google/wiki40b huggingface dataset:
ג'רארד דאולופאו

קריירה

דאולופאו נולד בריודרנס, ג'ירונה, קטלוניה. ב-2003 הצטרף לאקדמיית הנוער של ברצלונה. ב-2 במרץ 2011, כשהוא עדיין רשום בקבוצת הנוער, ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה ב' כאשר נכנס כמחליף בדקה 75 בניצחון 4-1 על קורדובה.
בסוף אפריל 2011 זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת למשחק ליגה נגד ריאל סוסיאדד, אך נשאר על הספסל למשך כל המשחק בהפסד הקבוצה 2-1.
ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ברצלונה במשחק ידידות נגד "מועדון דפורטיבו גוודלחרה".
בעונת 2012-2013 כבש דאולופאו 27 שערים במדי ברצלונה ב' והציג יכולות גבוהות ובכך נבחר לשחקן השנה בליגה השנייה בספרד.
בעונת 2013/2014 הושאל דאולופאו לאברטון מהפרמייר ליג. בעונה זו ערך 25 הופעות ליגה, מרביתן כשעלה כמחליף, וכבש שלושה שערים, אחד מהם שער שוויון בדקות הסיום נגד ארסנל במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1.
ב-14 באוגוסט 2014 הושאל דאולופאו לסביליה לעונה אחת עם אופצית רכישה.
ב-25 ביוני 2015 חתם דאופולו באברטון עבור 6 מיליון יורו. ב-23 בינואר 2017 הושאל דאולופאו למילאן עד לסוף העונה.
ב-30 ביוני 2017 נמכר בסעיף חזרה של 12 מיליון יורו לברצלונה וחתם על חוזה לשנתיים. ב-29 בינואר 2018 הושאל דאולופאו לווטפורד עד לסוף העונה. ב-11 ביוני 2018 נמכר בסעיף רכישה של 11 מיליון פאונד לווטפורד וחתם לחמש שנים.

נבחרת ספרד

דאולופאו שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד מהנבחרת עד גיל 16. הוא הגיע עם הנבחרת הספרדית עד גיל 17 לאליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 2010 וזכה עם הנבחרת עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 בשנים 2011 ו-2012. באליפות של שנת 2012 נבחר לשחקן הטורניר.
דאולופאו רשם דקות משחק גם במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד בוליביה ב-30 במאי 2014.
יוסי זאנה

קריירה

זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת.
בשנת 1979 הביא אותו המאמן דוביד שוויצר להפועל תל אביב וכבר בעונתו השנייה בקבוצה, 1980/1981, זכה עמה באליפות והפך לחלק משמעותי ברביעיית ההגנה של הקבוצה, יחד עם נמרוד דרייפוס, גבי לסרי ויעקב אקהויז. שנתיים לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. זאנה שיחק עשר שנים רצופות בהפועל תל אביב, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות, בשנים 1986 ו-1988, כשלצידו מככבים בקבוצה משה סיני ואלי כהן. בעונה שלאחר האליפות האחרונה של הקבוצה בשנות השמונים, היה זאנה שותף לירידת הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, אז הליגה הארצית. הייתה זו עונתו האחרונה במועדון בו רשם 215 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד, מול בית"ר ירושלים. זאנה כבש פעמיים לזכות הקבוצה במשחקי גביע האינטרטוטו, ובסך הכל הבקיע 4 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.
לאחר עונת הירידה, עבר זאנה לבני יהודה יחד עם חברו מהפועל משה סיני, וזכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1990. שנה לאחר מכן החליט לפרוש ממשחק פעיל.
זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול מלטה בשנת 1989.
קורפוס הפאנצר אס אס הראשון

היסטוריה

הקורפוס הוקם בבלגיה הכבושה בידי הגרמנים ב-27 ביולי 1943, והועמד תחת פיקוד יוזף דיטריך. באוגוסט 1943, לאור הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועבר הקורפוס לאיטליה וקיבל הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן. לאחר מכן שהה הקורפוס בצפון איטליה, ולחם שם כנגד הפרטיזנים באזור.
באפריל 1944 הועבר הקורפוס לפריז, והיווה את עתודת ארמיית הפאנצר מערב. ב-8 ביוני 1944 נשלח הקורפוס לאזור קן, על מנת לבלום את נחיתת כוחות בעלות הברית. בהמשך לחם הקורפוס במבצע ליטיך, בניסיון לבלום את הבקעת הכוחות האמריקניים, ולאחר מכן לקח חלק בקרב פאלז.
באוקטובר 1944 נשלח הקורפוס למנוחה, ובדצמבר 1944 לחם בקרב על הבליטה כחלק מארמיית הפאנצר השישית.
בפברואר 1945, הועבר הקורפוס להונגריה במטרה להשתתף במתקפת אגם בלטון שנועדה לשחרר את בודפשט ושדות הנפט ההונגריים. ההתקפה הושקה ב-6 במרץ 1945, בתנאים נוראיים נגד התנגדות סובייטית עזה, הקורפוס הצליח להתקדם רק כמה קילומטרים. לאחר כישלון המתקפה, הקורפוס היה מעורב בקרבות הגנה שונים לצד יחידות פאנצר אס אס נוספות וביצע נסיגה לכיוון וינה. לאחר שהסובייטים כבשו את העיר, הקורפוס התפרק, ואנשיו החלו נמלטים בהמוניהם מאימת הסובייטים בניסיון להיכנע לאמריקנים.
אולה לילו-אולסן

ביוגרפיה

לילו-אולסן השתתף בקליעה באולימפיאדת אנטוורפן (1920), בגיל 36, וזכה שם במדליית זהב בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה, ובתחרויות הקבוצתיות ביחד עם הנבחרת הנורווגית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, סיים במקום השביעי בתחרות הקבוצתית בקליעת טראפ.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה ב-3 מדליות נוספות, כשהגן על תואריו בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה ובתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובנוסף זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, השתתף בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה והגיע למקום ה-15, בקליעת טראפ והגיע למקום ה-11, ובקליעת טראפ קבוצתית והגיע למקום ה-7.
לילו-אולסן נולד ב-27 באפריל, בחוות אוסטרה גרפסן שברובע וסטרה אקר באוסלו למשפחה של בעלי אדמה. הוא למד אגרונומיה. הוא החל להשתתף בתחרויות קליעה ב-1905, וייצג את מועדון הקליעה מזרח אוסלו. הוא היה לאתלט המצליח ביותר באליפות נורווגיה בקונגסבינגר ב-1918, ובעקבות כך קיבל את התואר "מלך הקליעה" ואת פרס המלך. הוא זכה 3 פעמים באליפות העולם בקליעה במטרות נעות. בנוסף, זכה באליפות הנורדית בקליעה במטרות נעות, בקליעה ברובה קליבר זעיר (ל-50 מ') ב-1923, ובקליעה באקדח דו-קרב ב-1922. היה גם לאלוף נורווגיה בקליעת סקיט ב-1936. הוא התחתן ב-1910. 
לילו-אולסן מת ברובע הולדתו, וסטרה אקר, באוסלו, ב-29 באפריל 1940.
קשת וילסון

קשת וילסון היא מבנה קשת קדום עשוי אבנים, הממוקם בצד הצפוני של רחבת הכותל המערבי בעיר העתיקה של ירושלים. קשת וילסון בנויה 23 נדבכים אחידים של אבנים מסותתות, ורוחבה 13.1 מטר. הקשת מהווה קטע מגשר וילסון שרשרת של קשתות היוצאות מרחבת הר הבית ומעליהן עובר רחוב השלשלת. הקשת נקראת על שם צ'ארלס וילסון, מהנדס וקצין בצבא הבריטי שהיה הראשון שחקר את הקשת באופן מדעי. 
הדעה המקובלת היא שהקשת הקדומה הייתה חלק משרשרת של קשתות שיצרה גשר מחבר בין העיר העליונה והר הבית. יש הסבורים שאותו גשר קדום שימש כמעבר לעולי רגל מהעיר העליונה לבית המקדש ואחרים סבורים שהוא שימש כמעבר פרטי לכוהנים ולבני מעמד האצולה בירושלים.
עד מלחמת ששת הימים הייתה הקשת וסביבותיה מוזנחות ומלאות בסחף ופסולת. עם איחוד ירושלים ב־1967, השקיעה מדינת ישראל בשיפוץ, ניקיון וחקר ארכאולוגי של הקשת במסגרת חפירות מנהרות הכותל. בעזרת מימון של משרד הדתות ורשות העתיקות בוצעו עבודות שיפוץ וחפירה נרחבות. בין השאר, נחפרו חדרים תת-קרקעיים, גודרו הפירים, והוסבו אולמות תת-קרקעיים למקומות תפילה.
בשנת 2017, התגלו תיאטרון רומי קטן, שמונה נדבכים חדשים של הכותל המערבי ותעלת ניקוז מתחת לקשת וילסון. החפירות נערכו על ידי רשות העתיקות והקרן למורשת הכותל המערבי. הממצאים שהתגלו היו קבורים תחת שכבת עפר בעובי של כשמונה מטרים.

תיארוך הקשת

בחלל הקשת לא נערכו חפירות ארכאולוגיות מסודרות ולא ניתן לקבוע את תאריכה בוודאות. צ'ארלס וורן וצ'ארלס וילסון הציעו שהקשת הנוכחית נבנתה בתקופה הביזנטית, בימיו של קונסטנטינוס או יוסטיאנוס. במהלך עבודתו הארכאולוגית, חפר וילסון שני פירים ומנהרות בקרבת בסמוך לאומנה המערבית של קשת וילסון וסמוך לכותל, שם זיהה מפולות של אבני קשת, הוא סבר שהקשת המקורית התמוטטה בעבר והקשת הנוכחית מאוחרת ממנה. הוא תיארך את הקשת המקורית למאות הב'-ג', ואילו את הקשת הנוכחית למאות ה'-ו'. קלונר הציע שהקשת הנוכחית נבנתה בתקופה הרומית המאוחרת, ואילו בהט הציע שהקשת נבנתה בתקופה האומאית (תקופת בית אומיה). אלכסנדר און ושלומית וקסלר בדולח פרסמו ב-2010 מאמר ובו טענו כי הקשת הנוכחית היא הקשת המקורית מן התקופה ההרודיאנית.
Moving Violation

הוצאה מחודשת

חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Moving Violation" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Dancing Machine".
Roman Military Diplomas

דיפלומות צבאיות רומאיות (באנגלית: Roman Military Diplomas, קיצור: RMD) הוא אוסף של דיפלומות צבאיות רומאיות, הכולל את כל הדיפלומות צבאיות רומאיות שפורסמו משנת 1955. עד היום פורסמו 5 כרכים בעריכת מרגרט רוקסן ופול הולדר, הכוללים למעלה מ-470 דיפלומות.

פרסומים

הדיפלומות הצבאיות הרומאיות פורסמו לראשונה בכרך הארבעה עשר (XIV) של אוסף הכתובות הלאטיניות, שפורסם בשני חלקים בשנים 1935 ו-1955‏. לאחר מכן הדיפלומות נאספו על ידי מרגרט רוקסן בשלושה ספרים בשם דיפלומות צבאיות רומאיות. הכרך הרביעי נערך על ידי מרגרט רוקסן ופאול הולדר ויצא לאור ב-2003. באותה שנה נפטרה רוקסן. הכרך החמישי יצא לאור בשנת 2006 על ידי פול הולדר‏. דיפלומות צבאיות רבות נקנו על ידי המוזיאון הרומאי-גרמני במינכן, ופורסמו בשנת 2004 (ידועות בקיצור RGZM‏). מספר התעודות הידועות הכולל עומד, נכון לתחילת 2010, על 881 יחידות. בשני העשורים האחרונים התגלו מספר רב של דיפלומות. רובן הגיעו מחפירות לא מסודרות שנערכו באזור הבלקן, בעיקר בשטחים שהיו שייכים לפרובינקיות מואסיה העליונה ותרקיה.
The Blue Marble

The Blue Marble (בתרגום לעברית: "הגולה הכחולה") הוא תצלום לוויין מפורסם של כדור הארץ שצולם ב-7 בדצמבר 1972 על ידי הצוות של חללית אפולו 17 במרחק של 45,000 קילומטרים בקירוב מכוכב הלכת. התצלום הוא אחת מהתמונות הנפוצות ביותר הקיימות כיום, והוא אחד מהתצלומים היחידים שמציגים את כדור הארץ מואר כולו, בזכות כך שהאסטרונאוטים שצילמוהו, צילמו אותו כשהשמש ניצבת מאחוריהם, ולפיכך שימשה אמצעי תאורה לצילום. כשצילמו את התצלום, כדור הארץ הזכיר לאסטרונאוטים במראהו גולת משחק, ומכאן השם.

צילום התמונה

התמונה צולמה ב-7 בדצמבר 1972 בשעה 10:39 AM בערך (UTC), כ-5 שעות ו-6 דקות לאחר שיגור החללית, ובערך שעה אחת ו-48 דקות לאחר שהחללית עזבה את מסלול ה"חנייה" ליד כדור הארץ והחלה להתקדם לכיוון הירח. זמן שיגורה של אפולו 17, 17:33 AM‏ (UTC), מורה על כך שהיה יום באפריקה בשעותיה הראשונות של החללית בחלל. מכיוון שנקודת ההיפוך שמתרחש בחודש דצמבר הלך וקרב, אנטארקטיקה הייתה גם היא מוארת.
התמונה צולמה במקור כשהצפון בתחתית כדור הארץ והדרום במעלה הכוכב, כלומר הפוך מהייצוג המקובל. אולם היא סובבה לפני שהופצה.
שמה הרשמי של התמונה הוא AS17-148-22727. תמונה AS17-148-22726 צולמה קצת לפני AS17-148-22727, והיא כמעט זהה לה. הצלם השתמש במצלמת Hasselblad‏ 70 מילימטר עם עדשת 80 מילימטר. הקרדיט הרשמי לתמונה, לפי נאס"א, ניתן לכל צוות אפולו 17 - יוג'ין סרנן, רונלד אוונס והאריסון שמיט - כולם צילמו תמונות שונות במהלך המשימה בעזרת המצלמה תוצרת Hasselblad שהייתה בחללית. שמיט טען מאוחר יותר שהוא אישית צילם את התמונה המפורסמת, אך זהות הצלם האמיתי אינה ניתנת לאימות.
משימת אפולו 17 הייתה האחרונה שבמשימות הנסיעה המאוישות לירח עד ימינו. בימינו אף אדם לא נמצא בתחום שבו ניתן לצלם תמונה של כדור הארץ בשלמותו, כמו "The Blue Marble", אם כי גשושיות ולוויינים מסוגלים לכך.

תפוצה

"The Blue Marble" הייתה התמונה הראשונה של פני שטח מוארים של כדור הארץ. התמונה פורסמה בתקופה שבה ניתן דגש על איכות הסביבה, במהלך שנות השבעים, וסביבתנים רבים ראו בה תיאור של כדור הארץ כשברירי, פגיע ומבודד במרחב החלל. לעומת זאת, מייק ג'נטרי (Mike Gentry), איש נאס"א, טען כי על אף הטענות שעלו נגדה, "The Blue Marble" היא התמונה הנפוצה ביותר בהיסטוריה. בנוסף, דעתם של ארגוני איכות הסביבה בנוגע לתמונה השתנתה עם הזמן, והם הפכו לחובביה במקום להיות מבקריה.
כיום, המונח "Blue Marble", כמו גם התמונה עצמה, מצויים בשימוש תדיר, בידי ארגונים שונים הפועלים לשיפור איכות הסביבה או חברות שונות שרוצות לקדם את תדמיתן כחברות "ירוקות". בארצות הברית, וגם בישראל, שודרה בעבר תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "Big Blue Marble" (נקראה בארץ "ילדים בעולם"), שהופקה בשנות השבעים והשמונים.
תמונות של כדור הארץ אשר דומות לתמונה, שהופצו לאחר מכן, הוגדרו כתמונות "Blue Marble". ב-4 בינואר 2012 צולמו מספר תמונות שחוברו יחד לתמונה אחת, שאותה הפיצו נאס"א ו-NOAA בשם "Blue Marble 2012" כמחווה לתמונה הפופולרית, ויחד אתה פרסמו גם תמונה משלימה המציגה את החצי המזרחי של כדור הארץ. גם תמונה זו הורכבה משש תמונות ברזולוציה גבוהה שצולמו ב-23 בינואר בידי לוויין.

לקריאה נוספת

Denis Cosgrove, "Contested Global Visions: One-World, Whole-Earth, and the Apollo Space Photographs." Annals of the Association of American Geographers 84 (1994): 270-294

Laura Kurgan, Laura. Close Up at a Distance: Mapping, Technology, and Politics, New York: Zone Books, 2013, 8-13
עדן פרטוש

קורות חיים

פרטוש נולד בבודפשט (בהונגריה שהייתה חלק מן הקיסרות האוסטרו-הונגרית), ולמד (יחד עם חבריו לכיתה אנטל דוראטי ומתיאש שייבר) באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, נגינה בכינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטן קודאי. 
לאחר סיום לימודיו, התקבל ככנר ראשי בתזמורת לוצרן ולאחר מכן בתזמורות נוספות ובהן תזמורת ברלין. בשנת 1934, עם עליית היטלר לשלטון, חזר פרטוש לעיר הולדתו, בודפשט, בה הוא שימש כנר ראשי בתזמורת הסימפונית. בשנת 1936 ייסד ברוניסלב הוברמן את התזמורת הארצישראלית, אליה גויסו נגנים יהודיים שגורשו מתזמורות אירופה. הוברמן ביקש לגייס גם את פרטוש, אולם, הצטרפותו של פרטוש לתזמורת נדחתה בשל חוזה שהיה לו עם ממשלת ברית המועצות, בעקבותיו הגיע לעיר באקו, בה לימד כינור וקומפוזיציה בקונסרבטוריון. 
בשנת 1937 עזב את ברית המועצות (לאחר שבתקופת "משפטי מוסקבה" סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית) וחזר לבודפשט, שם הוא שימש כנר ראשי בתזמורת וכן ערך מסעות קונצרטים בארצות אירופה.
באותו זמן הזמין ברוניסלב הוברמן את פרטוש לפגישה בפירנצה, שם הציע לו להיות ויולן ראשי בתזמורת הארצישראלית. למרות הצעות מפתות מדרום אמריקה (פרו) בחר פרטוש בארץ ישראל, ובשנת 1938 עלה לארץ.
בין השנים 1938 ל-1956 היה נגן ראשי בקבוצת הוויולות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן סולן בהופעות רבות בישראל ובעולם. בשנת 1946 הקים פרטוש ביחד עם לסלו וינצה את האקדמיה הישראלית למוזיקה בתל אביב. פרטוש הוביל את הקמת בית הספר תלמה ילין בשנת 1959. בשנת 1951 התמנה פרטוש למנהל האקדמיה למוזיקה, תפקיד בו החזיק עד מותו (אם כי בחמש השנים האחרונות לחייו נבצר ממנו בשל מצב בריאותו לקחת חלק פעיל בניהול, אותו מילא בפועל סגנו ומנהל האקדמיה אחריו, אריה ורדי). 
בשנת 1963 חיבר פרטוש את המוזיקה לסרט בירושלים בבימויו של דוד פרלוב.
פרטוש נמנה עם המלחינים הישראלים החשובים; זכה בפרס אנגל בשנת 1948 ושוב בשנת 1950-51, ובשנת 1954 היה לחתן הראשון של פרס ישראל למוזיקה.
עם תלמידיו של פרטוש נמנים גם דבורה ברטונוב, מנחם ברויאר, אילן גרוניך, רבקה גולני, יהושע לקנר ונעה בלאס.
נפטר בקיץ 1977, בשנה ה-70 לחייו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה, דינה. ארכיונו מופקד בארכיון לתולדות אוניברסיטת תל אביב. על שמו רחוב בבאר שבע. כמו כן על שמו פרס לביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית, שמוענק על ידי משרד התרבות.
מעגל סטרלינג

מעגל סטרלינג או מכונת סטרלינג היא מכונת חום אשר פועלת באופן מחזורי על ידי דחיסה והתפשטות של גז בטמפרטורות שונות. השימוש העיקרי במעגל הוא במנוע סטרלינג, שבו הוא מנוצל לשם הנעת גלגל.

ניצולת המכונה

ניתן לחשב את סכום העבודות משני תהליכי הדחיסה כאשר TH היא הטמפרטורה של האיזותרמה העליונה ו-TL הטמפרטורה של האיזותרמה התחתונה.
כמו כן ניתן לחשב את החום הנכנס למערכת:
על ידי ביטוי הניצולת בתור היחס בין העבודה המבוצעת לבין החום הנכנס.
מתקבלת ניצולת הזהה ליעילות מכונת קרנו. הקשר בין מכונת קרנו לבין מכונת סטרלינג היא שבעוד שמכונת קרנו היא מכונה היפותטית שלא ניתנת למימוש, מכונת סטרלינג היא אמיתית וניתן לבנות מכונות על פי השלבים המתוארים.
מומה פדוריי

מומה פדוריי (ברומנית: Muma Pădurii, ומשמעותו "אם היער") היא דמות מהמיתולוגיה הרומנית, אשתו של פדורויול ואמה של פאטה פדוריי.
על פי האגדה, מומה פדוריי, שהייתה אמורה, בין היתר, להגן על אנשים הנכנסים ליער, הפכה לרצחנית יותר ויותר והאלה בנדיס (Bendis) קיללה לה אותה שתהיה רעיתו של הגבר הבא שתהרוג. מומה פדוריי לא התייחסה לכך והרגה גבר נוסף ואז האלה השיבה את הגבר לחיים ואילצה את מומה פדוריי להתחתן איתו. הגבר, פדורויול, קיבל את התפקיד שמומה פדוריי זנחה והוא אמור להגן על אנשים שטעו בדרכם ביער או נמשכו אליו על ידי רוחות רעות. לזוג, ששונאים האחד את השני, יש בת, פאטה פדוריי.
מומה פדוריי מוצגת באגדות כאויבת של הגיבורים החיוביים כדוגמת פט פרומוס ולעיתים כאם של באלאורים.
ספנדארמד

ספנדארמד (באווסטה: Spəntā Ārmaiti; בפהלווי: Spandārmad; בפרסית: سپندارمذ/اسفندارمذ, "הערצה (או דבקות) מקודשת") היא אחת מן האמשא ספנדאן, ישות אלוהית המקושרת עם האדמה בדת הזורואסטרית.

משמעות השם

שמה של האלה ספנדארמד מורכב משני חלקים. החלק הראשון מקורו במילה האווסטית -ārmaiti שמשמעה "דבקות" או "מסירות" (במשמעות דתית). החלק השני מקורו בתואר spənta  שמשמעו "קדוש" או "רב-שפע". כבר בגאתות המוקדמות מופיע הצירוף כדי לתאר את האלה, ובמהלך הזמן הוא התקבע כשמה הרשמי.

תחומי האחריות של האלה

ספנדארמד אחראית על דבקותו של האדם בדת הנכונה ועל מסירותו לה. זו אחת התכונות ההכרחיות לאדם הרוצה לנהל אורח חיים טוב והגון, וכדי להיוושע בבוא העת.
מבחינה חומרית, ספנדארמד אחראית על האדמה ועל השפע שניתן להפיק ממנה.
בלוח השנה הזורואסטרי, היום החמישי מוקדש לספנדארמד, כמו גם החודש השנים-עשר. החגיגה המוקדשת לה נקראת "ג'שְן-י בַּרְזיגַרַאן" (פסטיבל החקלאים) והיא כוללת הכרת תודה על השפע החקלאי, הוקעת יצורים מזיקים ותפילות על המתים שלא הובאו לקבורה נכונה במגדלי השתיקה הזורואסטריים.
קנזינגטון (ניו יורק)

קנזינגטון (באנגלית: Kensington) היא שכונה ברובע ברוקלין בניו יורק. השכונה ממקומת מדרום לפרוספקט פארק ולשכונת וינדזור טראס, וגובלת בשכונת בורו פארק ממערב, שכונת פלטבוש ממזרח, ומידווד מדרום.
בקנזיגטון ריכוז יהודי גדול, המורכב מאוכלוסייה אורתודוקסית, ליטאית וחסידית.

היסטוריה

קנזינגטון יושבה לראשונה במאה ה-17 על ידי חקלאים הולנדיים. התיישבות מחודשת הייתה בשנת 1737 על ידי מתיישבים בריטיים. השכונה קרויה על שם שכונת קנזינגטון שבלונדון. שדרת אושן פארקוויי המחברת בין פרוספקט פארק לקוני איילנד הושלמה סלילתה בשנת 1880.

דמוגרפיה

לפי מפקד ארצות הברית בשנת 2010 כמות האוכלוסייה עומדת על 36,891, פחות מכמות התושבים בשנת 2000 שעמדה על 36,973. רוב השכונה (47%) מורכב מאוכלוסייה לבנה, אפרו-אמריקאים (6.9%), ועוד קבוצות אתניות אחרות.
בית הכנסת הנאולוגי בקלוז'

בית הכנסת הנאולוגי בקלוז', המכונה גם "היכל הזיכרון של המוגלים" (הכוונה היא ליהודים שהוגלו ונספו בשואת יהודי צפון טרנסילבניה) (ברומנית Templul Memorial al Deportaţilor), שוכן ברחוב חוראה מס' 21.
בית הכנסת נבנה על ידי האדריכל איזידור הגנר ונחנך ב-4 בספטמבר 1887. הוא שימש את הקהילה הנאולוגית בעיר. ב-13 בספטמבר 1927 נגרמו לו נזקים כבדים מידיהם של פורעים לגיונרים. הנזקים שופצו בעזרת סיוע ממשלתי רומני. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר המקום היה בשליטת הונגריה והיהודים נשלחו למחנות, ניזוק בית הכנסת מהפצצות שפגעו באזור. 
בית הכנסת נקרא תחילה 'בית הכנסת החדש', אך לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל את הכינוי "היכל הזיכרון של המוגלים", על שם היהודים שנלקחו למחנות ההשמדה בתקופת שלטון הונגריה בצפון טרנסילבניה, שלטון שהיה שותף בשואת יהודי צפון טרנסילבניה. בית הכנסת שופץ פעם נוספת בשנת 1951.
בין השנים 1891 - 1931 שירת בבית כנסת זה הרב הראשי הנאולוגי של העיר קלוז', ד"ר מתיאש אייסלר, שהיה ידוע גם כמומחה בשפות השמיות והיסטוריון של יהדות טרנסילבניה.
פרסי בראמלי

פרסי ברוק בראמלי (Percy Brooke Bramley)‏ (1867 - 19 בפברואר 1925), המפקד הראשון של משטרת המנדט. בראמלי נחשב עוין לציונות וליישוב.

תולדות חייו

פרסי בראמלי נולד בהודו בשנת 1867 לאב שהשתייך למשפחה ותיקה מיורקשייר ושרת בצבא הבריטי בהודו. הוא קיבל חינוך ביתי ובסביבות שנת 1888 התגייס למשטרה הבריטית. הוא עסק במלחמה בפיראטיות ובשוד בגבול עם נפאל והיה השוטר הראשון שקיבל את מדליית קאיזר אי הינד של קיסר הודו. בשנת 1909 קיבל את מדליית המשטרה, בעת היותו סגן מפקח כללי בפועל של משטרת הודו.
במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת בהודו ולאחר מכן במזרח התיכון. הוא השתתף בכיבוש קוט והיה מפקד בבצרה. ביוני 1916 הועלה לדרגת סגן משנה, וביוני 1917 הועלה לדרגת לוטננט. בהשך הגיע לדרגת לויטננט קולונל. על שירותו הוא קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 1919, בימי הממשל הצבאי הבריטי, מונה למנהל ביטחון הציבור והקים את משטרת המנדט. ב-1 ביולי 1920, כאשר הממשל הצבאי הבריטי העביר את השלטון בארץ ישראל לידי רשויות הממשל האזרחיות, מונה בראמלי כמנהל הביטחון הציבורי בארץ ישראל ומפקד המשטרה ושירות בתי הסוהר. כוח המשטרה היה מצומצם ומנה בהווסדו 18 קצינים בריטיים, 55 קצינים מקומיים (רובם ערבים ומיעוטם יהודים) ו-1,144 שוטרים. בסוף 1920 קיצצה הממשלה במשכורות השוטרים, כתוצאה מכך התפטרו מרבית השוטרים הוותיקים ובהם כ-250 שוטרים יהודים.
בראמלי עשה רבות לחיסולן של כנופיות שודדים גדולות, שהמשיכו להתקיים עוד מתקופת הטורקים. הוא פיקד על מבצע גדול ללכידת כנופיית שודדים שבראשה עמד שודד בשם מוחמד אבו אימדרס, הצליח להקיף את השודד וקבצותו במחנה בדואים ליד שכם ותפס אותו עם 38 מאנשיו. אולם בשנת 1921, בעת מאורעות תרפ"א, מילאה המשטרה, תחת פיקודו של בראמלי, תפקיד עגום ולא הצליחה למנוע את הפרעות שהחלו ביפו והתפשטו להתקפות על המושבות ביתר חלקי הארץ, פתח תקווה, כפר סבא, מקוה ישראל, חדרה, רחובות ועוד, ובהן נרצחו 43 יהודים ונפצעו 140.
באפריל 1922 נודע שהנרי טיודור יגיע לארץ ישראל להחליף את בראמלי בראש המשטרה. בתחילה מונה טיודור למשרה כוללת מעל בראמלי, אך בספטמבר 1922 שונה תוארו מ"הקצין הכללי המפקד על פלשתינה (א"י)" ל"המפקח הכללי של המשטרה ובתי הסוהר" ובראמלי היה לסגן המפקח. אולם בפועל, המשיך בראמלי לנהל את המשטרה. הוראס סמואל תיאר את בראמלי כ:"אדם בגיל העמידה ... שבילה את כל זמנו בכתיבת מזכרים מפורטים לממשלה במטרה לכסות אותו במקרה שתתרחש הסתבכות כלשהי".
בתחילת 1923 פוטר בראמלי על ידי הנציב העליון הרברט סמואל, במה שהוצג כהתפטרות על רקע מצבו הבריאותי והוא הוחלף על ידי ארתור סטפן מאברוגורדאטו. הוא נפטר בשנת 1925.
הרכבת התחתית של ריאד

הרכבת

אוכלוסיית העיר ריאד צפויה להגיע ל-8 מיליון איש עד לשנת 2030. הרכבת התחתית היא המרכיב המרכזי של תשתית התחבורה החדשה בעיר, שתכלול גם שלושה קווי אוטובוסים מהירים באורך כולל של 85 קילומטרים. תשתית זו מיועדת להביא להפחתה משמעותית של השימוש במכוניות בעיר ולהקטין את זיהום האוויר בה.
עבודות הקמת הרכבת התחתית החלו בשנת 2014 ומתנהלות על ידי מספר חברות הנדסה, רובן מארצות המערב. עלות הפרויקט היא כ-22.5 מיליארד דולר.
קווי הרכבת ערוכים בעיקרם בתבנית של רשת מלבנית. חלק מן המסילות יונח מעל לפני הקרקע. מקצת מ-85 התחנות יהוו צמתים בין הקווים השונים ולצורך כך הן נבנות במפלסים שונים. ארבע מן התחנות יחברו בין קווי הרכבת לבין קווי האוטובוס החדשים.
מסילות הרכבת יהיו ברוחב סטנדרטי של 1,435 מילימטר. הפעלת הרכבת תהיה אוטומטית (ללא נהגים). ברשת הרכבת התחתית יפעלו כ-600 קרונות שיסופקו על ידי החברות סימנס, בומברדייה ואלסטום. בקו מס' 1 יפעלו רכבות ובהן ארבעה קרונות וביתר הקווים יפעלו רכבות של שני קרונות.
פרויקט הרכבת התחתית מנוהל על ידי הרשות לפיתוח ריאד.
ספר האמונות והדעות

אמונות ודעות, או הנבחר באמונות ובדעות (במקור בערבית: כתאב אלאמאנאת ואלאעתקאדאת; كتاب الأمانات والاعتقادات, או כתאב אלמכ'תאר פי אלאמאנאת ואלאעתקאדאת; كتاب المختار في الامانات والاعتقادات) שחיבר רב סעדיה גאון במאה העשירית הוא אחד מספרי היסוד במחשבת ישראל שהתחברו בימי הביניים, ונחשב לפורץ בתחום הפילוסופיה היהודית. הספר נכתב בערבית יהודית, תורגם לעברית על ידי מתרגם עלום-שם במאה הי"א (הנקרא "הפארפראזה" או במקור פתרון ספר האמונות וחרצב הבינות), ואחר כך בידי רבי יהודה אבן תיבון. הספר תורגם שוב במאה העשרים בידי הרב יוסף קאפח.

עיקרי טענותיו הפילוסופיות

הרס"ג בספרו "האמונות והדעות", יצא כנגד כל האמונות הסותרות את היהדות הרבנית: האסלאם, הנצרות, אמונת זרטוסטרא, סנסואליזם, אתאיזם, וכן תפיסות קוסמולוגיות ופסיכולוגיות שאינן עומדות בקנה אחד עם היהדות.
הוא קבל את שיטת המועתזילה לגבי חירות הרצון, אחדות האל, דחה את תורת האטומים של הכלאם, ובפסיכולוגיה הוא ממזג בין אריסטו לאפלטון. האמת הדתית היא ההתגלות ותוכנה של ההתגלות זהה עם השכל, השכל יכול להכיר את תוכנה ואמיתותה של ההתגלות. ישנה מצווה דתית להשיג בשכלנו את מה שבא לנו בנבואה. וכל זה אחר שנקבל את תוכנה האמיתי של ההתגלות כבסיס לאמונה.
לשיטת הרס"ג אפשר להוציא מ"פשוטו של מקרא" כל היכן שהפשט נוגד את השכל.
מקורות הידיעה הם: החושים, השכל, ההכרח והמסורת. הלך בדרכי הכלאם להוכיח את מציאות הבורא מתוך חידוש העולם. וזה מתוך שהוא העולם, סופי, מורכב, נושא מקרים, ועובר בזמן (ההוכחה מהזמן היא במקורה מיואנס פילופונוס הנקרא יוחנן המדקדק).
הרס"ג דוחה את מציאותו של "חומר קדמון" כשורש למורכבותו של העולם. הוא מייחס לבורא את התארים "חי חכם יכול" כמבטאים דבר אחד ומוכרחים הם אחד לשני. כל תורה נבואית עליה לעמוד במבחן השכל האנושי עוד טרם נבקש הוכחות של ניסים.
הוא הראשון שמחלק בפירוש בין מצוות שכליות לשמעיות. הרס"ג דחה את תורת הגזירה הקדומה - הפרדסטינציה מטעמי הצדק והיושר האלוהי שמשלם שכר ומעניש (תיאודיציה). לשיטתו הנפש אינה מקרה של הגוף אלא סובסטאנציה של עצם קרוב לגלגלי השמיים.

עיקרי האמונה

רס"ג היה הראשון שקבע עיקרי אמונה יהודיים. עם זאת, נראה שבניגוד לרמב"ם נושא עיקרי האמונה לא היה מרכזי בהגותו, והוא לא הזכירו בספרו במרכזי "הנבחר באמונות ודעות". במקומות אחרים] הוא קובע רשימה נרחבת יותר של דברים שחייב המתפלל להאמין בהם ביחס לאל, שאם לא כן, הוא אינו מתפלל לה'.