google/wiki40b huggingface dataset:
אוטו קרצ'מר

חיים וקריירה מוקדמת

קרצ'מר נולד בהיידאו, שלזיה התחתית ב-1 במאי 1912. בגיל 17 בילה שבעה חודשים בבריטניה ושם למד לדבר באנגלית שוטפת.
קרצ'מר התגייס לרייכסמרינה בשנת 1930, אחרי תקופת אימונים קיבל דרגת צוער, ולאחר מספר הצבות הועבר בינואר 1936 לשייטת הצוללות. אחרי אימונים נוספים קודם לדרגת אוברלויטנט (סגן).
תפקיד הפיקוד הראשון של קרצ'מר היה על הצוללת U-35 בשנת 1937, הוא ביצע איתה משימת סיור בחופי ספרד בזמן מלחמת האזרחים הספרדית. בספטמבר 1937 קיבל קרצ'מר את הפיקוד על הצוללת U-23.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קרצ'מר וצוללתו נשלחו לפעילות מבצעים בים הצפוני ובחופי בריטניה, הצלחתו הראשונה הייתה ב-12 בינואר 1940, אז טיבע את האונייה הדנית "דנמרק". חודש לאחר מכן קרצ'מר טיבע את המשחתת הבריטית אה"מ דרינג בשעה שהייתה במשימת ליווי שיירה מנורווגיה.
באפריל 1940 אחרי שמונה משימות קרביות בים, הועברו קרצ'מר וצוותו לצוללת החדישה יותר U-99. אחרי חודשיים של אימונים על הצוללת החדשה, יצא קרצ'מר למשימה הקרבית הראשונה שלו ביוני 1940. בארבעת הסיורים הראשונים שלו קרצ'מר תקף והטביע ספינות סוחר, תוך שהוא תוקף את שיירותיהם בלילה, טקטיקה שנכנסה לשימוש נרחב על ידי צוללות הקריגסמרינה אחר כך.
בנובמבר-דצמבר 1940 קרצ'מר יצא למספר משימות קרביות שנחשבות המוצלחות ביותר בקריירה שלו, הוא הטביע את סיירות העזר אה"מ לאורנטיק, אה"מ פטרוקלוס ואה"מ פורפר. במהלך משימה במרץ 1941, אחרי שקרצ'מר הצליח להטביע עוד עשר אוניות, הצוללת שלו סבלה נזק כתוצאה מפצצות עומק שהטילה המשחתת הבריטית אה"מ ולקר. ב-17 במרץ קרצ'מר עלה על פני המים ונכנע לבריטים, הוא וצוותו הפכו לשבויי מלחמה.
בזמן שבייתו קרצ'מר היה מפקד הצוללת הגרמני המצליח ביותר במלחמה, הוא הטביע 44 ספינות בנפח של 266,629 טון. הישג שאף מפקד צוללת לא הצליח להתעלות מעליו במשך כל המלחמה.

אחרי המלחמה

בדצמבר 1947, אחרי שש שנים כשבוי מלחמה קרצ'מר שוחרר ושב לגרמניה. בשנת 1955 הצטרף לבונדסוור ושירת בצי החדש של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה, בשנת 1957 מונה למפקד סיירת הליווי הראשונה ובשנה שלאחרי זה מונה למפקד לכוחות הנחתים של הבונדסמרינה. משנת 1962 קרצ'מר שירת כקצין מטה בנאטו ואחרי כך במאי 1965 כמפקד כוחות נאט"ו בקיל. הוא פרש מן הצבא בספטמבר 1970 בדרגת פלוטילאדמירל.
אחרי פרישתו קרצ'מר בילה את זמנו כשהוא נותן ראיונות על חוויותיו בזמן המלחמה.
קרצ'מר נהרג ב-5 באוגוסט 1998, בתאונת שייט בזמן חופשה בבאווריה.
מגבר מנורות

מגבר מנורות הוא סוג של מגבר אלקטרוני העושה שימוש בשפופרות ריק על מנת להגביר אות כלשהו.

היסטוריה

עד המצאת הטרנזיסטור בשנת 1947 הדרך היחידה להגביר אות הייתה באמצעות שפופרות ריק. השפופרת הפשוטה ביותר הומצאה על ידי ג'ון אמברוז פלמינג בזמן שעבד עבור חברת מרקוני בלונדון בשנת 1904 והוא קרא לה "דיודה" מכיוון שהיו לה שתי אלקטרודות. הדיודה העבירה חשמל בכיוון אחד בלבד והייתה בשימוש ברדיו וכמיישר זרם. דוקטור לי דה פורסט הוסיף אלקטרודה שלישית לרכיב, הנקראת "סריג", וכך המציא את התקן ההגברה הראשון, הטריודה, וקרא לה בשם "אודיון". הסריג שולט על הזרם בין הקתודה לאנודה במתח נתון. היחס בין הזרם, והמתח מיוצג לרוב על ידי סדרה של עקומות אפיון בדיאגרמה (כל אחת למתח סריג שונה).
היישום הראשון של שפופרות הריק היה בשנת 1910 להעברת אותות טלפוניה למרחקים ארוכים. יותר מאוחר, מגברי מנורות יושמו לשוק התקשורת האלחוטית שהתחיל בשנות השלושים. מגברים מסוג זה נבנו יותר מאוחר למטרות מוזיקליות ולטלוויזיה עד שנות ה-50. בזמנים אלו העוצמות היו נמוכות מאוד, בדרך כלל ואטים ספורים, ולדוגמה, האזנה למקלטי רדיו בוצעה באוזניות וכמעט שלא הייתה תפוצה לרמקולים. בשל נוחות העבודה עם מגברים מבוססי טרנזיסטור, החל משנות ה-70 חלה עלייה בשימוש במגברים מבוססי טרנזיסטור, והשימוש במגברי מנורות החל לדעוך .

יתרונות

מגברי המנורות אמנם מיושנים יותר, אמינים פחות, רגישים ויקרים (בהתחשב בצורך בשנאי טוב על מנת להתאים את זרם היציאה לרמקול), אך עם זאת מגברי המנורות חביבים על חלק מהאודיופילים (אנשים שתחביבם הוא האזנה ועיסוק בציוד סטריאו ברמה גבוהה). מעבר לסיבות הפסיכולוגיות והאסתטיות, למגברי מנורות צליל שונה משל המגברים הטרנזיסטוריים. המנורות, שהינן רכיב הגברה פחות מדויק מטרנזיסטורים, מכניסות באופן טיפוסי עיוותים בצלילים העיליים הזוגיים, מה שמתפרש בשמיעה האנושית כצליל "חם", "עגול" אוורירי ונעים יותר מאשר בהגברה טרנזיסטורית, אך מאידך גם עמום יותר. עם זאת, כיום ניתן לעצב את חותמת הצליל של מגברי מנורות גם בדרכים אחרות ואף בניגוד ל"חמימות" הטיפוסית הנ"ל, ולכן המגוון בשוק מגברי המנורות גדול מאוד על אף היותו שוק "נישה" (ייחודי).
מבחינת החיווט, בחלק ממגברי המנורות החיווט נעשה בשיטה הידנית המסורתית, ללא מעגלים מודפסים, מה שמעלה את מחירם. יש המאמינים כי שיטה זו תורמת לצליל.
מבחינת היכולת לעומד בעומס גבוה, למגברי המנורות יש יכולת לספוג במשך מספר דקות עומס שעשוי להרוס מערכות טרנזיסטוריות במילישניות וכמו כן הם בעלי עכבת כניסה גבוהה ביותר אשר עוזרת להתגבר על שינויים במתח וזרם.
בנוסף ליתרונות הנ"ל, קל מאוד להחליף שפופרת במעגל החשמלי על ידי הוצאת השפופרת מהמעגל בניגוד להוצאת טרנזיסטור ממעגל מודפס.
ההאופטמן מקפניק

ההאופטמן מקפניק הוא סיפור שוד מפורסם שקרה בעיר קפניק בגרמניה בשנת 1906. עובד גם למחזה ולשני סרטי קולנוע.

הסיפור

וילהלם פויגט, שהיה סנדלר כושל ופושע זוטר, השתחרר מהכלא באוקטובר 1906. חבריו סיפרו לו כי בקופת העיירה קפניק (כיום חלק מברלין) מופקדים 2 מיליון מארקים, והוא החליט לשדוד אותם. פויגט התלבש במדים של סרן בצבא הפרוסי (האופטמן) אותם רכש בשוק פשפשים, ו"פקד" על עשרה חיילים שפגש ברחוב בברלין לבוא אחריו ברכבת לקפניק. כשהגיעו לבניין העירייה הורה פויגט לחלק מהחיילים להקיף את הבניין ולשאר להיכנס איתו למשרד ראש העיר, גאורג לאנגרהאנס. פויגט הודיע לראש העיר כי הוא נתון במעצר צבאי ועליו להגיש לו את כל הדוחות הכספיים והמזומנים שבקופת העירייה. בלשים ושוטרים של המשטרה המקומית שהגיעו למקום כדי לברר על מה המהומה, הופנו מיד על ידי פויגט לבצע מטלות שונות כגון הגשת קפה לחיילים וסיוע בשמירה ההקפית. פויגט החרים מקופת העירייה 3,557 מארק והשאיר קבלה על הסכום אצל ראש העיר. הוא הורה לחיילים להשאר בעמדות השמירה והסתלק מן המקום. 
פויגט, שהפך מיד למבוקש מספר 1 בגרמניה, הסגיר עצמו אחר כמה ימים והובא למשפט מתוקשר בו נידון ל-5 שנות מאסר. וילהלם השני, קיסר גרמניה, העניק לו חנינה כעבור שנתיים. לאחר שהשתחרר מהכלא בשנית, פויגט פתח בקריירה קצרה של מופעי קרקס, עבר לגור בלוקסמבורג ונפטר שם ב-1922.

השפעה

כשהתפרסם, הפך סיפור השוד את הגרמנים לבדיחה של אירופה, והביא לאבסורד את חוש המשמעת הגרמני. מאמרי סאטירה ושירים מלגלגים פורסמו בעיתונים, בעיקר בצרפת שעדיין לא סלחה לפרוסיה על ההפסד שהנחילה לצרפת במלחמת צרפת-פרוסיה.
קרל צוקמאייר כתב ב-1931 מחזה בשם "ההאופטמן מקפניק" שזכה להצלחה מרובה בתיאטרון. בגרמניה הנאצית, שבה הציות העיוור לפיהרר היה אחד מאבני היסוד של השלטון, לא ראו בעין יפה את השימוש המלגלג שעשה צוקרמאייר בסיפור השתעבדותם של גרמנים לסמכות שבמדים, ומנעו את הפצת הספר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הופק סרט עלילתי בנושא, בכיכובו של היינץ רוהמאן. שתי גרסאות נוספות הופקו ב-1997 ו-2004.
יורם רייך

ביוגרפיה

יורם רייך נולד בתל אביב-יפו לאב שעבד כמנהל אספקה ואם כמנהלת חשבונות. למד בבית ספר עממי הלל ותיכון בליך, ברמת גן. היה חניך ומדריך בשבט רמת גן של תנועת הצופים. כשהיה בתיכון למד קורסים במדעי המחשב ובמתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1980 סיים תואר ראשון בהנדסת מכנית באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתירה. המשיך לתואר שני באותו באותו חוג וסיים ב-1984 בהצטיינות, כותרת התזה הייתה "Weight optimization of trusses, subjected to multiple loading conditions, using explicit optimum design". בשנת 1991 סיים תואר שלישי באוניברסיטת קרנגי מלון בהנדסה אזרחית בתזה עם הכותרת "Building and Improving Design Systems: A Machine Learning Approach". קבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב בשנת 2007. בשנת 2011 ייסד פרופסור רייך עם שותפים מהאקדמיה והתעשייה את המכון הישראלי להעצמת חדשנות ומשמש כנשיא ויו"ר הדירקטוריון של המכון.

ניסיון אקדמי ומקצועי

בשנים 1979 ו 1980 עבד רייך כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1980 החל לשרת בצה"ל בתפקיד מהנדס בחיל הים וב 1985 יסד מדור חדש למחקר ופיתוח ותכנון בעזרת מחשב, ועמד בראשו עד 1986. משנת 1986 עד 1991 היה עוזר מחקר במרכז המחקרי לתכן הנדסי באוניברסיטת קרנגי מלון בעיר פיטסבורג והפך לעמית מחקר אורח בשנת 1991 עד 1993 ובקיץ 1996 ו 1997. בנוסף, רייך היה מרצה אורח באוניברסיטת דיוק, דרהאם בשנים 1991–1993, ובקיץ של 1995 ו-1996. בשנת 1993 התקבל רייך כמרצה בכיר בבית ספר להנדסה מכנית בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004–2005 היה פרופסור רייך פרופסור אורח במרכז למחקר תכן באוניברסיטת סטנפורד. בשנים 1996–2000 שימש כחבר הנהלה של התא הישראלי של הארגון הבינלאומי למהנדסי ייצור ובשנים 1998–1999 כהן כיו"ר התא. משנת 2009 מכהן כחבר בוועדה המייעצת של האגודה הבין לאומית לתכן. ייסד ושימש כיו"ר משותף של קבוצת העניין של האגודה הזאת לתאוריית תכן בשנים 2008-2014. משנת 2010 מכהן פרופ' רייך כעורך ראשי של כתב העת המדעי המוביל במחקר על תכן הנדסה (Research in Engineering Design). בנוסף, הוא מכהן כעורך משנה של שבעה כתבי עת מדעיים בינלאומיים אחרים.

מחקריו

תחומי המחקרים של פרופסור רייך הם הנדסת מערכות ותכן הנדסי. בנוסף, עוסק פרופ' רייך בשימושי בינה מלאכותית ומיחשוב בהנדסה וקיימות. חלק נכבד מעבודתיו משלב ידע בינתחומי מהנדסה, כלכלה, ניהול, פסיכולוגיה וסוציולוגיה.
מייקל מורל

מייקל ג'וזף מורל (באנגלית: Michael Joseph Morell; נולד ב-4 בספטמבר 1958) הוא בכיר בדימוס ב-CIA. כיהן כמשנה לראש ה-CIA בשנים 2010–2013, וכמנהל בפועל של הסוכנות בשתי תקופות כהונה המסתכמת בכחצי שנה.

ביוגרפיה

מורל נולד בקויהוגה פולס שבאוהיו, סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אקרון ב-1980 ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1984. 
את הקריירה שלו ב-CIA החל כאנליסט בתחום הכלכלה לאחר סיום לימודיו ב-1980, כשהוצב בפיליפינים ועסק במעקב אחר מגמות בתחום האנרגיה. בהמשך כיהן כאנליסט ומנהל במחלקת המודיעין למזרח אסיה, ב-1999 מונה למנהל אגף ה-CIA האחראי על אסיה, אזור האוקיינוס השקט ואמריקה הלטינית. 
מורל עמד בראש צוות התדרוך השוטף של נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתם של ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש. הוא ליווה את בוש בזמן פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. בתקופה שקדמה למלחמת עיראק עמד בראש כוח משימה שבדק את הקשרים בין סדאם חוסיין לאל-קאעידה בשנים 2003 עד 2006 שירת מחוץ לארצות הברית במשימות עלומות. 
עם שובו ב-2006 מונה לסגן לענייני המודיעין של המרכז הלאומי למלחמה בטרור, ביולי אותה שנה מונה לסגן מנהל ה-CIA ועסק בעיקר בתחום הניהול הפנימי של הסוכנות. במאי 2008 מונה לסגן לענייני מודיעין של ה-CIA, במאי 2010 קודם לתפקיד המשנה לראש ה-CIA. הוא עמד בראש כוח המשימה של ה-CIA שהיה אחראי להכנות למבצע חנית נפטון, חיסולו של אוסמה בין לאדן. 
בתקופת המעבר בין עזיבתו של ראש ה-CIA ליאון פאנטה למשרת מזכיר ההגנה של ארצות הברית ביולי 2011 למינויו של דייוויד פטראוס בספטמבר 2011, שימש מורל כמנהל בפועל של ה-CIA. ב-9 בנובמבר 2012 הוא מונה שוב למנהל בפועל של הסוכנות, בעקבות התפטרותו של פטראוס וכיהן בתפקיד עד מינויו של ג'ון ברנן. ביוני 2013 הודיע על התפטרותו מהסוכנות, לאחר 33 שנים. 
לאחר פרישתו מונה לפרשן בכיר לענייני ביטחון ברשת CBS וליועץ בחברת הייעוץ האסטרטגי Beacon. 
בראיון עמו בנובמבר 2015 ציין מורל כי אדוארד סנודן, שהדליף מידע על תוכניות המעקב של המודיעין האמריקאי, תרם לעלייתו של דאעש, פגע ביכולת להתגונן מפני טרור ופתח את הדלת לפיגועי נובמבר 2015 בפריז. הוא ציין כי הוא מעריך שדאעש מתכוון לפגוע גם בארצות הברית.
בספטמבר 2017 התפטר ממשרת עמית בכיר בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד במחאה על מינויה של צ'לסי מאנינג לחברה עמיתה במוסד. המחאה הובילה לנסיגת הרווארד מכוונתה זו.
ב-2017 מונה לחבר בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בית המערבים

היסטוריה

בשנת ה'תרכ"ה (1865) תרם אחד מעשירי יהדות מרוקו כ-5,000 פרנק לבניית מרכז רוחני בעיר העתיקה. הרב דוד בן שמעון (המכונה 'צוף דב"ש' על שם ספרו), השתמש בכספים לבניית בית המערבים כמרכז ליוצאי מרוקו וצפון אפריקה בירושלים. מבנה "בני עדת המערבים" הבניה הושלם בי"ד אדר ב' ה'תרכ"ז (21 במרץ 1867).
הבניין כלל שלוש קומות ושכנו בו שני בתי כנסת ותלמוד תורה לילדי הקהילה. עשרים חדרים נוספים שמשו עבור למגורי תלמידי חכמים, אלמנות ויתומים. שנים מעשירי רבאט שעלו לאחר מכן לירושלים: מימון עמיאל ושלמה אבושדיד (אביהם של ד"ר אברהם אבושדיד ושל לאה אבושדיד, רעייתו של איתמר בן-אב"י) תרמו סכום גבוה עבור הקמת ישיבה במבנה.
הערבים כינו את המתחם "מקום מגורי הכולל" (דאר אל כולל) לפי שכולל היה שמה של קהילה ביישוב הישן.
באבן זיכרון שהייתה קבועה בבניין נכתב: 
""הבית בהבנותו. יום י"ד ר"ח אדר שני שנת אל ירושלים לפ"ק [תרכ"ז (1867)]. זכרה לטובה למעלת השר והטפסר דורש טוב לעמו רב ועצום כמוה"ר סי' גליבי רפאל הלוי הי"ו אשר הרים חמשה אלפים פראנק לבנין החצר הזה צדקתו עומדת לעד יראה זרע וכר' פרי הבטן אכי"ר"." 
בכניסה למתחם נבנתה קשת מפוארת מאבני שיש מקושתות. בכניסה ניצבו שתי דלתות ברזל, עליהם מגן דוד גדול. אברהם משה לונץ מתאר בספרו "מורה דרך" (יצא לאור בשנת ה'תרנ"א): 
"...עומד בית הכנסת החדש לעדת המערבים ובו בתים לתלמוד תורה ומעון לעניי העדה הזו.".
במפקד של תושבי ירושלים בשנת ה'תרל"ה - 1875, (לקראת ביקורו של משה מונטיפיורי). נאמד מספר תושבי בית המערבים ב-120 נפש.
ביל"וי שביקר במקום בשנת תרמ"ו (1885) מתאר:]
""המראה אשר ראיתי שם הביא שמחה בלבי: מחדר המלמד הקטן נכנסתי לחדר מורה התלמוד ואראה חדר קטן אך נקי ומהודר, על הרצפה פרושה מחצלת וחמשה עשר נערים יושבים על המחצלת תכופים ודבוקים איש ברעהו והמה מבני תשע ועד חמשה עשר שנים, עליהם עומד איש זקן וזקנו כשלג יורד על פי מידותיו, עיניו יזהירו כעין החשמל וחכמתו תאיר פניו, על ראשו מצנפת, כתנת בד יכסה את כל בשרו ורגליו יחפות... וזה דרך לִמודם: מתחִלה קורא הרב והספר פתוח לפניו ומתרגם את השיעור לפני הילדים בשפת עברית, אחריו יאמר כל אחד מהילדים בספר וכולם שומעים, אחרי(!) יאמר כל אחד בכל(!) פה, ולא יתחילו דבר חדש כל עוד הדבר אשר בו עוסקים איננו שגור על פי כל אחד מהתלמידים"."
בשנת ה'תרצ"ב (1932) ערך ועד קהילת ירושלים סקר על גורל בתי היהודים בעיר העתיקה. ביחס לבית המערבים נכתב: "חצר הקדש מרוקני - 27 חדרים, 2 בתי כנסת, 2 בתי מדרש - עזובים."

חידוש ההתיישבות

לאחר איחוד ירושלים בה'תשכ"ז 1967, נמצא בית המערבים שומם. בכניסה נותרו שתי דלתות הברזל שעליהם מגן דוד גדול. בקיר נותר שקע גדול, ששימש בשעתו למזוזה. בפנים נותר לוח הנצחה גדול עליו נכתב
"הישיבה ת"ת ובתי הכנסת, של הקדש כוללות העדה המערבית ירושלים".
בשנת ה'תשל"ט 1978 פנו קבוצת בוגרי ישיבת הסדר ל"ועד עדת המערבים", בבקשה להשתמש במתחם השומם. הוועד סירב בתחילה, אך לבסוף הסכים שתוקם במקום ישיבה לכהנים. בחנוכה בשנה זו, נחנכה במקום ישיבת "תורת כהנים" ללימוד הלכות הקודש והמקדש. עם חידוש ההתיישבות היהודית ברובע המוסלמי, היה בית המערבים הבית הראשון אליו חזרו יהודים להתגורר. הרב שלמה פישר ראש ישיבת איתרי מסר שיעורי תורה במקום.
בשנת 2013 פועלת במקום ישיבת "תורת כהנים". בנוסף מתגוררות במתחם מספר משפחות יהודיות. התושבים מקבלים אבטחה של לוחמים ביחידה אזרחית המופעלת על ידי מדינת ישראל.
מרקו ואן באסטן

קריירה

ואן באסטן נולד באוטרכט, הולנד, ושיחק מעט זמן במועדון מקומי לפני שאייאקס גילתה אותו. את משחקו הראשון באייאקס שיחק באפריל 1982 וכבר אז נטען שהוא יוהאן קרויף החדש.
ב-1987, סילביו ברלוסקוני קנה אותו למילאן יחד עם רוד חוליט ופרנק רייקארד שהצטרפו לקבוצה ב-1988. בעונתם הראשונה במועדון, מילאן זכתה באליפות הראשונה שלה מזה שמונה שנים, אך ואן באסטן שיחק רק 11 משחקים וסבל מפציעות חוזרות בקרסול. ביורו 1988 ואן באסטן שיחק בצורה מצוינת וכבש שלושה שערים נגד אנגליה ו"וולה" בגמר נגד ברית המועצות בדרך לזכייתה של הולנד בטורניר הבינלאומי הראשון בתולדותיה.
מעודד מהטורניר הבינלאומי, לוואן באסטן הייתה עונה מצוינת ב-1988/89. הוא כבש 19 שערי ליגה, עזר למילאן לזכות בגביע אירופה (ניצחה בגמר את סטיאווה בוקרשט) ואף זכה בכדור הזהב. ב-1989/90 הוא היה מלך השערים של הליגה האיטלקית ועזר למילאן להגן על תארה כאלופת אירופה. לעומת זאת, לנבחרת הולנד לא היה טורניר טוב במונדיאל 1990 כאשר הודחו מהטורניר בשלב מוקדם (הסיבוב השני) לאחר הפסד למערב גרמניה.
עונת 1990/91 הייתה לא מוצלחת יחסית עבור מילאן באירופה כשהפסידה ברבע הגמר לאולימפיק מרסיי, מה שהוביל את המועדון לקבל הרחקה לשנה מהמפעלים האירופים. ואן באסטן קיבל הרחקה מוקדמת לארבעה משחקים לאחר שנתן מרפק לשחקן בקבוצה היריבה. אכזבת המועדון גדלה כשסמפדוריה זכתה באליפות. ואן באסטן הסתכסך עם המאמן אריגו סאקי וברלוסקוני פיטר את סאקי בעקבות כך. ללא כדורגל אירופי ב-1991/92 ותחת הדרכתו של פאביו קאפלו, מילאן לא הפסידה אף משחק בליגה וזכתה באליפות, ואן באסטן כבש 30 שערים והיה מלך השערים פעם נוספת. בזירה הבינלאומית, נבחרת הולנד הודחה מיורו 1992 לאחר הפסד לדנמרק בחצי הגמר בפנדלים, כשוואן באסטן רשם את החמצת הפנדל היחידה.
מילאן המשיכה עוד להיות בלתי מנוצחת לתוך עונת 1992/93, ורשמה 58 משחקים רצופים ללא הפסד. לוואן באסטן היו כמה משחקים מצוינים בחלקים המוקדמים של העונה והוא זכה בכדור הזהב פעם שלישית לפני שנפצע שוב בקרסול הבעייתי. ואן באסטן נכנס לסדרה של ניתוחים וחזר למילאן לסוף העונה עת הפסיד עימה בגמר ליגת האלופות לאולימפיק מרסיי. הגמר היה משחקו האחרון של ואן באסטן במילאן, חוץ מהרמה הנמוכה שהציג, הוא לא החלים מהפציעה.
ואן באסטן עזב את מילאן רשמית ב-1995, פרש מכדורגל והבטיח שלעולם לא ינסה לאמן, הבטחה שהפר לאחר שמונה שנים, כאשר בשנת 2003 החל את קריירת האימון שלו בתור עוזר מאמן בקבוצת המילואים של אייאקס. ב-29 ביולי 2004 ואן באסטן מונה למאמן נבחרת הולנד בכדורגל והעלה אותה למונדיאל 2006 שם הודחה הנבחרת בשמינית הגמר על ידי פורטוגל בהפסד 1-0. ב-2008 ואן באסטן התמנה כמאמנה של קבוצת נעוריו אייאקס אמסטרדם, תפקיד אותו התחיל בסיום יורו 2008 וסיים בשנת 2009. ב-2012 אימן את הירנביין, וב-2014 את אלקמאר. פרש מאימון עקב בעיות בלב.
מנהל תוכן (אינטרנט)

מנהל תוכן (אינטרנט) או בשפה שוטפת, מנהל תוכן אינטרנטי, הוא אדם העוסק בניהול תוכן באתר אינטרנט אחד או יותר ובזה פיתוח תוכן במערכת ניהול התוכן של האתר, הזנה ושכתוב תוכן קיים אל תוך האתר, עריכת תוכן קיים, הדרכה לביצוע פעולות אלה ופיקוח על התכנים הקיימים כולל צנזורה של תכנים הראויים לכך (כגון קללות).
מנהל תוכן יכול להיות גם מנהל אתר אינטרנט אך בכל מקרה שליטתו העיקרית היא על התוכן באתר.
אין לבלבל בין מנהל תוכן לבין ובמאסטר.
מנהל תוכן יכול לעשות מלאכה זו לבדו או לפקח על צוות של עורכים וכותבי תוכן אינטרנט.
צגה מלקו

ביוגרפיה

צגה מלקו נולדה בגונדר שבאתיופיה ועלתה לישראל לבדה בגיל 16. מיד עם עלייתה פתחה במאבק לאיחוד עם משפחתה – עד לעליית הוריה.
מלקו בעלת תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מטורו קולג', ותואר שלישי מאוניברסיטת אדם מיצקביץ'.
עבדה בקול ישראל במגוון תפקידי עריכה והגשה עיתונאית, ביניהם מנהלת מחלקת השידורים באמהרית ולאחר מכן מנהלת רשת א'.
בשנים 1996–2005 כיהנה כעורכת ראשית של עיתון "פאנה" - עיתון בעברית ואמהרית ליוצאי אתיופיה בישראל.
בשנים 1997–2002 ערכה והגישה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "דרך העיניים שלנו" שעסקה בחדשות וראיונות בשפה האמהרית.
בשנים 2008–2017 ערכה והגישה תוכנית טלוויזיה שבועית בשפה האמהרית בערוץ 33.
עמיתה במכון גשר למנהיגות
מלקו מתגוררת בירושלים.

פעילות ציבורית

מלקו רואה בחינוך מפתח לשילוב מלא של בני העדה האתיופית בישראל ופועלת רבות לפתיחת שערים להשכלה גבוהה לבנות ובני העדה. בין היתר בתפקידה מאז 2011 כיו״ר ״קרן חנן עינור״ שמטרתה חלוקת מלגות סוללות דרך להשכלה גבוהה לבנות ובני העדה. לאורך השנים חילקה הקרן חילקה 3600 מלגות. בשנת 2019 כבר חולקו 240 מלגות.
מתוך ראיית הצורך בשילוב מלא של הדור הצעיר בעדה בחברה הישראלית הקימה יחידה לטיפול בילדים יוצא אתיופיה בתוך המועצה לשלום הילד (1994–1998).
צגה מלקו הייתה בשורה הראשונה והמובילה של הפעילות הציבורית למען שוויון מלא לעולי אתיופיה ובכל אירועי המחאה ובין היתר זאת שלאחר פרשת השלכת מנות תרומת הדם של העולים ב-1996.  
חברה פעילה בוועדה שהוקמה במשרד המשפטים למיגור הגזענות נגד עולי אתיופיה. מלקו היא מרצה מבוקשת המביאה את בשורת החתירה לשוויון מלא בהרצאות לפני קהלים מגוונים הן בישראל והן בחו"ל.
בשנת 2015, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים, הוצבה מלקו במקום השלישי ברשימת כולנו בראשות משה כחלון אך מועמדותה נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית משום שהבחירות לכנסת התקיימו פחות ממאה ימים לאחר פרישתה מעבודתה ברשות השידור וזהו פרק הזמן המינימלי לצינון.
ספרה האוטוביוגרפי "לא בבית ספרנו", העוסק בעלייתה לישראל ובהתמודדותה הנמשכת שלה ושל בנות ובני העדה עם תופעות של גזענות בחברה הישראלית, יצא לאור בשנת 2014 בהוצאת "סטימצקי".
פאולה רגו

ביוגרפיה

'רגו נולדה בליסבון למשפחה אמידה. בשנת 1951 המשפחה עברה ללונדון. היא למדה אמנות בבית הספר לאמנות בלונדון, ובמהלך לימודיה פגשה באמן ויקטור ווילינג עמו נשאה מאוחר יותר. הזוג חילק את חייו בין פורטוגל לאנגליה, עד שקבעו את משכנם באופן סופי בלונדון בשנת 1975.
פאולה רגו ומריה הלנה ויירה דה סילווה נחשבות שתי הציירות הגדולות של פורטוגל, למרות ששתיהן התגוררו מרבית שנותיהן בנכר.
ציוריה מספרים סיפורים, מופיעות בהם בעיקר נשים, והם רוויי אלימות ומתארים את ההשפלה שהן חוות.
פל קל

פל קל היא שיטת בנייה של תקרות בטון שהומצאה על ידי המהנדס אלי רון בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. שיטת פל קל הציעה פתרון קל, מהיר וזול יותר ליציקת תקרות במקום תקרות צלעות מבטון מזוין. יישומים מסוימים של שיטה זו הסתברו כמסוכנים מאוד והשימוש בתקרת פל קל מסוג בלתי תקין היה הגורם המרכזי לקריסת הרצפה באסון ורסאי.

מבנים נוספים

בעקבות אסון ורסאי נבחנו מבנים אחרים שנבנו בשיטת הפל קל וחלקם נסגרו לשימוש עד להשלמת תיקונם שבמבנים מסוימים הגיע לעלות של מיליוני שקלים.
מוזס מלון

קריירת ה-ABA

בשנת 1974, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון פטרסבורג, עבר מלון לשחק בליגת ה-ABA בקבוצת "יוטה סטארס". בכך, הוא היה לשחקן הכדורסל הראשון בהיסטוריה של הכדורסל האמריקאי שעבר לשחק בליגות הכדורסל המקצועיות מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון.
בשתי עונותיו ב-ABA, קלע מלון 17.2 נקודות למשחק וקלט 13.9 ריבאונדים למשחק. מלון עבר לשחק בקבוצת ה-ABA "ספיריטס אוף סיינט לואיס" לאחר שעזב את "יוטה סטארס".

קריירת ה-NBA

לאחר האיחוד של ליגת ה-ABA עם ליגת ה-NBA, עבר מלון לשורותיה של "באפלו ברייבס" (שהפכה לאחר מכן ללוס אנג'לס קליפרס), אחרי שנבחר בדרפט על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אך הועבר ל"ברייבס" בעסקת חליפין לאחר הדרפט. לאחר תקופת משחק קצרה בקבוצה, עבר מלון ליוסטון רוקטס. השפעתו ב"רוקטס" הייתה מיידית: הוא גרם להעלאת מעמדה ב-NBA, ואף להגעתה לסדרת הגמר של ה-NBA בשנת 1981, בה הפסידה הקבוצה ללארי בירד והבוסטון סלטיקס. בעונת 1979/1980 קיבל מוזס מלון את תואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.

פילדלפיה 76'

לאחר שסיים את עונת 1981/1982 עם ממוצעים של 31 נקודות למשחק, מלון זכה שוב בתואר ה-MVP. למרות זאת הוא הועבר בעסקת חליפין לפילדלפיה 76' בקיץ שלאחר העונה הנ"ל, ובכך היה ל-MVP שמועבר לקבוצה אחרת לאחר שזכה בתואר זה. בפילדלפיה הוא זכה באליפות ה-NBA היחידה שלו, בשנת 1983, יחד עם שחקנים מובילים כמו ג'וליוס אירווינג, מוריס צ'יקס ובובי ג'ונס. בסדרת הגמר של עונה זו פילדלפיה ניצחה את מג'יק ג'ונסון והלוס אנג'לס לייקרס 4:0. לאחר הזכייה באליפות, מאמנה הראשי של פילדלפיה, בילי קנינגהם, אמר "ההבדל בין השנה לשנה שעברה הוא מוזס" (בשנה לפני כן פילדלפיה התחרו עם הלייקרס בסדרת הגמר, והפסידו). באותה שנה קיבל מלון את תואר ה-MVP של סדרת הגמר, וגם את תואר ה-MVP של העונה הסדירה, בפעם השלישית. לפני תחילת פלייאוף 1983 טען מלון כי לפילדלפיה יהיה צורך ב-12 משחקים בלבד כדי לסיים את הפלייאוף באליפות הליגה (כמות המשחקים המינימלית האפשרית כדי לזכות באליפות), זאת כשאמר "four, four, four" ("ארבע, ארבע, ארבע"). בגלל הפסד יחיד של פילדלפיה בפלייאוף, בסדרת הגמר של קבוצות המזרח, למילווקי באקס - חיזויו של מלון לא התגשם במלואו. אולם, ההישג של פילדלפיה 76' באותו פלייאוף (מאזן של 12 ניצחונות והפסד אחד) הוא אחד מרצפי הניצחונות הטובים ביותר בתולדות פלייאוף ה-NBA, שני רק לרצף ה-1–15 של לוס אנג'לס לייקרס בפלייאוף 2001, בפורמט פלייאוף מורחב, בעל 4 סיבובים. במהלך שנותיו בליגה היה לאחד מהשחקנים הדומיננטיים ביותר בתולדות המשחק, וכוח פיזי רב ועוצמתי הפך אותו לשחקן התקפי מצטיין, שקשה לשמור עליו.

השנים שלאחר האליפות וסוף הקריירה המקצועית

לפני עונת 1986/1987, הוא הועבר בעסקת חליפין לוושינגטון בולטס. גם שם עזר מלון בהגדלת הכבוד המיוחס לקבוצה, בכך שסייע לה להגיע לשלבי הפלייאוף בשתי עונותיו בקבוצה. לאחר מכן, עבר מלון לאטלנטה הוקס, שם שיחק משנת 1988 עד 1990, לצידם של שחקנים כמו דומיניק וילקינס וספאד ווב. אחר כך, עבר מלון למילווקי באקס, שם שיחק בין העונות 1991–1993. אחריה הוא חזר לשחק בפילדלפיה, בתקופה שארכה עונה אחת בלבד - עונת 1993/1994 -שבה סבל מפציעות. ב-1994 הוא עבר לסן אנטוניו ספרס, שם תפקד כסנטר מחליף, כשהסנטר הקבוע היה דייוויד רובינסון. במסגרת תפקיד הסנטר המחליף זכה מלון לשחק רק ב-17 משחקים במדי הספרס. במשחק האחרון שלו ב-NBA, שהיה בעונת 1994/1995, הוא קלע שלשת ניצחון עם הבאזר מקו העונשין הנגדי ליעד הזריקה, שהיה במרחק של כ- 24 מטרים מהסל אליו זרק. זו הייתה השלשה השמינית בלבד לכל אורך הקריירה שלו.
פרידום

ההצעה המקורית

בתחילת שנות השמונים, עם השלמת בניית מעבורת החלל, הציעה נאס"א להקים תחנת חלל גדולה שתאויש באופן שוטף. המנהל השישי של נאס"א, ג'יימס בגס, כינה אותה בתור "הצעד ההגיוני הבא" בחלל. במובן מסוים זו הייתה אמורה להיות התשובה האמריקאית לתחנת החלל מיר הסובייטית. במקור תוכננה התחנה להיות רב משימתית, שכן היא נועדה להיות תחנה לתיקון לוינים, אתר להרכבת רכבי חלל ומעבדת מחקר ותצפית בתנאים של היעדר כוח משיכה.
רייגן הכריז על התחנה ב-1984 בנאום מצב האומה: "אנחנו יכולים ללכת בעקבות חלומנו להגיע לכוכבים רחוקים, לחיות ולעבוד בחלל למען הישגים כלכליים ומדעיים למטרות שלום".

עיצובים אפשריים

לאחר שהחל התכנון הועלו ארבע אפשריות עיקריות לעיצוב התחנה, כמפורט להלן.

מגדל כוח (1984)

מרכז החלל ג'ונסון יצר דגם זה באפריל 1984, כבסיס לתכנון נוסף. העיצוב שנבחר היה "מגדל כוח", שידרה מרכזית ארוכה שבה נמצאת רוב המסה בכל צד. הסדר זה היה מספק כוחות מספיקים כדי לשמור את התחנה מיושרת כששדרתה מצביעה לכיוון כדור הארץ, תוך הקטנת הצורך בהעלאת התחנה בחזרה לחלל לעיתים תכופות. רוב העיצובים מסוג זה היו בעלי מודולים בקצה התחתון וקבוצה של קולטי השמש בקצה העליון. התחנה גם הכילה מפרץ שירות.

שידרה כפולה (1986-1987)

תוכנית זאת יישמה למעשה את אותו העיקרון כמו במגדל הכוח, אך היא השתמשה בשתי שידרות, כאשר מרכז הכובד נמצא במרכז. רעיון זה יצר שתי אפשריות - יצירת מגדל כוח כפול, ובניית השדרות הכפולות סביב תחנת חלל הדומה לסקיילאב.

מפרידום לאלפא (1988-1993)

ב-1988 חתמה נאס"א על הסכם לעשר שנים על פיתוח התחנה. החל משנת 1989 החלו להיווצר קשיים, כאשר עלות פיתוח התחנה הלכה וגדלה, ומנגד ירד התקציב הנתון לנאס"א בשל קיצוצים. למרות זאת חשפה נאס"א ב-1991 את עיצוב התחנה.
על פי התוכנית אמור היה השיגור הראשון במסגרת הפרויקט להתבצע בשנת 1995, אך התמוטטות ברית המועצות העמידה את התוכנית לבניית מיר 2 בסכנה. משום שהיא הייתה כבר בשלבי בנייה הצטרפה ארצות הברית לפרויקט, דבר שיצר את התחנה אלפא, שהפכה לבסוף לתחנת החלל הבינלאומית.