוקה שבה היא נמצאת.
הופעתה האחרונה של גריזבלה מגיעה שוב רק לקראת סוף המחזמר. הפעם, היא פונה אל כל החתולים בביצוע גרסה מלאה של השיר "Memory", בו היא, למעשה, מתחננת בפניהם שיבינו אותה ויקבלו אותה בחזרה. היא מתמוטטת באמצע השיר, אך להפתעם כולם, החתלתולה הצעירה ג'מימה מעודדת אותה להמשיך. היא קמה שוב על רגליה, ומסיימת את השיר. לאחר שגריזבלה מסיימת לשיר, ויקטוריה ניגשת אליה, מושיטה לה את ידה ונוגעת בה, כסימן של קבלה. בעקבותיה, גם שאר החתולים ניגשים אליה ומקבלים אותה בחזרה גם הם. הם מובילים את גריזבלה להיפגש עם דברימימוס, זקן השבט, שבוחר בה להיות החתולה שזוכה לעלות לשמיים (the Heaviside Layer) ולהיוולד מחדש לחיים חדשים ומאושרים.

בתרבות פופולרית

פסל שעווה בדמותה של גריזבלה, המבצעת את השיר "Memory", מופיע במוזיאון השעווה מאדאם טוסו בניו יורק.
קונסטרוקטיביזם (פילוסופיה של המתמטיקה)

קונסטרוקטיביזם היא אסכולה בפילוסופיה של המתמטיקה הגורסת שכדי להוכיח את קיומו של אובייקט, יש צורך לבנות אותו באופן מפורש. גישה זו עומדת בניגוד לתפיסה המקובלת במתמטיקה המודרנית, שלפיה אפשר להסיק שהעצם קיים, גם מתוך כך שהנחת אי-קיומו מביאה לסתירה. הקונסטרוקטיביזם מחייב פירוש מחדש לא רק של הכמת היישי, אלא גם של כל הקשרים הלוגיים. לאסכולה הקונסטרוקטיביסטית מספר וריאנטים, שהידוע והמרכזי ביניהם הוא האינטואיציוניזם.
העצמים הנחקרים במסגרת הקונסטרוקטיביזם הם עצמים סופיים, שניתן לבנותם. מכך מקבלים תורה מתמטית שהיא חלשה יותר מהתורה המתמטית המודרנית, משום שישנם משפטים העוסקים בעצמים סופיים אשר הוכחו באמצעים אינסופיים. כך למשל השערת פרמה על העדר פתרונות למשוואות מסוימות במספרים שלמים הוכחה בשנת 1995 באמצעות כלים מתחום העקומים האליפטיים ותורת ההצגות האריתמטיות.
עם זאת, המתמטיקה המודרנית לפי משפט אי השלמות של גדל, בגלל חוזקה הרב, לא מסוגלת להוכיח משפטים מסוימים שיכולים להיות נכונים. יתרה מזאת, לא ניתן לספק הוכחה במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית לכך שתורת הקבוצות עצמה היא עקבית. כלומר, המתמטיקאים אינם יכולים להוכיח כי המתמטיקה אשר בידינו לא כוללת סתירות. לכן, המוטיבציה מאחורי האסכולה הקונסטרוקטיבית היא לפתח מתמטיקה בה אמנם נדע פחות, אך מה שנדע, ייתכן ויהיה פחות רגיש לסתירות והשלכות של משפטי אי השלמות של גדל.
מעבר לכך, העולם בו אנחנו חיים הוא סופי (ככל שאנחנו יכולים להבחין בחושינו) - המסה היא סופית, האנרגיה היא סופית ולפי הפיזיקה המודרנית אין משמעות פיזיקלית למרחקים קטנים מאורך פלאנק. האנליזה המתמטית, לעומת זאת, מבוססת על רעיון הנקודה, שאין לה גודל, כך שכל דבר בעל מידה חייב להיות מורכב מאינסוף נקודות.
אם כן, האסכולה הקונסטרוקטיבית מתנגדת לרעיונות של בנייה אינסופית שלא נגמרת. כך למשל:
בהוכחתו של קנטור כי העוצמה אָלֶף אֶפֶס שונה מאלף, הוא מניח בשלילה כי קבוצת המספרים הממשיים בקטע [0,1] היא מעוצמה אלף אפס, מסדר את כל המספרים בטבלה אינסופית ובונה אלכסון לאורך הטבלה ומחליף כל ספרה לאורך האלכסון בספרה אחרת וכך בונה מספר אשר אינו בטבלה (האלכסון של קנטור). כך מושגת סתירה. לפי הגישה הקונסטרוקטיבית, הוכחה זו אינה קבילה כי היא עושה שימוש באלכסון באורך אינסופי וכו'. מאידך, לפי הקונסטרוקטיביזם לא ניתן בכלל לדבר על קבוצת המספרים הממשיים או בכלל על מספר ממשיים, כי מושגים אלו אינם קיימים בעולם, אלא רק במוחם של בני אדם.
כך למשל ניתן לספק פתרון פילוסופי להשערת הרצף - לא ידוע אם יש עוצמה בין אלף-אפס לאלף. לפי גדל וכהן הבעיה אינה תלויה באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, ולכן מדובר בבעיה אמיתית ומעניינת אשר האקסיומות המקובלות כיום בתורת הקבוצות לעולם לא יהיו מסוגלות לענות עליה. אולם, אם מקבלים את השיטה הקונסטרוקטיבית הבעיה נעלמת כי לא ניתן להתייחס לעוצמה אלף.

דוגמה להוכחה לא קונסטרוקטיבית

על מנת להמחיש בצורה קונקרטית יותר את מושג הקונסטרוקטיביות, נציג להלן הוכחה לא קונסטרוקטיבית לעובדה הבאה: קיימים זוג מספרים אי רציונליים x וy כך ש  הוא מספר רציונלי.
הוכחה:
נסמן . ידוע כי השורש הריבועי של 2 אינו מספר רציונלי. אם  הוא רציונלי הזוג x,y מהווה דוגמה לטענת המשפט. אחרת, נסמן , ואז קל לוודא כי  והזוג z,x מהווה דוגמה להוכחת המשפט. הוכחת המשפט אינה אומרת לנו מי הוא הזוג המקיים את טענת המשפט, אלא רק מראה כי זוג כזה קיים, ולכן היא אינה קונסטרוקטיבית.
שינייד קיוזאק

ביוגרפיה

קיוזאק נולדה בשם ג'יין מוירה קיוזאק בדאלקי שבמחוז דבלין. היא בתם של מרי מרגרט "מורין" קיילי והשחקן סיריל ג'יימס קיוזאק. היא אחות של השחקניות סורקה קיוזאק וניב קיוזאק. כמו כן היא אחות למחצה של השחקנית קתרין קיוזאק. אביה נולד בדרום אפריקה לאב אירי ולאם אנגלייה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין. ב-1970 כיכבה לצדו של פיטר סלרס בסרט "הופמן". ב-1971 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המשכנעים" (בכיכובם של טוני קרטיס ורוג'ר מור). היא גילמה יורשת עשירה בשם ג'ני לינדלי שחושדת במי שטוען שהוא אחיה המת.
ב-1975 עברה ללונדון והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית. עוד באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Quiller" בתפקיד רוז. הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה בשנת 1984 עם הלהקה השייקספירית המלכותית. היא כיכבה לצדו של דרק ג'קובי וגילמה את רוקסן במחזה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן בתרגומו של אנתוני ברג'ס. עוד שיחקה בתפקיד ביאטריס במחזה השייקספירי "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של טרי הנדס. ההפקה של "סיראנו דה ברז'ראק" צולמה לסרט ב-1985. ההפקה של "מהומה רבה על לא דבר" הוצגה בסטרטפורד-אפון-אייבון בתיאטרון רויאל שייקספיר בעונת 1982 - 1983, אחר כך הועלתה בתיאטרון ברביקאן בלונדון ב-1983 ו-1984 ובהמשך הועברה ההפקה לניו יורק שם הוצגה בתיאטרון גרשווין מאוקטובר 1984 ועד ינואר ו-1985. על הופעתה כביאטריס הייתה קיוזאק מועמדת לפרס טוני, ג'קובי זכה בפרס טוני על תפקידו כבנדיק באותה הפקה. אחרי ההופעה בברודוויי הוצגו שני המחזות בסיור הופעות בארצות הברית. ב-1992 השתתפה לצדו של בעלה ג'רמי איירונס בסרט "Waterland" עיבוד לרומן באותו שם מאת גרהם סוויפט.
אחד התפקידים הידועים ביותר של קיוזאק בתיאטרון הוא מאי או'הרה במחזה "Our Lady of Sligo" שהועלה באירלנד, בברודוויי ובהתיאטרון הלאומי. עוד כיכבה ב-2004 במיני-סדרה של ה-BBC "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גסקל, ובסרט הקולנוע משנת 2006 "ונדטה".
ב-1998 זכתה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר ובפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר. ב-2006 כיכבה קיוזאק בסיטקום של ה-BBC בשם "Home Again". ב-2011 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "קמלוט".
קיוזאק יחד עם שחקניות נוספות בהן פאולה דיוניסוטי, פיונה שו, ג'ולייט סטיבנסון והארייט וולטר, תרמה לספרה של קרול רוטר "Clamorous Voices: Shakespeare's Women Today". הספר מנתח פרשנויות משחק עכשוויות של תפקידים נשיים במחזות שייקספיריים.

חיים אישיים

ב-1978 התחתנה קיוזאק עם השחקן הבריטי ג'רמי איירונס. לבני הזוג יש שני בנים סמואל ג'יימס (יליד 1978) ומקסימילאן פול (יליד 1985). בן נוסף אותו ילדה לפני נישואיה לאיירונס נמסר לאימוץ, הבן, ריצ'רד בויד ברט, הוא חבר פרלמנט אירי. השניים התאחדו מאז, וקיוזאק תמכה בבנה במסעות הבחירות שלו.
יחד עם בעלה הייתה קיוזאק בין התורמים הגדולים ביותר למפלגת הלייבור הבריטית בשנת 1998.
קיוזאק היא פטרונית של "Burma Campaign UK", ארגון הפועל לקידום זכויות האדם והדמוקרטיה בבורמה.
גאיה (להקה)

גאיה היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1998 על ידי גילי ליבר, והוציאה עד כה 5 אלבומים.
The Less I Know the Better

קליפ

וידאו קליפ של השיר הועלה ב-26 בנובמבר 2015 לערוץ היוטיוב של הלהקה. הקליפ עוקב אחר שחקן כדורסל בבית ספר תיכון שמאוהב באחת המעודדות, שבמהרה מתחילה מערכת יחסים עם הקמע הגורילה של הקבוצה (בשם "טרבור"). לארס ברנדל ב"בילבורד" תיאר זאת כך: "הקליפ הוא סיפור מוזר של תאווה וקנאה בבית הספר התיכון שמתגלים בטכניקולור טריפ".
Popular Song

רקע ויציאה

לשיר יצאו שתי גרסאות, הגרסה המקורית נמצאת באלבום השלישי של מיקה כאשר היא יותר מחוספסת ובוגרת, כאשר מיקה שחרר את השיר כסינגל הוא רצה שהוא יהיה יותר להיטי ועשה אותו בסגנון של השיר "Grace kelly" שיצא בשנת 2008.
השיר יצא ב-29 באפריל 2013 והגיע למקום ה־87 בבילבורד האמריקאי.
לשיר גם יצא קליפ אשר מתאר ילדים לא פופולרים שעברו התעללות בידי בריונים כאשר הם מחזירים לילדים שהתעללו בהם, מיקה תיאר את הקליפ "אפל בסגנון משפחת אדמס".
ויליאם אדוארד מילר

ביוגרפיה

מילר נולד בלוקפורט שבמדינת ניו יורק לאליזבת (לבית היינץ'), שהייתה בעלת חנות כובעים קטנה, ואדוארד ג'. מילר, מטאטא רצפות בתי חרושת. הורי אביו היגרו מגרמניה, ואמו הייתה ממוצא אירי. מילר למד באוניברסיטת נוטרדאם שבמדינת אינדיאנה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אולבני. הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ומאוחר יותר עזר להעמיד לדין את פושעי המלחמה הנאצים במשפטי נירנברג. מילר מונה לתובע המחוזי של מחוז ניאגרה ב- 1948 בידי המושל תומאס דיואי. מילר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1951 ל-1965 והיה יושב ראש הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית מ-1961 עד 1964.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בחר בו מועמד המפלגה הרפובליקנית
הסנאטור בארי גולדווטר. להיות עמיתו למרוץ. לדברי גולדווטר מכיוון ש"הוא משגע את ג'ונסון" בפעלתנות שלו. אך לפי הסברים אחרים, ג'ונסון "בקושי היה מודע לקיומו של מילר". מבחינה אידאולוגית הוא היה שמרן כמו גולדווטר. הערפול היחסי שלו הוביל לפזמון "הנה חידה, זה רוצח / מי זה לעזאזל ויליאם מילר? ("Here's a riddle, it's a killer / Who the hell is William Miller?").
לאחר הפסדם בבחירות של גולדווטר מילר, שב מילר אל עיר הולדתו לוקפורט, שם הוא חזר לעסוק ב משפטים. הוא הופיע גם בפרסומות עבור אמריקן אקספרס. מארק ז. ברבק טוען כי עד מותו, מילר "היה מוכר יותר במראהו בפרסומת מאשר בשנותיו בקונגרס". הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לו ולאשתו סטפני (וגנר) היו שלוש בנות ובן אחד. בתו הצעירה ביותר, סטפני מילר, הייתה סטנדאפיסטית בשנות ה-80 של המאה ה-20, הגישה תוכנית לילה מאוחרת בשנות ה-90 של המאה ה-20 ואשת CNBC, ומפיקה תוכניות רדיו בעלות גוון ליברלי. בנו, ויליאם אדוארד מילר הבן, התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים ב-1992 וב-1994 מטעם המפלגה הרפובליקנית כמייצג המחוז ה-29 בניו יורק.
הלפיד האולימפי

הלפיד האולימפי (לעיתים: האש האולימפית) הוא מהסמלים המזוהים ביותר עם המשחקים האולימפיים. מסורת הדלקת הלפיד האולימפי החלה עוד ביוון העתיקה: במשחקים האולימפיים שהתקיימו שם, תפקידו של הלפיד האולימפי, שנשמר דולק בכל תקופת המשחקים, היה להזכיר את גניבת האש מהאל היווני זאוס על ידי פרומתאוס. עם תום המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה גם מסורת הדלקת הלפיד האולימפי נשכחה, וחודשה רק 1535 שנה לאחר מכן, באולימפיאדת אמסטרדם (1928). "מרוץ הלפיד" המסורתי שמתרחש לפני המשחקים האולימפיים, בו רצים מעבירים את הלפיד באזורים רבים עד שהוא מגיע לבסוף לאתר המשחקים, נוסד בידי קרל דיים, נשיא הוועדה המארגנת של אולימפיאדת ברלין שהתקיימה בגרמניה הנאצית; דיים ייסד את הריצה עם הלפיד כדי לפאר את הרייך השלישי, ואף על פי כן המסורת נמשכת עד לימינו. באופן מסורתי, הלפיד מודלק על ידי ריכוז קרני השמש בעזרת מראה, המציתים ענף עץ זית. מהענף הבוער מדליקים מנורת שמן עתיקה. המנורה מדליקה את הלפיד, ומשם מתחיל המסע. הדלקה זו נעשית בטקס רב רושם באולימפיה שביוון.

האולימפיאדה העתיקה

בימי קדם, נחשבה האש לדבר מקודש בעיני עמים רבים, כולל היוונים. בשל חשיבות האש, במקדשים רבים שמרו כל הזמן את האש בוערת.
במהלך האולימפיאדה בעת העתיקה נהגו להקריב קורבנות לזאוס. בטקסים אלה, הכהנים הדליקו משואה והספורטאי שזכה במרוץ הדליק את האש על המזבח והקריב קורבנות.

העידן המודרני


בשנת 1928 במשחקי האולימפיאדה באמסטרדם המנהג חודש והודלקה להבה אולימפית במגדל באמסטרדם. המנהג של העברת הלפיד מיוון לאצטדיון חודש בשנת 1936 באולימפיאדה בברלין על ידי קרל דיאם מארגן המשחקים. הלפיד הובל במשך 3,187 ק"מ על ידי 3,331 רצים בתוך שנים עשר ימים ועשרה לילות מיוון לברלין. מטרת המסע הייתה להאדיר את שמו של היטלר.

מחאות

במהלך השנים הפגנות רבות נערכו נגד הובלת הלפיד ולעיתים גם נגד הממשל שמארח את האולימפיאדה. לדוגמה בשנת 2008 כשהלפיד התארח בסין ניסו לכבות אותו מספר פעמים פעילים טיבטים שמחאו על הנהגת השלטון הסיני כלפי עמם.
פיקולוגיה

פיקולוגיה (Phycology), או אלגולוגיה (Algology), הוא התחום המדעי בביולוגיה העוסק בחקר האצות.
נאקון סי טמרט

היסטוריה

נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד. מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר. על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט.
ממלכה בשם פולינג (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג. חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק ממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי. פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים.
עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה. עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור. בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'.
בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד. במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor).
רכס אסגארד

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1959.
הרכס נקרא על שם אסגארד, בית האלים במיתולוגיה הנורדית.
כולי באורות

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דורון מדלי, הולחן על ידי סינאן אקסיל והופק על ידי תומר מתנה. השיר הוא שיר בסגנון הים-תיכוני המכיל בתוכו גם מוזיקה לטינית, והוא תוכנן לצאת כסינגל מתוך אלבום שאותו מרגלית צנעני תכננה להוציא, אך לבסוף לא נכלל באף אלבום. 
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מרגלית צנעני לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, הוציאה צנעני רמיקס רשמי של השיר, אותו עשה בנה, אסף לביא צנעני.
ג'ורג' בלנצ'ין

ביוגרפיה

בלנצ'ין נולד בסנקט פטרבורג למשפחת אמנים גאורגית. אביו מליטון בלנצ'יוודזה (1862-1937) היה מלחין ומייסד בית האופרה של כותאיסי שנקראת על שמו. אחיו, אנדריה בלנצ'יוודזה (1906-1992), היה מלחין גאורגי נודע.
היה בין אחרוני הכוריאוגרפים שעבדו עבור סרגיי דיאגילב ("אפולו", "הבן האובד","שירת הזמיר" (עיצוב תפאורה: אנרי מאטיס) ,"החתולה".) ביחד עם לינקולן קרסטיין הקים בית ספר לבלט אמריקאי ולהקה, בה כיכבה אשתו דאז, מריה טולצ'יף כפרימה בלרינה. באותה תקופה היה בלנצ'ין אחראי לפיתוח הסגנון שנודע כ"בלט אמריקאי", אשר כלל טכניקות קצביות, אתלטיות, ומתואמות למוזיקה מודרנית, כדוגמת סווינג. יכולותיה האקרובטיים של טולצ'יף היו מותאמים במיוחד לדרישות סגנון זה, והשניים עבדו במהלך שנים לשכללו. כשטולצ'יף רקדה בסגנון בתיאטרון בולשוי ובפריז, הוא התקבל בהתלהבות על ידי המבקרים והקהל. שיתוף הפעולה בין איגור סטרווינסקי ובלנצ'ין אשר החל תחת ידיו של סרגיי דיאגילב נמשך עשרות שנים לאחר מותו והם יצרו יחדיו בארצות הברית עשרות בלטים. בלנצ'ין יצר בלטים גם עבור להקת הבלט הרוסי של מונטה קארלו (Ballet Rousse), האופרה של פריז, ותיאטרון הבלט האמריקאי. בלנצ'ין יצר תפקידים עבור הבלרינות אלכסנדרה דנילובה, מריה טולצ'יף, מליסיה היידן, סוזן פארל, מריל אשלי ודרסי קיסטלר, אשר סוקרו בסרט Dancing for Mr. B' אשר יצא מספר שנים אחר מותו. בלנשיין פיתח סגנון מדויק מאוד ומושלם מקצה הבוהן ועד קצה הזרת הראש והצוואר, תבע מרקדניו ביצוע מושלם והתמסרות מושלמת, סגנונו התפתח לסגנון מופשט מאד, הוא בחר בתלבושות אשר לא מסתירות את מבנה גוף הרקדנים רצינותם אמינותם ויושרם ונמנע משימוש באפקטים.