google/wiki40b huggingface dataset:
דן זקהיים

ביוגרפיה

דן זקהיים נולד בשנת 1958 בתל אביב. בנעוריו למד בתיכון תלמה ילין. בין השנים 1983–1985, לאחר שובו מלימודי אמנות במונטריאול שבקנדה, שימש כארט דירקטור וכמעצב גרפי. בשנת 1988 הקים, ביחד עם תמר רבן וענת שן, עמותה בשם "מקלט 209", שביקשה לקדם את אמנות המיצג בישראל.
לצד מייצגים שנשאו אופי טקסי ושמאניסטי, כגון "להירדם על פטמת יער" (1987), יצר זקהיים מיצגים בעלי אופי פוסט-מודרני וספקטקולרי, כגון "מפלגת בבל", המדגישים אלמנטים של מלאכותיות. בעבודות אחרות יצר טשטוש מכוון בין האמנות לחיים היום-יומיים.
בשנת 1987 התגלה בגופו נגיף ה-HIV. תחת השפעה זו יצר סדרה של עבודות בהן בלט המוות כמוטיב מרכזי. בשנת 1994 נפטר כתוצאה מגידול במוח שנגרם ממחלת האיידס. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אחותו הצעירה של זקהיים היא השחקנית אסתי זקהיים ואשתו, קרול גודין, הייתה המעצבת הראשונה של בית האופנה "קום איל פו".
בשנת 2004 נערכה בגלריה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית ליצירותיו. ארכיונו של זקהיים נתרם בשנת 2016–2017 על ידי קרול גודין לארכיון לתיעוד ולחקר האמנות בישראל ע"ש משה ציפר ("בית ציפר") באוניברסיטת תל אביב.
א.ת.א. הופמן

ראשית חייו

הופמן נולד בעיר קניגסברג שבפרוסיה המזרחית למשפחת משפטנים. כשהיה בן שנתיים נפרדו הוריו. אביו עבר לאיסטרבורג עם אחיו הגדול, והוא נשאר עם אמו והתחנך על ידיה ועל ידי דודיו, שהיו כולם לא נשואים. הופמן הביע מאוחר יותר צער על הניתוק מאביו. הופמן תיאר את דודו כאדוק ועצור ברגשותיו, ואף כינה אותו, בהתאם לראשי התיבות של שמו של הדוד, אוטו וילהלם, כ"אוֹי וֵי" – O Weh. לעומת זאת, הופמן חיבב מאוד את שתי דודותיו הרווקות, ובמיוחד את הדודה שרלוטה, שאותה כינה "דודה רגליים קטנטנות" (Tante Füßchen). בשל התיאורים, היו שסברו שמדובר באדם דמיוני, עד שהתגלתה עדות לקיומה לאחר מלחמת העולם השנייה.

חבר לחיים

הופמן למד בבית הספר שבמבצר בקניגסברג. שם נקשר בקשרי חברות אמיצה עם חברו לכיתה, תאודור גוטליב פון היפל (1843-1775), אותו הכיר בשנת 1786. פון היפל תמך בו, עודד את רוחו והיה לו כאח בוגר. החברות נשמרה גם בשנים מאוחרות יותר בדרך של חליפת מכתבים, על אף התמרמרותו של הופמן על מה שתפס כהתרחקות מצדו של היפל. למרות שהיו בערך בני אותו הגיל, התקדם פון היפל בקריירה המשפטית שלו מהר יותר, לא מעט בזכות מעמד משפחתו. כן זכה לרשת הון ונכסים רבים. בשנים 1809–1813 נותק הקשר. עם זאת, בכל עת שהופמן נזקק לעזרתו, תמך בו חברו מילדות במשלוח כסף ובהושטת עזרה, והוא גם שסעד אותו עד למותו. 
ב-1812 שינה הופמן את שמו האמצעי (השלישי) מ"וילהלם" ל"אמדאוס" (Amadeus), כאות כבוד למלחין האהוב עליו, וולפגנג אמדאוס מוצארט. השם וילהלם, עם זאת, נשמר במסמכים רשמיים ואף על מצבתו של הופמן.

הדי "הסער והפרץ"

רוחה של "תקופת הסער והפרץ" הגוועת הותירה על הופמן הצעיר רשמים ברורים. בין השפעות התקופה ניתן למנות את היווצרותה של חיבה מוחשית לספרות בגרמניה. יצירות רבות של המאה ה-18, כמו למשל "ייסורי ורתר הצעיר" של יוהאן וולפגנג פון גתה ו"הוידויים" של ז'אן-ז'אק רוסו התוו את הדרך: מעתה זכו להערכה גם ספרים שלא היה בהם מסר חינוכי בלבד. הרומן הבידורי זכה להכשר חברתי. ה"חוויה" באמצעות הספרות קידמה את הדמיון: לחובבי הקריאה הצטרפו חובבי הכתיבה. כל מי שקסמה לו הכתיבה ומצא מוציא לאור, פרסם את יצירתו.
הופמן נפטר בשנת 1822 ממחלת העגבת בה נדבק מוקדם יותר בחייו.

מפצח האגוזים ומלך העכברים

את סיפורו הידוע ביותר, מפצח האגוזים ומלך העכברים (Nußknacker und Mausekönig), כתב ב-1816, ועליו ביסס צ'ייקובסקי את הסוויטה לבלט "מפצח האגוזים".

קופליה

הסיפור על איש החול עובד גם לבלט, "קופליה", שעלה לראשונה בשנת 1870 והוא אחד מהבלטים הפופולריים ביותר.

הנצחת מורשתו

מלבד האופרה של אופנבך, הונצחה מורשתו של הופמן במספר דרכים. בעיר במברג בגרמניה מוענק מאז 1989 פרס ספרותי, פרס א.ת.א. הופמן.
הופמן נחשב כאחד מחלוצי סוגת האימה הספרותית.
גורו שימורה

ביוגרפיה

גורו שימורה נולד ב-23 בפברואר 1930, הצעיר במשפחה שבה חמישה ילדים. בשנת 1933 עבר עם משפחתו לטוקיו. במלחמת העולם השנייה נהרס ביתו בהפצצה. בשנת 1949 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, בשנת 1958 קיבל בה תואר דוקטור למתמטיקה. בשנת 1961 עבר לאוניברסיטת אוסקה. בשנת 1964 הצטרף לסגל אוניברסיטת פרינסטון. פרש לגמלאות בשנת 1999, והמשיך כפרופסור אמריטוס.
בשנת 1970 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. הוא זכה במספר פרסים חשובים, ובהם פרס קול (1976) ופרס סטיל למפעל חיים (1996).
שימורה היה אספן של חרסינה יפנית (Imari ware), ובשנת 2008 אף פרסם ספר בנושא: The Story of Imari: The Symbols and Mysteries of Antique Japanese Porcelain
נפטר ב-3 במאי 2019, בגיל 89.

עבודתו המתמטית

שימורה היה עמיתו של יוטקה טניאמה (עד לפטירתו ב-1958), והם חיברו יחד את הספר הראשון על כפל מרוכב של יריעות אבליות.
שימורה כתב סדרה ארוכה של מאמרים חשובים, שבהם הרחיב תופעות הקשורות בכפל מרוכב ובתבניות מודולריות לממדים גבוהים יותר. עבודה זו סיפקה נתונים שאחר-כך שולבו על ידי רוברט לנגלנדס באקסיומות של תוכנית לנגלנדס. בעבודתו גילה שימורה מבנים אריתמטיים מסוימים, שהם מקבילות ממימד גבוה של עקומים מודולריים; יריעות אלה נקראו אחר-כך על שמו, "יריעות שימורה".
שימורה תיאר את גישתו למתמטיקה כגישה מוכוונת-תופעות: העניין שלו היה במציאת התנהגויות מעניינות וחדשות של תבניות אוטומורפיות. הוא תמך בגישה "רומנטית", משהו שהוא מצא כחסר בדור המתמטיקאים שבא אחריו.
את יריעות שימורה מבינים היום בעזרת רעיונות מתחום חבורות לי ותורת החבורות האלגברית. באופן זה, יריעת שימורה מהווה מרחב פרמטרים עבור משפחות מעניינות של מבני-הודג'; ההתאמה נעזרת גם בתורת המוטיבים, שחלקים גדולים ממנה עדיין משוערים בלבד. דרך פרשנות זו, התייצבה עבודתו של שימורה במרכז הזירה בתורת המספרים ובגאומטריה אלגברית.
שימורה ידוע בציבור הרחב הודות להשערת טניאמה-שימורה, שממנה נובע כמקרה פרטי המשפט האחרון של פרמה. ההשערה הוכחה ב־1999.
אמפורה

האַמְפוֹרָה (ברבים אַמְפוֹרֵי, Amphoræ. שמה בעברית על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: קנקן) היא כלי חרס בעל שתי ידיות שהיה נפוץ ביוון העתיקה ובארצות שהושפעו ממנה. תפקידה העיקרי הוא אחסון מוצרים מתכלים, ובאופן פחות שכיח תיפקדה ככלי לאחסון אפר המתים וכפרס בתחרויות (מכאן מגיע המנהג להעניק גביע). חלק מהאמפורי היו בעלות בסיס מחודד, כדי לאפשר את ערימתן בחול או בסוג אחר של אדמה רכה, בעוד שהאמפורי שבסיסן היה טבעתי שימשו לצרכים ביתיים או דתיים. במקרה האחרון, הכלים זוגגו ועוטרו במיני דמויות, כאשר האמפורי השימושיות־גרידא היו פשוטות במראן, ולרוב הובחנו רק לפי חותמת יוצרם או בעליהם. 
'אמפורה' היא מילה לטינית, אך נלקחה מהמילה היוונית אֶמְפוֹרִיוּס או אַמְפִיפוֹרִיוּס, שילוב המילים : "אמפי" ו"פוריוס" ("נושא"), משם הפועל פֶרֵאִין ("לנשוא").
האמפורי הומצאו על ידי היוונים הקדומים, וסוגלו על ידי הרומאים כאמצעי ראשי בהעברת ואחסון יין, שמן, זיתים, תבואה, דגים ושאר סחורות. הן יוצרו בממדים תעשייתיים מימי היוונים ואילך, והיו בשימוש באגן הים התיכון עד המאה ה-16. לאמפורי חשיבות רבה בארכאולוגיה הימית, הואיל ומציאת אמפורה בגוף ספינה טרופה יכול, במקרים רבים, להצביע על גיל ולאום הספינה. לרוב הן משתמרות כה היטב שתוכנן המקורי עדיין מצוי בתוכן, ובכך מספקות מידע חשוב ביותר על מנהגי האכילה והמסחר של עמי הים התיכון העתיקים.
ג'ואן אלן

ביוגרפיה

אלן נולדה ברוצ'ל, אילינוי לדורת'י מרי ולג'יימס ג'פרסון אלן, בעלים של תחנת דלק מקומית.
אלן למדה בתיכון "רוצ'ל טאוונשיפ" ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת צפון אילינוי, שם סיימה בהצלחה את לימודיה עם תואר בתחום התיאטרון.
אלן הצטרפה ל"חברת התיאטרון סטנפורד" בשנת 1977 והחלה את הקריירה שלה כשחקנית במה.
בשנת 1990 נישאה אלן לשחקן פיטר פרידמן, לזוג נולדה בת, סדי (1994). בני הזוג נפרדו בשנת 2002.

קריירת משחק

בשנת 1989 שיחקה לראשונה במחזה מקצועני בשם "תשרוף את זה", על תפקיד הבכורה שלה קיבלה אלן את פרס טוני. כמו כן השתתפה במחזה זוכה פרס פוליצר "כרוניקת היידי".
תפקיד הבכורה של אלן על מסך הקולנוע היה במותחן "צייד הירח" בשנת 1986. כמו כן באותה שנה השתתפה אלן בדרמה הרומנטית מועמדת 3 פרסי האוסקר של פרנסיס פורד קופולה, "להתחתן שנית", לצד ניקולס קייג' וג'ים קארי.
שנתיים לאחר מכן שיחקה אלן בסרט נוסף של קופולה, "טאקר האיש והחלום".
בשנת 1995 גילמה אלן את דמותה של פט ניקסון, אשת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אנתוני הופקינס) והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1969 - 1974, בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון, "ניקסון".
על תפקידה קיבלה אלן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס באפט"א.
שנה לאחר מכן קיבלה אלן מועמדות נוספת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, הפעם על תפקידה בדרמה ההיסטורית המבוססת על המחזה "ציד המכשפות" של ארתור מילר, אלן קיבלה גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב על אותו תפקיד.
בסוף שנות ה-90 השתתפה אלן בדרמה הרומנטית של אנג לי "סופת קרח", במותחן האקשן "עימות חזיתי" לצד ג'ון טרבולטה, ובדרמת הפנטזיה הקומית מועמדת 3 פרסי האוסקר "פלזנטוויל" לצידם של טובי מגוויר וריס וית'רספון.
בשנת 2000 קיבלה אלן מועמדות שלישית לפרס האוסקר והפעם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה במותחן הפוליטי "המועמדת", בסרט גילמה אלן את ליין האנסון, סנטורית שמתמודדת על תפקיד סגנית הנשיא. אלן קיבלה גם מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב.
שנה לאחר מכן קיבלה מועמדות לפרס אמי על תפקידה בסדרה "הערפל של אבלון", שבו גילמה את דמותה של אחותו של המלך ארתור.
ב-2004 השתתפה אלן בדרמה הרומנטית "היומן", וכן במותחן הריגול "זהות במלכודת", שם גילמה את פמלה לנדי, סוכנת CIA שרודפת אחר ג'ייסון בורן.
ב-2005 שיחקה אלן לצידו של קווין קוסטנר בדרמה הרומנטית "הצד הטוב של הכעס".
ב-2007 שיחקה בחלק השלישי בסדרת סרטי הריגול של ג'ייסון בורן, "זהות אבודה", בסרט חזרה אלן לגלם את דמותה של פמלה לנדי שממשיכה בחיפושיה לאיתור ג'ייסון בורן.
ב-2008 השתתפה אלן בשחזור לסרט הפעולה משנת 1975, "מרוץ המוות".
הפארק הלאומי מיגואשה

תיאור פיזי

צוקי החוף בפארק עשויים מרובדי סלע משקע מתקופת דבון השלישית. הם מורכבים משכבות מתחלפות של אבן חול וצפחה שגילם מוערך ב-350 עד 375 מיליון שנים. כיום מכוסה רוב השטח ביערות עצי תרזה, אשוח וצפצפה.

חשיבות פלאונטולגית

כמה ממאובני הדגים, בעלי החיים והצמחים שנמצאו במיגואשה הם זנים עתיקים ונדירים. לדוגמה, מאובן של הצמח Spermasposita נחשב על ידי הפלאונטולגים לאחד מזני בעלי הפרחים הקדומים ביותר.

מיגואשה נחשב לאתר המכיל את הכמות הגדולה ביותר בעולם של מאובנים מתור הדבון שאופיין בין השאר בריבוי מיני הדגים שבו. חמשת מתוך שש קבוצות מאובני הדגים מתור זה, נמצאים בפארק מיגואשה. כמו כן, נמצא במקום מספר גדול של דגימות מאובנים שמורות היטב של פרטים מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים המהווים אב קדמון של קבוצת בעלי ארבע רגליים שהיו כנראה בעלי החוליות היבשתיים הראשונים שנשמו אויר.

היסטוריה

האתר התגלה לראשונה ב-1842 על ידי הגאולוג והרופא אברהם גסנר (אנגלית: Abraham Gesner)‏ שמצא במקום מגוון עצום של מאובנים שהועברו מאוחר יותר למוזיאון הבריטי ולמוזיאון המלכותי של סקוטלנד. גילויים אלו עוררו התרגשות גדולה בקרב מדענים מכל העולם ומאז זוהו וקוטלגו מעל ל-5,000 ממצאים מאובנים.
ריינג'ר 2

מבנה החללית

ריינג'ר 2 הייתה שייכת לבלוק 1 של גשושיות הריינג'ר והייתה זהה כמעט לחלוטין לריינג'ר 1. היא הייתה בעלת בסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עליו הורכבו מוטות אלומיניום בצורה חרוטית לגובה 4 מטרים. שני לוחות סולאריים באורך 5.2 מטרים הורכבו על הבסיס ונפרשו לאחר השיגור. אנטנה מתכוונת הורכבה בתחתית הבסיס. הכלים המדעיים ושאר הרכיבים הורכבו על הבסיס ומוטות האלומיניום. הכלים כללו: טלסקופ ליימן־אלפא, מגנטומטר אדי־רובידיום, מנתח אלקטרוסטטי, גלאי חלקיקי אנרגיה לטווח בינוני, שני טלסקופים, תא מיינן לקרינה קוסמית, גלאי אבק קוסמי וסופרי סיניטילציית קרני־X קוסמיות.
מערכת התקשורת כללה אנטנה לטווח רחוק, אנטנה לטווח בינוי ושני משדרים. האנרגיה החשמלית סופקה על ידי שני לוחות סולאריים, סוללה במשקל 53.5 ק"ג ומספר סוללות קטנות על חלק מהכלים. השליטה בגשושית הושגה באמצעות בקר זמן, חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ומנועים קטנים. הטמפרטורה נשמרה בצורה פאסיבית באמצעות לוחות זהב, צבע לבן ומשטחי אלומיניום מלוטשים.

משימה

ריינג'ר 2 שוגרה למסלול חנייה ארצי במסלול לווייני נמוך, אך עקב כשל טכני שלב האג'ינה של המשגר לא הופעל ולכן הגשושית לא הוכנסה למסלולה המתוכנן ונשארה במסלול הנמוך. מסלולה דעך והיא שבה לאטמוספירה ב־20 בנובמבר 1961.
מורדרד

מורדרד או מודרד (וולשית: Medrawt) הוא דמות באגדת המלך ארתור, הידוע כבוגד שלחם במלך ארתור בקרב קמלן, בו הוא נהרג וארתור נפצע אנושות.

באגדת המלך ארתור

האזכור הראשון של מורדרד (בו הוא מכונה מודרדוס) נמצא בספר "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae), אשר נכתב על ידי ג'פרי ממונמות' בשנת 1136 לערך. בספר, מורדרד מתואר כאחיינו וכבוגד של ארתור. מסופר כי ארתור השאיר את מורדרד אחראי לכס המלוכה בזמן שהוא חצה את תעלת למאנש כדי להילחם בנציב הרומי, לוסיוס. במהלך היעדרו, מורדרד הכתיר עצמו למלך ונאף עם אשתו של ארתור, גווינביר. ג'פרי לא מציין עד כמה גווינביר שיתפה פעולה עם מעשיו של מורדרד, אלא כותב כי המלכה "הפרה את נדריה" וכי הוא "מעדיף לא לומר דבר בעניין." בעקבות זאת, ארתור שב לבריטניה ולחם נגד מורדרד בקרב קמלן, ולבסוף הרג אותו. ארתור נפצע אנושות בקרב ונשלח לאבלון.

קשר משפחתי

העדויות בנוגע לקשר המשפחתי בין מורדרד וארתור אינן חד-משמעיות, אך כיום מורדרד ידוע כבנו הממזר של ארתור מאחותו למחצה, מורגן, למרות שבעיבודים מודרניים, דמותה של מורגן מיוחסת לזו של מורגן לה פיי. בספרות המוקדמות, מורדרד נחשב לבנה הממזר של מורגן, שהייתה ידועה בשם אנה, מבעלה, המלך לוט מאורקני. אחיו הביולוגיים ואחיו למחצה של מורדרד הם גאווין, אגרביין, גאהריס וגארת'.
לואיק דובייה

קריירה

מונע על ידי אהבת ספרים, בשנת 1996 הקים דובייה את ההוצאה לאור "שארט" (Charrette).
שוכנע על ידי ז'אן-לוק לואייה לכתוב תסריטי ספרי קומיקס. בשנת 2004 כתב את סדרת הקומיקס לבני נוער "המשפחה הקטנה" ("La petite famille") שצויירה על ידי מרק ליזאנו בהוצאה לאור "קאראבה". באו אחר כך "עכברה קטנה, שטות גדולה" (Petite souris, grosse bêtise), ב-2012 -
חברי הסודי" (Mon copain secret) עם ציורין מאת אלן קוקור, ב-2013–2014 הסדרה "מירמידון" (Myrmidon)(ציורים מאת טיירי מארטן) ו ב-2013 - Monsieur lapin ששלושת כרכיו צוירו על ידי בטיסט אמסלם. דובייה עיבד לקומיקס את "מסביב לעולם בשמונים יום" מאת ז'ול ורן. בהמשך ז'אן דוד מורבאן שיכנע אותו לעבד גם רומנו של צ'ארלס דיקנס, אוליבר טוויסט.
בשנת 2009 יחד עם הצייר ז'רום ד'אוויו, כתב סיפור קומיקס על דרמת ההשתלטות הפיזית והמורלית של גבר על אשה.
מאז כתב תסריטים רבים של קומיקס, ועוד עיבודים ספרותיים ("לה דוס" לפי סיפור מאת דוסטויבסקי,"הדיוקן" מאת גוגל "ההתנקשות" לפי הרומן מאת יסמינה חדרה, "מצוקים" (Falaises) לפי אוליבייה אדאן) וסיפורים חשיפתיים ("איך עשיתי כדי להתאבד" ("Comment je me suis fait suicider"), "מה שנשאר"(Ce qu'il en reste), "אינס", "La Boucherie", באותו הז'אנר.
הקומיקס "המחבוא" (Enfant cachée) שצוייר על ידי מרק ליזאנו, דן בסיפורה של ילדה מוסתרת במחבוא בימי השואה.
לואיק דובייה חי לאחרונה בחבל ז'ירונד. הוא אחראי על התוכנית לעידוד היצירה בתחום הקומיקס Pôle Ressource Bande Dessinée בארמון "שאטו בריניון" שביישוב קרבון-בלאן בז'ירונד.
רוטב סופרם

רוטב סופרם (בצרפתית: suprême) הוא אחד מהרטבים הקלאסיים של המטבח הצרפתי. רוטב זה נחשב לאחד מ"הרטבים הקטנים" - היינו, רוטב הנוצר משילוב בין רוטב אם למרכיב אחד נוסף.
רוטב זה עשוי מרוטב ולוטה (רוטב העשוי מרביכה (שילוב של קמח ושומן) וציר בשר - לרוב, במקרה של רוטב סופרם - ציר עוף). הציר מצומצם (בישול על אש נמוכה עד לאידוי מרבית הנוזלים), ומעורבב עם שמנת או קרם פרש. כמו כן נהוג להוסיף מעט מיץ לימון לרוטב.
רוטב זה מוזכר בלארוס גסטרונומיק משנת 1938 כאחד הרטבים החשובים של המטבח הצרפתי.
שיטה אחרת להכנת רוטב זה היא שימוש ברוטב בשאמל עם ציר עוף.
קו פרשת המים

בישראל

"קו פרשת המים הארצי" הוא קו פרשת המים המחלק את ארץ ישראל לאורכה, ומפריד בין מי הגשמים המתנקזים לירדן, לים המלח ולערבה במזרח, ובין אלו המתנקזים לים התיכון במערב. הקו נמתח מגבול סיני בסביבות הר רמון, לאורך שדרת ההר המרכזית – יהודה, בנימין הרי השומרון ובצפון עובר בהרי נצרת, הר מירון עד ברעם בגבול לבנון. בצפון עובר קו פרשת המים הארצי במרכז בקעת בית נטופה, וחלקה המזרחי (שאינו מתנקז לים) מוצף בחורפים גשומים.

קו פרשת המים הארצי והתפתחות מפת ההתיישבות בארץ ישראל

לאורך קו פרשת המים הארצי עוברות דרכים עתיקות, ובהן "דרך האבות", ולאורכו צמחו ערים חשובות מהעתיקות בארץ ישראל - שכם, ירושלים, בית לחם וחברון. התנאים הטופוגרפיים של במת ההר הם שאיפשרו מעבר נוח של דרכים והתפתחות יישובים עירוניים.

קו פרשת המים הארצי בירושלים

העיר העתיקה בירושלים ממוקמת בסמוך לקו פרשת המים הארצי, אך מעט ממזרח לו. גיא בן הינום, שהוא יובל של נחל קדרון, מפריד בין העיר העתיקה בירושלים לבין קו פרשת המים הארצי. קו פרשת המים הארצי מקיף את העיר העתיקה מצפון וממערב: הר הצופים, רחוב בר-אילן, רחוב יפו מהכניסה לעיר ועד לשוק מחנה יהודה, שכונת נחלאות, רח' קינג ג'ורג', רח' קרן היסוד, גבעת התנ"ך ודרך חברון. הסיבוב של קו פרשת המים הארצי סביב העיר העתיקה, הוא שיוצר את הנוף של "ירושלים הרים סביב לה" (תהילים קכ"ה, ב').
בתכנון העיר נקבע המושג "האגן החזותי של העיר העתיקה", המתייחס לכל האזורים הצופים אל העיר העתיקה, ולשמירה על מבטים פתוחים מן העיר החדשה לכיוון העיר העתיקה.

קו פרשת המים כניב

ב"קו פרשת המים" משתמשים גם כניב, המציין נקודת שיא בזמן, שאחריה לא ישוב המצב לקדמותו. לדוגמה: "גזירות הקיסר אדריאנוס היו "קו פרשת המים" ביחסי היהודים והרומאים בארץ ישראל".
מייקל פוקס

חייו

פוקס נולד בלונדון, בנם של פרדה וסם פוקס. ב-1958 השלים לימודי משפטים בקינגס קולג' שבאוניברסיטת לונדון וב-1959 הקים משרד עורכי דין, "פוקס וגיבונס", שהיה למשרד מוכר ומצליח. ב-1968 עזב את לונדון ועלה לישראל יחד עם אשתו. פוקס התמחה במשרד עורכי הדין "סלומון-ליפשיץ" שבחיפה וב-1969 קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בישראל. ב-1972 הוא וחברו אלוף חיים הרצוג (לימים נשיא המדינה) צירפו את פרופ' יעקב נאמן (לימים שר האוצר והמשפטים) והשלושה ייסדו את משרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
פוקס היה יו"ר אגודת הידידות ישראל-בריטניה. ב-2003 קיבל ממלכת אנגליה את עיטור הכבוד "חבר במסדר האימפריה הבריטית" (MBE), זאת בשל תרומתו ליחסים בין ישראל לבריטניה. פוקס כתב טור חודשי למהדורה באנגלית של עיתון "הארץ". ב-2007 הוציא לאור ספר ובו אוסף הטורים.
פוקס התנדב לצה"ל בגיל 34, כאשר עלה ארצה ואף נלחם במלחמת יום הכיפורים. הוא אהב כתיבה, גולף, סקי ומוזיקה. הוא נפטר בגיל 75 לאחר מחלה קשה. היה נשוי לשילה פוקס (עורכת דין) ולזוג לא היו ילדים. פוקס התגורר בהרצליה, בה גם נקבר.
מרי לסקר

תולדות חייה

נולדה בויסקונסין ולמדה תולדות האמנות באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ובקולג' רדקליף. עד גיל 40 עסקה במכירת אמנות לגלריות וייצור ומכירה של גזרות-תפירה מוכנות מראש לנשים. בתוך כך צברה הון רב ורקמה קשרים חברתיים רבי עוצמה וחשיבות, עם שמנא וסלתא של ארצות הברית. בין חברותיה הקרובות נמנתה ליידי ברד ג'ונסון, אשת הנשיא לינדון ג'ונסון.
ב-1942 נישאה ליו"ר חברת הפרסום המצליחה לורד ותומאס משיקגו, אלברט לסקר. באותה עת הצהירה מרי שהיא "שונאת את המחלה כמו את השטן" והכריזה "מסע צלב" למיגור המחלות באמצעות תגבור המחקר הרפואי, הצבת מטרות שאפתניות וגיוס משאבים ציבוריים וגיבוי ממשלתי בקנה מידה שמעבר לפילנתרופיה של פרטים. היא ובעלה ייסדו את "קרן לסקר" המחלקת מאז 1946 את "פרס לסקר" הנחשב לפרס נובל האמריקאי.
ב-1948 ביצעו בני הזוג לסקר רוויזיה בגוף המיושן של החברה האמריקאית לסרטן, שפעל בתקציב נמוך ובאופן בלתי-ממוקד וללא חשיפה ציבורית וגיבוי של ממש. ה"לסקרים" הדיחו את ההנהלה המדעית המאובנת של הארגון והפכו אותו בראש ובראשונה לגוף תעמולתי המפיץ מידע ומגייס תרומות, תוך הסתייעות בתובנות ושיטות שנשאבו מעולם הפרסום. לסקר חברה לסידני פארבר, אבי הכימותרפיה, על מנת שיתאם את הכיוון המדעי של הגוף החדש, יעדיו ומאמצי המחקר שלו. 
לסקר השתדלה עבור הרחבתו ותקצובו של המכון הלאומי לבריאות. 
ב-1989 קיבלה את מדליית הזהב של הקונגרס.
סטיב ג'נטר

ביוגרפיה

ג'נטר נולד בארטזיה, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ג'נטר ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.

מדליית זהב אולימפית

מספר ימים לפני המשחים שלו באולימפיאדת מינכן (1972), חלה ג'נטר וסבל מחזה אוויר של הריאה (פנאומות'ורקס) ולמרות עצת רופאיו והמגבלה שלו, הוא בחר להשתתף בתחרות וזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ון קינסלה, פרד טיילר וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 7:35.78 דקות, לפני מערב גרמניה (7:41.69 דקות) וברית המועצות (7:45.76 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שלחים" תוצאה של 1:52.72 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.73 דקות, אחרי מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 1:52.78 דקות ולפני ורנר למפה ממערב גרמניה (1:53.99 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.94 דקות, אחרי בראד קופר מאוסטרליה (4:00.27 דקות) ולפני בן ארצו טום מקברין (4:02.64 דקות), לאחר פסילתו של בן ארצו ריק דמונט שניצח במשחה בתוצאה של 4:00.26 דקות, מאית השנייה לפני קופר וזאת בשל שימוש בתרופות אסורות (אפדרין) שנטל בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל.
ליבורנים

הליבורנים (לטינית Liburni; יוונית Λιβυρνοί) היו עם קדום שישב בצפונה של איליריה מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד למאה ה-1 לפנה"ס. הליבורנים נודעו כסוחרים ושודדי ים, וייתכן כי הגיעו לאזור מושבם מהמזרח לקראת סוף האלף השני לפנה"ס. הליבורנים נטמעו ברומאים ונעלמו החל בסוף המאה ה-1.

ליבורניה

גבולותיו של אזור היישוב של הליבורנים שנקרא ליבורניה, נעו במשך השנים בהתאם לתחום התפשטותם, והוא חופף כיום לאזור מפרץ קוורנר שלחוף הים האדריאטי במערב קרואטיה והחוף שמדרום לו. בתקופות מסוימות יישבו הליבורנים גם בחופי מחוז מארקה שבמערב הים האדריאטי ובאי קורפו שמדרום לו.
לפי סטראבון עריהם העיקריות של הליבורנים היו יאדרה (כיום זאדר) וסקרדונה (סקרדין), והם יישבו גם באיי הים האדריאטי רב, פג, קרק, צרס, לושין, אי, קורצ'ולה, הוואר, טרוגיר וארכיפלג קורנטי. לרשימת ערי הליבורנים הוסיף פליניוס הזקן את אלבונה (לאבין), פלנונה (פלומין), טרסאטיקה (טירת טרסט ברייקה) וערים נוספות.

שפה ותרבות

שפתם של הליבורנים הייתה שפה הודו-אירופית מקבוצת ה"קנטום", והיא מראה דמיון רב לונטית וייתכן שאף הייתה ניב של האחרונה‏. בעבר סברו החוקרים כי קיים קשר בין ליבורנית לשפות האיליריות, אך תאוריה זו. עקב כך נזנחה במידה רבה גם הסברה שהליבורנים היו שבט אילירי, וכיום סוברים החוקרים כי היו מקורבים לונטים. לא נמצא תיעוד כתוב לשפה והמידע אודותיה ועל קרבתה לונטית מתבסס על חקר שמות פרטיים של מקומות ובני אדם. לאחר כיבוש ליבורניה בידי הרומאים נדחקה השפה מפני הלטינית, ובסופו של דבר נכחדה.
הליבורנים נודעו בליבורנה (לטינית Liburna או naves Liburnicae; יוונית λιβυρνίς) ספינת המשוטים שבנו ואשר אומצה על ידי הרומאים. ספינות אלה היו מצוידות בשתי שורות של משוטים ובמפרש גדול אחד. הרומאים עשו בהם שימוש בקרב אקטיום ובתקופת האימפריה הרומית היה שמן של הספינות לשם נרדף לספינות מלחמה בכלל.
מרקו שטרלר

קריירת מועדונים

שטרלר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אאש, שם שיחק בין השנים 1988-1997. כאשר היה בן 16 עבר לארלשהיים. בשנת 2000 חתם בפ.צ. בזל. ב-11 ביולי 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד סרבט ז'נבה, באותו המשחק הוא הבקיע שער עצמי בדקה האחרונה של המשחק. במהלך העונת 2001/2002 הוא הושאל לקונקורדיה בזל, בה הוא הבקיע 16 שערים ב-30 משחקים. בקיץ 2002 חזר לבזל, אך לאחר ששחק רק שלושה משחקים הושאלו שוב בינואר 2003 לתון. הוא הבקיע 8 שערים ב-16 משחקים.
בקיץ 2003 חזר לבזל, ובמהלך העונה היה שותף ב-16 משחקים והבקיע 13 שערים, והיה שותף לזכייה של המועדון באליפות ה-10 של המועדון והראשונה של שטרלר. בקיץ 2004 חתם בשטוטגרט ל-3 שנים. ב-14 במרץ 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במהלכה גם כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה. במהלך התקופה שלו כשחקן שטוטגרט עבר שטרלר פציעה שבעקבותה לא הצליח לשחזר את היכולת הטובה שלו, משום כך הוא הושאל בינואר 2006 לפ.צ. קלן עד לסיום העונה על מנת לצבור דקות משחק. בקיץ 2006 חזר לשטוטגרט ועם 5 שערים ב-27 הופעות בעונת 2006/2007 הוא עזר למועדון לזכות באליפות ה-5 של המועדון, ואף הגיע עמו לגמר הגביע הגרמני.
בקיץ 2007 חזר לפ.צ. בזל בהעברה חופשית לאחר שסיים חוזה בשטוטגרט. בעונת 2007/2008 הוביל את המועדון לאליפות כאשר סיים כמלך השערים של המועדון באותה עונה עם 12 שערים בליגה ועוד 4 במסגרות אחרות. את תחילת עונת 2008/2009 פיספס שטרלר מכיוון שנפצע במהלך יורו 2008. ב-20 בספטמבר 2008 ערך את משחקו הראשון בעונה זו בגביע נגד שוץ. בעונה זו הבקיע שטרלר 6 שערים ב-23 משחקים בהם שותף, ובזל סיימה במקום ה-3. בעונת 2009/2010 הבקיע שטרלר 21 שערים ועזר למועדון לזכות בדאבל.
בעונת 2011/2012 מונה על ידי המאמן טורסטן פינק לקפטן הקבוצה. באותה עונה היה שותף שטרלר לעלייה ההיסטורית של פ.צ. בזל לשמינית גמר ליגת האלופות ולדאבל השני תוך 3 שנים.

קריירה בינלאומית

בצעירותו היה שטרלר חלק מהנבחרות הצעירות של שווייץ. ב-11 באוקטובר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 על אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2004. שטרלר אף נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת הטורניר אך פספס את הטורניר בשל פציעה. שטרלר היה עם הנבחרת במונדיאל 2006 וביורו 2008. ב-5 באפריל 2011 פרש שטרלר מנבחרת ביחד עם אלכסנדר פריי לאחר ביקורת חריפה מצד הקהל השווייצרי על יכולתם בתיקו 0-0 עם בולגריה שבוע קודם לכן.