google/wiki40b huggingface dataset:
בית קיץ

בית קיץ הוא מבנה הנועד להרגעות מהחום בחודשי הקיץ. בית הקיץ יכול להיות מבנה קטן בחצר, בפארק או בגינה בו ניתן לשבת בצל, אך גם יכול להיות מבנה הממוקם בדרך כלל באזורים כפריים וקרירים יותר, שנוסעים אליו לחופשה בקיץ.
במדינות רבות, בעיקר באירופה, ישנם בפארקים ובשטחי בילוי אחרים בתי קיץ קטנים אליהם ניתן להיכנס ולשבת בצל; לעיתים הם ביתנים קטנים, שבהם יש מקום רק לספסל, ולעיתים הם ביתנים גדולים יותר.
בארצות סקנדינביה השימוש בבתי קיץ גדולים הבנויים כקוטג'ים, פופולרי מאוד, והשימוש ברבים ממקומות הבילוי מבוסס על שכירת בתי קיץ, בדרך כלל על בסיס שבועי. בשנים האחרונות הפופולריות של בתי הקיץ עולה ובהתאמה גם מחירם, אולם שכירת בתי קיץ לחופשה עדיין מקובלת. בשוודיה בתי הקיץ צבועים באופן מסורתי בצבע אדום, והם בעלי חלונות ודלתות לבנות. בנורווגיה ישנם "אזורי בתי קיץ" בהם בנויים רק בתי קיץ.
אנהידריד אצטי

ייצור

אנהידריד אצטי מופק מתגובת דה-הידרציה של חומצה אצטית ב-800°C. נדרשת הפרדת התוצרים כדי למנוע תגובה מחודשת עם המים לפרוק התוצר.
החומר מופק גם בתגובת פחמן חד-חמצני CO עם מתיל אצטט (אסתר של מתנול וחומצה אצטית) בתגובה:
בתהליך הופך המתיל אצטט למתיל יודיד ומלח אצטט. הCO מגיב עם מתיל יודיד לקבלת אצטיל יודיד CH₃C(O)I שמגיב עם מלח האצטט או עם חומצה אמטית לקבלת התוצר. הקטליזטורים הוא רודיום יודיד RhI₃ וליתיום יודיד LiI. כיוון שהאנהידריד אינו יציב במים התגובה מבוצעת בממס אל מיימי.

תגובות

אנהידאיד אצטי הוא ריאגנט למגוון תגובות אצטיליציה (acetylation) כלומר הוספת קבוצת אצטיל CH₃CO למולקולות, בעיקר של כהלים ואמינים. ניתן לראות באנהידריד מקור ל⁺CH₃CO, בתגובות אלו כך למשל בתגובה בין אנהידריד אצטי לאתנול להפקת אתיל אצטט

לפעמים בסיס כפירידין משמש כקטליזטור לתגובות אלו.

בטיחות

אנהידריד אצטי הוא חומר מגרה ודליק. נשימת אדי החומר מסוכנת. בנוכחות מי חמצן נוצר החומר הנפיץ דיאצטיל פראוקסיד.
היינריך רורר

קורות חיים

רורר נולד בקנטון סנט גאלן שבשווייץ, הוא יצא לאוויר העולם כחצי שעה לאחר לידת אחותו התאומה. את רוב שנות ילדותו העביר באזור כפרי שקט עד שהוריו עברו לציריך בשנת 1949. בשנת 1951, החל את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך ובין מוריו נמנו וולפגנג פאולי ופול שרר.
לימודיו נקטעו עקב הצטרפותו לצבא השווייצרי. בשנת 1961 נישא לרוז-מארי אגר. את ירח הדבש שלהם חגגו בארצות הברית, ובמהלכו רורר השתתף במחקר שנערך יחד עם מדענים מאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.
בשנת 1963 הצטרף לצוות המחקר של חברת IBM בשווייץ. בשנת 1974, שנת השבתון שלו בחקר תהודה מגנטית גרעינית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
עד לשנת 1982 עבד על פיתוח המיקרוסקופ מנהור סורק. מונה לעמית IBM בשנת 1986, וניהל את מחלקת המחקר לפיזיקה בין השנים 1986 עד 1988.

מותו

רורר נפטר מסיבות טבעיות ב-16 במאי 2013 בביתו בוולראו שבשווייץ. במותו היה בן 79, השאיר אחריו אישה ושתי בנות.
אנתוני פרקינס

קורות חיים

הוא נולד בניו יורק שבמדינת ניו יורק. היה בנו של שחקן התיאטרון והקולנוע אוסגוד פרקינס, שנפטר כשאנתוני היה בן 5. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרטו של ג'ורג' קיוקור "השחקנית" (1953). בשלוש השנים שלאחר מכן הופיע בטלוויזיה. הוא שב לקולנוע בסרטו של ויליאם ויילר "שכנוע ידידותי" (1956), עליו קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1957 זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית תגלית השנה. בהמשך כיכב בסרטים מצליחים כגון "The Tin Star", "השדכנית", "הטירות הירוקות" ו"על החוף". 
ב-1960 כיכב בתפקיד חייו כנורמן בייטס ב"פסיכו", תפקיד שילווה את פרקינס כל חייו. הופעתו המדויקת והמצמררת בתפקיד הרוצח הסכיזופרן הייתה בעיני רבים ראויה לזכייה בפרס האוסקר, אולם הוא כלל לא היה מועמד. שנה אחר כך הופיע בדרמה הרומנטית "Goodbye Again" ("האם את אוהבת את ברהמס?"), בה גילם בחור מלנכולי המתאהב באינגריד ברגמן. על תפקידו בסרט הוא קיבל את פרס פסטיבל קאן 1961 כשחקן הטוב ביותר. פרקינס הבין אז כי מקומו בתעשיית הקולנוע האירופאית ולא בהוליווד, מאחר שבהוליווד הוא מזוהה לחלוטין עם דמותו ב"פסיכו", ויגלם בשל כך רק תפקידים של רוצחים פסיכופתים. הוא כיכב שם, בין השאר, בתפקיד הראשי בסרטו של אורסון ולס "המשפט" (1962), על פי הרומן של פרנץ קפקא.
הוא חזר להוליווד ב-1968 בסרט "Pretty Poison", הישר לתפקיד של בחור מעורער בנפשו היוצא למסע פשע יחד עם מעודדת תיכון, בסרט המשלב בין "בוני וקלייד" ל"פסיכו". שנתיים לאחר מכן שיחק בתפקיד משני בסרט המלחמה "מלכוד 22", על פי הרומן של ג'וזף הלר. בהמשך העשור הופיע בשורה של סרטים זניחים, דבר הגרם לו לפנות אל התיאטרון, שם כיכב בהצגה "קומדיה רומנטית" (החל מנובמבר 1979), בה הופיע לצד מיה פארו. מאוחר יותר שב לגלם את דמותו של נורמן בייטס בשלושה סרטי ההמשך ל"פסיכו", במהלך שנות השמונים, לאחר מותו של היצ'קוק. את "פסיכו 3" אף ביים בעצמו. בנוסף, הוא התנסה בתסריטאות, כשכתב את התסריט לסרט המתח של הרברט רוס "The Last of Sheila" משנת 1973. ב-1974 שיחק בסרט רצח באוריינט אקספרס בבימויו של סידני לומט. ב-1990 פרקינס שב בפעם האחרונה לפני מותו בסרט ההמשך של היצ'קוק בשם "פסיכו 4: ההתחלה" שמדבר על ילדותו של נורמן בייטס. באופן מפתיע סרט זה שודר בטלוויזיה ולא הוקרן בקולנוע, בגלל בעיות תקציב, אך זכה לרייטינג גבוה.

חייו הפרטיים

ב-9 באוגוסט 1973 נישא פרקינס לצלמת ברי ברנסון. נולדו להם בהמשך שני בנים: השחקן אוז פרקינס (נולד ב-2 בפברואר 1974), והמוזיקאי אלביס פרקינס (נולד ב-9 פברואר 1976). 
פרקינס היה ביסקסואל וניהל מערכות יחסים עם גברים במהלך שנות החמישים והשישים, בהן ניהל מערכת יחסים בת שש שנים עם הרקדן-כוראוגרף, גרובר דייל, טרם נישואיו לשחקנית ברי ברנסון. הוא טען שהיה הומוסקסואל באופן מוחלט עד לסוף שנות השלושים לחייו, אז פגש את השחקנית ויקטוריה פרינסיפל.
פרקינס נפטר ב-12 בספטמבר 1992 בגיל 60 מסיבוכים של מחלת האיידס.
יום לפני ציון 9 שנים למותו, אלמנתו, ברי ברנסון, נהרגה בפיגועי 11 בספטמבר, כשהייתה בטיסה 11 של אמריקן איירליינס, כשהמטוס התרסק במגדל הצפוני.
מבצע חורף חם

רקע

ב-27 בפברואר 2008 ביצע צה"ל סיכול ממוקד ברכב מסחרי ובו 5 פעילי חמאס שחזרו מאימוני טרור באיראן. בתגובה לסיכול ירה החמאס למעלה מ-42 רקטות קסאם וגראד אל עבר שדרות ואשקלון, שגרמו להרוג אחד במכללת ספיר, פצועים והפסקות חשמל.

תחילת המבצע

בעקבות מטח הרקטות, נכנסו ב-29 בפברואר כוחות גדולים של צה"ל לפעולה קרקעית ברצועת עזה בשם מבצע חורף חם, ליד שג'אעיה וג'באליה, וניהלו חילופי אש עם מחבלים. בנוסף, חיל האוויר הישראלי תקף יעדי חמאס ברצועת עזה. על כוחות צה"ל שפעלו ברצועה פיקדו מפקד פיקוד הדרום, האלוף יואב גלנט, ומפקד אוגדת עזה, תא"ל משה (צ'יקו) תמיר

מהלך הלחימה

ביום הראשון של הפעולה, ב-1 במרץ, דיווחו הפלסטינים על עשרות הרוגים ועשרות פצועים. לצה"ל 2 חיילים הרוגים ועוד מספר פצועים קל עד בינוני. אבו מאזן גינה את הפעולה ואמר שהיא "יותר גרועה מהשואה". במבצע פעלו כוחות מחטיבת גבעתי, בפיקוד אילן מלכא, ובהם גדוד שקד וגדס"ר גבעתי. במהלך הלחימה נהרגו שני חיילים מהחטיבה ושמונה נוספים נפצעו. בערב עלה מספר ההרוגים הפלסטינים ל-56 אחרי מספר תקיפות שבאחת מהן השמיד חיל האוויר משאית ובה 160 רקטות. בפעולה נחשפו גם אמצעי לחימה בתוך מסגד.
במבצע נהרגו כ-120 מחבלים. בנוסף נעצרו למעלה מ-80 מבוקשים שהועברו לחקירת כוחות הביטחון. המבצע היה אמור להיערך לחמישה ימים אך לאחר תפיסת היעדים בלילה הראשון (שישי בערב), קרסו הכוחות הפלסטיניים בעקבות הלחימה העזה, והכוחות יצאו בראשון בלילה במקום ברביעי. במהלך המבצע הרסו כוחות צה"ל את לשכתו של ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה אסמאעיל הניה.
ב-2 במרץ ירדה עצימות הפעולה. מטוסי חיל האוויר החריבו את לשכתו של אסמאעיל הניה, שלא שהה במבנה. במקביל, נמשך ירי הרקטות לעבר ישראל: באשקלון רקטת גראד פגעה ישירות בבית ליד ביתו של אבי דיכטר ובשדרות פגעו גם כן רקטות, שהובילו לפצועים ונפגעי חרדה. ב-3 במרץ יצאו כוחות צה"ל מהרצועה ובכך הסתיים חלקו הקרקעי של המבצע.
לטענת הפלסטינים בפעולה נהרגו 63 פלסטינים, מחציתם אזרחים. לטענת צה"ל נהרגו 100 פלסטינים, רובם הגדול מחבלים ורק מעטים מהם אזרחים. לטענת בצלם נהרגו 106 פלסטינים, מהם 54 אזרחים.
תיאטרון פיקולו

תיאטרון פיקולו (באיטלקית: Piccolo Teatro della Città di Milano, שמשמעותו "התיאטרון הקטן בעיר מילאנו"; שמו החדש הוא תיאטרון גראסי (Teatro Grassi). הוא תיאטרון בצפון-מערב מילאנו, איטליה. נוסד בשנת 1947, זהו התיאטרון הראשון באיטליה ששכן במבנה קבע. תיאטרון פיקולו הוא בעל מעמד באיטליה ובאירופה, "סמל לקביעות באירופה"

הוא ממוקם ברחוב רובלו, ממש בסמוך לרחוב דנטה, בין טירת ספורצה לפיאצה דל דואומו. לתיאטרון שלושה אולמות: סאלה גראסי, תיאטרו סטודיו, שבמקור נועד להיות אולם החזרות של התיאטרון, ותיאטרו סטרלר, שנפתח ב-1998 ומכיל 974 מקומות ישיבה. התיאטרון שינה את שמו לתיאטרון גראסי ב-2005,‏ (Teatro Grassi)

במהלך השנה הוא מעלה קרוב לשלושים הפקות. בנוסף לכך, המבנה מארח אירועים תרבותיים, החל מפסטיבלים וסרטים, המשך בקונצרטים, אסיפות וועידות, וכלה בתמיכה באקדמיה הלאומית לאמנות הדרמה על שם סילביו ד'אמיקו.

היסטוריה

ב-26 בינואר 1947 אישרה מועצת העיר מילאנו את העברתו של משכן קולנוע ברולטו לידי תיאטרון פיקולו, שינוהל באופן ישיר בידי העיר מילאנו. התיאטרון נוסד בידי פאולו גראסי וג'ורג'ו סטרלר, ביחד עם מריו אפולוניו, וירג'ילו טוסי ונינה וינצ'י. לדברי גראסי, המייסדים היו אידיאליסטים של דרמה ופוליטיקה שחיפשו "לכונן עקרונות תאורטיים ואמות מידה מעשיות לניהול באופן שונה לחלוטין מאלו שהיו דומיננטיים באיטליה עד אותה עת".

ההפקה הראשונה תוארה כמינימליסטית, הצגת הבכורה נערכה ב-14 במאי 1947 עם העלאת "בשפל" מאת מקסים גורקי. התיאטרון מכר כרטיסים זולים והציע הופעות פורצות דרך

תיאטרון פיקולו נודע כמי ש"החיה את העניין הציבורי בקלאסיקה על הבמה האיטלקית" כשנוהל תחת שרביטו של סטרלר.
הלהקה התפרסמה במיוחד בהפקותיה של קרלו גולדוני ולואיג'י פיראנדלו, אך גם של ברטולט ברכט, יוג'ין או'ניל, טי אס אליוט, הנריק איבסן, מולייר, גאורג ביכנר ופטר וייס.
ג'ורג' גוצאטי (Guazzotti) פרסם את הספר Teoria e realtà del Piccolo Teatro di Milano (מיתוס ומציאות בתיאטרון פיקולו במילאנו) ב-1965, מהדורה אחרת ראתה אור ב-1986. ב-1967 התיאטרון העלה הפקה של "משרתם של שני אדונים" מאת גולדוני.
שמו של התיאטרון שונה לתיאטרון גראסי (Teatro Grassi) ב-2005.
ארכיון התיאטרון נשמר בידי Archivio Multimediale del Piccolo Teatro di Milano ‏(AMPT)

בשנת השישים להיווסדות התיאטרון שחלה ב-2007, נשיא הרפובליקה, ג'ורג'ו נפוליטנו, זכה בתואר "Ente Autonomo Piccolo Teatro di Milano-Teatro d'Europa", למשך כל תקופת כהונתו בת השבע שנים. נכון ל-2012, מנהל התיאטרון הוא סרג'ו אסקובר והמנהל האמנותי הוא לוקא רונקוני.
הווארד בריל

ביוגרפיה

בריל נולד וגדל בניו יורק למשפחה יהודית.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1938 קבע בריל בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.74 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות IC4A שנערכה בניו יורק ב-2 ביוני הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.62 מטר ובאליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר.
אלכוהוליסטים אנונימיים

אלכוהוליסטים אנונימיים (באנגלית: Alcoholics Anonymous; בראשי תיבות: AA) הוא ארגון בינלאומי שנועד לסייע לאנשים המכורים לאלכוהול להיגמל מהתמכרות זו.
הארגון מפעיל מערך של קבוצות תמיכה הכוללות התנזרות מאלכוהול במטרה לשקם את בריאותם הלקויה של האלכוהוליסטים (עקב השימוש הקבוע באלכוהול), לשפר את מערכות היחסים שלהם עם הסובבים אותם ובמקביל להביא לשיפור במצב המשתתפים האחרים במפגשים. חלק מהפעילות היא באמצעות שיתוף האחרים בדרך הגמילה של הפרט, תוך וידוי אודות "מעידות" אחרונות וקבלת תמיכה להמשך הדרך.
מדריכי המפגשים פועלים באמצעות "תוכנית 12 הצעדים" כדי לסייע לגמילה. "אלכוהוליסטים אנונימיים" הוא הארגון הראשון שהשתמש בתוכנית זו, ובכך שימש כמודל עבור קבוצות גמילה מחומרים ממכרים אחרים, כגון "מהמרים אנונימיים" או "מכורים למין אנונימיים".

פעילות

במפגשי הקבוצות משתפים אנשי הקבוצה זה עם זה בניסיונות הגמילה שלהם, במטרה להתמודד יחד עם הקושי המשותף שלהם. לפי המסורת השלישית של אלכוהוליסטים אנונימיים, הדרישה היחידה לחברות בקבוצה היא הרצון להפסיק לשתות אלכוהול. אין בארגון דרישה או חובה לתשלומים או דמי חבר, והמימון מגיע רק מתרומות פנימיות. הארגון לא מעורב או נוקט בעמדה בענייני פוליטיקה, דת או חברה, והוא לא קשור עם שום ארגון, מוסד או מוסדות גמילה.

היסטוריה

הרעיון להקמת קבוצת התמיכה הראשונה לאלכוהוליסטים החל בשנת 1934 על ידי ביל וילסון, אלכוהוליסט שהקריירה שלו נפגעה בשל התמכרותו, אך הוא הצליח להתפכח בזכות תמיכה שקיבל ב"קבוצת אוקספורד" הנוצרית. הוא הקים קבוצת אוקספורד משלו לתמיכה באלכוהוליסטים, אך זו לא הצליחה לסייע לאנשים בגמילה. הוא קיבל עצה מהרופא שסייע לו להיגמל, ד"ר ויליאם סליקוורס, לעסוק בקבוצה בכיווני תמיכה מדעיים יותר ופחות דתיים. ההזדמנות לכך הגיעה במהלך נסיעת עסקים לאקרון, אוהיו, בה פגש בד"ר בוב סמית, וסייע לו להתפכח. היום בו שתה סמית את המשקה האחרון שלו, 10 ביוני 1935, נחשב כתאריך הייסוד של אלכוהוליסטים אנונימיים.
ב-1937, וילסון וסמית העריכו שעזרו ל-40 אלכוהוליסטים להפסיק לשתות, ושנתיים מאוחר יותר, עם 100 חברים, וכתב וילסון על התוכנית בספר "אלכוהוליסטים אנונימיים", ממנו אימץ הארגון את שמו. הספר, שמכונה גם "הספר הגדול" (The Big Book), מתאר תוכנית של שנים עשר הצעדים לגמילה מאלכוהול. בשנת 1941 הוגברו מכירותיו של הספר בעקבות החשיפה שקיבל במספר ראיונות רדיו ומאמרים בעיתונות.
בשנת 1946 גדלו הקבוצות, ונוצרו בלבול ומחלוקות בתוך הקבוצות לגבי שיטות עבודה, הסמכות והמטרות. הדבר הוביל את וילסון לכתוב הנחיות לניהול הקבוצות, שנודעו בשם "שתים עשרה המסורות", וכללו גישה של מבנה בלתי היררכי ואלטרואיסטי. ההנחיות נכנסו בהמשך לכל המהדורות הבאות של "הספר הגדול".
בשנות ה-50 החלה התרחבות בינלאומית גדולה של התנועה. בשנת 2001 הוערך מספרם  של חברי הארגון בעולם בכשני מיליון.
צופיות לבני הנעורים

הספר צופיות לבני הנעורים (Scouting for Boys) פורסם בשנת 1908 והוא הספר הראשון שנכתב על תנועת הצופים. הספר נכתב ואוייר על ידי רוברט באדן פאואל, מייסד התנועה. הספר מבוסס על חוויות ילדותו, ניסיונו בקרבות מאפקינג במלחמת הבורים השנייה ועל מחנה הניסיון באי הברונזה שבאנגליה. הספר "צופיות לבני הנעורים" הוא הספר הרביעי הנמכר ביותר במאה ה-20.

היסטוריה

"צופיות לבני הנעורים" (1908) הוא שכתוב של באדן פאואל לשני ספרים מוקדמים יותר שכתב במהלך שירותו הצבאי: "סיירות וצופיות" (Reconnaissance and Scouting) משנת 1884 ו"עזרים לצופיות" (Aids to Scouting) משנת 1899. ספרים אלו שימשו את הצבא הבריטי באימונים. במאפקינג, באדן פאואל גייס ואימן נערים בגילאי 12-15 כדוורים, שליחים ומאוחר יותר כסוחבי פצועים כדי שהגברים יוכלו להתפנות ללחימה. כשחזר לאנגליה בתום המלחמה, גילה באדן פאואל שבבתי הספר החלו להשתמש בספריו. הוא החליט לשנות את פרסומיו הצבאיים ולהתאימם לבני הנעורים.
הספר פורסם בשישה חלקים, 70 עמודים כל חלק, מינואר עד מרץ 1908. ששת החלקים היוו הצלחה גדולה וכמתוכנן הפכו לספר אחד ב-1 במאי 1908. הספר תורגם ל 87 שפות שונות. בשנת 1948 הספר עדיין נמכר בכמות של 50,000 עותקים בשנה.
משנת 2010 מחלקת תנועת הצופים העבריים את הספר במהדורה מיוחדת בסיום קורס החמישיות המסכם של שכבה ט', המסכם את תקופת החניכות בתנועה. חלוקת הספר היא אות סמלי למעבר מחניך לחבר בתנועה, איש שכבה בוגרת.

זכויות יוצרים

ארגון צופי בריטניה היה הבעלים החוקיים של זכויות היוצרים של הספר בבריטניה, עד ל-31 בדצמבר 2011, כאשר זכויות היוצרים פגו בסוף שנת ה-70 לאחר מות מחבר הספר, ב-8 בינואר 1941. הספר נמצע כעת ברשות הציבור. עד אז, על מנת להעתיק את הספר היה צורך באישור רשמי של צופי בריטניה, למעט זכויות יוצרים חריגות במדינות ספציפיות, כמו שימוש הוגן.
תנועת הצופים הבנים של אמריקה (Boy Scouts of America), קיבלו רישיון זכויות יוצרים מיוחד מבאדן פאוול עצמו עבור הספר Boy Scout Handbook, שנכתב בתקופת ההקמה הרשמית של צופי אמריקה בשנת 1910.
ניוז קורפ

נכסים

תאגיד הניוז קורפ מחזיק ביותר מ-300 נכסים ששוויים מוערך בכ-61.9 מיליארד דולר. כל חברות הקולנוע והטלוויזיה היו שייכות בעבר לחברה זו, ומיוני 2013 נמצאות בבעלות חברת " 21st Century Fox", שגם בבעלותו של רופרט מרדוק. בין הבולטים שביניהם ניתן למנות את:
נשיא סיירה לאון

נשיא סיירה לאון הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת בסיירה לאון.
הנשיא הנוכחי הוא ארנסט באי קורומה, שנבחר לכהונה ב-2007 ושנית ב-2012.

בחירת הנשיא, סמכויותיו וכהונתו

לפי חוקת 1971 נבחר הנשיא על ידי הפרלמנט לתקופה של ארבע שנים. חוקת 1978 קבעה כי במדינה תתקיים מפלגה אחת בלבד, וכי הנשיא ייבחר לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות שבע שנים. חוקת 1991 ביטלה את כלל המפלגה האחת, ועל פיה נבחר הנשיא לכל היותר לשתי תקופות כהונה בנות חמש שנים, ומונה לו סגן נשיא. 
מועמד לנשיאות חייב להיות אזרח סיירה לאון מלידה, בן 40 לפחות, חבר במפלגה ומסוגל לקרוא ולכתוב אנגלית. כיום נבחר הנשיא בהצבעה של הציבור הרחב. אם לא השיג 55 אחוזים מהקולות, ייערך סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגדול ביותר.
הנשיא משמש כראש המדינה, כראש הרשות המבצעת וכמפקד העליון של הצבא. הוא ממנה את שרי הקבינט ועומד בראשם, וממנה גם את סגן הנשיא. מינוי כל אלו טעון אישור של הפרלמנט.
משרדו של הנשיא ממוקם בבית הממשלה בעיר הבירה פריטאון. לנשיא יש שני מעונות רשמיים, ששניהם נמצאים בפריטאון. בדרך כלל נמצא רק אחד מהם בשימוש. 
הנשיא מוגן על ידי המשמר הנשיאותי, המורכב מאנשי צבא ומשטרה.
אזוב תרבותי

מקור והיסטוריה

האזוב התרבותי הוא המין המתורבת של האזוב המצוי שמוצאו באסיה הקטנה. בעבר השתייכו שניהם לסוג (Majorana) ושמו היה Majorana Hortensis, אולם משנת 1980 נכללו בסוג אזובית (Origanum). לסוג זה משתייכת גם האזובית הפשוטה (אורגנו) הדומה מאוד לאזוב בצורתה ובריחה וגם היא ממלאת תפקיד חשוב כתבלין. 
כיום סבורים שהשם התנכ"י אזוב מתייחס לאזוב המצוי בעוד התרגום הלטיני Ysop מתייחס בטעות לצמח בן האזוב (Hyssopus officinalis) שגם הוא ממשפחת השפתניים אך אינו נפוץ בארץ.
בעלי האזוב משתמשים לתיבול נקניקים מאז תקופת הרומאים. אפרודיטה, אלת האהבה והיופי, תיארה את האזוב כסמל האושר. 
ביוון העתיקה נהוג היה לשזור מקלעת מענפי האזוב ולהניח סביב צווארם של בני זוג בעת נישואיהם.

תיאור ומאפיינים

האזוב צומח לגובה של 40-50 ס"מ, בקרקעות עשירות (רצוי גיריות), מנוקזות היטב ובתנאי שמש מלאה עד חצי-צל. הוא אינו צומח בר בארץ. מין אחר הדורש פחות מים וגדל בר בארץ הוא האזוב המצוי (זעתר).
גבעוליו זקופים ומתעגלים, העלים נגדיים, שעירים משני צידיהם, צורתם דמוית ביצה וצבעם ירוק בהיר. לעלים טעם מתוק-מריר וריחם עדין ומכילים בלוטות שמן אתרי.
לתפרחת שיבולת קצרה ופרחים קטנים, דו מיניים, בעלי כותרת דו-שפתנית בצבע ורוד. לכל פרח ארבעה אבקנים מפושקים לצדדים ועמוד עלי אחד.
עונת הפריחה של אזוב בארץ היא מאפריל עד ספטמבר.
את האזוב ניתן להרבות על ידי זרעים, ייחורים או חלוקת שורשים.
קיטום האזוב מעל הסתעפות העלים השנייה תביא לקבלת יבול טוב יותר. גידול סרפדים בקרבתו יביא לכמות שמן גבוהה יותר בו.
האזוב הוא צמח בעל תכולה גבוהה של שמנים אתריים ולכן ארומטי מאוד.
המרכיבים העיקריים בשמו האתרי הם אלכוהול חד-טרפאלי דו-מחזורי, ציאנול אלפא-טרפינים וטרפינאול.
חוץ משמנים אתריים הוא מכיל פלבונואידים, חומרי ברסוק (tannic acid), גליקוזידים, חומרים מרים וחומצה אסקורבית. 
תכולת השמן האתרי משתנה התאם לסוג הקרקע, האקלים, עונת הגידול ונעה בין 0.7% ל-%3.5. תכולת השמן הגבוהה ביותר היא בין תחילת הפריחה לשיאה.
הפנול האופייני לאזובית הפשוטה לא מצוי כלל באזוב.
האזוב הוא תבלין נפוץ ואהוב ומגודל כגידול חקלאי חוץ מאגן הים התיכון גם במרכז ומזרח אירופה. באזורים אלה האזוב הוא לרוב גידול חד-שנתי, בגלל החורף הקר.

שימושים כתבלין

בעלים (טריים או מיובשים) משתמשים לתיבול מאכלי בשר ודגים, לסלטים, למרקים, לרטבים, למאכלי ביצים ותפוחי אדמה, לגבינות ולמילוי תרנגול הודו. הוא משמש גם כתבלין לפיצה וניתן להוסיפו לבצק הלחם ולשמן, לקבלת ארומה עדינה. האזוב המיובש הנמכר כתבלין מכיל גם ענפים דקים ותפרחות.
האזוב הוא מרכיב בתערובת התבלינים הצרפתית הרב דה פרובאנס.

שימושים אחרים

השמן האתרי משמש בתעשיית הבשמים והקוסמטיקה.
ניתן להכניס עלי מיורן לתוך הכרית לשינה טובה ורגועה יותר.
במיץ האזוב ניתן להשתמש להברקת רהיטים.
Foster the People

קריירה מוזיקלית

הלהקה החלה את דרכה בקליפורניה בשנת 2009. סולן ההרכב קרא במקור להרכב בשם "Foster & the People", אף על פי כן, משום שרבים חשבו בטעות כי שם ההרכב הוא "Foster the People" (שמשמעותו "טיפוח העם") בסופו של דבר חברי ההרכב שינו את שם ההרכב לשם זה.
ביוני 2010 הלהקה הוחתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים קולומביה רקורדס ובינואר 2011 הלהקה הוציא לשווקים את הסינגל הראשון שלהם. במהלך קיץ 2011 זכה שיר הבכורה של הלהקה "Pumped Up Kicks" להצלחה רבה במצעדי השירים בצפון אמריקה. אלבום הבכורה של הלהקה "Torches", אשר יצא לשווקים במהלך קיץ 2011 הגיע למקום ה-8 במצעדי האלבומים בארצות הברית. ב-15 ביולי 2011, ההרכב ביצע את שירם "Pumped Up Kicks" בתוכנית הלילה של קרייג פרגוסון. בהמשך הלהקה זכתה לפרסום רב כאשר הופיעה בתור האורח המוזיקלי בתוכנית המערכונים האמריקנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" בפרק ששודר ב-8 באוקטובר 2011 - במהלך פרק זה הלהקה ביצעה את השירים "Pumped Up Kicks" ו-"Houdini". ב-27 באוקטובר 2011, הלהקה הופיעה בתוכנית הלילה של דייוויד לטרמן בה ביצעה את השיר "Helena Beat".
בשנת 2011 ההרכב היה מועמד לשני פרסי VMA בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר" ובקטגוריית "הווידאו קליפ בז'אנר הרוק הטוב ביותר" עבור הווידאו קליפ של השיר "Pumped Up Kicks".
הרסקול

הרָסְקוֹל (ברוסית: раскол; "פילוג, סכיזמה") היה הקרע הדתי שהתחולל בתוך הכנסייה האורתודוקסית הרוסית בעקבות הרפורמות הדתיות שערך פטריאך מוסקבה, ניקון החל מ-1654, ושנועדו להביא להאחדה בין הנהוג ברוסיה לבין המקובל בכנסיות היווניות. השלטונות כפו את התיקונים בחוזק יד ורדפו את המתנגדים הרבים שדבקו במסורת המקומית. הללו הונהגו בין היתר על ידי הכומר אבאקום, שהועלה על המוקד. ב-1667 הכריזה הכנסייה הרוסית חרם על המתנגדים, שהתפלגו מתוכה ונודעו בדיעבד כאדוקי האמונה הישנה.

מהלך הרפורמה

הרפורמה החלה בשנת 1652. ההתנהגות של ניקון במהלך הרפורמה הייתה ברוטאלית וללא פשרות. התנהגות זו גרמה להתמרמרות ותחילת תנועת ההתנגדות נגד ניקון. בשנת 1658 ניקון עזב את תפקיד הפטריארך הרוסי לאור התקררות היחסים עם הצאר. בשנת 1666 נשללו ממנו כל תפקידיו והוא נשלח להיות נזיר במנזר. למרות זאת, בשנת 1667 באספת ראשי הכנסייה סוכם על המשך ביצוע הרפורמה שהוא יזם. כל מתנגדי הרפורמה כונו "מפלגים" (ברוסית:раскольники) והם נרדפו על ידי השלטונות גם מצד המדינה וגם מצד הכנסייה.

המשך המצב בכנסייה הרוסית

למרות רדיפת הכנסייה הרשמית והשלטונות, הפילוג בכנסייה נמשך. תומכי הנוהג הישן התרכזו ביישובים מרוחקים בצפון ובסיביר. בשנת 1800 הסינוד נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן. בהתאם לצו משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "פלגנים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" (ברוסית:старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. זה גם המצב שנשמר עד היום.
בהתאם לנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1897 ברוסיה התגוררו כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן. בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כ-1 מיליון מתומכי המנהג הישן. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה, בלרוס, רומניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, רומניה, פולין והמדינות הבלטיות.
פונינקה

היסטוריה

במהלך מלחמת העולם השנייה בסתיו 1941 השמידו הנאצים את האוכלוסייה היהודית של העיירה. היהודים לא הצליחו לברוח מחוץ לעיירה, ונהרגו באכזריות כאלף פשיסטים בעיקר נשים, ילדים וזקנים.
רק שלושה אנשים שרדו: יהודי שניצל על ידי המשפחה האוקראינית השכנה, אשתו ובתו שניצלו על ידי פולני. שישה קברים קהילתיים ענקים נועדו לשמר את האפר של הרוגים.
לאחר השחרור של עובדי מפעל הנייר פונינקוב, העובדים יצרו אנדרטה של מקומות המוות הקדושים של היהודים. בשנת 1953 המועצה המקומית החליטה לבנות גדר ברזל סביב האנדרטה במקום גדר העץ שהייתה שם כדי לשמר את האנדרטה.
באתר ההיסטורי נעשה ונדליזם כאשר קבוצה של גונבי מתכת פירקו את גדר הברזל שנבנתה סביב האנדרטה.
בתקופה הסובייטית נפתח בפונינקה בית ספר יסודי יהודי, שהכיל ארבע שכבות גיל.

יהודי פונינקה

הקהילה היהודית בפונינקה גדלה עם פתיחתו של מפעל לייצור נייר בשנת 1870. בשנת 1897, חיו בעיירה 206 יהודים מתוך 1,025 תושבים שחיו בה. בשנת 1939 חיו בעיירה 675 יהודים. פונינקה נכבשה על ידי הנאצים ב-5 ביולי 1941. בסתיו של אותה שנה 485 יהודים נורו ביער הסמוך לפונינקה. ב-2 בספטמבר, נרצחו כ-2,000 יהודים מפונינקה ביער הסמוך לעיירה. במהלך כיבוש הנאצים נרצחו 4,000 יהודים מפונינקה ומיישובים הסמוכים לה.
Eres

רקע וכתיבה

את השיר כתבה והפיקה שאקירה לבדה, כפי שעשתה עם מרבית משירי האלבום. באותה השנה בה יצא השיר כסינגל, הופיעה איתו שאקירה בפסטיבל הבינלאומי של וינה דל מאר. הפסטיבל נתן לזמרים הלטינו-אמריקאים הזדמנות לבצע את שיריהם, והזוכה נבחר על ידי שופטים רבים. 
לבסוף, שאקירה ביצעה את השיר, וזכתה במקום השלישי. אחד מהשופטים שהצביעו לשאקירה, היה הזמר הלטיני המפורסם ריקי מרטין.

הופעה

במקום וידאו קליפ מלא אשר לא צולם בסופו של דבר, הוחלט כי ההופעה שביצעה שאקירה בפסטיבל הבינלאומי של ויניה דל מאר יהיה הקליפ הלא רשמי של השיר. ההופעה הועלתה לערוץ הרשמי של הפסטיבל בשנת 2012, וצברה למעלה מ-100 אלף צפיות.
אלגוריתם מקוון

במדעי המחשב, אלגוריתם מקוון (online algorithm) הוא אלגוריתם אשר מאולץ לפלוט החלטות לפני השלמת קבלת כל הקלט. מאידך גיסא, אלגוריתם שאינו מקוון (offline algorithm) מורשה לעבור על כל הקלט בטרם ייאלץ לפלוט את החלטתו הראשונה. מסיבה זו, אלגוריתם מקוון עשוי להגיע להחלטות שאינן אופטימאליות יחסית לאלגוריתם שאינו מקוון.
ניתוח התחרותיות (competitive analysis) של האלגוריתם הוא חקר איכות החלטות של אלגוריתמים מקוונים. זהו ניתוח של החרטה של אלגוריתם מקוון.

ניהול זיכרון מטמון

בין שאר תפקידיה, מערכת הפעלה של מחשב מתפעלת מידע המחולק פנימית לדפים. המשתמש מבצע פעולות המתרגמות לבקשות גישה לדפים. רק לחלק מדפים אלה יש מקום בזיכרון המטמון של המחשב, ורובם נשמרים בדיסק הקשיח שלו. זמן הטעינה של דפים מהדיסק הקשיח לזיכרון הוא ארוך מאד בהשוואה לרוב פעולותיו האחרות של המחשב. מסיבה זו, כשהמשתמש מבצע פעולה המתרגמת לצורך לטעון דף לזיכרון, ויש צורך לפנות דף אחר מהזיכרון לצורך כך, אידיאלית היה כדאי לפנות את הדף שיבוקש האחרון בעתיד. דא עקא, שהמחשב אינו יודע בשלב זה את כל סדרת הבקשות בעתיד, ולכן זו בעיה מקוונת.

משחק בעל יותר משחקן יחיד

רוב המשחקים בעלי יותר משחקן יחיד (לדוגמה שחמט או דמקה) הם, לפי ההגדרה, מקוונים. אי אפשר לקבל מראש את סדרת ההחלטות של היריב, מפני שפעולותיו של כל צד נקבעות בין היתר על פי פעולת הצד השני.

בעיית k-השרתים

בעיית k השרתים (K-Server problem) היא אחת מהבעיות הידועות באלגוריתמים מקוונים והוצגה לראשונה ב-1988. בבעיה זו ישנם k שרתים מפוזרים במרחב מטרי סופי (מעין "חדר"). הבעיה מוגדרת כך: בהינתן k שרתים הנמצאים בנקודות במישור, ובקשות שמגיעות מנקודות שונות באופן מקוון, צריך להחליט לכל בקשה איזה שרת להזיז לנקודה שלה כדי לטפל בה. המטרה היא להזיז את השרתים במרחק הכולל (על פי המרחב המטרי) הקטן ביותר האפשרי.
השערה רווחת היא כי יחס התחרותיות של בעיית k-השרתים הוא k. ידוע כי k הוא הערך הטוב ביותר האפשרי וכי לבעיית 2 השרתים ידוע אלגוריתם 2-תחרותי. לערכים גדולים יותר היחס הטוב ביותר הידוע הוא 2k-1.