google/wiki40b huggingface dataset:
אסף גרניט

ביוגרפיה

גרניט נולד בשכונת רסקו שבירושלים להורים ילידי הארץ ממוצא פולני וגרמני, שעברתו את שם משפחתם "גוטריימן". גדל בשכונת ניות, ולמד בבית הספר התיכון דנמרק שם זכה לכינוי "באפלו", המלווה אותו עד היום.

מסעדות

גרניט החל את הקריירה כטבח בגיל 21. הוא לא למד בישול או קולינריה בצורה מסודרת, אך מגיל צעיר מצא את דרכו למטבחי המסעדות המובילות בירושלים, בהן "קבליר", "לבן בסינמטק", "קולוני", ו"אדום" – שבה הפך לשף, ובאותה התקופה יצא להשתלמויות מקצועיות במסעדות ברומא ובלונדון.
בשנת 2009 הקים, יחד עם אורי נבון ויוסי אלעד, את מסעדת מחניודה בסמוך לשוק מחנה יהודה. המסעדה, שזכתה להצלחה רבה, שואבת השראה מהשוק וחומרי הגלם הנמצאים בו. מאוחר יותר, היה שותף לפתיחת מסעדות נוספות בירושלים, בהן הבר-מסעדה "יודלה" שבצמוד ל"מחניודה", מסעדת "מונא" הממוקמת בבית האמנים בירושלים, מסעדת "הסדנא" בעלת סגנון ה"סטייק-האוס" המשפחתי, ו"טלביה" - בית קפה בשעות היום ובר-יין בשעות הערב. בשנת 2015 פתח עם קבוצת מחניודה מסעדה בלונדון בשם "הפאלומר", שזכתה פעמיים בתואר "המסעדה הטובה ביותר בלונדון", ופעם אחת בתואר "המסעדה הטובה ביותר בבריטניה". אחר כך פתח בלונדון מסעדה נוספת בשם "הברברי".

בטלוויזיה

ב-2008 גרניט זכה בעונתה השנייה של התוכנית "קרב סכינים" בערוץ 10, וייצג את ישראל בגרסה האמריקאית של התוכנית.
בינואר 2014 החל לשמש כשופט בתוכנית המציאות הקולינרית של "רשת", "משחקי השף" בערוץ 2.
החל מ-2015 גרניט מוביל את תוכנית הדוקו-ריאליטי "מהפכה במטבח" בערוץ 2, שהיא גרסה ישראלית לתוכנית הבריטית "בעזרת השף" ("Kitchen Nightmares") עם השף גורדון רמזי. בשנה שלאחר מכן, שודרה העונה השנייה של התוכנית.
במרץ 2017 החל שידורה של התוכנית "משחקי השף: אוטו אוכל", בה השתתף גרניט יחד עם השפים מאיר אדוני ומושיק רוט.
באוגוסט 2018 הודיע על פתיחת מסעדה שלישית בלונדון בשם "קואל אופיס".

חיים אישיים

גרניט היה נשוי לבמאית מורן איפרגן ולהם בן. היה בן זוגה של אנה ארונוב ושל מגי אזרזר. מתגורר בעיר תל אביב.
מרים אדלסון

ראשית חייה והשכלה

מרים פרבשטיין נולדה בתל אביב תחת שלטון המנדט הבריטי בשנת 1945, לשמחה ומנוחה פרבשטיין, שעלו לארץ ישראל מפולין לפני השואה. אביה, שמחה פרבשטיין היה חבר בולט במפלגת מפ"ם. יש לה עוד שלושה אחים.
בשנת 1950 התיישבה משפחתה בחיפה, ואביה היה בעלים של מספר בתי קולנוע בעיר. סיימה את "בית הספר הריאלי העברי בחיפה" במחזור מ"ד.שירתה בצה"ל כקצינת רפואה בנס ציונה.
סיימה תואר ראשון למדעים (B.sc) במיקרוביולוגיה וגנטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן המשיכה לתואר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב וסיימה אותם בהצטיינות יתרה. נושא עבודת הדוקטורט של אדלסון: "סקר על המוקופוליסכרידיות (מ.פ.ס) בישראל (מבחינה קלינית, גנטית ורנטגנית)" בהדרכתם של פרופ' שמואל שור וד"ר סיריל ליגום (ספטמבר 1973)
התמחתה ברפואה פנימית, והייתה אחראית על הרפואה הפנימית בחדר המיון בבית החולים רוקח (הדסה) בתל אביב.
בשנת 1986 נסעה לארצות הברית, למדה באוניברסיטת רוקפלר במנהטן, והתמחתה בנושא התמכרות לסמים אצל מרי-ג'ין קריק.

מרפאות לטיפול ומחקר בנפגעי סמים

ב-1993 ייסדה באוניברסיטת רוקפלר מרכז מחקר לטיפול בהתמכרויות. ב-1993 נפתחה ברחוב דפנה בתל אביב מרפאת אדלסון, המסונפת לבית החולים איכילוב וזאת במטרה להדגיש שהתמכרות לסמים היא מחלה, אשר צריכה להיות מטופלת בבית חולים. המרפאה היא מרפאת מתאדון היחידה המסונפת למרכז רפואי (איכילוב) ולפקולטה לרפואה (באוניברסיטת תל אביב), ומטופלים בה חולים בגירים במחלת ההתמכרויות לסמים ממשפחת האופיואידים, למשל הרואין). המרפאה גם מבצעת מחקר על השפעת הטיפול במתאדון על המטופלים. בשנת 2000 נפתח מרכז הטיפולים והמחקר על שם  ד"ר מרים ושלדון אדלסון בלאס וגאס, במרפאה זו מטופלים גם ילדים.

ישראל היום

החל מחודש מאי 2018 היא מכהנת כמו"ל "ישראל היום", במקומו של אשר בהרב, שהיה המו"ל הראשון של העיתון.
ב-24 באוגוסט 2018 פרסמה טור בעיתון ישראל היום, ובו הודיעה שבהשראת חוק הלאום יתנוסס דגל ישראל בכותרת של העיתון "ישראל היום".

נדבנות

בני הזוג אדלסון הם תורמים גדולים לארגונים יהודיים, בהם פרויקט תגלית, המממן ביקורי בני נוער בישראל. מאז 2007 תרמו בני הזוג אדלסון יותר מ-100 מיליון דולר לפרויקט.
משפחת אדלסון תרמה 25 מיליון דולר ל"יד ושם". בשנת 2014 תרמו בני הזוג אדלסון 5 מיליון דולר לפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת אריאל. ביוני 2017 תרמו בני הזוג אדלסון 20 מיליון דולר להקמת פקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל, וזו נקראה על שמם.
בינואר 2017 התקיים טקס השבעת נשיא ארצות הברית ה-45, דונלד טראמפ. מרים ובעלה היו שותפים לארגון כספים עבור הטקס וכיהנו כשניים מ-17 מסגני הנשיא הפיננסיים של הארגון המנהל את הטקס. היא ובעלה ישבו באחת השורות הראשונות ביציע של הטקס.
באפריל 2018 תרמו בני הזוג אדלסון 70 מיליון דולר ל"פרויקט תגלית", לרגל שנת ה-70 לעצמאות ישראל ולציון 18 שנים לפרויקט.
ב-16 באפריל 2018 השתתפה בבית בירם בטקס חנוכת ארבעה מתחמי "מייקרים" (מכונות חיתוך בלייזר, מדפסות תלת-מימד ועוד) שתרמו בני הזוג אדלסון לסניפים שונים של "בית הספר הריאלי העברי".

חיים אישיים

נישאה לגינקולוג אריאל אוקסהורן, ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1980. כשנסעה בשנת 1986 ללמוד באוניברסיטת רוקפלר, פגשה את בעלה לעתיד שלדון אדלסון, בבליינד דייט והם התחתנו בשנת 1991.
אופני BMX

אופני BMX (קיצור של Bicycle Moto-cross (X)) הם סוג אופניים המשמשים לספורט אתגרי. הספורט שנעשה עם האופניים כולל מרוצים על גבעות חול או קפיצות ופעלולים אקרובטיים באזורים מיוחדים לכך, בהם מוצבות רמפות, מכשולים ונקודות קפיצה. סגנון זה נקרא "סגנון חופשי" ("freestyle").
ספורט הרכיבה על אופני BMX החל בקליפורניה, ארצות הברית בסוף שנות ה-60, כגרסת אופניים למרוצים ופעלולים שנעשו עם אופנועי שטח. בהמשך שולבו ברכיבה בסגנון חופשי גם פעלולי סקייטבורד. הספורט צבר תאוצה, ויצרני אופניים החלו לייצר אופניים מיוחדים לצורך כך.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צורף ענף מרוצי אופני BMX לתוכנית האולימפית. בתכנון הכפר האולימפי לאולימפיאדת לונדון (2012), יועד לו אזור מיוחד בולופארק סמוך לולודרום האולימפי.
בישראל נפתחו בשנים האחרונות מספר פארקי אופניים עירוניים המכונים גם "בייק-פארק" בעלי מסלולים ורמפות המתאימים גם לאופני BMX. הפארקים נפתחו בנתניה, חולון ומודיעין, פארקים נוספים יבנו בעכו וביקנעם ובהמשך גם בערים אחרות. כמו כן יבנה גם פארק מרוצים ברמה אולימפית שמתוכנן להיפתח ב-2014 סמוך לבית הספר החקלאי כדורי ליד הר תבור שיכלול מסלול שטח לאופני BMX באורך 370 מטר עם 2,000 מקומות לצופים ביציע. לצידו גם מתוכנן לקום מתחם למרוצי סוסים.
קו העצים

קו העצים הוא קו גבול התוחם את בית גידול העצים באזור מסוים. מעבר לקו זה, אין ביכולתם של עצים להתקיים, עקב שילוב של תנאי גידול בלתי-הולמים, כגון: טמפרטורה, לחץ אטמוספירי ולחות. לכן, באזורים אלו ניתן למצוא רק עשבים, טחבים וחזזיות. קו העצים בולט במיוחד במקומות שבהם ישנם שינויים חדים בגובה מעל פני הים, למשל בקרבת הר גבוה ותלול - עד לגובה מסוים מכוסים מורדות ההר בעצים, ואילו מעבר לגובה זה אין העצים יכולים להתקיים, וההר חשוף. באזורים מסוימים קו העצים מבדיל בין היער לטונדרה, ויש המגדירים את גבולו הדרומי של האזור הארקטי בקו העצים.
אסקר (עיר)

אסקר היא עיר במחוז אקרסהוס שבנורווגיה, הממוקמת 30 ק"מ דרום-מערבית לאוסלו. העיר הוקמה ב-1 בינואר 1838.
עם אוכלוסייה של 59,037 אסקר היא העיר בעלת האוכלוסייה ה-11 הכי גדולה בנורווגיה, ושטחה 101 קמ"ר.

היסטוריה

אסקר הוקמה בשנת 1838 בידי נוצרים לותרנים קונסרבטיביים. ב-1879, נבנתה באסקר כנסיית אסקר הנאו-גותית, והיא מהווה מקור תיירות מרכזי באסקרהוס.
הסניף הראשון של איקאה מחוץ לגבולות שוודיה הוקם באסקר בשנת 1963.
פרנק פראזטה

ביוגרפיה

פראזטה נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק. בגיל שמונה, בהמלצת מוריו, החל ללמוד בבית הספר לאמנות יפה של ברוקלין (Brooklyn Academy of Fine Arts), שם למד תחת הדרכתו של האמן האיטלקי מישל פאלנגה. בשנת 1944, בהיותו בן 16, החל לעבוד בתחום הקומיקס בסטודיו של אמן הקומיקס ברנרד ביילי. בהמשך החל ליצור ספרי קומיקס מסוגת מערבונים, פנטזיה, מסתורין, דרמה היסטורית ועוד. בתחילת שנות ה-50 עבד עבור EC Comics,‏ National Comics,‏ Avon Comics ומספר חברות קומיקס אחרות.
בעקבות הפרסום לו זכה בשל עטיפות שיצר לקומיקס "באק רוג'רס", החל פראזטה לעבוד עם אמן הקומיקס אל קאפ על רצועת הקומיקס שלו "Li'l Abner". באותה תקופה יצר פראזטה גם רצועת קומיקס משלו בשם "Johnny Comet", וכמו כן עבד יחד עם אמן הקומיקס דן בארי על רצועת הקומיקס היומית "פלאש גורדון".
לאחר שעבד יחד עם אל קאפ במשך תשע שנים, חזר פראזטה לעבוד על ספרי קומיקס. במהלך תקופה זו לקח חלק בפיתוח רצועת הקומיקס הפרודית "Li'l Annie Fannie" מאת הארווי קורצמן וויל אלדר.
בשנת 1964 יצר ציור של רינגו סטאר עבור מד מגזין, שעורר עניין בקרב אולפני יונייטד ארטיסטס. בעקבות זאת החל במהלך שנות ה-60 ליצור כרזות לסרטי קולנוע. באותה תקופה יצר גם ציורים לעטיפות של ספרי הרפתקאות. בהמשך מרבית יצירותיו של פראזטה היו ציורי שמן ואיורים לכרזות של סרטים, עטיפות ספרים, ולוחות שנה. בין הכרזות הבולטות שיצר לסרטי קולנוע, היו מה חדש חתלתולה? (1965), סוד ההצלחה שלי (1965), סלח לי, אתה נושך את צווארי (1967) ומלכודת לבלש (1977).
במהלך שנות ה-80 עבד יחד עם ראלף בקשי על הפקת סרט האנימציה "אש וקרח", שיצא לאקרנים ב-1983 והושפע במיוחד מבחינה ויזואלית מהסגנון המאפיין את ציורי הפנטזיה של פראזטה.
ב-2003 הופק הסרט "Frazetta: Painting With Fire", המתעד את חייו של פראזטה.
בשנת 2009 נמכר ציורו של פראזטה "קונאן הכובש" (Conan the Conqueror) בעבור מיליון דולרים.
פראזטה נישא בנובמבר 1956 לאלינור קלי, ונולדו להם ארבעה ילדים. הוא מת משבץ מוחי ב-10 מאי 2010, בגיל 82, בבית חולים בפלורידה בקרבת מקום מגוריו.
גבעת וושינגטון

היסטוריה והווה

כפר הנוער הוקם בשנת 1946 על ידי הקהילה היהודית בוושינגטון ורב הקהילה הרב צמח גרין. בתחילה שימש המקום כבית חינוך לילדים פליטי השואה. עם הזמן התפתח המקום, וכיום פועלים בו מספר מוסדות: בית ספר תיכון לבנות, מדרשה לנשים, אולפנות, מכללה אקדמית, מדרשה לבנות מארצות הברית, אולפנה לעולות מרוסיה, תוכנית לעולות מאתיופיה, אולפנה לבנות מצרפת, אולפנת "הללי" לאומנויות ובית הספר למוזיקה "מזמור".
שם המקום נבחר לזכר רבן גמליאל דיבנה, מחכמי יבנה הסמוכה. שמו האחר, גבעת וושינגטון, על שם ג'ורג' וושינגטון.
את מכלול בנייני הקמפוס, תיכנן וליווה החל מהקמת המקום ועד לשנת 2002 האדריכל יעקב נטל.
בראשית שנות האלפיים, רוב התלמידים בכפר הנוער היו עולים חדשים מצרפת ומקולומביה.
גוטי

קריירה

גוטי החל את הקריירה ב-1986 בגיל 9 בקבוצת הילדים של ריאל מדריד, ונחשב לשחקן מוכשר. הוא המשיך לשחק בכל קבוצות הגילאים של הקבוצה. ב-1996 גוטי צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל, ובעונתו הראשונה השתתף ב-16 משחקים. באותה עונה ריאל זכתה באליפות ספרד, וגוטי זכה באליפות אירופה עד גיל 21 עם נבחרת ספרד.
בעונת 2000/1999 גוטי הבקיע שישה שערי ליגה ושער אחד בליגת האלופות. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה, ולאחר משחק הגמר מול ולנסיה גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בריאל.
גוטי היה אחד מהשחקנים הבולטים בריאל בעידן "הגלאקטיקוס", כאשר בעונה הראשונה של העידן כבש 14 שערים ב-32 משחקי ליגה ו-4 שערים נוספים בליגת האלופות. ריאל זכתה באליפות ספרד וגוטי עצמו צורף לסגל הנבחרת הבוגרת של ספרד. לאחר הצטרפותו של זינאדין זידאן בעונת 2002/2001 חלה דעיכה במעמדו של גוטי והוא מיעט לשחק. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה פעם נוספת.
לאחר הצטרפותם של רונאלדו ודייוויד בקהאם, בעונות 2002/2003 עד 2004/2005, מעמדו של גוטי הוסיף לדעוך. אולם, לאחר שבקהאם נפצע גוטי חזר להרכב הראשון של ריאל אך לא הפגין יכולת גבוהה ואיבד את מקומו. למרות זאת, בעונת 2005/2004 גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת ספרד למרות יכולתו הלא טובה בקבוצה.
מאז עונת 2004/2005 גוטי שותף בפחות משחקים, ובגלל מיעוט דקות משחק שקל לעזוב את ריאל. לאחר הגעתו של המאמן פאביו קאפלו בעונת 2006/2007 גוטי שיחק רבות בעמדת הקישור, ולקראת סיום העונה הפגין יעילות רבה כקשר יצירתי ובישל מספר שערים חשובים, מה שסייע לקבוצתו לזכות באליפות. בעונת 2007/08, כשהמאמן היה ברנד שוסטר, גוטי שיחק מספר רב יותר של משחקים, מה שבא לידי ביטוי גם בשערים שכבש, ביניהם צמד בניצחון ריאל מדריד על ריאל ואיאדוליד.
בעונת 2009/2010 כאשר כריסטיאנו רונאלדו וקאקה הצטרפו לקבוצה, מעמדו של גוטי בהרכב דעך שוב. המאמן לשעבר מנואל פלגריני החליט לצרף אותו מספר משחקים וכאשר נכנס גוטי השאיר את חותמו בכמה מאותם משחקים, זה בא לידי ביטוי כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד ראסינג סנטאדר ובישל שער לגונזלו היגוואין.
בשנת 2010 בתאריך 25 ביולי גוטי כינס מסיבת עיתונאים בה הודיע על עזיבתו וחתימתו בבשיקטאש הטורקית, אותה אימן ברנד שוסטר.
ב-11 ביולי 2012, הודיע גוטי על פרישה מכדורגל לאחר שלא מצא מועדון לשחק בו.
בינואר 2016 מונה למאמן קבוצת הנוער של ריאל מדריד.
ב-11 ביולי 2018 מונה לעוזר מאמן בבשיקטאש.

חייו האישיים

גוטי נישא למנחת הטלוויזיה הספרדית ארנצ'ה דה בניטו ב-22 ביוני 1999. לזוג שני ילדים, בן ובת, ובשנת 2009 הם התגרשו.
מאזנת

מאזנת היא מכשיר מדידה המשמש מודדים בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות. המכשיר מודד הפרשי גבהים בין נקודות שונות שאת הפרש הגובה ביניהן יש למצוא. באמצעות חישובים פשוטים (הוספה והחסרה) ניתן גם להגיע לרום הנקודות השונות שאותן מעוניינים למדוד.
השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן

השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן הוא תחנת טרנספורמציה חשמלית שהוקמה בשנות ה-30 בשדרות ח"ן 38, פינת רחוב נצח ישראל, עבור תושבי השכונות רחל, השכנים ב' וקריית מאיר בתל אביב. לצד בית השנאי חפרה העירייה בשנת 1936 באר מים. מבנה זה מזכיר בחיצוניותו את מבנה הקיוסק בגינת רות.
בית החשמל, בעל קומה אחת, הבנוי בסגנון הבינלאומי, נותר כעדות צנועה למבנים הקטנים שפעם איכלסו את שדרות העיר.
ברית סעדאבאד

ברית סעדאבאד היא הסכם אי-תוקפנות הדדי למשך חמש שנים, אשר נחתם על ידי טורקיה, איראן, עיראק ואפגניסטן ב-8 ביולי 1937.
ההסכם נחתם בארמון סעדאבאד בטהראן, ביזמת מלך אפגניסטן, מוחמד זאהיר שאה. ב-25 ביוני 1938 אושררו ההסכמים על ידי המדינות החותמות בטהרן, והברית נכנסה לתוקף. ב-19 ביולי 1938 נרשם ההסכם על ידי חבר הלאומים.
ההסכם נחתם בעידוד מערבי מתוך מגמה ליצור ברית מזרח תיכונית איסלמית פרו-מערבית. מבחינת עיראק, נחתם ההסכם בעת שלטונו קצר הימים של השליט הצבאי בכר סדקי, שהיה כורדי, בעוד שראש ממשלתו חכמת סוליימן היה תורכמני. שני אישים אלו נתפסו כפועלים כנגד המגמות הפאן ערביות שרווחו בפוליטיקה העיראקית. חוגים נרחבים בעיראק הצטערו על פירוק האימפריה העות'מאנית וחיפשו לה תחליף. חתימת ההסכם התאפשרה לאחר פתרון סכסוך הגבולות עם טורקיה בעניין מוסול. מבחינת טורקיה היה ההסכם המשך למדיניות חוץ ששאפה להגיע להסכמים עם המדינות השכנות, וההסכם נוסח בדומה להסכם דומה שנחתם ב-1934 בין טורקיה ובין יוון, יוגוסלביה ורומניה.
ההסכם לא הועמד מעולם במבחן, ולמעשה נשאר בגדר אות מתה. תוקפו הוארך אוטומטית לחמש שנים נוספות ב-1943, שכן איש מהצדדים לא הודיע על רצונו באי הארכת ההסכם. בשלב זה היו הן עיראק והן איראן תחת כיבוש בריטניה (איראן נכבשה על ידי כוח בריטי - סובייטי), ולא ניהלו מדיניות חוץ עצמאית.
עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי

שנותיו הראשונות

עבד אל-קאדר נולד באלג'יריה בכפר אל-קיטנה שליד העיר מועסכר הרחוקה כ 95 קילומטר מעיר הנמל אוראן. אביו מוחיי א-דין אל-חוסייני, מצאצאי הנביא מוחמד, היה שיח' סופי מזרם הקאדריה. בילדותו קיבל עבד אל-קאדר חינוך אסלאמי, ומסופר עליו כי בילדותו כבר שינן את הקוראן בעל-פה. בשנת 1825 יצא לחג' במכה עם אביו, שם נפגש עם האימאם שאמיל. אחר כך המשיך לדמשק ולבגדד, שם ביקר בקברי מנהיגים מוסלמים ידועים. בדרכו חזרה מן החג' התרשם עבד אל-קאדר מן הרפורמות שהנהיג מוחמד עלי במצרים. חודשים ספורים לאחר חזרתו כבשו הצרפתים את אלג'יריה.

המרד נגד הכיבוש הצרפתי

בשנת 1830 נכבשה אלג'יריה על ידי צרפת ובכך תמה האוטונומיה האלג'יראית בחסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1832 בחרו זקני השבטים האלג'יראיים בעבד אל-קאדר להנהיג את המרד בצרפתים. המרד, שאופיין במלחמת גרילה, נמשך עד 1847 עם מספר הפסקות אש טקטיות. מסופר כי עבד אל-קאדר נהג בהגינות במלחמתו עם הצרפתים, ואף שחרר שבויים מאחר שלא היה ברשותו די אוכל על מנת להזינם.

שלבי המרד

בזכות תושייתו הדיפלומטית והצבאית הצליח בתוך זמן קצר מתחילת המרד להבטיח את תמיכתם של רוב שבטי אלג'יריה. מבירתו תלמסאן בנה עבד אל-קאדר מדינה אסלאמית המבוססת על הקהילות השבטיות, בתמיכת הארגונים האסלאמיים. עד שנת 1839 שלט ביותר משני שלישים משטח אלג'יריה, ממשלו קיים צבא סדיר ומאורגן, מערכת חינוך, ומערכת בירוקרטית לגביית מסים והשקעות בתשתיות ציבוריות. כל אותו הזמן ניהל עבד אל-קאדר מלחמת התשה נגד צבא צרפת.
בעקבות המרד תוגבר הצבא הצרפתי עד לכדי 108 אלף חיילים שהיוו כשליש מן הסד"כ הצרפתי בתקופה האמורה. הצבא הצרפתי כלל את כוחות לגיון הזרים הצרפתי שהוצבו באלג'יריה החל מ-1831. אף על פי שכוחותיו הובסו על ידי הצרפתים ב-1836, הצליח עבד אל-קאדר להשיג הסכם הפסקת אש לטובתו בשנת 1837. על פי ההסכם הכירו הצרפתים בריבונות המדינה האסלאמית. הצרפתים הפרו את ההסכם בשנת 1839 בכך שכבשו את העיר קונסטנטין, עבד אל-קאדר הגיב בחידוש הלחימה, השמיד מושבות צרפתיות והתקדם לעבר הבירה אלג'יר. על פי עקרונות הגרילה תקף עבד אל-קאדר נקודות מבודדות וחלשות ונמנע מתקיפת נקודות חזקות.
למרות הצלחתו הזמנית של המרד, במשך הזמן צבר הצבא הצרפתי הישגים צבאיים. הטקטיקה הצרפתית כללה אימוץ שיטות לחימה ברוטליות, בכללן מדיניות האדמה החרוכה - לאחר הריסת בסיסיו של צבא המרד השמידו הצרפתים את אמצעי המחיה של האוכלוסייה האזרחית, בכללם הרס יבולים ועדרים. במקרים רבים רצחו כוחות צרפתיים אזרחים אלג'ירים לא חמושים. גם שיטות הגרילה של אל-קאדר הפכו חסרות ערך משום שחיילי הלגיון שהיו כוח הלחימה של הצרפתים היו נעים ללא שירות אספקה ולכן היה קשה לתקוף אותם מן המארב. בזה אחר זה נפלו מעוזי המרד, ומנהיגיו נפלו או נשבו. רבים מן השבטים, בייחוד אלו השוכנים במזרח אלג'יריה, החליפו נאמנות, ובשנת 1843 התמוטטה המדינה המוסלמית, עבד אל קאדר ברח למרוקו, והמרד הוגבל למלחמת גבול. ב-21 בדצמבר 1847 נאלץ עבד אל-קאדר להיכנע לחיל המצב הצרפתי. בניגוד לסיכום מוקדם עם השלטונות הצרפתיים, לפיו יוגלה למצרים, הוגלה עבד אל-קאדר ונאסר בצרפת.
סאות'המפטון (אי)

גאוגרפיה

היישוב היחיד על האי הוא קורל הרבור (Coral Harbour) המכונה בפי הילידים האינואיטים סאליק (Salliq). 
האי מופרד מחצי האי מלוויל על ידי מצר פרוזן. הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא הר מת'יאסן המהווה חלק מרכס פורסילד. בדרום מזרח האי נמצא חצי האי בל.
באי נמצאות שתי שמורות טבע גדולות המהוות אתר רבייה חשוב לאווזי שלג הנמצאים באי.

היסטוריה

תושביו המקוריים של האי, ה-סאשרמיוט, היו השריד האחרון לתרבות דורסט שקדמה לתרבות האינואיטית, עד שנכחדו בתחילת המאה ה-20. הסיבה להכחדתם הייתה מחלות שהביאו איתם המערביים, שגרמו למותם תוך שבועות אחדים. האי יושב מחדש בתחילת המאה ה-20 על ידי אינואיטים משבט ה-אאיווילינגמיאוט שהובאו לאי ממקומות סמוכים.
נסיון חיי

מבנה החיבור

הספר מחולק לארבעה שערים. השער הראשון, שרק חלקו נותר בידינו, קרוי "המאורעות הגדולים של חיי", ובו מתוארים תולדות חייו של אבן מונקד שזורים בהיסטוריה הפוליטית מימיו של האתאבג זנגי, דרך שלטונו של נור א-דין וכלה בשירותו תחת סלאח א-דין.
השער השני, שמבחינת משקלו הוא הגדול בספר, נקרא "מערכות עם הפרנקים ועם המוסלמים" ומכיל בעיקר תיאורי קרבות – נגד הצלבנים ונגד עמים ושליטים מוסלמים.
השער השלישי הוא "סיפורי צדיקים" והרביעי "סיפורי ציד".

הפופולריות של החיבור בתרבות המערב

ספרו של אוסאמה זכה לפופולריות רבה בעולם המערבי בזכות התייחסותו הנרחבת אל העימות שבין הצלבנים למוסלמים. סיפוריו מאירים היבטים רבים, ותכופות בלתי צפויים, מחיי היום-יום של בני דתו ושל הפרנקים ויוצר תמונה אמינה של מערכת היחסים האישיים שנוצרה בין הכובשים הצלבנים לבין יושבי הארץ המוסלמים. הספר הוא מקור להיסטוריה של רפואת ימי הביניים ומתוארים בו מקרים ופציעות שונות ודרכי הטיפול בהם.
בית הכנסת שומרי שבת

רקע

בשכונת בורו פארק שבניו יורק התגוררו לפני שנות השואה יהודים רבים, אך מצב שמירת השבת בארצות הברית היה חלש מאוד, בעלי העסקים היו לרוב גויים ויהודים עבדו בעיקר בעסקים של לא-יהודים שעסקיהם היו פתוחים שבעה ימים בשבוע, ויהודים רבים לא התגברו על הניסיון והם עבדו גם בשבת, למרות שלפעמים היה הדבר כרוך בחילול שבת, במלאכות מהתורה או מדברי חכמים. אלו התפללו בבית הכנסת הגדול היחיד המרכזי בשכונה "בית הכנסת אנשי ספרד" בשדרה ה-14 של השכונה. קבוצה אחרת, שהקפידו על שמירת שבת למרות הקשיים המרובים שהדבר היה כרוך, לא הסכימו להתפלל ביחד ובמקום אחד עם יהודים המחללים שבת בפרהסיה, ובשנת תרע"ט הם הקימו בית כנסת עצמאי אותו כינו "בית הכנסת שומרי שבת", לאות כי בבית כנסת זה מקומם של שומרי השבת בעיר, ולא מקומם של מחללי השבת.

בית הכנסת

בית הכנסת שוכן בשדרה המרכזית של העיר שבה המרכז המסחרי של השכונה - השדרה ה-13, אך מיקומו של בתי הכנסת בשדרה ה-53 הפך את המקום למרכז השדרה. סמוך לבית הכנסת נפתחו סופרמרקטים גדולים הפתוחים במשך עשרים וארבע שעות, בהשתמש בעובדה שבית הכנסת שוקק חיים עשרים וארבע שעות ביממה. בית הכנסת מורכב מארבע קומות כאשר בשלוש הקומות הראשונות מתקיימים מניינים ברציפות ובקומה הרביעית בית מדרש פעיל. בבית הכנסת נמסרים גם שיעורי תורה הנמסרים על ידי רבני בית הכנסת. רב בית הכנסת הרב יהודה לייב טירנואר נפטר בשנת תשע"א, ובמקומו הוכתר בנו הרב יצחק אייזיק לממשיך דרכו ברבנות בית הכנסת.
בקומה העליונה שוכן אוצר הספרים של בית הכנסת, ושם גם מתקיימים רוב שיעורי התורה הנמסרים בבית הכנסת. הקומה האמצעית היא המרכזית והיא גם קומת הכניסה, בקומה זו יש שני מניינים. כמו כן באחד מהחדרים יש שולחן ובו ארגזי לחם שמועבר למקום על ידי החנויות בסביבה, לצורך כל המתפלל בבית הכנסת ואנשים מעוטי יכולת.
בקומה התחתונה, הוקדש אגף מיוחד לאוכל ושתייה לכל באי בית הכנסת. במקום זה יש אוכל מגוון לכל חפץ, סלטים למיניהם, קוגלים, עוגות למיניהם, ושתייה. לא נגבה כל תשלום עבור האוכל והשתייה במקום, והוא נודב על ידי קרן מיוחדת המממנת את המקום המיועד לכל דכפין.
מכיוון שבבית הכנסת אין מקום ליותר מארבעה מניינים, ולעיתים מתקיימים מניינים רבים יותר בעת ובעונה אחת במקום, מתקיים לעיתים מניין בקומת הכניסה של הבנק הסמוך שבהנהלה יהודית. הנהלת בית הכנסת סיכמה עם הנהלת הבנק כי יורשה לה להכניס לקומת הכניסה של הבנק יהודים שיקיימו במקום מנייני תפילה, ולפעמים הנהלת בית הכנסת משתמשת במקום.
רבי יואל טייטלבוים ערך בבית כנסת זה את הטישים הראשונים שלו בארצות הברית.
קונמארה

קונמארה (באנגלית: Connemara; באירית:  Conamara) הוא חבל ארץ במערב אירלנד, במחוז גולוויי שבפרובינציית קונכט, השוכן בחצי אי לחוף האוקיינוס האטלנטי. השם קונמארה מקורו באירית "Conmhaicne Mara" שמשמעותו צאצאי הים. 
קונמארה היא אזור מיושב בדלילות יחסית, עשיר בנוף הררי, באגמים בנחלים ובביצות-כבול. אוסקר ויילד כינה את נופי החבל "יופי פראי". גבולה המזרחי הוא אגם לוך קוריב, והגבול הצפוני הוא פיורד ארוך המוביל לנמל קילרי. במערב ובדרום גובל החבל בחופי ים.
 
החוף במערב מפורץ וסלעי מאוד, והוא אחד ממקורות המשיכה העיקריים לתיירים חובבי הנוף. בלב החבל רכס הרים הכולל 12 פסגות ושמו Twelve Bens. הרכס, יחד עם נהר אוונגלין, מחלק את החבל לשני חלקים - הצפוני והדרומי. 
בסמוך לרכס שוכן הפארק הלאומי קונמארה שנפתח ב-1980 ושמשתרע על פני 16,000 דונם של הרים, ביצות, מדשאות, יערות ושטחים צחיחים. בפארק ניתן למצוא צמחייה מגוונת, לצד מגוון בעלי כנף ומספר מצומצם של יונקים.
לא הרחק מהפארק, לחוף אגם, שוכן מנזר קיילמור (טירה הנקראת Kylemore Abbey). הטירה שנבנתה בין 1863 ל-1868 על ידי חבר פרלמנט בריטי לצורך מגורי משפחתו, נחשבת לאחת מהטירות היפות באירלנד. כיום היא משמשת כמנזר בנדיקטי וכפנימיה לבנות. המנזר נחשב לאחת האטרקציות התיירותיות המובילות בקונמארה.
העיירה הגדולה בקונמארה היא קליפדן, שמונה כ-1,500 תושבים. מרבית החבל נמנית עם הגיילטאכט - האזורים באירלנד בהם האירית (ולא האנגלית) היא השפה השלטת.
עצב הראייה

מסלולים עצביים

עצב הראייה מכיל כ-1.2 מיליון סיבים עצביים, הנושאים את המידע שנקלט ועובד מכ-130 מיליון תאים קולטי אור. בדרכם אל תוך המוח, חלק מהאקסונים מכל עין חוצים בתצלובת הראייה לצדו הנגדי של הראש. החלוקה של האקסונים היא בהתאם לשדה הראייה ממנו הגיעו, כך שמידע משדה הראייה השמאלי יגיע לצדו הימני של המוח ולהפך. החלק של עצב הראייה שלאחר תצלובת הראייה מכונה optic tract. 
כ-90% מהסיבים העצביים בעצב הראייה פונים אל גרעין הברך הצדי של התלמוס ומקורם בשלוש אוכלוסיות שונות של תאי גנגליון: תאי M, תאי P ותאי K. כל אחת מהאוכלוסיות שולחת את סיביה העצביים לשכבה נפרדת בגרעין הברך הצידי.
אוכלוסייה נוספת של תאי גנגליון שולחת את סיביה העצביים דרך עצב הראייה לעבר התליל העליון של הטקטום במוח התיכון. אזור זה מבקר את תנועות שרירי העין ומחווט אף הוא אל קליפת המוח, דרך הכר התלאמי (Pulvinar). ככל הנראה מועבר מידע חזותי לקליפת המוח גם במסלול משני זה.
בנוסף, אוכלוסייה מצומצמת של תאי גנגליון קולטי אור ברשתית, המכילים את הקולטן מלאנופסין, שולחים מידע על רמת התאורה שהם קולטים לעבר מספר מבנים במוח. חלק מהם שולחים את סיביהם העצביים לעבר הפרטקטום (Pretectum) שבמוחה הקדמית (Prosencephalon), השולט על שרירי הקשתית המווסתים את קוטר האישון. אחרים שולחים את סיביהם דרך הצרור הרשתיתי-היפותלמי (Retinohypothalamic tract) אל הגרעין העל-תצלובתי בהיפותלמוס. מסלול זה משמש לתיאום המקצב היממי של השעון הביולוגי עם רמות התאורה השוררות בסביבה. זאת על ידי תזמון הייצור של הורמונים בהיפותלמוס ובבלוטת יותרת המוח. מקצת הסיבים העצביים מתאי גנגליון קולטי אור אלה נשלחים לעבר התליל העליון ואף לעבר גרעין הברך הצדי, אך בשלב זה לא ידוע אם הם מעורבים ישירות בעיבוד התפיסה החזותית של העולם.
יצחק גיטרמן

יצחק גיטרמן (1889–1943) היה מנהל ארגון הג'וינט בפולין וחבר הארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה.
גיטרמן נולד בהורנוסטאיפיל  שבאוקראינה, אז בתחומי האימפריה הרוסית ועבד בתמיכה בפליטים ובקורבנות אחרים של רדיפות במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1921 מונה למנהל הג'וינט בפולין. הוא השתתף בשיקום האוכלוסייה היהודית ובהקמת מוסדות רווחה.
עם הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939 יצא גיטרמן מוורשה לווילנה, שם פעל לסיוע לקהילת הפליטים. בדצמבר 1939 עזב גיטרמן את ליטא לשוודיה כדי לפנות בבקשת עזרה מבחוץ ליהודים בפולין הכבושה. הגרמנים עצרו את ספינתו בים הבלטי ועצרו את כל האזרחים הפולנים בגיל השירות הצבאי. גיטרמן נכלא במחנה שבויים וחזר לוורשה באפריל 1940.
גיטרמן המשיך בפעילותו למען העזרה העצמית היהודית בוורשה גם לאחר שהמימון של הג'וינט פסק, בין היתר במסגרת ארגון יס"ס. הוא היה מעורב בפעולות המחתרת בגטו, כולל מאמצים חשאיים לתעד את חוויית הגטו (במסגרת ארכיון עונג שבת). כשהגיעו לגטו ידיעות על רצח המוני של יהודים בפולין, סייע גיטרמן בגיוס כספים לרכישת נשק עבור "הארגון היהודי הלוחם" בגטו ורשה.
גיטרמן נהרג ב-18 בינואר 1943, בעת שהשתתף בהתנגדות ביום הראשון של גל הגירושים השני מגטו ורשה.