google/wiki40b huggingface dataset:
גיבון לבן-לחיים צפוני

תפוצה ואזור מגורים

גיבון לבן-לחיים צפוני שוכן ביערות הטרופיים וביערות העד בצפון וייטנאם, ובדרום האי היינן שבסין, וכן ישנם מספר פרטים בלאוס.

תיאור פיזי

משקלו נע בין 5–8 ק"ג אורך הגוף כולל הראש 45–64 ס"מ.
צבע פרוות הזכרים שחורה עם לחיים לבנות, בעוד שלנקבות פרווה צהובה/זהובה עם כתמים כהים באברי המין ובפטמות ובקצות כפות הגפיים. המין נולד שצבע פרוותו לבן/צהבהב, אך עד גיל שנה מתכהת ונעשית שחורה. פרוות הזכרים נשארת שחורה ואילו הנקבות חוזרות לפרווה זהובה עם הבגרות המינית. לעיתים הנקבה גדולה במעט מהזכר. השיער צפוף על העור, 2,000 שערות בסמ"ר, כדי למנוע חדירת מים ולחות שתקרר את גוף הגיבון ביערות הגשם. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.

רבייה

המין מונוגמי. הזוג וצאצאיו שומרים על הטריטוריה. המין מגיע לבגרות מינית בגיל 8 שנים. תקופת הייחום עורכת כ-28 יום בדומה לאדם, אין שינויי צורה אך איבר המין משנה צבעו. אין קשר עונתי לבחירת העיתוי לילודה. הזכרים יוזמים את ההזדווגות יותר מהנקבות, אך ההזדווגות מותנית בהסכמת הנקבה, ובסימונה לזכר על ידי "השתחוות" לעברו שהיא מוכנה. צאצא יחיד נולד לאחר תקופת היריון של 7–8 חודשים. הנקבה מניקה את הצאצא הנולד במשך שנתיים, שבהן הזכר וצאצא בוגר מסייעים בהגנה עליו ובחינוכו.

התנהגות

מין זה הוא המהיר מבין הגיבונים. עיקר תנועתו, 90% מהיממה, היא ברכיאלית - התקדמות על ידי התנדנדות בין ענפי העצים. בנדנוד אחד הוא עובר מרחק של 3 מטרים וכ-850 מטרים ביממה.
בשעת הליכתם על הקרקע, הם מרימים את ידיהם מעל הראש, כדי לאזן את הגוף, אולם הליכתם על הקרקע נעשית לעיתים רחוקות ולמרחקים קצרים. בשעת אכילה המין נצפה מטפס. המין אינו שוחה ויימנע מהתקרבות למקווי מים. הם מגינים על נחלתם בחירוף נפש מפני פולשים, על ידי השמעת קולות עזים וכן ברדיפה אחר פולשים. קולותיהם משמשים אף לתקשורת בין בני הזוג ולמטרת חיזוק הקשר, ונעשים על ידי הזכר והנקבה גם יחד. על אף הנאמר, מין זה הוא השקט ביותר מבין הגיבונים. לעיתים נאספות משפחות יחד כדי ללקט מזון יחדיו, לנוח בצוותא ולהשתתף במלאכת ניקוי הגוף. תוחלת החיים היא כ-28 שנים.

תזונה

עיקר התזונה של המין היא פירות הנמצאים בצמרות העצים הטרופיים, בעיקר פרות עשירים בסוכר כתאנים. המין נצפה אוכל גם עלים ופרחים. תזונה המתבססת כמעט רק על פירות היא בעייתית, בשל עונתיות הפירות וכן תפוצתם הנמוכה בתוך היער. על כן צורת התניידות הגיבונים עוזרת להם לנוע בין אזורי המזון במהירות.

שימור המין

למין ערך חינוכי ותרבותי עבור האדם, גם בשל דמיונו הגנטי לאדם וגם בשל אצילות תנועותיו, ההופכות אותו למיצג מבוקש בגני חיות. לעיתים ניצוד המין או נתפסים גוריו ומוחזקים כחיות שעשועים בארצות המוצא בעיקר. בסין נחשב בשר הגיבון למעדן, ועצמותיו נחשבות כתרופה עממית לראומטיזם. במדינות המקור, מתקיימות תוכניות לשימור המין שנוכחתו התדלדלה בעקבות בירוא היערות והמלחמות שעבר האזור. כיום נמצא המין בסכנת הכחדה מיידית.
עד לשנת 2000 היה נחשב גיבון לבן-לחיים דרומי (N. siki) כתת-מין של גיבון לבן-לחיים צפוני, אך כעת מוגדר כמין נפרד. בעבר השתייכו שניהם בטעות למין גיבון צהוב-לחיים (N. gabriellae) עד שמחקרים הראו שמדובר במינים שונים בהופעתם החיצונית וכן בהתנהגותם ובקולם.
תחום פריקות יחידה

בתורת החוגים, תחום פריקות יחידה (באנגלית נקרא בקיצור: UFD, ראשי תיבות של Unique Factorization Domain) הוא תחום שלמות, שבו לכל איבר שונה מאפס שאינו הפיך יש פירוק יחיד לגורמים אי-פריקים, כלומר מתקיים בו משפט אנלוגי למשפט היסודי של האריתמטיקה. כל תחום ראשי הוא תחום פריקות יחידה, אבל ההפך אינו נכון.
תחום אטומי שבו לכל שני פירוקים של אותו איבר לגורמים אי-פריקים יש אותו אורך, נקרא תחום פריקות למחצה (Half-factorial domain); כל תחום פריקות יחידה הוא בפרט תחום פריקות למחצה. קארליץ הראה שחוג שלמים של שדה מספרים הוא תחום פריקות למחצה אם ורק אם חבורת המחלקות שלו בת שני איברים לכל היותר. למשל,  הוא תחום פריקות למחצה, שאינו תחום פריקות יחידה.
IWork

Numbers

נמברס (בעברית: מספרים) היא תוכנת גיליון אלקטרוני. התוכנה משתמשת בטבלאות כדי ליצור הפרדה המאפשרת עיצוב והדפסה נוחים יותר, וכוללת תכונה בשם "טבלאות חכמות" - טבלאות המציגות נוסחאות כטקסט ולא כאותיות ומספרים כגון (SUM(Total Cost במקום (Sum(e1+e2+e3, מה שהופך את הנוסחאות לקריאות הרבה יותר. באופן כללי, דומה הממשק של Numbers לממשק של Pages ו-Keynote.
חדשות הערב (עיתון)

חדשות הערב היה יומון ערב, בעל זיקה למפא"י, שראה אור בין 10 במרץ 1946 ל-31 במרץ 1948. העיתון נוסד במטרה במטרה להתחרות ב"ידיעות אחרונות" והחזיק בדרך כלל שני עמודים. מו"ל העיתון, עורכו הראשי ומחבר חלק ניכר מהמאמרים היה אליהו פורצקי. עוד כתבו בעיתון אביגדור המאירי, הלל זיידמן, אלחנן צייטלין, הרצל ברגר, רבקה כצנלסון ונתן דונביץ. עקב הפצת העיתון הופסקה הפצת מהדורת הצהריים של "דבר".
העיתון סיקר את פעולות ההגנה וההעפלה. לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, גילה יחס שלילי ומגנה לארגוני הפורשים (האצ"ל והלח"י).
בדיון בלשכת מפא"י בראשית 1948 אמר פנחס לבון "הגענו לעניין [הקמת חדשות הערב] בתקופת הבחירות [לקונגרס הציוני הכ"ב, אוקטובר 1946], כשאחר הצהריים היה הרחוב פתוח להסתה של ידיעות אחרונות..."
תפוצת העיתון בשיאו הגיעה ל-8,000-6,000 עותקים.
העיתון נסגר עם החלטת מפא"י להפסיק את התמיכה בו.
הרכבת התחתית של קייב

היסטוריה

התכנון הראשוני של רכבת תחתית בקייב החל עוד בשנת 1938, אך הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 קטעה את התוכניות. עבודות התכנון חודשו רק בשנת 1949, אז לפי החלטת משרד התחבורה הסובייטי הוקמה חברת "קייבמטרוסטרוי" (Киевметрострой), אשר ריכזה את כל עבודות התכנון וההקמה של רכבת התחתית בקייב. עבודות ההקמה נמשכו כ-10 שנים וב-6 בנובמבר 1960 נפתח הקטע הראשון, אשר חיבר בין תחנות "ווקזלניה" ו"דנייפר". אורכו של הקטע היה 5.2 ק"מ והוא כלל 5 תחנות. כיום הקטע הזה הוא חלק מקו מס' 1 "סביאטושינסקו-ברוברסקה", אשר חוצה את העיר ממערב למזרח. הקטע הראשון היה כולו תת-קרקעי ונמצא כולו בגדה המערבית של נהר דנייפר, החוצה את העיר לשניים.
בשנת 1965 הושלמה בניית גשר מעל הנהר וקו הרכבת התחתית הגיע גם לגדה המזרחית. לעומת הרכבת התחתית של מוסקבה, בה חלק מהקווים הועברו מתחת לנהר, קטע קו הרכבת שחוצה את הנהר הוא עילי.
ב-17 בדצמבר 1976 הנפתח הקטע הראשון של הקו השני - "קורניבסקו-צ'רבונוארמייסקה". קו זה אינו חוצה את הנהר ולכן כולו תת-קרקעי.
עבודות הקמה של הקו השלישי ("סירצקו-פצ'רסקה") החלו בשנת 1981. הקטע הראשון נפתח לתנועה ב-31 בדצמבר 1989.
לאחר התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית הוחלפו שמות של חלק מהתחנות. השמות, שהיו מזוהים עם המשטר הקומוניסטי, הוחלפו בשמות אוקראיניים. השריד היחיד מהשמות ה"קומוניסטיים" הוא חלק משמה של קו 2 – "צ'רבונוארמייסקה" (פירוש המילה באוקראינית – של הצבא האדום). לא ברור מדוע הושאר השם, מכיוון שתחנת הרכבת התחתית בשם זה (שהינה חלק מהקו) נקראת כיום "ארמון אוקראינה" .
בשנת 1993 התחילו עבודות להקמת קו מס' 4 ("פודילסקו-ויגורובסקה"). כעבור שנתיים העבודות הוקפאו בשל קשיים כלכליים. העבודות חודשו בשנת 2003, הוקפאו שוב בשנת 2008 וחודשו שוב במאי 2010.

כרטיסי נסיעה

הרכבת התחתית של קייב לא מחולקת לאזורים, כך שתעריף הנסיעה הוא אחיד לכל הקווים. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת.
תשלום על נסיעה בודדת מתבצע בעזרת אסימון. האסימונים נמכרים בקופות בתחנות הרכבת ובמכונות אוטומטיות לממכר אסימונים. עלות נסיעה בודדת 8 הריבניה (כ-שקל ועשר אגורות). 
אפשרות אחרת לתשלום היא כרטיס למספר נסיעות. זהו כרטיס מגנטי, שניתן להטעינו ל-10 עד 50 נסיעות. הטעינה מתבצעת בקופה או בעמדות טעינה ממוחשבות, שקיימות רק בחלק מהתחנות. את הכרטיס עצמו אפשר לקבל בקופה תמורת פיקדון של 7 הריבניה (כ-1 שקל).
קיים גם כרטיס נסיעה חודשי וחצי-חודשי, המאפשר נסיעה חופשית ברכבת בתקופה הנקובה בכרטיס.
הקורפוס הקנדי (מלחמת העולם השנייה)

היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, לחמו ארבע דיוויזיות קנדיות לצד מדינות ההסכמה במסגרת הקורפוס הקנדי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרפה קנדה שוב למלחמה לצד בעלות הברית, ובדצמבר 1939 כבר נשלחה לבריטניה הדיוויזיה הקנדית ה-1, אשר נכללה במסגרת הקורפוס ה-7 של צבא בריטניה והגנה יחד עמו על דרום אנגליה מול האיום של פלישת הגרמנים מצרפת הכבושה. במהלך המחצית השנייה של 1940, עלה מאוד מספר החיילים הקנדים שהוצבו בבריטניה, עקב הגעתה של הדיוויזיה הקנדית ה-2. בשל כך, מפקדי צבא קנדה החליטו להקים יחידה קנדית עצמאית בסדר גודל של קורפוס, על מנת להדגיש את תרומתה של קנדה למאמץ המלחמתי.
הקורפוס הקנדי הוקם ב-24 בדצמבר 1940, בפיקודו של אנדרו מק'נוטון. קציני המטה של הקורפוס היו בתחילה בריטים, אולם בהדרגה הם הוחלפו בידי קצינים קנדים. עם זאת, התוכנית הקנדית הייתה להגדיל את הצבא עד חמש דיוויזיות, והוחלט להקים את הארמייה הקנדית ה-1. זו הפעם היחידה בהיסטוריה שפעלה ארמייה בשירות צבא קנדה. ב-6 באפריל 1942 פורק הקורפוס הקנדי, ועל בסיסו הוקם הקורפוס ה-1.
מסנן אופטי

מסנן אופטי (בלעז: פילטר) הוא מתקן המאפשר העברה של אור, לפי תכונות מסוימות של האור דוגמת צבע וקיטוב, וחוסם את שאר הקרניים שאינן בעלות אותה התכונה. 
למסננים אופטיים יש שימושים רבים בתחומי הצילום, התאורה, האופטיקה, האסטרונומיה ועוד.

שימושים באסטרונומיה

אסטרונומים משתמשים במסננים אופטיים לסינון אור המגיע מהשמש או מכוכב בהיר אחר המפריע לצפייה בגרם שמים אחר. הצורך בסינון אור קיים לעיתים אף בצפייה בכוכבי לכת הסמוכים לכדור הארץ דוגמת כוכב חמה, וזאת כתלות במיקום הצופה על פני כדור הארץ ובזוויתו של הכוכב.
יצחק ספיבק

יצחק ספיבק (1 במרץ 1886 – 13 במרץ 1977) היה מחנך, מתרגם, סופר ילדים ונוער ומחבר ספרי לימוד ברוסיה ובישראל. (עם כינוייו הספרותיים: 'יצחק בן אשר', 'י. אחי לאה' ו'י. שפי'.)

ביוגרפיה

ספיבק נולד באביב 1886 באורהיוב שבפלך בסאראביה שברוסיה, בנם של שפינצה ואשר, מגדל טבק. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה בעיר קלויז ועבד כעוזר בחנות ספרים. מאוחר יותר למד את מקצוע כריכת הספרים, ולצד זאת המשיך להשתלם ולהתקדם בלימודיו.
ספיבק היה שותף לפתיחת בית ספר במושבה החקלאית דומברוביצה, שם לימד מקצועות בעברית. לאחר שנתיים עבר לעיר קאלאראש, שם עסק בהוראה. בנוסף, השתלם בשיטות פדגוגיות, למד במשך למעלה משנתיים קורסים פדגוגיים בחברת "מפיצי השכלה" בגרודנה והוכשר למורה יהודי עבור בתי ספר ברוסיה בשנת 1910. לאחר מספר שנים ניהל בית ספר עירוני בפרסיפ שבאודסה.
באודסה הצטרף לחבורת סופרים עבריים, ובהמלצתו של ביאליק קיבל בקשה לתרגם ספרי קריאה לילדים ונוער מהוצאת "אמנות", בהם "מסעו ופגעיו של הקפיטן הָטֶרָס" לז'ול ורן  ו"הנער ויליאם" ו"בתחתית האניה" לתומאס מין-ריד. בנוסף, כתב בעברית יחד עם יעקב רבינוביץ ספר לימוד לחשבון ופרסם מאמרים וביקורות ב"הגינה", כתב העת לחינוך לילדים בגן הילדים שבעריכת יחיאל היילפרין, וב"השלח" שבעריכת יוסף קלוזנר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה חלק מקבוצת מורים שיסדה את הוצאת הספרים "ספרי", שהוציאה למעלה מ-30 חוברות קריאה מנוקדות ומצוירות עבור ילדים.
בשלהי 1919 עלה לארץ ישראל באונייה "רוסלאן". בארץ התקבל להוראה בבית הספר אחד העם בתל אביב. היה חבר ועד "קוהלת" – הוצאת ספרים עבור ספרי עזר למורה ולתלמיד. וכן היה חבר הוועד המנהל של "קופת הספר" שהוקמה על ידי הסתדרות המורים ואגודת הסופרים, והוציאה לאור ספרי קריאה ועיון לילדים, בהוצאה זו פרסם מספר מחיבוריו ותרגומיו.
בשנת תרפ"ט (1929) הועבר, לבקשתו, ללמד בבית הספר לֶמֶל בירושלים, ובמשך שלוש שנים המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית. בירושלים חיבר, יחד עם חיים אריה זוטא, את שלושת חלקי הספר "דברי ימי עמנו" עבור לימוד תולדות עם ישראל לכיתות הגבוהות. לאחר שחברת "קוהלת" העתיקה את מקום מושבה מתל אביב לירושלים, נבחר לכהן כיושב ראשה, וניהלה עד לשנת תש"ח (1948), בתקופה זו ערך והוציא מספר ספרי יסוד בתחום החינוך ותולדותיו.
בין היתר, עיבד את ספרו של יהודה לייב פינסקר "אוטואמנסיפציה" לצורכי בית הספר. כן תרגם וכתב את "עמים מספרים" בהוצאת יבנה, את "רש"י - תקופתו, תולדותיו ופועל חייו" בהוצאת דביר, את "רב סעדיה גאון" ועוד. ספיבק השתתף בארגונה ובניהולה של מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל ונבחר לחבר המערכת של הספרייה "לנוער" ושל הספרייה "מולדתי".
בשנים תרצ"ב - תרצ"ו (1936-1932) ערך את סדרת החוברות "מפי ילדי הארץ" עבור ילדי התפוצות. בנוסף, חיבר בשיתוף עם משה אבידור את שלשת חלקיו של ספר הלימוד להיסטוריה "ישראל בארצו ובנכר" בהוצאת מסדה;  תרגם את סיפורי שמעון שמואל פרוג בהוצאת עמיחי, וחיבר יחד עם שרגא פייבל קלעי את כרך ט' באנציקלופדיה מעין וערך את ספר היזכור "קהילת אורהייב וסביבותיה" (1959).
ספיבק גרס כי בספרות ילדים, המהווה גורם חינוכי עבור הילד, יש לנקוט בלשון נעדרת ממלאכותיות ומצורך להסתגל לילד ולטעמו. בספרו, "עמים מספרים", תרגם את הסיפורים בסגנון שאינו מתחבר אל תמימות נעורים, אלא אל חכמת חיים מפוכחת.
עם פרישתו לגמלאות עבר להתגורר ברמת גן. ספיבק נפטר בסמוך ליום הולדתו ה-91, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את אשתו, יהודית (נפטרה בניסן תשמ"ב-1982, בגיל 84).
נרגס מאוול-וואלא

ביוגרפיה

מאוול-וואלא נולדה בלאהור וגדלה בעיקר בקראצ'י, פקיסטן. היא למדה בבית הספר של מנזר ישו ומריה בקראצ'י. היא עברה לארצות הברית ב-1986, ונרשמה ללימודים במכללת ולסלי, שם סיימה תואר ראשון בפיזיקה ואסטרונומיה ב-1990. לפני שסיימה את התואר, מאוול-וואלא והפרופסור שלה לפיזיקה, רוברט ברג, פרסמו במשותף מאמר בכתב העת Physical Review B: Condensed Matter. היא גם עזרה להקים את המעבדה שלו. היא המשיכה משם ללימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת MIT, אותם סיימה בשנת 1997.
מאוול-וואלא נולדה למשפחה פרסית, הצעירה מבין שתי בנות. הוריה היו מחויבים להשכלתן של הבנות, ועודדו את מאוול-וואלא להמשיך את לימודיה הגבוהים בחו"ל. מאוול-וואלא גדלה בדת הזורואסטרית. היא לסבית, ויש לה יחד עם שותפתה לחיים שני ילדים. המשפחה מתגוררת בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בתור להט"בית פקיסטנית, מאוול-ואלא מתמודדת עם הרבה סקרנות לגבי זהותה. היא מספרת שלא הייתה מודעת להעדפתה המינית עד תום לימודיה, ומציינת שמעמדה כמהגרת ובתור אישה של צבע גם משפיעים על חוויית חייה בשילוב עם זהותה המינית. היא מציינת שיש הנחות סמויות וגלויות שהיכולת שלה לפתח קריירה במדעים הושפעה ממוצאה ומגדרה, והיא נשאלת רבות כיצד הצליחה "לפרוץ" מחסומים אלו. אך בראיון, היא אמרה שלא היו תפקידי מגדר מסורתיים במשפחתה, ושהיא מאחלת שזו תהיה החוויה של כל הנשים בפקיסטן.

קריירה

את לימודי הדוקטורט שלה ב-MIT היא עשתה בהנחיית ריינר וייס, ובמהלכם מאוול-וואלא פיתחה אב-טיפוס לאינטרפרומטר לייזר לגילוי גלי כבידה. לאחר סיום לימודיה היא עשתה מחקר פוסט-דוקטורט ואז עבדה כמדענית מחקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם החלה את עבודתה על רקע המיקרוגל של הקוסמוס, ובסופו של דבר עברה לעבוד ב-LIGO. מאוול-וואלא מתמקדת בעיקר בשני תחומים של פיזיקה: אסטרופיזיקה של גלי כבידה ומדידה מדעית קוונטית. היא הצטרפה לפקולטה לפיזיקה ב-MIT בשנת 2002. ב-2017 היא נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.

הגילוי של גלי הכבידה

מאוול-וואלא הייתה בצוות המדענים אשר, בפעם הראשונה, צפו בגלים במרקם החלל-זמן שנקראים גלי כבידה. מאוול-וואלא עובדת על גלי כבידה מאז 1991. הודעה ציבורית על התגלית יצאה ביום ה-11 בפברואר 2016. הזיהוי אישר תחזית חשובה של אלברט איינשטיין בתורת היחסות הכללית שלו משנת 1915.
לאחר ההכרזה, מאוול-וואלא הפכה לסלבריטאית-מדעית מיידית בפקיסטן מולדתה.
בהצהרה של ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, הוא שיבח את מאוול-וואלא, וקרא לה מקור השראה למדענים הפקיסטנים ולסטודנטים אשר שואפים להיות בעתיד מדענים, ואמר ש"כל העם גאה בתרומתה רבת ערך."

קירור לייזר

קירור אופטי של מראות לקרוב לאפס המוחלט יכול לעזור למנוע רעש במדידה הנובע מתנודות תרמיות. חלק מעבודתה של מאוול-וואלא ממוקדת בהרחבת טכניקות של קירור לייזר כדי לקרר אופטית וללכוד אובייקטים יותר ויותר מסיביים, הן עבור פרויקט LIGO וכן עבור יישומים אחרים, כגון כדי לאפשר תצפית של תופעות קוונטיות באובייקטים מקרוסקופיים.

מצבים קוונטים של אור

מאוול-וואלא עבדה גם על התפתחות מצבי קוונטום אקזוטיים של אור, ובמיוחד בייצור של אור במצבים קוונטיים מקווצים קוהרנטיים. צוות המחקר שלה שיפר באופן משמעותי את הרגישות של הגלאי על ידי הפחתת הרעש הקוונטי; לדבר יש גם הרבה יישומים אחרים בפיזיקה הניסיונית.

פרסים

מאוול-וואלא הייתה עמיתת מקארתור, וב-2013 זכתה בפרס ג'וזף פ. קיתלי להתקדמות בתחום המדידה המדעית. היא זכתה בפרס הטכנולוגיה של לאהור הראשון כאשר הוא הושק על ידי אוניברסיטת המידע הטכנולוגי בלאהור ב-17 בדצמבר 2017.
דין דין אביב

חייה

נולדה בשם דינה אביב וגדלה בתל אביב, לזמרים עליזה ומוצי אביב. את ילדותה עשתה בעיר הולדתה, תל אביב. ב-1980, כשהייתה בת שש, שרה ביחד עם הוריה את השיר "מבולבלי", שכתב יואל ריפל והלחין עוזי חיטמן, במסגרת תחרות שירי הילדים שירוויזיון 2 שזכה במקום השני. בראשית שנות התשעים השתתפה אביב בלהקת צופי תל אביב מטעם שבט צופי ים תל אביב. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון אליאנס תל אביב שירתה בצה"ל בלהקת חיל האוויר. בשנת 1995 החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון" במגמת תופים עד שנת 1997.
אביב נשואה לאלון יופה, ואם לארבעה ילדים, התגוררה תקופה מסוימת במושב רמות השבים, כעת מתגוררת בהוד השרון.
בעקבות חזרתו בתשובה של בעלה החלה גם אביב בתהליך דומה, שבסופו חזרה בתשובה מלאה והתקרבה לחסידות ברסלב, שם "בוערת אש", כדבריה. כיום היא מלמדת פיתוח קול ו"מימוש השליחות לשמח לבבות" לנשים בלבד, במסגרת דתית מיוחדת, בבית הספר אוברטון.

קריירה

בשנת 1996 השתתפה בלהקת התוכנית "קטן עלינו" שהגיש אברי גלעד בערוץ 2 ושרה את שיר הנושא "העיקר העיקר להיות מאושר".
בשנת 1999 השתתפה כסולנית באלבום הבכורה של להקת "גאיה" והתפרסמה בלהיט "שיר לאהבה" ("יחד לב אל לב"). בשנת 2000 הוציאה עם אמה עליזה אביב אלבום מוזיקת עולם בשם "עלידין".
בשנת 2000 השתתפה בסרט בכיכובה הנקרא "תוף הלב של דין דין". הסרט הוא מוזיקלי ומשלב קטעי ריקוד ושירה בתוכו.
בשנת 2003 זכתה לפרסומה הגדול הראשון, כאשר שרה את השיר "אם תלך" באלבום הבכורה של הפרויקט של עידן רייכל. השיר נחל הצלחה רבה, וזכה בתואר שיר השנה בגלגלצ וברשת ג'. כעבור שנתיים שרה באלבום השני של הפרויקט, "ממעמקים", את "יש בי עוד כוח". מאוחר יותר השתתפה במופעו של יהונתן גפן "רק דגים מתים שוחים עם הזרם", אותו עזבה לאחר כשישים הופעות עקב היריון מתקדם.
במרץ 2006 הוציאה אביב את אלבום הבכורה שלה, "סודותיי" שהגיע למעמד אלבום זהב. בין השירים המפורסמים באלבום היו שיר הנושא שכתבה עם יעל נעים, הדואט "חולמת" עם מוש בן ארי שכתב והלחין את השיר, ו"מוכרת לי מפעם", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין עידן רייכל.
בשנת 2007 זכתה בפרס תגלית השנה של אקו"ם. בנוסף, אביב היא אמנית נבחרת של הקרן למצוינות בתרבות וזוכת פרס שר התרבות בתחום הזמר העברי לשנת 2007 בקטגוריית הביצוע.
ב-18 בספטמבר 2008, יצא אלבומה השני של אביב, "חופשיה בין עולמות". באוגוסט 2008 יצא לרדיו סינגל ראשון מהאלבום, "אף לא מילה" שכתבה הדר גלרון והלחין בעלה של אביב, אלון יופה. בנובמבר 2008 יצא הסינגל השני, "ספרי לי אהובה", ובינואר הסינגל "שיבוא אלי". באלבום התארחו הזמרים אברהם טל בשיר "מסע" וארקדי דוכין בשיר "יום בא לי".
בשנת 2012 יצא אלבום אוסף של אביב, ובו עשרים שירים, הן מקריירת הסולו שלה והן מן ההרכבים שבהם הייתה חברה. באלבום נכלל גם שיר חדש, לחנו של אלון אולארצ'יק לשירו של חיים נחמן ביאליק "מאחורי השער", ששרה אביב בדואט עם אולארצ'יק.
אלפרד האברקמפ

אודות

נולד בהולדורף שבגרמניה. למד היסטוריה, לימודים גרמניים ופילוסופיה באוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת מינסטר ובאוניברסיטת וירצבורג. בשנת 1964 סיים את הדוקטורט. בשנת 1970 מונה לפרופסור להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת טריר. בשנת 1988 היה פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2005 יצא לגמלאות. 
הוא משמש כמנהל של מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טריר. בשנת 1987 יזם את הקמת "החברה לחקר ההיסטוריה של היהודים" (Gesellschaft zur Erforschung der Geschichte der Juden) בגרמניה ועמד בראשה עד שנת 2007. בתו, ד"ר אווה האברקמפ, אף היא חוקרת של יהדות אירופה ומרצה באוניברסיטת מינכן.
שלמה בנטין

צעירותו ושירותו בצה"ל

בנטין נולד בבוקרשט שברומניה. בשנת 1958 עלה לישראל. התחנך בקיבוץ גן שמואל, בבית הספר הריאלי ובפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. בשירות הקבע, עבר לחיל השריון והקים את פלוגת הסיור של חטיבה 14 ופיקד עליה.

פעילות אקדמית ומחקרית

בשנת 1974 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה, עם חטיבה במתמטיקה וחטיבה בחינוך, מאוניברסיטת תל אביב. בשנים 1974–1976 למד לתואר שני בבית הספר לרפואה של הטכניון, ובשנת 1977 קיבל תואר במדעי הרפואה. עבודת הגמר שלו עסקה ב"השפעת זיהום אוויר על ידי גזי הרדמה בחדרי ניתוח על נכונות נטילת סיכון בקבלת החלטות וקיבעון מחשבתי" והתפרסמה בשני מאמרים בכתב העת הבריטי להרדמה (British Journal of Anesthesiology).
בשנת 1976 עבר לירושלים והתמנה למנהל המעבדה לפסיכופיזיולוגיה של האדם על שם זלמן ארן במחלקה הנוירולוגית בבית החולים הדסה עין כרם. את התואר השלישי בנוירופסיכולוגיה, אותו עשה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל ב־1982. בעבודת הדוקטורט בדק את תבנית הפעילות החשמלית והפעילות ההמודינמית של המוח בעת זיהוי מילים כתובות. את הפוסט־דוקטורט עשה באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. שם עבד במעבדה לנוירופסיכולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה ובמעבדות הסקינס (Haskins Laboratories), בהן הוסיף להיות חבר בסגל המחקר עד שנת 2005.
בשנת 1984 שב לבית החולים הדסה והקים את השירות הנוירופסיכולוגי הקליני־אבחוני בבית החולים. פיתח שיטה לניטור תקינות הולכה עצבית לאורך חוט השדרה בעת ניתוחי עקמת. שיטה זו התבססה על גירוי עצב ברגל ומדידת התגובה בצוואר ופטרה את המנתחים מהצורך להעיר את החולה במהלך הניתוח כדי לבדוק את יכולתו להזיז את הרגליים, במקרה של חשש לפגיעה עצבית בעת יישור עמוד השדרה.
הראה בסדרת מחקרים כי תהליך הקריאה בעברית מערב את המבנים הפונולוגיים המתאימים בלקסיקון, זאת אף על פי שהכתב הלא מנוקד לא מוסר מידע פונולוגי מלא לקורא. בנטין גם הוכיח שמודעות פונולוגית מפותחת היא תנאי קדם לרכישת הקריאה ביעילות, בעוד שהעדר מודעות פונולוגית בעת רכישת הקריאה היא בין הגורמים העיקריים המביאים לנכשלות בקריאה. מחקריו השפיעו על הוראת הקריאה בישראל.
פרסם וחקר את מנגנון האדם לזיהוי פנים אנושיים והבעות פנים.
ב־1983 מונה למרצה לפסיכולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, וב־1987 מונה למרצה בכיר. בשנת 1991 הועלה לדרגת פרופסור. שימש ראש המגמה לחינוך מיוחד עד 1994, והיה ממקימי המרכז לחישוביות עצבית ומסלול הלימודים במדעי המוח. בשנים 1994–1998 עמד בראש המגמה לנוירופסיכולוגיה.
בנטין הוא חתן פרס ישראל בתחום הפסיכולוגיה לשנת ה׳תשע״ב (2012). בנימוקי מתן הפרס ציינה הוועדה את תרומתו המדעית לתחום הפסיכולוגיה בכלל ולמדעי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית והנוירופסיכולוגיה בפרט. אחד המאפיינים בעבודתו הוא תרומתו המשמעותית לכמה תחומים בלתי תלויים שבכל אחד מהם הטביע את חותמו. לבנטין שם עולמי בתחומו ועבודותיו התפרסמו בכתבי עת חשובים ויוקרתיים
. בשנת 2003 התפרסם ספרו "פרקים בנוירופסיכולוגיה" באוניברסיטה המשודרת.
ב־13 ביולי 2012 נהרג בנטין בתאונת דרכים בברקלי שבקליפורניה בהתנגשות בין משאית לאופניים עליהם רכב. ארונו הועלה לישראל והובא לקבורה בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא. 
בנטין היה נשוי אב לשלושה ילדים וסבא לשבעה נכדים; התגורר במבשרת ציון.
מנואל אלקסלסי ורדי

קריירה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
בשנת 2009 הבליחה אלקסלסי בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "לחיות מחדש" של חיים בוזגלו בתפקיד תינוקת.
בשנת 2013 השתתפה בסרטו של מיקי פולונסקי "אלבינה 12", בסרטה של דקלה אלקסלסי "הרי אני...הרי אתה..." וב"עקידה" של הבמאי אילן רובינפלד - סרטי סטודנטים קצרים שהופקו במסגרת בית הספר מנשר לאמנות.
ב-2014 גילמה מנואל את תפקיד מרכזי בסרטו הקצר תום שביים אסף עייני.
ב-2015 גילמה את הילדה מיקה, בעונה השנייה של סדרת הדרמה היומית שוברי גלים, בבימוי דקלה אלקסלסי ומרקו כרמל
ב-2017 שיחקה בסרט הקולנוע "מראות שבורות". לצד שירה האס ויפתח קליין.
בסוף שנת 2016 נבחרה מנואל על ידי mako לאחת הישראלים המשפיעים בשנת 2016.‏
בשנת 2017 השתתפה בסרט "דרייבר" של הבמאי יהונתן אינדורסקי, בו היא מככבת בתפקיד ראשי. הסרט מתמודד בתחרות פרס אופיר 2017.
מנואל השתתפה בסרט הקולנוע "אין בתולות בקריות" של הבמאית קרן בן רפאל. הסרט הוקרןבפסטיבל הסרטים בטרייבקה ובפסטיבל הקולנוע בקאן 2018.
לצד הופעותיה בקולנוע, מנואל הופיע גם בטלוויזיה: בתפקיד מרכזי כבתו של אלון אבוטבול בסדרה הרמון בבימוי מרקו כרמל וגדי טאוב, בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה מתים לרגע בבימוי יואב ודורון פז, ובדמות חדשה בעונה השנייה של סדרת הנוער נעלמים בבימוי יריב הורוביץ וירון ארזי.
כמו כן הופיעה בסרט הקצר ״שיר״ של השחקן והבמאי מיכאל אלוני בו היא מגלמת את דמותה של שיר בצעירותה.

חיים אישיים

מנואל מתגוררת בתל אביב. אימה היא הבמאית והשחקנית דקלה אלקסלסי. רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ הם קרובי משפחתה (סבתה ואמם אחיות).
אח"י כידון (סער 4)

אח"י כידון סער 4.5

זוהי הספינה הראשונה בחיל-הים בשם זה. בשנת 1997 הוחלפה באח"י כידון מהסדרה סער 4.5.

אתר הנצחה

"אח"י כידון" הוטבעה בשנת 1997 ליד חוף שבי ציון כדי שתשמש אתר צלילה וזיכרון ללוחמי שייטת 13 שנפלו בלבנון באסון השייטת.