google/wiki40b huggingface dataset:
אורסטיאה

פרוטאוס

נוסח מחזה הסאטירים פְּרוֹטֵאוּס (ביוונית Πρωτεύς), שחתם את הטרילוגיה, אבד כליל, ורק שני טורי שיר נשתמרו ממנו, אצל אתנאיוס. החוקרים סבורים כי המחזה התבסס על האירוע המוזכר בספר הרביעי של האודיסיאה מאת הומרוס, שם מגיע מנלאוס, אחי אגממנון, במסגרת מסע השיבה שלו ממלחמת טרויה, אל אי לחופי מצרים, ונועץ בדמות בשם פרוטאוס, אשר מגיד לו עתידות. פרוטאוס מספר למנלאוס על רצח אגממנון, כמו גם על גורלם של אַיאַס בן אוֹאִילֵאוּס ("איאס המהיר"), וכן מספק לו הנחיות להמשך מסעו הביתה, לספרטה.

התפתחות חברתית והתגלגלות מושג הצדק

המחזה מתאר את המעבר בין מערכת חברתית העוסקת בנקמה, ברצח, ובקללה של משפחת אטראוס, למערכת חברתית שיפוטית. בסיפורי המיתולוגיה נקמת דם היא הדרך המקובלת לפתור בעיות. במקרה של הקללה לבית אטראוס, נקמת הדם עברה מדור לדור. יצירת מערכת משפט שמה קץ לקללה ומשחררת את אטראוס מגורלו העגום. מדובר בתהליך מקביל לתהליך שאתונה עצמה עברה, מפראיות, לחברה מסודרת. חלק מההתפתחות, נובעת מההבנה של הניגודיות שיש בערכים אתיים. כגון תחרותיות ושאיפה להישגים, לעומת תוקפנות ושחצנות, תכונות הנמצאות על קו רציף (המיוצג על ידי האלה אריס). ההבנה הזאת מונעת מהתהליכים שעוברות הדמויות. אייסכלוס מדגים היטב את העקרון "לימוד בא מסבל".

בחירה וגורל

אורסטס נושא נטל קשה במיוחד. כדור חמישי לקללה של בית אטראוס הוא נושא על עצמו את "הזיהום" (מיאסמה) של משפחתו. הוא מכיר את ההיסטוריה המשפחתית שלו. הוא יודע כי אביו אשם בהרג אחותו איפיגניה. הוא יודע מה קרה בטרויה. הוא מודע לכוחות המנוגדים הפועלים עליו, כוחות המגולמים על ידי האלים. הוא אינו רוצה להרוג את אמו ודודו. אך למרות אהבתו הוא נאלץ לפעול. פעולתו כמעט גורמת לאובדן שפיותו. אייסכלוס מתאר את העימות בין אורסטס לאמו, על הרבדים שבו. באודיסאה לעומת זאת, הומרוס מספר כי אייגסתוס הוא זה שהרג את אגממנון. במקרה כזה אין בעיה בנקמת דם (המתרחשת בין גברים, ולא בין הורים לילדים) ואורסטס הוא גיבור, ולא גיבור טרגי.
מוטיב הבחירה חוזר בכל שלושת המחזות. בכולם ישנה החלטה של גיבור, שכלוא בין רצונות האלים. יש חוקרים הסוברים כי מעורבות האלים שוללת את אפשרות הבחירה. הסוגיה הזאת חוזרת אל מול כל ההחלטות המוסריות במחזה, היציאה למלחמת טרויה, הריגת איפיגניה, הריגת אגממנון, הריגת קליטמנטרה ולבסוף גורלו של אורסטס. מידת הרצון החופשי של הגיבורים מוטלת בספק. אבל חוקרים רבים מסכימים - לגיבור הטרגי במחזה היווני תמיד יש בחירה. זאת למרות ההשפעות של הכוחות האלוהיים על בחירות אלה.

חטא הגאווה

עקרון הצדק מודגש על ידי השימוש בהיבריס. כל אחד בשושלת פעל בגלל היבריס ועל כן האלים מצדיקים את עונשו. טנטלוס בחן את האלים, ועל כך נענש. פלופס בגד בשבועה שנתן. אטראוס ואחיו שניהם בגדו אחד בשני. אגממנון דורך על השטחים היקרים, קליטנסטרה הורגת את אגממנון ואז מתפארת בכך. רק אורסטס שאינו מואשם בגאווה מסוגל להתעלות על החטא ולצאת זכאי במשפט באתונה.
אמקאר פרם

היסטוריה

"אמקאר" הופיעה למשחקה הראשון ב-8 במאי 1993 כאשר קבוצה שהורכבה מפועלים במפעל למינרלים בעיר פרם שיחקה את משחקה הראשון ב"גביע פרם". השם "אמקאר" הורכב משני השמות "אמיאק" ו"קרבאמיד" שהם התוצרים העיקריים של המפעל ממנו באו הפועלים.
בשנה שלאחר מכן הקבוצה זכתה באליפות מחוז פרם ובשנת 1995 הפכה אמקאר פרם למועדון מקצועי.  תחילה הקבוצה שיחקה בליגה הרוסית השלישית (הליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה) והתקדמה עם השנים בין הליגות עד שבשנת 2003 זכתה באליפות הליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית ברוסיה) והעפילה לפרמייר-ליג הרוסי.
בינואר 2011 הקבוצה הודיעה כי היא פורשת מהליגה הרוסית, בשל קשיים פיננסיים שצצו במהלך עונת 2010, אולם ראשי הליגה החליטו לא להדיחה ולנסות למצוא לו ספונסר מתאים לפני פתיחת הליגה. הדבר הצליח וקבוצה המשיכה לשחק בליגה העליונה.
מאז הקמתה מומנה הקבוצה על ידי מפעלים כימיים וחברת SiburChimProm מהעיר פרם, למעט בשנים 2015–2016 כשמומנה על ידי בנק מוסקבה. בעונת 2017/2018 ספונסר הקבוצה הייתה חברת הבנייה ניו גראונד. בדצמבר 2017 שוב נודע כי הקבוצה נקלעה לקשיים פיננסיים וכי היא נמצאת בסכנת פירוק, לאחר שספונסר הקבוצה עזב וממשלת המחוז לא אישרה תקציב לעונת 2018/2019. בעונת 2018 הקבוצה נחשבה לקבוצה עם התקציב הנמוך ביותר בליגה, היא העמידה תקציב בסך 13 מיליון דולר. ביוני 2018 הכריזה הקבוצה על פשיטת רגל.
רונלד פיירברן

חייו

פיירברן נולד באדינבורו ולמד באוניברסיטת אדינבורו לימודי דתות ולימודי יוון. בהמשך שירת תחת הגנרל אלנבי במערכה על ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בשובו לבריטניה למד רפואה ועסק בהוראת פסיכולוגיה ובטיפול. בזכות כתביו, זכה להיות חבר בחברה הפסיכואנליטית הבריטית.
פיירברן היה אחד ממייסדי קבוצת האמצע בפסיכולוגיה - קבוצה שדגלה באנליזה המתרכזת ביחסים בין אנשים (יחסי אובייקט), זאת בשונה משני הזרמים בפסיכולוגיה של אותה התקופה, הזרם הקלייניאני וזה של אנה פרויד, אשר שמו את עיקר הדגש על הדחפים שבאדם.

הליבידו מוכוון האובייקט

אחת מתרומותיו החשובות ביותר של פיירברן לתאוריה הפסיכואנליטית הייתה בהצגתה של נקודת מבט אלטרנטיבית בנוגע לליבידו. בניגוד לפרויד, אשר הציג את הליבידו כמכוון עונג, פיירברן חשב על הליבידו כמוכוון אובייקט - כלומר כמוכוון ליצירת קשר עם האחר. הקשר הראשוני והמשמעותי ביותר הוא הקשר הנוצר בין הילד להוריו, קשר המביא לחיבור חזק מאוד ביניהם ומעצב את חייו הרגשיים. האובייקטים הראשוניים של ההורים מהווים אבטיפוס לקשרים עתידיים וכך הקשר הראשוני איתם קובע במידה רבה את חוויותיו הרגשיות של הילד בהמשך חייו.

יחסי אובייקט פנימיים

פיירברן טען שהאובייקטים שהילד רוכש בשלבי חייו הראשונים מהווים מודל לכל חוויותיו העתידיות הנוגעות לקשרים עם אחרים. יחסי האובייקט הפנימיים מתארים יחסים המתקיימים בנפשו של האדם. הורים נורמאליים יצרו אצל הילד אוריאנטציה המכוונת החוצה כלפי אנשים אמיתיים ויצירתם של קשרים אמיתיים. כשצרכיו הפסיכולוגיים של הילד לא מסופקים על ידי הוריו, מתפתחת פתולוגיה של הימנעות מפנייה אל המציאות החיצונית, ובמקום יחסים אמיתיים עם אחרים מפתח האדם אובייקטים פנימיים, מדומיינים, ומקיים עימם יחסים פנטזמטיים.

פיצול העצמי (פיצול האגו)

על פי פיירברן, ילד להורים בלתי זמינים רגשית יפריד בין הפן המגיב בהוריו (האובייקט הטוב) לבין הפן שאינו מגיב (האובייקט הבלתי מספק). הילד מפנים את האספקטים שאינם מגיבים בהורים ותופס את המאפיינים הללו כחלק ממנו - זאת משום שהם אינם נוכחים במציאות. מנגנון הגנה זה מכונה "פיצול העצמי", ובו המאפיינים הטובים והרעים של ההורה מופרדים ואין מקום לשילוב בין שני החלקים ולתחושה אמביוולנטית.
לני ג'יימס

ביוגרפיה

ג'יימס נולד בעיר נוטינגהאם שבמחוז נוטינגהאמשייר. הוריו הם אפרו-טרינידדים. הוא חי בדרום לונדון ולמד בבית הספר "ארנס בווין קולג'". אמו של ג'יימס, פיליס מרי, נפטרה כשהוא היה בן עשר. אחר כך העדיפו הוא ואחיו, קסטר, לחיות בבית יתומים מאשר להישלח לגור אצל קרובים בארצות הברית. ג'יימס חי במשפחת אומנה במשך שמונה שנים.
בנעוריו שאף ג'יימס להיות שחקן רוגבי מקצועני. הוא ניגש לאודישן בעקבות נערה שהתעניין בה. ג'יימס למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה וסיים את התואר ב-1988. בהיותו בבית הספר ניהל קמפיין נגד סילוקו של אחד הסטודנטים, ולדבריו זה היה הדבר האמיץ ביותר שעשה בחייו. הוא הועסק זמן מה במשרד הרווחה הבריטי.

קריירה

ג'יימס הופיע ביותר מעשרים סרטים בהם "עלובי החיים" (1998), "סנאץ'", "אנשי המסיבות" (2002), "סהרה" (2005), ו-"Outlaw" (מ-2007). ב-2010 כיכב בסרט "טיק" והופיע בסרט הפעולה "קולומביאנה" (2011) ובסרט המדע בדיוני "נעולים" (2012).
בטלוויזיה שיחק ג'יימס ב-2003 בסדרת הדרמה של ערוץ 4 הבריטי "Buried", ב-2006 השתתף בדרמה "The State Within" של ה-BBC, הוא הופיע בסדרת הריגול "ספוקס", וכיכב בתפקיד רוברט הוקינס בסדרת הדרמה הפוסט אפוקליפטית של רשת CBS "יריחו". ב-2008 שיחק בדרמה "Fallout" של ערוץ 4, וגילם את דמותו של בלש הפותר מקרה רצח של נערים. עוד הוא הופיע בתפקיד אורח בסדרה "שקר לי", ושיחק במיני-סדרה "האסיר" של AMC / ITV שעלתה לשידור בנובמבר 2008. בסדרה "מצויד" של HBO גילם ג'יימס דמות של סרסור.
ב-2010 הופיע ג'יימס בתפקיד המתנקש בפטיסט בסדרת הטלוויזיה "Human Target". ב-2012 זכה לשבחי הביקורת על הופעתו בתפקיד פקד בילוש טוני גייטס בסדרת הדרמה "שחיתות" שיצר ג'ד מרקוריו.
ב-2010 כיכב בתפקיד אורח בדמות מורגן ג'ונס בפרק הפיילוט של הסדרה "המתים המהלכים" שנקרא "Days Gone Bye". ב-2013 חזר להופיע בתפקיד מורגן ג'ונס בפרק "Clear" בעונה השלישית. ב-2014 הופיע שוב באותו תפקיד בסדרה "המתים המהלכים". בפרק הסיום של העונה החמישית היה לו תפקיד משמעותי. למרות הופעותיו המעטות יחסית בסדרה הוא זכה להכרה בקרב המבקרים והמעריצים של הסדרה. בעונה השישית צורף לצוות השחקנים הקבוע של הסדרה.
בפברואר 2015 עלתה לשידור סדרת הדרמה הרפואית "Critical" של ערוץ Sky 1 בה משחק ג'יימס בתפקיד ד"ר בויל. הוא שהה כמעט שנה רחוק מביתו בלוס אנג'לס כדי להשתתף בצילומי הסדרה. כל פרק מתרחש ב"זמן אמיתי", כאשר הצוות הרפואי צריך להציל חיים תוך שעה אחת. כדי להתכונן לתפקיד הוא שהה במשך שבוע בקרבת רופאים בבית חולים בלונדון.
בשנת 2017 שיחק בסרט המד"ב "בלייד ראנר 2049" לצד האריסון פורד וג'ארד לטו. הסרט הוא המשך לסרט "בלייד ראנר" מ-1982, גם הוא בכיכובו של פורד.
בראיון לדיילי אקספרס אמר ג'יימס שתוכנית הטלוויזיה האהובה עליו ביותר היא סדרת הדרמה המשטרתית "בלוז לכחולי המדים". לדבריו זוהי "המוחמד עלי או הפלה של סדרות הטלוויזיה".
בשנת 2000 כתב ג'יימס סרט טלוויזיה אוטוביוגרפי בשם "Storm Damage", שהיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר. בסרט מסופר על מורה שחוזר לבית האומנה בו גדל ומנסה לעזור לצעירים החיים שם, כפי שעשה ג'יימס. עוד הוא כתב את המחזה "The Sons of Charlie Paora" שהוצג בתיאטרון רויאל קורט בלונדון ב-2004.

חיים אישיים

ג'יימס חי בלוס אנג'לס קליפורניה עם בת זוגו ג'יזל גלסמן. לבני הזוג יש שלוש בנות: רומי (נולדה ב-1990) והתאומות סלין וג'ורג'יה (נולדו ב-1994). התאומות לומדות באוניברסיטאות של ליגת הקיסוס. ג'יימס הוא הטבח הראשי במשפחה והוא הצהיר על חיבתו למטבח הקריבי. הוא אוהד של מועדון הכדורגל טוטנהאם הוטספר.
מנחם יהודה הלוי אושפיזאי

הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי (תרס"ה, 1905–ראש חודש חשוון תש"ס, 11 באוקטובר 1999) היה הרב הראשי של רמת גן.

קורותיו

נולד בעיירה וַאשקי (כיום Vaškai בליטא), למשה בן ציון קרטשמר. למד במספר ישיבות, בהן ישיבת נובהרדוק, ברוסטוב, בחרקוב ובקייב. הוא נשלח להקים סניפים של ישיבת נובהרדוק בפרילוקי ובקייב. 
בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל, ולמד בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בשנת תרצ"ה (1935) ייסד את "בית אולפנא לצעירים – תורת ירושלים" שליד ישיבת מרכז הרב. בהמשך השנה נשלח על ידי הרב קוק להיות רבהּ של נחלת גנים. הוא השתתף בקונגרסים הציוניים הכ"ד והכ"ה, ונבחר להיות מ"מ חבר הוועד הפועל הציוני.
הרב אושפיזאי כיהן כרב הראשי של רמת גן ויו"ר חבר הרבנים של המפד"ל במשך עשרות שנים. בשנת 1973 נבחר כחבר במועצת הרבנות הראשית.
בשנת תשמ"ב (1982) זכה בתואר יקיר העיר רמת גן. בשנת ה'תש"ן זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית ביחד עם הרב יהודה לייב בוגץ'.
בנו הרב משה בן ציון אושפיזאי רב ברמת גן ומחבר הספר "ניצוצי אורות" על ספר אורות (זוכה פרס ירושלים לתרבות תורנית) נפטר בחיי אביו, בשנת ה'תשנ"ג.
אבירם זינו

אבירם זינו (נולד ב-10 בספטמבר 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משפט ב"מעריב".

ביוגרפיה

זינו גדל בירושלים. הוא החל את דרכו העיתונאית בגיל 16 בעיתון בית הספר. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה הקרבית כלוחם וחובש. משרת במילואים בפיקוד העורף. 
לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר באגודת הסטודנטים, ולאחר מכן שימש בתפקיד רשמי באגודה. במהלך לימודיו כתב בביטאון הסטודנטים "פי האתון". לאחר מכן עבר ללמוד בקריית אונו. 
אחר כך עבר לעבוד בחדשות "נענע" וכפרילאנסר עבור "סאנדיי טיימס" הבריטי, לאחר שמארי קולווין הייתה זו שפתחה לו את הדלת לעיתון הבריטי. 
ב-2005 החל לעבוד ב-ynet ככתב לענייני משפט בירושלים. במסגרת עבודתו היה אחראי על סיקור פרשת משה קצב וועדת וינוגרד וכן סיקר את מלחמת לבנון השנייה ואף היה שליח ynet לבינת ג'ביל בלבנון.
היה דובר מפלגת צדק חברתי בראשות ארקדי גאידמק. שימש מנהל המחלקה המשפטית במשרדו של מוטי מורל, ולאחר מכן יועץ שדולת ישראל באירופה. כתב עבור מגזינים בארץ ובעולם, בהם Playboy Magazine, ו"מעריב" מקבוצת הג'רוזלם פוסט. 
ב-2014 מונה לכתב המשפט והפלילים של "מעריב". מאז חטיפת שלושת הנערים בקיץ 2014 ועד לסיום מבצע צוק איתן שימש זינו ככתב הצבאי של "מעריב". 
ב-2015 נטען בתקשורת כי זינו חשף בפני המחלקה לחקירות שוטרים התכתבות בינו לבין אפרים ברכה, קצין משטרה שנטען שהיה אחד ממקורותיו. 

בסוף דצמבר 2015 נערך דיון בבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות, בעקבות תלונה שהוגשה כנגד זינו על הפרת סעיף 22 של תקנון האתיקה, האוסר לחשוף מקור עיתונאי חסוי.    המועצה קבעה בהחלטתה כי זינו הפר את סעיף 22 של תקנון המועצה, וחשף את אפרים ברכה. בשל הסבל שנגרם לזינו מאז התאבדותו של תת-ניצב ברכה, החליטה המועצה להסתפק באזהרה, וחייבה את עיתון "מעריב" לפרסם טקסט ובו החלטתה.
זינו מתגורר בתל אביב.
שירה האס

ביוגרפיה

האס נולדה וגדלה בהוד השרון. בין השנים 2010–2013 למדה במגמת התיאטרון בבית הספר לאומנויות ע"ש תלמה ילין. שירתה כמתנדבת בתיאטרון צה"ל.
בילדותה חלתה בסרטן כליות, ובגיל 6 החלימה.

קריירה

בילדותה, בשנת 2008, שיחקה האס בהצגה "גטו" בתיאטרון הקאמרי בבימויו של עומרי ניצן.
בשנת 2013 קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בסדרת הדרמה "שטיסל", בבימויו של אלון זינגמן, ששודרה ב-Yes OH.
במרץ 2015 עלה לאקרנים הסרט "פרינסס", בו שיחקה תפקיד ראשי, את אדר, בבימויה של טלי שלום עזר. את הסרט צילמה ב-2012 והוא היה לתפקידה הקולנועי הראשון. על משחקה בסרט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2014 וכן קיבלה מועמדות לפרסי אופיר עבור השחקנית הראשית הטובה ביותר באותה שנה. על הסרט גם זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר ב-"P&L Festival"‏  בשוודיה.
באוקטובר 2015 החלה לשחק בסדרה הקומית לילדים "מריו", בבימויו של אריאל בנבג'י, אשר משודרת בערוץ הילדים של Yes. באותו חודש שבה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "שטיסל" בyes oh.
בספטמבר 2015 יצא בארץ הסרט "סיפור על אהבה וחושך" בבימויה של נטלי פורטמן, שם היא שיחקה בתפקיד קירה. בארצות הברית הסרט יצא באוגוסט 2016. בנובמבר 2015 שיחקה בסדרת המתח "הצורף", ששודרה ב-HOT, בבימויו של דרור סבו, בתפקיד סופי.
בספטמבר 2016 שיחקה בסדרת המתח "עקרון ההחלפה", בבימויו של עודד דוידוף, אשר משודרת ב-HOT3, בתפקיד סלמה ההומלסית. באותה שנה הצטלמה לצד ג'סיקה צ'סטיין לסרט האמריקאי "אשתו של שומר גן החיות" , המספר את סיפורם של חסידי אומות העולם יאן ואנטונינה ז'בינסקי. בספטמבר 2017 יצא לבתי הקולנוע הסרט "פוקסטרוט" של הבמאי שמוליק מעוז בו השתתפה. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס אופיר, והפעם על משחק משני.
החל מינואר 2018, האס משחקת בסדרת המתח "הרמון", בבימויו של מרקו כרמל וגדי טאוב.   
במרץ 2018 השתתפה בסרט האמריקאי "Mary Magdalene" לצד רוני מארה בתפקיד לאה. לוהקה לסדרה טרגית-קומית בשם "המנצח" ששודרה ב-yes, בה היא גילמה את אודי, צעירה אמביציונית שרוצה להפוך לעיתונאית חוקרת ונכנסת לחבורת הזמר.
זכתה בפרס אופיר לשנת 2018 כ"שחקנית המשנה הטובה ביותר" על תפקידה בסרט "פרא אציל". הסרט יצא לבתי הקולנוע בפברואר 2019. 
בפברואר 2019 הופיעה בעיתון "פורבס" ישראל ברשימת "30 המבטיחים מתחת לגיל 30". 
ב-2019 שיחקה בסרטם של אמרי מטלון ואביעד גבעון "מראות שבורות" לצידו של יפתח קליין. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן

ביוגרפיה

קרל נולד ב-20 בפברואר 1785 בזיגמרינגן, לאנטון אלויס, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן ואמליה צפירינה, נסיכת זאלם-קירבורג, בתם של פיליפ יוזף, נסיך זאלם-קירבורג ומריה תרזה, נסיכת הורנס. ב-4 בפברואר 1808 התחתן קרל עם מארי אנטואנט מירא, אחייניתו של ז'ואקים מירא, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 1831 מת אביו אנטון אלויס, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, וקרל עלה לשלטון במקומו. בשנת 1833 זימן קרל אספה מכוננת (לנדטאג), ונתן חוקה לנתיניו. קרל ייסד בנסיכות בית חולים, וביטל את הצמיתות ואת החוקים מימי הביניים שנהגו עדיין בנסיכות.
ב-19 בינואר 1847 מתה אשתו הראשונה מארי אנטואנט מירא, וב-14 במרץ 1848 התחתן קרל בשנית עם קתרינה, נסיכת הוהנלוהה-ואלדנבורג-שילינגספירסט, בתו של קרל אלברט השלישי, נסיך הוהנלוהה-ואלדנבורג-שילינגספירסט, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1848 הודח קרל מתפקידו במהלך מהפכות אביב העמים, ובנו קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. קרל אנטון קיבל סיוע מהצבא הפרוסי שהחזירו לשלטונו, ובדצמבר 1849 הגיע לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכות לפרוסיה. בשנת 1850 סופחה הנסיכות לפרוסיה יחד עם נסיכות הוהנצולרן-הכינגן, והשתיים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן.
לאחר הדחתו עבר קרל להתגורר בבולוניה, שם חי עד למותו ב-11 במרץ 1853.
אנדרטת השואה במיאמי ביץ'

תיאור

האנדרטה מורכבת ממספר אלמנטים. המרכזי שביניהם, הוא פסל ברונזה בגובה 13 מטר בשם "פסל האהבה והיסורים" ("The Sculpture of Love and Anguish"), העומד על אי עגול בתוך בריכת מים. הפסל מציג זרוע עם כף יד פתוחה. הזרוע עשויה מכ-100 דמויות של אנשים, חלקם מקובצים כמשפחה. הזרוע נושאת מספר אסיר, ייצוג לסימוני המספר שקיעקעו הנאצים על האסירים במחנות הריכוז.
באולם הכניסה של האנדרטה נמצא פסל של אם מתאבלת ושני ילדים שנצמדים אליה.
החלל הבא הוא כיפת ההתבוננות, המוביל לפרוזדור אבן צר. על קירות המנהרה כתובים שמותיהם של מחנות הריכוז הנאצים. הפרוזדור נפתח אל פסל הברונזה הגדול, שמסביבו קיר גרניט שחור עליו כתובים שמותיהם של קורבנות שואה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-6

פרס האומות המאוחדות

זעקי, ארץ אהובה
דינוזאור!

עלילה

החוקרים ג'ק הורנר, רוברט בקר, פיליפ קורי ודייל ראסל מתארים את עצמות מספר דינוזאורים שנמצאו בארצות הברית וקנדה, בין השאר בתצורת הל קריק. כמו כן הם מראים את השינויים שנעשו לאורך השנים במודלי הדינוזאורים.
הסרט גם מציג שחזור של דינוזאורים שונים כמו זוג של אדמונטוזאורוסים אשר מזדווגים ומטילים ביצים. סטרותיומימוס רעב מגיע ושודד את מרבית הביצים עד שהאם רואה ומבריחה אותו. הסטרותיומימוס נטרף בידי זוג דיינוניכוסים שארבו לו בסמוך. בקן נותרה רק ביצה אחת וההורים משגיחים עליה עד לבקיעתה. בהמשך האדמונטוזאורוס הצעיר מסתובב ביער ונתקל בטירנוזאורוס רעב הפונה אליו. הוא מזעיק את ההורים והאם מטיחה בעזרת זנבה את הטירנוזאורוס ארצה וכך הם מסתלקים. 
בהמשך נראים עדר של ברונטוזאורוסים (כיום כנראה שאפטוזאורוסים) הניזונים מצמרות העצים, תוך שימוש בצווארם הארוך.
בהמשך נראה הקטע מהסרט הקצר "Prehistoric Beast", בו פרט מונוקלוניוס (כיום כנראה שהיה מין של צנטרוזאורוס) המתרחק מהעדר שלו כדי לאכול פרחים ומתרחק עד שמוצא עצמות של אדמונטוזאורוס שנטרף. בעלי הפגר - טירנוזאורוס מגיע ונלחם באכזריות עם המונוקלוניוס שפוצע אותו עם קרנו ונפגע בגבו ובעטרתו. לא ברור מה קורה לבסוף אך סביר שהמונוקלוניוס נהרג.
בקטע האחרון נראה המטאוריט אשר נע מהחלל ופגע בכדור הארץ לפני 65 מיליון שנה. אחרוני הדינוזאורים לרבות משפחת האדמונטוזאורוסים נהרגים והצמחייה נובלת. בתוך השממה הזאת נראה מציץ מהחור אופוסום המבשר שהיונקים שרדו את ההכחדה הגדולה.
ארמיית הטנקים השלישית (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-25 במאי 1942 על בסיס הארמייה ה-58 שפורקה. כמפקד הארמייה מונה סמיון מלינקוב, והיא נכללה בחזית המערבית. באוגוסט היא תוגברה וכללה 508 טנקים ו-168 כלי רכב משוריינים אחרים כהכנה לקראת מתקפה נגד ארמיית הפאנצר השנייה. המתקפה הייתה אמורה להתחיל ב-19 באוגוסט אולם נדחתה ל-22 באוגוסט, ובפרק זמן קריטי זה הצליחו הגרמנים לתגבר את כוחותיהם. המתקפה החלה בהפצצה אווירית וארטילרית, שלאחריה תקפו כוחות הארמייה והצליחו להתקדם מרחק של 3 או 4 ק"מ. עם זאת, הגרמנים התגוננו היטב והמתקפה נבלמה. ב-19 בספטמבר מונה פאבל ריבאלקו למפקד הארמייה, והסטאבקה הציב אותה בעתודה. בינואר 1943 היא הוחזרה לקרבות כחלק מחזית וורונז', ויחד עמה לחמה במבצע אוסטרוגוזסק-רוסוסה כנגד כוחותיהן של הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה האיטלקית השמינית, ומבצע וורונז'-קסטורנינסק כנגד הארמייה הגרמנית השנייה. בהמשך לחמה הארמייה בקרב חרקוב השלישי כחלק מהחזית הדרום-מערבית. הארמייה כותרה וספגה אבידות כבדות, וב-26 באפריל פורקה ועל בסיסה הוקמה הארמייה ה-57 אשר בהמשך הפכה להיות ארמיית המשמר המשוריינת השלישית.
אלפין סוג 600

מרוצי מכוניות בהשתתפות "אלפין סוג 600"

דגם ה"אלפין סוג 600" פותח כדי להשתתף במירוץ "Australian 1½ Litre Formula"  (עד נפח מנוע 1,500 סמ"ק), אבל מאוחר יותר עבר שינויים מכניים כדי להשתתף בקטגוריות נוספות כגון: "Australian Formula 2" , "Australian National Formula" , "Australian Formula 1" , "Australian Formula 3" , ו-"Formula Ford" .
דגם "אלפין סוג 600" השתתף במרוצים: "1968 Australian One and a Half Litre Championship" , "1971 Australian Formula 2 Championship" , "1972 Australian Formula 2 Championship" , "Australian Formula Ford Championship"  (של השנים 1970–1971), "New Zealand Formula Ford Championship" , (של השנים 1970–1971), "Singapore Grand Prix"  (בשנת 1968), "Malaysian Grand Prix"  (של השנים 1968–1969), ו-"Australian Hillclimb Championship"  (בשנת 1968).
דניס ליל

ביוגרפיה

ליל נולד בהמילטון שבניו זילנד. ב-1959 הצטרף לחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד (RNZAF). בהיותו בחיל האוויר הביע עניין בתיאטרון חובבים ובחיקוי דמויות מתוכנית "The Goon Show" של ה-BBC. במהלך הקריירה שלו בחיל האוויר השתתף בהפקות של אופרה ותיאטרון. ב-1967 היגר מניו זילנד לבריטניה.
בין תפקידיו הרבים של ליל בקולנוע ובטלוויזיה כלולים "Fall of Eagles" (מ-1974), הסדרה "אדוארד השביעי" (1975), "ניצולים" (1975–1977), הסרט "הנשר נחת" (1977), המותחן "Bad Blood" וסרט ההרפתקאות "סקרלט פימפרנל" (1982), שיחק בתפקיד ויליאם נוקס ד'ארסי במיני-סדרה "Reilly, Ace Of Spies" (מ-1983), בסדרה "רמפול" (1983–1992), "מאפ ולוצ'יה" (1985–1986), "על שוטים ואנשים" (1989–1992), הסרט "באטמן" (1989), "ברנרד והג'יני" (1991), "ריצ'רד השלישי" (1995), "אוויטה" (1996), "מלחמת האופיום" (1997), "רבקה" (1997), ובסדרה "The Royal" בשנים 2003–2011.
ליל הופיע פעמיים בסדרת המדע בדיונית של ה-BBC "דוקטור הו". ב-1977 גילם את ד"ר פנדלמן במיני-סדרה "Image of the Fendahl", וב-1984 שיחק בתפקיד סר ג'ורג' הצ'ינסון במיני-סדרה "The Awakening". אחרי שהופיע בפרק אחד בעונה הראשונה של הסדרה הפוסט-אפוקליפטית "ניצולים" של טרי ניישן, קיבל ליל תפקיד ראשי בעונה השנייה והשלישית של הסדרה. בשנות התשעים של המאה העשרים שיחק בקומדיות המצבים "Outside Edge" בתפקיד דניס, וב"על שוטים ואנשים" בדמות אלן פארי, אביה של קסנדרה.
עוד הופיע ליל בתפקיד חבר הפרלמנט השיכור סר טלבוט בוקסומלי בפרק בעונה השלישית של "הפתן השחור" (Blackadder the Third), ובתפקיד השמש בספיישל חג המולד "Blackadder's Christmas Carol". ב-1993 שיחק בדמות סר רובן אסטוול בפרק "The Underdog" בסדרת הטלוויזיה "פוארו". הוא הופיע בפרק "Gunmen of the Apocalypse" בסדרה "ננס אדום". ב-2002 גילם את קלמנט אטלי בסרט הטלוויזיה "ברטי ואליזבת". בשנים 2003 עד 2011 כיכב לי בדרמה "The Royal" של ערוץ ITV1 בתפקיד מנתח בכיר מר רוז. ברדיו הופיע ליל במחזה "The Christian Brothers" מאת רון בלייר. ב-2014 השתתף בסדרה "24: Live Another Day".
בפברואר 2016 הופיע ליל בפרק "A Dying Art" בעונה ה-18 של סדרת הפשע "רציחות במידסומר" של רשת ITV.

חיים אישיים

ליל מתגורר בריים אינטרינסקה שבדורסט. הוא נשוי לוונסה ולבני הזוג שני ילדים.
קורפוס האס אס ה-14

היסטוריה

הקורפוס הוקם בנובמבר 1944, וכמפקדו הראשון מונה היינץ ריינפרט. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה ה-19 והגן על נהר הריין העליון מפני כוחות בעלות הברית שהתקדמו דרך צרפת לאחר מבצע דרגון. הקורפוס פורק בינואר 1945, ועל בסיסו הוקם קורפוס האס אס העשירי.
לה שמבון-סור-ליניון

היסטוריה

היישוב הוקם במאה ה-16 על ידי הוגנוטים (נוצרים פרוטסטנטים שנרדפו על ידי הכנסייה הקתולית).
בשנת 1923 שינה היישוב את שמו מ"לה שמבון-דה-טנס" לשמו הנוכחי.
בשנת 1938 הקימו הכמרים אנדרה טרוקמה ואדוארד תייס פנימיה פרטית בעיירה.

הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה

בהנהגת הכומר אנדרה טרוקמה (André Trocmé) ואשתו מגדה טרוקמה, סיכנו תושבי העיירה את חייהם החל בשנת 1942 כשהסתירו יהודים שנרדפו על ידי האס אס לשם שילוחם למחנות השמדה.
התושבים ראו במתן עזרה לנרדפים מעשה טבעי, על רקע ההיסטוריה של ההוגנוטים כמיעוט נרדף.
בדרשה שנשא הכומר טרוקמה ביולי 1942, לאחר האקציות וגירוש היהודים מפריז, הוא הצהיר בפני קהילתו: "הכנסייה הנוצרית צריכה לכרוע ברך ולבקש מחילה מאלוהים על אוזלת ידה ועל פחדנותה".
היהודים הוסתרו בבתים פרטיים, בשטח החוות ובמוסדות ציבוריים. כשהגיעו סיורים של הנאצים לחפשם, היו תושבי העיירה מסתירים אותם בשטח הכפרי. לפי עדותו של אחד התושבים: "כשהחיילים היו מסתלקים, היינו נכנסים ליער ושרים שיר. כששמעו את השיר ידעו היהודים שניתן לצאת בביטחה."
בנוסף למחסה לנרדפים, תושבי העיירה השיגו עבור יהודים תעודות זיהוי מזויפות וכרטיסי הקצבת מזון ועזרו להם לעבור את הגבול לשווייץ הנייטרלית.
חלק מהתושבים נאסרו על ידי הגסטפו. כזה היה גם גורלו של בן דודו של הכומר, דניאל טרוקמה, שנקרא על ידי דודו לנהל בית יתומים בעיירה וקלט בו ילדים יהודים שהוריהם נשלחו להשמדה. טרוקמה ניהל גם את בית הספר לה מזון דה רוש (La Maison des Roches ). לאחר שהגסטפו פשט על בית הספר ואסר שמונה עשר ילדים יהודים, הוא סירב להפקיר את הילדים, ונאסר עמם. ביוני 1943 הוא נשלח עם הילדים למחנה הריכוז מיידנק, שם נספה באפריל 1944.
הסופר אלבר קאמי הגיע לעיירה לצורך החלמה ממחלת השחפת ובילה בה מספר חודשים בשנת 1942. את חוויותיו מאותה תקופה כתב ביומנו.
מעריכים כי 3,000–5,000 יהודים ניצלו ממוות בטוח בזכות תושבי לה שמבון-סור-ליניון. הכומר טרוקמה, אשתו ובן דודו הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם, ועצים ניטעו על שמם ביד ושם. בנוסף, הוכרו 30 תושבים נוספים מן העיירה כחסידי אומות העולם. בשנת 1990 זכתה העיירה להוקרה קולקטיבית ביד ושם כאשר בדרך המובילה לבקעת הקהילות נחנך גן קטן ולוח הנצחה לתושבי לה שמבון.
עם הניצולים הרבים נמנה גם המתמטיקאי אלכסנדר גרותנדיק ואמו.
פרשת ההצלה תועדה בסרט "Weapons of the Spirit" משנת 1987, בספר תיעודי מאת פיליפ האלי, ובספר לבני הנעורים מאת קרול מטס (פרטי הספרים להלן). גם בספרו העלילתי של רומן גארי, "עפיפונים", ישנה התייחסות לכפר ולפועלם של מגדה ואנדרה טרוקמה. הסרט העלילתי גבעת אלף הילדים נוצר בהשראת סיפור ההצלה.
טמרין ג'ופריי

מיון טקסונומי

כמו שאר הטמרינים, טמרין ג'ופריי הוא פרימאט מסדרת קופים רחבי-אף אשר תפוצתם בעולם החדש. ב-2001 הטמרינים נכללו במשפחת צבוסיים שבה נמצאים בין השאר סוגי קפוצ'ין, קוף עכביש וקוף סנאי. ב-1977 פיליפ הרשקוביץ סיווג את טמרין ג'ופריי כתת-מין של טמרין לבן-קודקוד אולם מחקרים חדשים יותר הראו כי שני המינים שונים מבחינה טקסונומית והפרידו בין המינים.

תקשורת

טמרין ג'ופריי משמיע כ-10 צלילים שונים. התדר (1-1.5 קילוהרץ) נמוך משאר המרמוסטיים (5-10 קילוהרץ). בנוסף לצלילים קיימת תקשורת ויזואלית כדוגמת הוצאת הלשון או הרמת הזנב.

מצב שימור

מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש, וזאת אף על פי שהוא נחשב כחיית מחמד. באמריקה הצפונית הוא אף מתרבה בשבי, אך הוא כמעט לא מתרבה באירופה. על אף מצבו הטוב, אוכלוסיית מין זה נמצאת בירידה במקומות חיותו המקוריים בעקבות ציד וכריתת יערות.