google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ורג' ברינק

קריירה מוקדמת

ברינק הצטרף לצבא דרום אפריקה (שנקרא אז "צבא ההגנה על האיחוד" - "Union Defence Forces") בשנת 1913 הוא שירת במזרח אפריקה הגרמנית בזמן המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה. בין המלחמות עלה בסולם הדרגות, וערב מלחמת העולם השנייה, ב-1939, שימש כסגן ראש המטה הכללי של הצבא הדרום אפריקאי.

המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה

ב-1940 הוקמה הדיוויזיה הדרום אפריקאית הראשונה, על מנת להיערך לקראת המתקפה האיטלקית הצפויה במזרח אפריקה, ממושבות איטליה במזרח אפריקה האיטלקית שנתפסה כמהווה סיכון לכל מושבות בריטניה באפריקה, ולדומיניונים. בתחילה הוקמה חטיבה ונשלחה לקניה ובאוגוסט 1940 הוקמה הדיוויזיה, וברינק מונה כמפקדה הראשון, בדרגת מייג'ר ג'נרל.
הדיוויזיה הוצבה על גבול אתיופיה עם קניה, מקום שעמד בפני מתקפות איטלקיות בקיץ 1940. שלוש הדיוויזיות של מושבות בריטניה והדומיניונים שהוצבו בקניה הושמו תחת פיקודו של הגנרל אלן קנינגהם. בתחילת 1941 הורה קנינגהם לברינק לצאת למתקפה כנגד עמדות האיטלקים על גבול אתיופיה-קניה.
ב-16 בינואר נפתחה המתקפה בהתקדמות למחוז גאלה סידאמו. הכוח התקדם בשלושה טורים, מאזור אגם רודולף מזרחה, בעומק של מספר קילומטרים בתוך הגבול האתיופי, עד העיירה מגה שהיוותה צומת דרכים חשוב בדרום אתיופיה. הקרב סביב העיירה ניטש כשלושה ימים, בתנאי מזג אוויר קשים, ורבות מהאבידות נבעו מחשיפה לקור ולגשמים. ב-18 בפברואר נכבשה מגה, ובה נפלו בשבי 600 לוחמים איטלקים. במגה נאלצו התוקפים לעצור את המתקפה, עקב תנאי מזג האוויר הקשים. לאחר פעולות אלו נשמרה הדיוויזיה הראשונה של צבא דרום אפריקה בעיקר כעתודה, במהלך המתקפה העיקרית, שהחלה בסומליה ונמשכה אל תוככי אתיופיה. על הצטיינותו במערכה זו קיבל ברינק את התואר אביר מסדר האמבט. בחודש מאי הועברה הדיוויזיה ללוב, על מנת להשתתף בהמשך המערכה במדבר המערבי.

המערכה במדבר המערבי

בלוב הוצבה האוגדה במסגרת הקורפוס ה-30 של הצבא הבריטי, בפיקודו של הגנרל ווילובי נורי שהיה חלק מהארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של אלן קנינגהם. בנובמבר 1941 נטלה הדיוויזיה הדרום אפריקאית בפיקודו של ברינק חלק במבצע צלבן, כנגד הכוחות האיטלקים וכוחות קורפוס אפריקה של הגנרל ארווין רומל, שנועד לשחרר את נמל טוברוק שעמד במצור, ולגרש את אנשי הציר מאזור קירנאיקה. הצלחתה של הדיוויזיה בקרבות הייתה מעורבת. הדיוויזיה לחמה בקרבות קשים, ואיבדה חלק ניכר מאחת מיחידותיה העיקריות, החטיבה הדרום אפריקאית החמישית. לאחר סיום קרבות מבצע צלבן, בתחילת שנת 1942 נערכה הדיוויזיה מחדש במסגרת הערכות הארמייה השמינית בקו גזאלה. ב-10 במרץ 1942 נפגע ברינק בתאונה בגבו, ונאלץ לשוב לדרום אפריקה.
בין 1942 ל-1944 שירת ברינק כמפקד כוחות הפנים בדרום אפריקה, ולאחר מכן, בין 1944 ל-1948 היה אחראי על פירוק היחידות הדרום אפריקאיות הלוחמות, והחזרת הצבא לסדר גודל של ימי שלום. ב-1971 מת.
ברינק עוטר בעיטורים רבים ביניהם מסדר האמבט, מסדר האימפריה הבריטית ואות השירות המצוין
מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה

מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה היא תנועת מחאה הפועלת להעלאתם של שארית בני קהילות הפלאשמורה של אדיס אבבה וגונדר לישראל. התנועה הוקמה בשנת 2013 על ידי אורי פרדניק טרם סגירת העלייה מאתיופיה וסיום מבצע כנפי יונה. היא מאגדת תחתיה פעילים צעירים אשר להם בני משפחה באתיופיה ופועלת באוניברסיטאות, בכנסת, בהפגנות ובקמפיינים ברשתות החברתיות ובתקשורת המסורתית. בשנת 2015 הפעיל החברתי יצחק מולה הפך ליו"ר מטה המאבק.

קמפיינים

המטה מבוסס ברובו על קמפיינים ברשתות החברתיות שמתפרסמים גם לתקשורת המסורתית.
במהלך שנת 2014 התקיימו כנסים של מטה המאבק במספר אוניברסיטאות בישראל בהשתתפות חברי כנסת ואנשי ציבור.

הפגנות

באוגוסט 2013 עם תום מבצע כנפי יונה מטה המאבק קיים הפגנה יחד עם אברהם נגוסה ובהשתתפות ח"כ חיליק בר מול משרד ראש הממשלה במחאה על סגירת העלייה, בהפגנה השתתפו כ-700 איש.
בנובמבר 2016 כמחאה על הקפאת החלטת הממשלה להעלאת שארית יהודי אתיופיה, מטה המאבק יצא ב"צעדת החירות" יחד עם חברי הכנסת אברהם נגוסה, דודי אמסלם ורויטל סוויד ובשיתוף עם ארגון מכנף דרום לציון ברחבי ירושלים. בצעדה השתתפו כ-1,500 איש. במרץ 2018, כמחאה על עיכוב המשך העלייה, הפגינו מאות מפעילי המאבק מול הכנסת, בהפגנה השתתפו חברי הכנסת אברהם נגוסה, שלי יחימוביץ' ועמר בר-לב, וכן הרב יואל בן נון.

לובי פוליטי

המטה קידם מספר דיונים בוועדות ובמליאת הכנסת במטרה להביא לביצוע החלטת ממשלה להעלאת כלל הממתינים באדיס אבבה ובגונדר ונציגיהם נפגשו עם שרי פנים שונים במטרה לקדם את העלייה.
ביולי 2016 ביקרו במטה המאבק את ראש הממשלה בנימין נתניהו על כך שנסע לאתיופיה מבלי להתייחס לקהילה היהודית ששם. במסיבת עיתונאים באתיופיה, ראש הממשלה התייחס לנושא והצהיר כי הממשלה מחויבת להעלאת יהודי אתיופיה ותטפל בכך.
חודש לאחר מכן, לאור המצב הביטחוני המעורער באתיופיה, פנה יו"ר המטה יצחק מולה לראש הממשלה בדרישה לזרז את הטיפול.
בוש (חברה)

פעילות

חברת בוש היא ספקית החלקים והרכיבים לתעשיית הרכב הגדולה בעולם, אשר בין היתר מייצרת החברה מערכות היגוי, מערכות דלק, מערכות בלימה, מערכות ABS, מערכות בקרת יציבות, מערכות בקרת משיכה ומתנעים למנוע. בנוסף מייצרת החברה מצתים, רכיבים אלקטרוניים וחיישנים רבים למרכב המכונית, למערכת קירור המנוע, למגבים, למושבים, לדלתות ולחלונות. 
חברת בוש מייצרת בנוסף מחוללים, משאבות חום למבנים, מערכות חשמליות, היידראוליות ופנאומטיות לשימוש תעשייתי. ורכיבים לתאים סולריים ולטורבינות רוח. בנוסף מייצרת החברה כלי עבודה לבנייה, נגרות וגינון. ומכשירי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מקררים, תנורים וכדומה. 
בשנות ה-80 החברה פיתחה CAN-bus שמהווה עתה תקן חובה בתעשיית הרכב.
נכון לשנת 2011 מעסיקה החברה כ-300,000 עובדים ופועלת ב-300 מיקומים שונים ב-60 מדינות שונות ברחבי העולם. מטה החברה שוכן בעיר גרלינגן בגרמניה.
אהרון להב

אהרון להב (4 בפברואר 1931 - 15 בדצמבר 2018) היה עיתונאי ישראלי ועורך מדור הספורט ומנכ"ל העיתון דבר. בשנות ה-70 היה כתב בטלוויזיה הישראלית.

ביוגרפיה

להב נולד ב-4 בפברואר 1931 בתל אביב, בנם של מיכאל ופנינה (פולה) פיינמסר. המשפחה התגוררה במעונות העובדים באזור רחוב פרוג בתל אביב. למד ביסודי בבית הספר תל נורדאו ובתיכון למד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה בחיל-האוויר.
החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב ועורך ספורט בעיתון דבר במקומו של דן פתיר שעבר לכתוב בעיתון בתחומים אחרים במשך שנים רבות ערך אהרון להב את מדור הספורט בעיתון דבר. כמו כן נמנה עם הכותבים הקבועים במוסף השבועי של העיתון "דבר השבוע", שם כתב מאמרים וטורים בנושאי ספורט.
בשנת 1957 נשא אהרון להב לאישה את בלהה לבית משפחת בכר, בתם של אלה ושמואל בכר. במסגרת עבודתו ככתב ועורך ספורט בכיר נסע אהרון להב הרבה בעולם וסיקר אולימפיאדות, אליפויות וטורנירים רבים. בתחילת שנות ה-70 היה אהרון להב פרק זמן מה, כתב ספורט בטלוויזיה הישראלית.
אהרון להב היה חבר פעיל באגודת העיתונאים בתל אביב ובכמה מוועדותיה. ב-1971 ובהמשך בשנת 1977 נבחר כחבר ועד אגודת העיתונאים בתל אביב. כמו כן היה חבר במועצת עובדי עיתון דבר שהייתה למעשה מעין ועד עובדים ייצוגי של העיתון. במחצית השנייה של שנות ה-70 ובשנות ה-80 היה אהרון להב חבר פעיל ובכיר במזכירות הפועל וחבר ועדות המינויים שלה. בשנים 1990-1988 כיהן כמנכ"ל עיתון דבר.
אהרון להב נפטר בגיל 87 ב-15 בדצמבר 2018. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו בלהה, בן - רונן להב, בת - ד"ר מירית להב, רופאה מרדימה בבית חולים מאיר שבכפר סבא, ונכדים.
מילטון יומאסון

חייו

יומאסון נולד בדודג' סנטר, מינסוטה. הוא נשר מבית הספר ולא זכה לקבל השכלה פורמלית לאחר גיל 14. עקב אהבתו להרים, ובייחוד להר וילסון שבקליפורניה , החל לעבוד בתור נהג פרדות והוביל ציוד וחומרים אל ראש ההר, בעת בניית מצפה הר וילסון  שהוקם שם בעשור הראשון של המאה ה-20. בשנת 1917 החל לעבוד בתור שרת במבנה המצפה ומתוך עניין התנדב לעבודת עוזר לילה במצפה. כישוריו הטכניים זכו לתשומת לבם של האסטרונומים במצפה, והאסטרונום ג'ורג' אלרי הייל  מינה אותו לחבר בצוות המצפה. הדבר היה חסר תקדים, שכן ליומאסון לא היה תואר דוקטור ואף לא תעודת בגרות. 
יומאסון הצדיק את שיפוטו של הייל במספר תגליות מפתח. הוא זכה למוניטין של צופה קפדן ובעל כישורים טכניים גבוהים. הוא הצליח להשיג תצלומים באיכות גבוהה וספקטרוגרמות בתנאים קשים, והפך למדריך הטכני של האסטרונומים במצפה. במהלך עבודתו במצפה הגיע למצפה האסטרונום אדווין האבל והשניים נעשו חברים קרובים. בשנת 1950 זכה יומאסון לתואר דוקטור למדעים (D. Sc) מאוניברסיטת לונד בשוודיה. הוא פרש בשנת 1957.
יומאסון גילה בשיתוף עם האבל את תופעת ההיסט לאדום, המהווה עדות להתפשטות היקום לפי תאוריית המפץ הגדול. יומאסון גילה את כוכב השביט C/1961 R1 שיחודו במרחק האפסיד הארוך שלו, השביט קרוי על שמו. יומאסון היה, ככל הידוע, הראשון לצלם את כוכב הלכת פלוטו, אם כי לא הראשון לזהותו. על שמו נקרא מכתש בירח וכן הכוכבים "Humason-Zwicky".
הדור (עיתון)

"הַדּוֹר" היה עיתון יומי ישראלי שהופיע בין השנים 1948–1955 וייצג את השקפת עולמה של מפלגת השלטון מפא"י.
העיתון החל לצאת לאור בעברית כעיתון צהריים יומי ב-10 בנובמבר 1948, והחל מאוגוסט 1952 עד לסגירתו יצא כעיתון ערב. מערכת העיתון שכנה ברחוב טיומקין בתל אביב והיו לה סניפים בירושלים ובחיפה.
עורכו הראשון היה אליעזר ליבנה, שפרש לאחר כשנה. עורכיו במשך השנים היו שלמה גרודזנסקי, משה כצנלסון, חיים שורר ויונה יגול.
במשך כל שנות יציאתו סבל העיתון מקשיים כלכליים ולא הצליח לבסס קהל קוראים רחב ונזקק בכל עת לתמיכתה הכספית של מפא"י, עד שבסופו של דבר נסגר ב-30 בנובמבר 1955.
טרייסי בנט

ביוגרפיה

בנט נולדה בלי (Leigh) שבלנקשייר. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסדרת הדרמה "Going Out". בין השנים 1982 ל-1984 הופיעה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד שרון גאסקל. ב-1999 חזרה לגלם את הדמות בשנית. ב-1991 שיחקה בפרק פיילוט סיטקום "Joking Apart" של סטיבן מופאט בתפקיד טרייסי גלייזברוק הבלונדינית המטומטמת. היא גילמה את הדמות בשתי העונות של הסדרה בין 1993 ל-1995. ב-1989 שיחקה בתפקיד מילנדרה בסרט הקולנוע "שירלי ולנטיין".
בשנות השמונים של המאה העשרים הופיעה בנט בהפקות תיאטרון בתיאטרון הספרייה שבמנצ'סטר, בהן "אחים בדם", "Breezeblock Park" (שניהם של וילי ראסל), והפקת הבכורה בבריטניה של המחזה "מתגלגלים" מאת סטיבן סונדהיים.
ב-1994 שיחקה בנט במחזה "She Loves Me" בתיאטרון סאבוי, והייתה מועמדת על הופעתה לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר. היא שיחקה בתפקיד אידה במחזמר "Honk!" שזכה בשנת 2000 לפרס אוליבייה למחזמר הטוב ביותר.
ב-2003 זכתה בנט לשבחי הביקורת על תפקידה בהפקה הלונדונית של המחזה "החברה הגבוהה" והייתה מועמדת עליו לפרס אוליבייה. ב-2005 שיחקה ב-"Sex, Chips and Rock 'n' Roll" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר, ועל הופעתה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון TMA לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
בינואר 2006 הצטרפה בנט להפקת הווסט אנד של המחזמר "עלובי החיים" בתפקיד מאדאם ת'נרדייה שהוצג בתיאטרון המלכה. היא המשיכה לשחק במחזמר על יוני 2007.
באוקטובר 2007 החלה בנט לגלם את ולמה וון טאסל בהפקה הלונדונית של המחזמר "היירספריי" בתיאטרון שפטסברי. היא סיפרה בראיון שזה היה "מופע נהדר" ושהיא נהנתה להופיה בו, אבל גם אמרה שזה היה מתיש, מכיוון שהפאה שלה הייתה כבדה, וגרמה לקשיים בחלק מהריקודים. אף על פי כן, במרץ 2008 היא זכתה בפעם השנייה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
בפברואר 2010 לוהקה בנט לתפקיד ג'ודי גרלנד בהפקה הלונדונית הראשונה של המחזה "End of the Rainbow" מאת פיטר קווילטר. הצגת הבכורה עם בנט בדמות ג'ודי גרלנד הועלתה בתיאטרון המלכותי בנורת'המפטון, ואחר כך הועברה לווסט אנד הלונדוני. על הופעתה במחזה הייתה בנט מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר. במרץ 2012 הועלה המחזה בברודוויי עם בנט שוב בתפקיד גרלנד. על הופעתה בברודוויי הייתה בנט מועמדת לפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזה, וזכתה בפרס Outer Critics Circle ובפרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה.
ב-2013 הצטרפה בנט לקאסט של הסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" בתפקיד שרון, אמה של הבלשית רייצ'ל ביילי.
ב-2015 וב-2016 גילמה בנט את לורה הנדרסון במחזמר "גברת הנדרסון גאה להציג", וב-2016 הייתה מועמדת לפרס אוליבייה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-2017 שיחקה בנט בתפקיד מולי דרובר בסדרה הרפואית הוותיקה של ה-BBC "חדר מיון".
עוד ב-2017 הקליטה שני שירים לאלבום "Wit & Whimsy - Songs by Alexander S. Bermange", האחד סולו, והשני עם שאר האמנים שהקליטו לאלבום. האלבום הגיע למקום ראשון במצעדי אלבומי הקומדיה של iTunes.
בסתיו 2017 שיחקה בנט בתפקיד קרלוטה בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה "Follies" מאת סטיבן סונדהיים, ושרה את השיר "I'm Still Here".
קריפטומנזיה

קריפטומְנֶזְיָה (בצרפתית: cryptomnésie) היא הפרעה של הזיכרון המתאפיינת בחוסר יכולת להבדיל בין אירועים שהאדם חווה בעצמו ובין אירועים שעליהם שמע, קרא או חלם.
השם הוא הלחם שתי מילים יווניות, κρυπτός קריפטוס, שפירושה "מוצפן" ו-μνήσης מנזיס, שפירושה היזכרות. המונח הוכנס לשימוש לראשונה על ידי הפסיכולוג השווייצרי תאודור פלורנוא בפרשת הלן סמית הידועה בכינוי "המדיום ממאדים". קרל גוסטב יונג התייחס לנושא זה ב-On the Psychology and Pathology of So-Called Occult Phenomena, ב-1902 ובמאמר בשם Cryptomnesia, ב-1905.
קיימת גם הפרעת זיכרון הפוכה, בה הסובל ממנה מתנכר לחלק מהדברים שחווה ומייחס אותם לסרט או ספר.
לודוויג מרום

לודוויג מָרוּם (בגרמנית: Ludwig Marum;‏ 5 בנובמבר 1882 - 2 באפריל 1934) היה פוליטיקאי יהודי-גרמני, שהיה מקורבנותיה הראשונים של המפלגה הנאצית.

ביוגרפיה

לודוויג מרום נולד בעיר פרנקנטל שבדרום-מערב גרמניה להורים בני המעמד הבינוני-גבוה. לאחר שלמד משפטים באוניברסיטת היידלברג ובמינכן, החל לעבוד כעורך דין בקרלסרוהה, שם נשא לאישה את יוהנה (יהודית) בנדיקט. ב-1914 הצטרף ל-מפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). בסיום מלחמת העולם הראשונה, עם כינונה של רפובליקת ויימאר, מונה לשר המשפטים ברפובליקה החדשה של מדינת המחוז באדן. במסגרת תפקידו והכשרתו כעורך דין, פעל מרום רבות למען זכויות עובדים והתמקד בעיקר בזכויות של אימהות חד-הוריות ובזכויות של הורים לילדים עם מוגבלויות. כמו כן תמך בביטול עונש מוות ובשיויון בשכר בין גברים לנשים. בשנת 1928 נבחר לחבר הרייכסטאג מטעם קרלסרוהה. לאחר עליית הנאצים לשלטון המשיך מרום בפעילותו הפוליטית, אך בעקבות אירועי שריפת הרייכסטאג נעצר, וב-16 במאי 1933, נשלח יחד עם עוד ששה נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברייכסטאג למחנה הריכוז קיסלאו, שם נרצח על ידי אנשי SS ב-29 במרץ 1934, בגיל 51.

משפחתו

מרום הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. בתו הצעירה אווה (1919 – 30 במרץ 1943) נרצחה במחנה ההשמדה סוביבור. אשתו יוהנה, בתו אליזבת ובנו האנס קארל שרדו את השואה והמשיכו לחיות בגרמניה לאחר המלחמה.
דניז חזניוק

ביוגרפיה

נולדה באשקלון ללריסה וגרמן חזניוק שעלו מאוקראינה. אביה הוא אורתופד. אחותה הצעירה ממנה, סטפני, היא טניסאית לשעבר ושדרנית קווים בערוץ הספורט.
חזניוק החלה את הקריירה המקצוענית בשנת 2010 בגיל 16. בספטמבר 2011 זכתה לראשונה בתואר הראשון שלה בטורניר ITF שנערך במיטילנה.

2016

ב-4 בדצמבר זכתה בגביע המקצועני מספר 17 שלה כשניצחה בגמר טורניר ה-ITF (על סך 10,000 דולר) ברמת גן את הצ'כית מרים קולודז'יובה (559) 5:7 ו-3:6.
ב-23 בדצמבר זכתה לראשונה באליפות ישראל, אחרי שניצחה במשחק הגמר את מאיה טחן 1:6 ו-1:6.

2017

באפריל זכתה בטורניר ITF מספר 18 שלה, באירפאטו במקסיקו. זו הזכייה הראשונה שלה בטורניר ITF בקטגוריה של סך הפרסים 25,000 דולר.
באוקטובר זכתה בטורניר ITF מספר 19 שלה שנערך בלאגוס שבניגריה, לאחר שגברה בגמר על קוני פרין השווייצרית בשלוש מערכות, ובכך זכתה בפעם השנייה בקריירה שלה בטורניר ITF בקטגוריה של סך הפרסים 25,000 דולר.
שבוע לאחר מכן העפילה לגמר הטורניר השני בלאגוס, שוב מול קוני פרין, אך הפעם הפסידה לה בשתי מערכות.
באליפות ישראל שנערכה בדצמבר העפילה חזניוק למשחק הגמר שבו הפסידה לולדה אקשיברובה בשתי מערכות, לאחר שפרשה במצב של נקודת משחק ליריבתה, בתוצאה 7:6 (5), 5:4 (40:15) דבר שגרר תרעומת וביקורת רבה בתקשורת.

2018

בפברואר הצליחה להשיג ניצחון ראשון במוקדמות טורניר מסוג WTA international באקפולקו שבמקסיקו, על סך פרסים של 250,000$, כאשר גברה על האמריקאית ג׳קלין קאקו בתוצאה 6-2 6-1.
באפריל, הצליחה לייצר רצף של 2 ניצחונות במוקדמות בטורניר WTA international במונטריי שבמקסיקו, שם גברה על יריבה מקומית ולראשונה ניצחה שחקנית הנמצאת בתחילת המאייה הראשונה, האמריקאית ג׳יימי לואב.
במאי זכתה בתואר ITF מספר 20 שלה, על סך פרסים של 25,000$, באוספריי שבפלורידה, ארצות הברית, כאשר גברה בגמר על המקומית סופי צ׳אנג 10-6 4-6 6-4. בכך הבטיחה לעצמה מקום לראשונה בטופ 200 בסבב הנשים הבין לאומי.
באוגוסט השתתפה לראשונה בתחרות מסוג גרנד סלאם בו הפסידה בסיבוב הראשון של המוקדמות ב-3 מערכות לתמרה קורפץ הגרמניה.
בספטמבר העפילה לראשונה לטורניר WTA international בגואנגג'ואו, סין, אך הפסידה בשמינית הגמר במשחק בו שיחקה במהלך יום הכיפורים.
בדצמבר זכתה בפעם השנייה באליפות ישראל בטניס, לאחר שגברה בחצי הגמר על האלופה היוצאת, אקשיברובה, ובגמר ניצחה את מאיה טחן  בשתי מערכות.

גביע הפדרציה

בשנת 2012 זומנה לנבחרת גביע הפדרציה של ישראל, אך לאחר שהתראיינה ומתחה ביקורת על צוות הנבחרת לא הוזמנה במשך 4 שנים לנבחרת. עם זכייתה באליפות ישראל בדצמבר 2016, זומנה חזניוק לנבחרת, והשתתפה בטורניר שנערך באסטוניה בפברואר 2017. לטורניר משחקי בית אירופה/אפריקה 2 שנערך באפריל 2018 היא שוב לא זומנה לנבחרת, למרות היותה הטניסאית הבכירה של ישראל בדירוג העולמי, בנימוק "שיקולים חברתיים".
אפנון

אִפְנוּן (באנגלית: Modulation) הוא תהליך שינוי של גל מחזורי, הנקרא גל נושא, שהוא לרוב גל סינוסי בתדר הגבוה מזה של המידע המאופנן, באמצעות אות המייצג את המידע אותו מבקשים להעביר. הרכיב באמצעותו מתבצעת פעולת האפנון קרוי אפנן.

גילוי

על מנת לחלץ את האות המקורי מהגל הנקלט, דרוש תהליך ההפוך לתהליך האפנון הקרוי גילוי או מיצוי (Demodulation). לכל שיטת אפנון יש שיטת גילוי המתאימה לה. לדוגמה, שיטת הגילוי הבסיסית לאפנון המשרעת נקראת עקיבת מעטפת. היא מתבססת על דיודה כמיישר זרם, ומעגל RC הנותן תגובה דועכת אקספוננציאלית. התוצאה היא דעיכה אחרי כל מקסימום של הגל הנושא, הדומה למעטפת הגל המאופנן שהיא האות המקורי.
עומר שריף

ביוגרפיה

שריף נולד בשם מישל דמיטרי שלהוב באלכסנדריה במצרים להורים ממוצא סורי ולבנוני נוצרי. הוא סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קהיר. תחילה עבד עם אביו הנגר, אך בשנת 1953 ראה אותו הבמאי המצרי יוסף שאהין והציע לו תפקיד בסרט בשפה האנגלית. שמו הפרטי בסרט היה "עומר שריף". לאחר שסרט זה נחל הצלחה, הוא החליט לאמץ שם זה לחייו הפרטיים. הוא סבר שהשם שריף, שפרושו אצילי, הוא שם יפה, שיפתח לו דלתות לעולם הקולנוע.
סרטיו הראשונים בשפה האנגלית היו "לורנס איש ערב" עם טובי שחקני הוליווד, כמו פיטר או'טול, משנת 1962 ו"דוקטור ז'יוואגו" (1965), על-פי ספרו של בוריס פסטרנק, שזיכה את שריף בגלובוס הזהב על תפקידו יורי ז'יוואגו.
בשנת 1968 כיכב בסרט "מצחיקונת", לצדה של השחקנית האמריקאית-יהודייה ברברה סטרייסנד, שאיתה אף ניהל רומן. 
שריף היה חובב מירוצי סוסים נלהב, וכן נודע בהתמכרותו להימורים בקזינו ולמשחק הברידג', ואף נדון למאסר על תנאי לאחר שהכה שוטר בקזינו, בעקבות ויכוח. הוא נידב את שמו למשחק ברידג' במחשב. עקב עיסוקיו הוא חי שנים רבות בפריז ובהוליווד, ועל כך לא סלחו לו בתעשיית הקולנוע המצרית והחרימו אותו במשך שנים רבות.
ב-1954 התחתן שריף עם פאתן חמאמה, הכוכבת הגדולה של הקולנוע המצרי באותה עת, והתאסלם למענה. חמאמה עזרה לו להתקדם במהירות בעולם הקולנוע המצרי. בשנת 1974 הסתיימו נישואיהם ולהם ילד, טארק שריף, ששיחק את יורי בן ה-8 בסרט "דוקטור ז'יוואגו".
במאי 2015 פורסם כי שריף חולה במחלת אלצהיימר. שריף נפטר ב-10 ביולי 2015.

קריירת הברידג'

שריף היה שחקן ברידג' נלהב ברמה גבוהה, ודורג בין 50 השחקנים הראשונים בעולם. הוא כתב את מדור הברידג' בעיתון "שיקגו טריביון" וכן כתב כמה ספרי הדרכה בברידג'. שריף היה בעליה של קבוצת ברידג' מקצוענית שהופיעה במשחקי ראווה. פרט לשריף, השחקן המפורסם ביותר בקבוצה היה ג'ורג'ו בלאדונה.
הפייטה הפלורנטינית

דיון

אחד הדברים המאפיינים את יצירת "הפייטה הפלורנטינית" הוא, שהיא איננה גמורה. הדבר מפורש כהיסוס של היוצר, והיעלמותה של היוהרה לעת זקנה. בנוסף, הפייטה הפלורנטינית היא יצירה כבדה ומסיבית מאוד, המקנה למתבונן תחושה של מוות.
פסל זה, שאותו יצר מיכלאנג'לו בגיל מבוגר, הוא יצירת הפייטה השנייה שלו. את יצירת הפייטה המוקדמת שלו, המוצבת בעיר רומא, הוא יצר בגיל 24, כ-60 שנה קודם. בניגוד לפייטה המוקדמת יותר של מיכלאנג'לו, שם אוחזת המדונה בגופתו הרזה והקלילה של בנה המת, הרי שבפסל הפייטה הפלורנטינית, שאותו יצר מיכלאנג'לו בערוב ימיו, גופו של ישו הוא כבד ביותר, עד כי דומה כי ניקודמוס מתקשה להחזיק בו והוא קורס מחמת העייפות או המשקל הרב. ניכרת כאן מסיביות גדולה של הגוף, של המוות, של החומר. ביצירה מופיעה גם דמותה של מריה מגדלנה, המנסה ביחד עם ניקודימוס לתמוך בישו, אולם הם אינם מצליחים להרימו והוא מושך אותם למטה אל המוות.
בתוך הפסל ישנו מתח ועיוות בין הכובד של הגוף והאבן לבין הרגליים הדקיקות, והיעדר הכוח של דמויות האנשים החיים. 
זוהי אחת מיצירותיו האחרונות של מיכלאנג'לו, ויש המפרשים אותה כסיכום לחייו. הפירושים הניתנים ליצירת "הפייטה הפלורנטינית" מגוונים. במבט ראשון, המסר שהיצירה מביעה הוא אהבה עד מוות, חמלה ורחמים על ישו המת. במבט נוסף ניתן לראות ביצירה זו צער על אובדן החיים, היופי והנעורים, המאבק שנדון לכישלון במוות המוחשי, המושך את החיים למטה.
כאמור, היצירה אינה גמורה. למרות שהיצירה נעשתה בערוב ימיו של מיכלאנג'לו, ההנחה היא, שהיעדר הליטוש האחרון והיעדר הסיום לא נעשו מתוך הכרח, אלא מתוך בחירה של האומן. ייתכן שמשמעותם היא אמירה על כאב החיים, שאולי, כמו ביצירתו האחרונה של מיכלאנג'לו, ייגמר רק במוות.
משגב דב

היסטוריה

היישוב הוקם על ידי חברי תנועת החרות מסניף חיפה, שבקשו בתחילה להקים משקי עזר באזור חיפה, אך בהמשך החליטו לצאת להתיישבות. מכיוון שרובם היו מבוגרים יחסית, החליטו להקים יישוב של בני המעמד הבינוני המחייב השתתפות כספית של המתיישבים, ובתמורה מאפשר להם לבחור את מקום ההתיישבות. לצורך הקמת היישוב חתמו על חוזים עם רסקו. המקימים היו בעלי משפחות, ארצישראליים ויוצאי רומניה ואוסטרליה, חברי גרעין 14 במאי, שנקרא כך על שם היום בו גורשו הבריטים מארץ ישראל. במאי 1949 התיישבו חברים מהגרעין באופן זמני בפנסיון מאיר בגדרה וקיימו בו משק שיתופי. באביב 1950 עברו לנקודת הקבע בכפר בשית,  באוגוסט 1950 התקיים ביישוב הכנסת ספר תורה, בספטמבר 1950 עלו לנקודת הקבע כ-20 משפחות ובאוקטובר של אותה שנה התקיים טקס הנחת אבן פינה. בין המתיישבים היו גם חברי הכנסת של חירות, יעקב מרידור ואריה בן אליעזר. התנועה המיישבת הייתה משקי חרות בית"ר. 
עם השנים הצטרפו ליישוב עולים מפולין, מרוסיה, מתימן ומעיראק.
ריצ'י בלקמור

חייו

בלקמור נולד בווסטון סופרמייר (Weston Super Mare) שבאנגליה, אך בגיל שנתיים עבר להסטון שבמחוז מידלסקס. בגיל 11 קיבל את הגיטרה הראשונה שלו והחל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים. הוא הושפע לרוב מאמנים כהאנק מרווין מלהקת הצלליות, ג'ין וינסנט מלהקת ה-"Blue Caps" ונגן הקאנטרי צ'ט אטקינס. בתחילת שנות השישים החל כנגן עבור המפיק המוזיקלי ג'ו מיק ובמספר להקות כדוגמת הצמד המוזיקלי "The Outlaws". בלקמור ניגן יחד עם אמנים כהיינס ברט, דייוויד אדוארד סאץ' (הידוע בכינויו "סקרימינג סאץ'"), גלנדה קולינס והבסיסט בוז בארל מלהקת קינג קרימזון בין היתר. כאשר עבד בשביל מיק, הכיר בלקמור את דרק לורנס, שמאוחר יותר הפיק את שלושת אלבומיהם הראשונים של דיפ פרפל. בשנת 1968, בלקמור ייסד יחד עם הקלידן ג'ון לורד את להקת הרוק הכבד דיפ פרפל, שבה היה חבר בין השנים 1968–1975 ומאוחר יותר בין 1984–1993.
בשנים שבין חברותו בלהקת דיפ פרפל, בלקמור הקים את להקת ריינבו, והיה החבר היחיד הקבוע בלהקה, שראתה שינויי הרכב רבים. מקור השם היה מפאב הוליוודי בשם ריינבו, שבו הכיר בלקמור את רוני ג'יימס דיו, שהיה לסולן הלהקה בשלושת אלבומיה הראשונים. אלבום הבכורה של ריינבו יצא בשנת 1975 וסגנון המוזיקה של הלהקה היה שונה מלהקתו הקודמת של בלקמור, אשר שאב את השראתו ממוזיקה קלאסית של ימי הביניים. אלבומם הרביעי של ריינבו, "Down to Earth", הכיל לראשונה להיטים שהופיעו בראש המצעדים, כדוגמת "Since You Been Gone". שיר הנושא מתוך אלבומם הבא של הלהקה, "Difficult to Cure", הציג קטעים אינסטרומנטלים מתוך הסימפוניה התשיעית של בטהובן, שהייתה מועדפת על בלקמור.
בסוף שנות התשעים, לאחר תקופה נוספת עם להקת דיפ פרפל, הקים בלקמור עם חברתו לחיים קנדיס נייט הרכב בשם בלקמור'ס נייט שניגן בעיקר מוזיקת רנסאנס ומוזיקה אירית עממית, ופועל עד היום, בנוסף הוציאו השניים אלבום עם מוזיקה עממית (ביניהם הקטעים היהודיים "הבה נגילה" ו"מעוז צור").
ביוני 2016 חידש את להקת ריינבו, איתה הופיע 3 פעמים באירופה, ההופעות כללו שירים מדיפ פרפל וריינבו.

סגנון מוזיקלי

כשקיבל את הגיטרה הראשונה שלו, אביו דאג שילמד אצל מורה ובלקמור למד כשנה לנגן מוזיקה קלאסית. סגנון הנגינה של המוזיקה הקלאסית הפך לחלק בלתי נפרד מנגינתו גם בסגנונות האחרים.
כאשר היה חבר בלהקת דיפ פרפל ניגן בלקמור על גיבסון. בלקמור טען כי היה לו קל מדי לנגן בגיטרה זו ולכן עבר לנגן בפנדר סטראטוקסטר שבה הוא מנגן עד היום. עם זאת, טען בלקמור כי היה נוהג להשמיט את המיתרים בזמן מתיחות (bends) ובזמן נגינת ויברטו ולכן דאג לגלח את הצוואר בין הסריגים כך שקיבל מה שמוכר כיום כגשר מתולם, הגורם לצליל להישמע חזק יותר ומציג שליטה טובה יותר בוויברטו ובמתיחות אך מקשה על נגינת אקורדים. בין המשתמשים בגשר מתולם נמנים גם ג'ון מקלפלין, סטיב ואי, ינגוויי מלמסטין ואולי ג'ון רות'.
בנגינתו, בלקמור משלב בין סולמות בלוז וסולמות מינורים, תוך שימוש ברעיונות מהמוזיקה הקלאסית. בנוסף ניתן לשמוע בנגינתו את החלוקה של קטעי הנגינה לרביעיות בדומה ל-movments שמרכיבים את המוזיקה הקלאסית. סגנונו נחשב ל"נאו-קלאסי" והיווה השראה עבור נגני מטאל רבים. בעת נגינתו, היה בלקמור שם את המפרט בפיו ומנגן בסגנון פינגר סטייל.
לבלקמור שני קטעי סולו הממוקמים ברשימת מאה הסולואים הטובים ביותר במגזין "Guitar World"‏ (הסולו "Highway Star", שממוקם במקום #15, ו-"Lazy", שנמצא במקום #74).
קבר החייל האלמוני

קבר החייל האלמוני הוא שמן של אנדרטאות רבות ברחבי העולם שנבנו על מנת לציין את זכרם של חיילים שנפלו במלחמות מבלי שזיהו את גופותיהם. רבים מקברים אלה מהווים מוקד לעריכת טקסי זיכרון ממלכתיים.

היסטוריה

האנדרטה הראשונה לציון "חייל אלמוני" היא אנדרטת "חייל חיל הרגלים" (Landsoldaten) שנבנתה בשנת 1858 בפרדריקיה שבדנמרק. אנדרטה נוספת נבנתה בשנת 1866 בארצות הברית לזכר החייל האלמוני של מלחמת האזרחים האמריקאית.
במאה ה20 החל מנהג הקמת אנדרטאות מעין זו בעקבות החלטתה של ממשלת בריטניה בשנת 1920 להקים אנדרטה לחייל האלמוני שנפל במלחמת העולם הראשונה. אנדרטה זו, שנקראת "קבר הלוחם האלמוני" מוקמה במנזר וסטמינסטר שבלונדון.
בעקבות הקמת האנדרטה בבריטניה החליטה ממשלת צרפת להקים אנדרטה דומה, וחייל אלמוני ניקבר מתחת לשער הניצחון.