google/wiki40b huggingface dataset:
דוד יוסף (ראש עירייה)

ביוגרפיה

שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים.
בעשרים השנים שקדמו לבחירתו, התמודד יוסף שלוש פעמים על תפקיד ראש עיריית אור יהודה: בשנת 1989 נוצח על ידי יצחק בוכובזה. בשנת 1993 נוצח על ידי תמיר שאבי. בשנת 1998 לא התמודד, אלא הצטרף לבוכבזה, ולאחר הבחירות מונה לסגנו, וב-2003 התמודד נגד בוכבזה, הפסיד בסיבוב השני, ובמועצת העיר נמנה עם שורות האופוזיציה. 
בשנת 2007 התמודד יוסף מטעם מפלגה עצמאית בתמיכת הליכוד וש"ס וזכה, תוך שהוא מביס את ראש העירייה הזמני, עופר בוזי, שמוּנה לאחר התפטרותו של יצחק בוכובזה. עם היוודע תוצאות הבחירות, פנו שלושת מתחריו של יוסף לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בתביעה לפסילת הבחירות ועריכת בחירות חדשות, בטענה שיוסף ניהל תעמולת בחירות בניגוד לחוק, משום שפרסם פנייה של הרב עובדיה יוסף לתמוך בו. בית המשפט דחה תביעה זו. 
מיד עם היבחרו, הודיע יוסף על פתיחת דף חדש בכל הקשור ליחסה של עיריית אור יהודה לעולים מאתיופיה. 
בבחירות  לרשויות המקומיות, שנערכו בנובמבר 2008 נבחר יוסף לכהונה נוספת, ברוב של יותר מ-70%. בשנת 2010, קיבלה העירייה בראשותו את פרס המנהל התקין מטעם משרד הפנים. בבחירות 2013 נבחר יוסף בשנית, ברוב של 58%.
במהלך כהונתו הועלו נגדו טענות רבות לגבי אופן ההתנהלות של הנהלת העירייה בראשותו. אם בחוסר התייחסות לכתבות שהציגו את פועלו באופן שלילי, ואם בגין אי סדרים ושימוש בהשפעתו לטובת רווח אישי כגון פרשת ה"סטנדאפ" במפעל הפיס, קשריו עם פוליטיקאים אשר קיבלו שמות רחובות וכיכרות המפארים את שמם ברחבי העיר, שינוי שדרת "יצחק רבין" ל"שדרת גבי אשכנזי", כריתת עצים נרחבת ברחבי העיר, ופתיחת "קייטנת ראש העיר" בשנת 2015.
בשנת 2015 נעצר לחקירה בחשד לביצוע עבירות מין, ב-18 ביוני באותה שנה, התפטר יוסף מתפקידו כראש עיר, וביולי הוגש נגדו כתב אישום בשורה של עבירות: גניבה בידי עובד ציבור, בעילה אסורה בהסכמה, מעשה מגונה ללא הסכמה, מעשה מגונה תוך ניצול יחסי מרות, מעשה מגונה תוך שימוש בכוח, הטרדה מינית, מרמה והפרת אמונים, שימוש לרעה בכוח המשרה ושיבוש הליכי משפט. ב-5 בדצמבר 2016 הורשע ב-11 מתוך 15 עבירות המין שיוחסו לו, בהן הטרדה מינית בכוח, ובחמש עבירות מרמה והפרת אמונים, בהן גניבה בידי עובד ציבור ונידון לשנתיים מאסר. בבית המשפט העליון התקבל ערעור המדינה ועונשו הוחמר ל-38 חודשי מאסר. הוא השתחרר מהכלא באוקטובר 2019.
יוסף נשוי ואב לשניים.
מאיר מלובלין

רבי מאיר מלובלין (מכונה מהר"ם לובלין) (1558 ה'שי"ח, לובלין - ט"ז באייר ה'שע"ו 1616, לובלין) היה רב, פוסק, וממפרשי התלמוד.

תולדותיו

רבי מאיר נולד בלובלין שבפולין בשנת ה'שי"ח (1558). אביו רבי גדליה היה בנו של המקובל רבי אשר מקראקא. כבר בילדותו נודע כעילוי. הלך ללמוד בישיבה בקראקא, שם נשא את אסתר, בתו של ראש הישיבה ואב בית הדין, רבי יצחק הכהן שפירא. ב-1582 עבר ללובלין בכוונה לייסד בה ישיבה. חמש שנים מאוחר יותר, ב-1587 חזר לקראקא למלא את מקום חותנו שנפטר והתמנה לראש ישיבה ולאב"ד. ב-1595 נתמנה לרב בלבוב, שם כיהן עד שנת 1613 אז נאלץ לעזוב את כס הרבנות בעקבות הסכסוך על הגט מווינה. חזר ללובלין, שם כיהן כרב העיר עד לפטירתו, בט"ז באייר ה'שע"ו (1616).

שיטת לימוד ופסיקה

המהר"ם היה פלפלן, ודן רבות בדברי רש"י והתוספות, דייק בכל מילה מדבריהם וברוח זו כתב את חיבורו הגדול "מאיר עיני חכמים" שנדפס לאחר מכן בסוף כרכי התלמוד בבלי, תחת השם "מהר"ם", בצמוד לפירושי מהרש"א ומהרש"ל החל ממהדורת אמסטרדם ה'תקט"ו. פעמים רבות הוא מתווכח עמם על הבנת פירושי הראשונים.
בפסיקה, נראה שהמהר"ם היה מאסכולת המתנגדים לקודיפיקציה שנכנסה בעקבות כתיבת השולחן ערוך, והוא מציין בספר הפסקים שלו "שו"ת מהר"ם" כי אין לסמוך בעיניים עצומות על פסקי המחבר והרמ"א (ראו למשל סוף סימן יא). מאידך, וכנראה דווקא בגלל זאת, חש כבוד עמוק כלפי המהרש"ל, כפי שמתבטא רבות בפירושיו על הש"ס, וגם נכתב מפורשות בתשובותיו.
הוא צידד ב"כחא דהיתרא" והשתדל להקל במקום הצורך.

הסכסוך על הגט מווינה

בשנת 1612 סידרו רבי מנוח הענדל ורבי יהושע פלק כץ ("הסמ"ע"), גט בווינה, לאשה שבעלה היה חולה, ולאחר שהבריא הבעל, הורו פוסקים רבים שהגט תקף. המהר"ם חלק על כך ובתשובה ארוכה שכתב בעניין, פסק שהאישה עדיין נשואה לבעלה, משום שתנאי הגט לא התקיימו. אומנם רבנים חשובים כבעל ה"לבוש" תמכו בעמדתו, אך מכיוון שהמהרש"א והסמ"ע התנגדו לפסקו, התעוררה מחלוקת עזה,  ואחד מהרבנים החשובים בלבוב מחה נגדו בחריפות, ובשל כך נאלץ המהר"ם לעזוב את לבוב.
מעלין בקודש (כתב עת)

מעלין בקודש - בטאון לעניין המקדש וקדשיו, הוא כתב עת שעוסק בהלכות הנוגעות לבית המקדש, סדרי עבודתו, והלכות טומאה וטהרה הקשורות אליו. 
כתב העת נוסד בשנת תשנ"ט (1999) ויוצא לאור מאז באופן סדיר מדי חצי שנה, בחודשים אדר ואלול. מו"ל כתב העת הוא "כולל בית הבחירה" ביישוב כרמי צור, בראשות הרב צבי שלוה, המשמש גם כחבר מערכת הבטאון מיום הווסדו.
הבטאון מאגד תלמידי חכמים ואנשי אקדמיה, וסגנון המאמרים מגוון: בירורים מעשיים וריאליה הלכתית, למדנות, תנ"ך, מחשבת ישראל וביקורת ספרים.
מדי עשרה גיליונות מתפרסם מפתח מפורט של המאמרים ומחבריהם. 
בין הכותבים הבולטים: הרבנים ישראל אריאל, זלמן נחמיה גולדברג, יהודה זולדן, אהרן ליכטנשטיין, זלמן קורן, אליקים קרומביין, יהודה שביב, צבי שלוה, פרופ' זהר עמר ופרופ' אשר קאופמן.
סובב חומות ירושלים

היסטוריה

הרעיון להקים אזור חיץ ירוק (Green belt) סביב חומות העיר העתיקה העולה כבר בתוכניות המתאר של העיר בתקופת המנדט הבריטי: תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס משנת 1919, ותוכנית גדס-אשבי משנת 1922.
לאחר איחוד העיר פעל ראש העיר דאז, טדי קולק, לממש את התוכנית. כמה ימים לאחר תום המלחמה נהרסו קירות הבטון שחצו את העיר מאז מלחמת העצמאות במתחם ממילא, בכיכר צה"ל ובאזור מוסררה, וכן כל הבתים ההרוסים למחצה מקרבות 1948 שלאורך החומה. ביולי 1967 הוחלט בישיבה, שבה השתתפו ראש הממשלה לוי אשכול, טדי קולק וחברי הנהלת רשות הגנים הלאומיים, להקיף את חומת העיר העתיקה בגן לאומי. במשך 15 שנים הוכשר הגן הלאומי סביב החומות עד השלמתו, במימון תרומות שגייסה הקרן לירושלים. 
תוכנית המתאר המקומית שאישרה עיריית ירושלים בשנת 1970 (עמ/6) ייעדה את הקרקע לגן הלאומי, ההכרזה הרשמית על גן לאומי סובב חומות ירושלים נעשתה בשנת 1974. בשל מיקומו המיוחד של הגן האצילה רשות הטבע והגנים לעיריית ירושלים סמכויות לתפעולו ולפיתוחו.

ארכאולוגיה

בשטח הגן יש אתרים ארכאולוגיים חשובים: 
גן העופל - הכולל ממצאים ארכאולוגיים מתקופת בית ראשון ועד התקופה העות'מאנית. לאחרונה בחפירות ד"ר אילת מזר נחשפו ממצאים מתקופת מלכות שלמה כולל חומות מרשימות ומבנים מהתקופה. בחודש ספטמבר פורסם גילויו של מטמון זה ובו מדליון זהב עם סמל מנורת שבעת הקנים 
בנחל קדרון שבשטח הגן הלאומי נמצאים מספר מבני קבורה, וביניהם יד אבשלום וקבר זכריה.
בעיר דוד מגוון רחב של ממצאים ארכאולוגיים: מתחם מבוצר סביב מעיין הגיחון מהתקופה הכנענית התיכונה. עיר מלוכה מתקופת ימי הבית הראשון. פרבר מרכזי בימי הבית השני הכולל מערך רחובות אבן מרשימים מתקופת הורדוס ומתחתן מערכות ניקוז משוכללות. ובריכת השילוח מימי בית שני.
אגודת ניצן

אגודת ניצן היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 1964 על ידי הורים ומתנדבים, במטרה לאתר, לאבחן, לטפל ולשקם בילדים ובוגרים עם ליקוי למידה קשיי הסתגלות ותפקוד.
האגודה מנוהלת על ידי יו"ר וחברי וועד, הכולל נציגי סניפים ואנשי ציבור מתנדבים. לכל סניף ועד מנהל, הפועל בהתנדבות, ובראשו יו"ר וכן מנהל/ת סניף ואנשי מקצוע מתחום לקויות הלמידה, האבחון, הטיפול והסיוע להורים.

רקע

הרקע להקמת האגודה היה חוסר מודעות של החברה לנושא לקויות הלמידה. מערכת החינוך, באותה עת, לא הכירה בצורכיהם המיוחדים של תלמידים עם ליקויי למידה ולא הקצתה משאבים מתאימים לסייע להם. צוות בית הספר גם הוא לא היה ערוך להעניק סיוע מותאם בתחומי הלמידה, ולרבים מהילדים יוחסו בטעות 'עצלות' ולעיתים אף 'פיגור'. כדי לענות על צרכים אלה, פיתחה אגודת ניצן את כלי האבחון הראשוניים בארץ לאיתור לקויות למידה וכן שיטות להוראה מתקנת, ובכלל זה, גם הכשרת מורים למקצועות האבחון והטיפול בכל הארץ, ושילובם במערכת החינוך.

סניפים

לאגודה 38 סניפים בישראל.
אגודת ניצן פועלת באמצעות 38 סניפים בכל רחבי הארץ, בהם מטופלים מדי שנה אלפי ילדים ובוגרים עם ליקויי למידה, קשיי הסתגלות ותפקוד. הם זוכים למענה לצורכיהם הייחודיים בכל שלבי החיים באמצעות שירותים שונים: אבחונים דידקטיים ופסיכולוגיים, טיפולים פסיכולוגיים, טיפולים פרא-רפואיים, שיקום לקראת חיים עצמאיים בתחום החברה והתעסוקה ועוד.
סניפי האגודה: אונים, אופקים, אילת, אשדוד, אשקלון, באר-שבע, בית שאן, דימונה, הרצליה, ניצן הורים הרצליה, חדרה, חיפה, טבריה, יהוד, ירוחם, כפר-סבא, ניצן הורים כרמיאל, מגדל העמק, מודיעין, דיור מודיעין, משגב, נהריה, נס-ציונה, נצרת עילית, נתניה, עומר, עפולה, ערד, פתח-תקווה, קריות, ראש העין, ראשון לציון, ניצן הורים ראשון לציון, רחובות, רמת-גן, רעננה, תל אביב והמרכז הארצי.   

נכון ל-2017, יושבת ראש העמותה היא עפרה אלול ובתפקיד המנהלת הכללית משמשת ד"ר מלי דנינו. בשנת 2008 היה מחזור הפעילות של האגודה 21 מיליון שקל, מתוכם גויסו כתרומות, הקצבות ותמיכות 11 מיליון שקל.
אלברט, מלך סקסוניה

ילדותו

אלברט נולד ב-23 באפריל 1828 בדרזדן כבנם הבכור של הנסיך יוהאן, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה. לאחר שסיים את בחינות הבגרות בשנת 1845, למד אלברט באוניברסיטת בון משפטים ומדעי המדינה.

קריירה צבאית

בשנת 1848 הצטרף אלברט לצבא הסקסוני, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1851 הועלה אלברט לדרגת אוברסט, ומונה למפקד חטיבה. בשנת 1854 נהיה אלברט נסיך הכתר הסקסוני, בעקבות מותו של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ועלייתו של אביו לשלטון.
במלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד אלברט על הצבא הסקסוני, והשתתף עמו בקרב קניגרץ. לאחר שלום פראג והצטרפות סקסוניה לקונפדרציה הצפון גרמנית, מונה אלברט למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני). במלחמת פרוסיה-צרפת לחם אלברט עם הקורפוס שפיקודו, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר. לאחר מכן לחם אלברט עם הארמייה שבפיקודו בקרב סדאן, והשתתף עימה במצור על פריז.
על פעולותיו בקרבות קיבל אלברט את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.
לאחר החתימה על שלום פרנקפורט, פיקד אלברט על חיל הכיבוש הגרמני בצרפת עד לאחר נפילת הקומונה הפריזאית. ב-11 ביולי 1871 הועלה אלברט לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקח הכללי של האזור הצבאי הראשון.

תקופת שלטונו

ב-29 באוקטובר 1873 עלה אלברט לשלטון, לאחר מות אביו יוהאן, מלך סקסוניה. אלברט נטל חלק מועט בפוליטיקה, ובעיקר הקדיש את עצמו לענייני הצבא הסקסוני בפרט, ולענייני צבא האימפריה הגרמנית בכלל. במהלך שלטונו, הפכה ממלכת סקסוניה למונרכיה חוקתית.
ב-19 ביוני 1902 מת אלברט באחוזתו שבזיבילנורט, ובמקומו עלה לשלטון אחיו גאורג, מלך סקסוניה.

משפחתו

ב-18 ביוני 1853 התחתן אלברט עם קרולה מואסה, שהייתה בתו של גוסטב, נסיך ואסה, ונכדתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. לזוג לא היו ילדים, ומשום כך עלה לשלטון אחר מותו של אלברט, אחיו גאורג, מלך סקסוניה.
אלאונורה לב

ביוגרפיה

לב נולדה בפולין  בעיר שצ׳צ׳ין בסביבות שנת 1952. אביה היה ניצול שואה, שברח מעיר הולדתו לודז׳ לסיביר שם היה פועל במפעל תחמושת. רוב משפחתו נרצחה בשואה. אמה ילידת ברה״מ שם נפגשה עם אביה של לב. היא עלתה עם הוריה ושני אחיה  לישראל  בעליית גומולקה כשהייתה בת שש למעברת עתלית. משם עברה המשפחה לקיבוץ בית זרע, מגדיאל, רמתיים ולבסוף התיישבה בהוד השרון. כבר בגיל צעיר החליטה כי היא רוצה לעסוק בכתיבה. בצבא שירתה כפקידה בחיל האוויר וכשהשתחררה עברה קורס עיתונות והחלה לעבוד ככתבת בעיתון נשים ואחר כך כעורכת בעיתון. לב כותבת מאמרים וביקורות ספרותיות ושימשה כעורכת בעיתון מעריב. 
בשנת 1989 יצא לאור בהוצאת "עם עובד" ספרה הראשון, "סוג מסוים של יתמות", בו היא מתעדת מסע לפולין אליו יצאה יחד עם קבוצה של אנשי תרבות במלאת 40 שנה למרד גטו ורשה. הספר הופיע תחילה ככתבות בעיתון "סופשבוע" במעריב ולאחר מכן הוא עובד והורחב לכדי הספר.
בשנת 1996 יצא ספרה השני, "הבוקר הראשון בגן עדן" בהוצאת "קשת". הספר עוסק באשה, בסוף שנות השלושים לחייה ובימי הריונה כשהיא מספרת לעובר שבבטנה את קורות חיה. הספר זכה בפרס ברנשטיין לשנת 1996, ולב הייתה לאשה הראשונה שזוכה בפרס זה.
בשנת 1999 יצא "סוג מסוים של יתמות" בהדפסה מחודשת בהוצאת נ.ב. ספרים. בשנת 2000 יצא לאור "מוות זה דבר נגטיבי" פרי עטה של לב בסדרת "קצרים" של הוצאת "כתר". 
בשנת 2015 ערכה והוסיפה אחרית דבר לספרו של יצחק לבני "קטעים מתוך חומר החיים".

חיים אישיים

לב היא בת זוגו במשך כשלושים שנה של המו"ל והעורך נתן בירק ולהם שני ילדים. בנוסף היא אם לבת מנישואיה הראשונים.

פרסים והוקרה

לב היא כלת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ט, זכתה ב״פרס הילדים״ לתרגום במסגרת ״מצעד הספרים״ תשנ״ו ובפרס "קשת הזהב" של הוצאת קשת.
שרות אזרחי בינלאומי

היסטוריה

השרות האזרחי הבינלאומי הוקם בתום מלחמת העולם הראשונה במטרה לגשר בין העמים ולשאוף לשלום.
מקים התנועה, פייר סרסול, פציפיסט שווייצרי, יזם פרויקט התנדבות בינלאומי במטרה לשאוף לשלום. היוזמה הוצגה לראשונה במסגרת כנס "אחוות הפיוס הבינלאומית" (Fellowship of Reconciliation) 1920.
מפעל ההתנדבות הבינלאומי הראשון התקיים בשדה הקרב הטרי של ורדן (צרפת) ב-1920. במהלכו, עזרו המתנדבים לבנות מחדש כפר (בשם Esnes-en-Argonne) שנהרס במהלך הקרבות. עיקר העבודה המשותפת כלל שחזור בתי מגורים ופינוי אדמות חקלאיות. בין השאר התנדבו גם שלושה מתנדבים מגרמניה. עובדה זו תרמה לסימונו של הפרויקט כסמל של פיוס בין צרפת וגרמניה.
בשנת 1924, ארגן סרסול את המחנה השני בשווייץ. הפעם המטרה הייתה עזרה בפינויי הריסות לאחר מפולת שלגים. 
שירות זה הוא מעיין מבוא ומודל למן "שירות לאומי" פציפיסטי כאלטרנטיבה לשרות צבאי כדי לתרום לחברה מקומית ובינלאומית. המפעל הגדול ביותר בשנותיה הראשונות של התנועה היה בשנת 1928 ב ליכטנשטיין עם יותר מ-700 מתנדבים מ-28 מדינות, אשר פינה את עמק הריין לאחר שיטפון כבד ב-1927.

התארגנות בינלאומית (1948)

מאז 1920 התארגנו מפעליי ההתנדבות בצרפת, שווייץ, בריטניה, הודו, ומדינות אחרות. לאחר מלחמת העולם השנייה, נוסד איגוד בינלאומי של הענפים השונים של הארגון ונוסדה המזכירות הרשמית בפריס. בעקבות ההתארגנות והמסגרות החדשות מספר המתנדבים גדל וכן השירותים למתנדבים כגון תקנונים וביטוחים למיניהם.
בשנות ה-60 גדל מספר הסניפים בהתאם והוקצעו מבנים עבורם ברחבי העולם. 1947: 46 מפעלים ב-9 מדינות
1968: 298 מפעלים ב-24 מדינות.

פיתוח וסיוע בין צפון לדרום (1950)

בשנת 1950, הוזמן הארגון שוב להודו על מנת לעזור בבנייה של בתי פליטים ב - Faridabad (הודו). קבוצה קטנה של מתנדבים הצליחה לגייס מקומיים רבים למען המטרה המשותפת. הסכסוך בין הודו לפקיסטן היה עילה לפתיחת סניפים נוספים ברחבי אסיה. בעקבות הפעילות, הוקמו תוכניות סיוע ופיתוח באזורים מעוטי יכולת ומוכי עוני וגיוס באירופה אפריקה ואסיה ותוכניות הסמכת המתנדבים הורחבה בהתאמה.

מזרח-מערב (1955)

בזמן המלחמה הקרה היה הארגון מעורב גם בגוש הקומוניסטי לדוגמת פעילות במהלך "הפסטיבל החמישי לנוער העולמי" שלקח חלק בוורשה (פולין) ב-1955. מאז יזם הארגון פעילות בפולין(1955), ברית המועצות 1958), הונגריה (1964), צ'כוסלובקיה (1964), ובולגריה (1981). ב-1972 הוקם אגף התאום מזרח-מערב על ידי התנועה כדי להקל על המתנדבים ולשפר את שיתוף הפעולה.

ארגון מחדש (1969)

בשנת 1969 התקיימו שורה של סמינרים, סדנאות ופגישות בהן נחקרה השאלה של המעורבות הפוליטית של התנועה. כתוצאה מכך הוחלט לנטוש את סיוע ההתפתחותית כמטרת פעילות. חלק נוסף משינויי הארגון היה ההתמקדות בהאחדה בינלאומית במסגרת פעילות התנדבותית תוך שיתוף פעולה ותקשורת שותפת בין הסניפים.

קבוצות עבודה בינלאומיות (1997)

עם הארגון מחדש החליטה התנועה למקד את תרומתה לפי תחומי עניין מקומיים ושיפור שיתוף הפעולה בין הקבוצות השונות.
נכון לשנת 2016 התנועה פעילה ברוב מדינות אירופה והאיחוד האירופי, באסיה קיימים סניפים בבנגלדש, הונג קונג, סין, הודו, יפן, מלזיה, נפל, פקיסטן, דרום קוריאה וסרי לנקה. באמריקה בארצות הברית, מקסיקו וברזיל. באפריקה באלג'יר, מאוריציס ובניגריה. כמו כן קיים סניף באוסטרליה.
במזרח התיכון קיים סניף בירדן.  
עד כה (2016) לא דווח על שיתוף פעולה בין התנועה לגופים במדינת ישראל.
לארגון יש מעמד מייעץ במועצת אירופה, משתף פעולה באופן קבוע עם ארגון אונסק"ו וחבר בפורום הנוער האירופאי (YFJ).
מדעי הרפואה

מדעי הרפואה (או מדעים ביו-רפואיים) הוא תחום הכולל מספר דיסציפלינות משיקות במדעי החיים והרפואה, ושם דגש על הקישור בין המדעים השונים לגוף ומצביו. רבים מהתחומים חופפים למדעי החיים כגון פיזיולוגיה, אימונולוגיה, גנטיקה, ביוכימיה, מיקרוביולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, אפידמיולוגיה, אמבריולוגיה, היסטולוגיה, ציטולוגיה, פרזיטולוגיה, פתולוגיה ופרמקולוגיה. המונח "מדעי הרפואה" משמש בעיקר בהקשרים אקדמיים, כשמו של חוג להוראה ולמחקר או כשם התואר הניתן בסיום הלימודים. 
מדעי הרפואה הוא תחום מדעי שבתואר הראשון נלמד בשילוב עם מדעי הטבע והחיים כך שתלמידיו מקבלים תואר בוגר במדעים (Bs.c), בשונה מתלמידי סיעוד, פיזיותרפיה או ניהול מערכות בריאות, אשר אלה דיסציפלינות שונות העושות שימוש במדעי הרפואה. 
בארץ סטודנטים לרפואה בתוכנית השש-שנתית מקבלים בסיום השנה השלישית תואר במדעי הרפואה, ולאחר מכן ממשיכים ללימודי השנים הקליניות כדי לקבל את התואר MD, בעוד שברוב ארצות אירופה סטודנטים לרפואה לומדים ישירות לתואר MD ללא קבלת התואר במדעי הרפואה, למעט גרמניה והולנד למשל שבהם מבנה לימודי הרפואה שונה וכולל שלושה שלבים (תואר ראשון ושני, ושנת מיומנות). בכל אופן קבלת התואר במדעי הרפואה היא הליך טכני בלבד מכיוון שהסטודנטים באירופה ובארץ לומדים דברים זהים. 
מדעי הרפואה כוללים כמעט את כל הדיסציפלינות השייכות לרפואה למעט המיומניות הקליניות, לכן נושאי תואר ראשון ושני ואפילו שלישי (Ph.d) במדעי הרפואה, אינם מוסמכים לטפל בחולים בשל חוסר המיומנות הקלינית. עיקר העיסוק של נושאי תואר זה הוא הוראה בתחום או מחקר במעבדה, או לחלופין להמשך ללימודי רפואה בתוכנית ארבע שנתית. לימודים במדעי הרפואה מתקיימים גם באוניברסיטאות שבהן אין לימודי רפואה. בישראל התואר נלמד באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית ("מדעים ביו-רפואיים") ובאוניברסיטת אריאל ("קדם רפואה").
פאפא רוץ'

התחלה

הלהקה הוקמה בשנת 1993 על ידי קובי שדיקס ודייב באקנר. השניים נפגשו על מגרש הפוטבול של התיכון בו למדו. ההרכב המתהווה הופיע לראשונה בערב כשרונות בתיכון, אף על פי שהפסידו ידעו שדיקס ובאקנר שיש להם משהו בידיים.
בשנת 1994 הקליטה הלהקה את השיר הראשון שלה, ולאחר מכן יצאו החברים למסע הופעות, בו הם בעיקר חיממו להקות אחרות בסצנת הנו מטאל.
עד שנת 1998 הספיקה הלהקה להחליף מספר נגנים.

השנים הגדולות

לקראת סוף שנות ה-90, היה הנו מטאל בארצות הברית בשיאו. הלהקה הוציאה בשנת 1997 את אלבומה הראשון "Old Friends From Young Years" ובשנת 1999 את אלבומה המצליח Infest, שזכה בפלטינה משולשת. הלהיט מהאלבום היה השיר Last Resort שגם זכה לקליפ מצליח. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי וחזרה ממנו כדי להקליט את אלבומה הבא lovehatetragedy, שיצא בקיץ 2002. האלבום אמנם קיבל תגובות חיוביות מהמעריצים, אך הצליח למכור פחות מקודמו והגיע למעמד של אלבום זהב.
בקיץ 2004, הוציאה פאפא רואץ' את אלבומה הבא. Getting Away with Murder שיצא באוגוסט, והגיע למעמד של פלטינה.

כיום

לאחר צאת Getting Away with Murder ב-2004 יצא הלהקה לסיבוב הופעות ארוך. 
וב-2006 הם הוציאו את אלבומם "The Paramour Sessions" עם בונוס של השיר "Scars" מהופעה חייה, ויצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה באוגוסט 2006.
בינואר 2008, עזב המתופף דייב באקנר את הלהקה מסיבות אישיות. הוא הוחלף במתופף טוני פלרמו.
ב-23 במרץ 2009 הוציאה הלהקה את אלבומם הנוסף "metamorphosis" בו שני הלהיטים החדשים "Lifeline" ו"Hollywood Whore".
לפני מספר חודשים פרסמה הלהקה מספר סינגלים מאלבומם החדש שיקרא "The Connection" והוא יצא בסביבות פברואר
בסיס סחיפה

בסיס סחיפה הוא מונח בהידרולוגיה ובגאומורפולוגיה שמשמעותו הגבול שמתחתיו זרם מים (נחל או נהר) אינו גורם לסחיפה.
בדרך כלל כשנחל נשפך לגוף של מים עומדים נבלמת זרימתו ובכך אובדת לזרם יכולת הסחיפה, והוא משקיע את הסחף שהוא נושא. במילים אחרות, בסיס סחיפה הוא הנקודה הנמוכה ביותר שאליה מסוגל הנחל לזרום, או "שפך הנהר". אם הנחל נשפך לאגם מהווה האגם בסיס סחיפה זמני לכל הפלגים היוצרים את הנחל. אם הנחל נשפך לים בסיס הסחיפה שלו הוא גובה פני הים הנחשב כבסיס הסחיפה המוחלט (למעט בנהרות הזורמים אל ים או אגם הנמצא מתחת לפני הים. הדוגמה הבולטת ביותר היא נהר הירדן שבסיס הסחיפה שלו, ים המלח, מצוי כ-400 מטר מתחת לגובה פני הים).
כשמקור הזרם מצוי בנקודה גבוהה יחסית לבסיס הסחיפה (שיפוע גבוה) מתקדמת הבליה במהירות עקב האנרגיה האצורה במים הזורמים במהירות. הטופוגרפיה היא טרשית ונוהגים לומר כי הנחל הוא צעיר (במונחים גאולוגיים). בליה המתרחשת לאורך זמן ארוך (במונחים גאולוגיים) שוחקת את האזורים הגבוהים ובסופו של דבר מקטינה ההפרש שבין המקור לבסיס הסחיפה של הזרם, ונוהגים לקרוא לנחל כזה "בוגר". לעמקים של נחלים בוגרים יש שיפועים מתונים, רכסים מעוגלים וצורתם מתפתלת.
שכבת סלע קשה מאוד יכולה ליצור בסיס סחיפה זמני, עד שהסלע נשחק. דוגמה לסלע כזה הוא הדולומיט הקרוי "לוקפורט", שיצר בסיס סחיפה זמני לנהר הניאגרה. בסופו של דבר נשחק סלע זה כשמפלי הניאגרה נסוגים, וימת אירי תנוקז בסמוך לבסיס הסחיפה הנמוך יותר של ימת אונטריו.
תזוזות של הקרקע משפיעות במידה ניכרת על בסיס הסחיפה. התרוממות רמת קולורדו בצירוף עם העובדה שמפרץ קליפורניה נפתח לים קבעו את פני הים כבסיס הסחיפה של נהר הקולורדו והובילו לסחיפה מהירה (במונחים גאולוגיים) שתוצאתה הגרנד קניון.
גובה פני הים יכול להשתנות (בעיקר בשל היווצרות והפשרה של קרחונים), ובשל כך להגביה או להנמיך את בסיס הסחיפה הסופי של הנהרות הנשפכים לים. לאורך חופה המזרחי של צפון אמריקה נמשכים עמקי הנהרות לתוך אדן היבשת, זכר לתקופה שהסחיפה הייתה אפשרית משום שבסיס הסחיפה היה יותר נמוך כשגובה פני הים היה נמוך יותר.
יהדות קורסיקה

יהדות קורסיקה היא קהילה יהודית צעירה וקטנה יחסית, המתקיימת באי קורסיקה שבים התיכון. כיום יש באי כ-200 יהודים.
הקהילה הוקמה בסוף המאה ה-19 עם הגירת היהודים הראשונים אליה. לא ידוע על התיישבות יהודים במקום לפני כן. היהודים שהגיעו לאי ישבו בעיר בסטיה. 
היהודים באי נחשבים כחלק מיהדות צרפת, שכן האי נמצא בשליטת צרפת.
גלוקוז

כימיה

מבחינה כימית גלוקוז הוא הקסוז - חד-סוכר המכיל 6 אטומי פחמן (הקסא ביוונית פירושו "6"). נוסחתו של גלוקוז היא: C₆H₁₂O₆. גלוקוז הוא גם אלדוז - סוכר המכיל את הקבוצה הפונקציונלית אלדהיד (CHO). ולכן הוא גם אלדוהקסוז - גם אלדוז וגם הקסוז, כלומר, חד סוכר המכיל 6 אטומי פחמן וגם סוכר המכיל את הקבוצה הפונקציונלית אלדהיד.
משקלו המולקולרי של גלוקוז הוא 180.18 גרם למול.
גלוקוז יכול להופיע בצורת שרשרת פתוחה, אך בדרך-כלל נוטה קבוצת האלדהיד להגיב עם אחת מקבוצות ההידרוקסיל (OH), והשרשרת נסגרת לטבעת בעלת 5 פחמנים (ועוד חמצן הקשור אליה), המכונה טבעת הקסנוז. מבין כל האלדוזות, טבעת הגלוקוז היא היציבה ביותר, דבר המסביר את תפוצתו העצומה של סוכר זה.

איזומרים

מתוך מגוון המבנים האלדוהקסוזים האפשריים, רק שני איזומרים-אננטיומרים של חד-הסוכרים מכונים גלוקוז, ורק אחד מהם, האננטיומר D-גלוקוז, הוא פעיל מבחינה ביולוגית, והוא מהווה את צורתו הטבעית של חד-הסוכר המיוצרת במנגנונים הסטריאוסלקטיביים שבעולם הטבע. גלוקוז זה ידוע גם בשם דקסטרוז וזהו כינויו הנפוץ ביותר של הגלוקוז בתעשיית המזון. אננטיומר L של הגלוקוז מיוצר באופן מלאכותי במעבדה. הוא אינו פעיל ביולוגית, ולכן חסר ערך קלורי מכיוון שהוא לא יכול להוות מקור אנרגיה בתאים. ערך זה עוסק רק באיזומר D של הגלוקוז, אם-כי מבחינה כימית ופיזיקלית קיים ביניהם דמיון רב, למעט השפעתם השונה על אור מקוטב.

מבנים

מולקולת הגלוקוז יכולה להמצא בטבע גם בצורת מולקולה ישרה (א-ציקלית, ההפך מציקלית) וגם בצורת טבעת (ציקלית, מהמילה ציקלו), כמוצג בגלריית התמונות בפסקת כימיה, מעבר בין הצורות, יכול להגרם על ידי תגובה המתרחשת בין אטום הפחמן של קבוצת האלדהיד ובין קבוצת ההידרוקסיל של הפחמן החמישי בשרשרת, ויצירת קבוצת המיאצטאל ולהפך, דבר הגורם ליצירת טבעת או פירוק טבעת ליצירת מולקולה ישרה. תגובה זו נקראת מוטרוטציה. קיים שווי משקל בין הצורה הפתוחה לבין הצורה הטבעתית.

תזונה

צריכת הגלוקוז היומית הממוצעת לאדם עומדת על 160 גרם. מתוכם כ-120 גרם מיועדים לשימוש המוח בלבד והיתר מוקצים לצורכי יתר הרקמות. כמות הגלוקוז שמצויה בנוזלי הגוף היא כ-20 גרם, והכמות הזמינה לשימוש שמקורה במאגרי הגליקוגן בגוף היא בערך 190 גרם.
שבתי יודלביץ

הרב שבתי יודלביץ (תרפ"ו, 1926 – כ"ב בכסלו תשנ"ז, 3 בדצמבר 1996) היה דרשן נודע בירושלים.

קורותיו

נולד בירושלים לרב שמואל אהרן יודלביץ ולרשא, בתו של הרב אריה לוין. למד בישיבת עץ חיים.
היה מתמיד גדול והעיד עליו רבו הרב חיים ברים  שהיה לומד 18 שעות ברציפות.  
בשנות ה-70 נישא בשנית לרבנית לאה (לוסיל), עולה מצרפת. 
נולדו לו תשעה ילדים כולם הולכים בדרכו וכן נולדו לו עשרות נכדים שרבים קרואים על שמו.
במשך שנים נודע כדרשן בירושלים, וכונה "המגיד הירושלמי" (לצד עמיתו הרב שלום מרדכי שבדרון). בשנות החמישים והשישים סבב בערי ישראל ודרש בפני אוכלוסיות שונות ובהן עולים חדשים מהעלייה מתימן וצפון אפריקה. עסק בהוצאת ספרי אביו. 
נפטר בכ"ב בכסלו תשנ"ז, ונקבר בהר המנוחות.
אלכסנדריה (ניו סאות' ויילס)

גאוגרפיה

פרוור אלכסנדריה ממוקם כ-4 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל במזרח בדרך בוטאני, בדרום בדרך גרדנרס, במערב בדרך מיטשל ופארק סידני ודרך הנדרסון בצפון. אלכסנדריה הוא מהפרוורים הדרומיים ביותר בשטח שליטת עיריית סידני, כשמדרום מזרח לו מצויים הפרוורים זטלנד ורוסברי, ממזרחו ניוטאון ומצפון רדפרן, אווליי, ארסקינוויל ווטרלו. באלכסנדריה מצוי אזור גרין סקוור (הכיכר הירוקה), אזור מסחרי מתחדש, שזכה גם לתחנת רכבת סמוכה, תחנת הרכבת גרין סקוור.

היסטוריה

אלכסנדריה נקרא על שם הנסיכה אלכסנדרה, אשתו של המלך אדוארד השביעי, ושם זה היה משותף בתחילה לפרוורים אלכסנדריה ווטרלו. בשנת 1943 נודע אלכסנדריה כאזור התעשייה הגדול וההומה ביותר באוסטרליה, וזכה לכינוי בירמינגהאם של אוסטרליה, עם 550 מפעלים ב-4 קמ"ר שייצרו סחורות שונות, מלבנים ועד חלקי מטוסים. הפרוור עבר רשויות מקומיות שונות, והחל מ-1988 נמצא תחת שליטת עיריית סידני. אלכסנדריה הוא עד היום אזור תעשייה ראשי בניו סאות' ויילס, ורק חלקים בודדים ממנו על גבולו הצפוני משמשים למגורים.

תרבות

אלכסנדריה אינו ידוע במוסדות תרבות רבים. קיימים בו מספר פאבים בולטים, כגון מלון אלכסנדריה ומלון בקלנד, והוא קרוב לפארק סידני ולמספר מגרשי טניס וקריקט המצויים בארסקינוויל הסמוכה בצפון מערב.
חור האוקסיאניון

חור האוקסיאניון הוא כיס במבנהו של האנזים הבנוי לרוב מאמידים או שיירים טעונים חיובית. תפקידו לייצב אטום חמצן או אלכולאט ( חומצה מצומדת של כוהל ) שנמצאים במצב מעבר לאחר שנלקח מהם פרוטון . ייצוב מצב המעבר מוריד את אנרגיית השפעול הדרושה לתגובה ובכך מקדם קטליזה. לדוגמה, פרוטאזות כגון כימוטריפסין מכילות חור אוקסיאניון כדי לייצב מתווך אניוני שנוצר בזמן פרוטאוליזה.
דרך נוספת בה החור האוקסיאניוני מתפקד היא על ידי איפשור הצבה ואף החדרת סובסטרט שמפאת גודלו לא היה יכול להיקשר לכיס (הפרעה סטרית) כמו במקרה של 2,3-ביספוספוגליצרט (BPG) בהמוגלובין.
אנזימים שמזרזים לתגובות רב-שלביות יכולים להכיל מספר חורים אוקסיאניוניים שייצבו מצבי מעבר שונים בשלבים שונים של התגובה .