google/wiki40b huggingface dataset:
אשר בן דוד

אשר בן דוד היה רב ומקובל שחי במאה ה-13 בפרובאנס ומאוחר יותר בגירונה. תלמידו ואחיינו של רבי יצחק סגי נהור, נכדו של הראב"ד מפוסקיירא.

ביוגרפיה

ר' אשר בן דוד נחשב תלמיד מהימן של רבי יצחק סגי נהור ומרבה לצוטט את תורתו. בשלב מסוים רבי יצחק סגי נהור שולח איגרת אל מקובלי גירונה בתוכחה על פרסומם של תורות קבליות שלדבריו עדיף שישארו נסתרות. בהמשך האיגרת רבי יצחק סגי נהור ממנה את ר' אשר בן דוד לשלוחו, ללמד את חכמי גירונה את תורותיו הקבליות.
ר' אשר משתלב בחוג קבלת גירונה ומהווה את המעבר של תורת הקבלה מחוג מקובלי פרובאנס לחוג מקובלי גירונה.

חיבוריו

אחד מחיבוריו הידועים של ר' אשר הוא פירוש על י"ג מידות של רחמים שבעצם מהווה את התחלתה של ספרות המוסר הקבלית. בסגנון ספרותי זה ימשיכו אותו מקובלים אחרים מחוגו כגון ר' יונה מגירונה בספרו "שערי תשובה", ר' יעקב בר ששת בספרו "האמונה והביטחון" והרמב"ן בספרו "שער הגמול".
חיבור נוסף בשם "פירוש שם המפורש", עוסק בתורת הספירות המוקדמת כפי שהיא מתבטאת בשם המפורש.

במחקר

הרב מנחם זאב בוטשן- חסידה פרסם חלק מכתביו בכתב העת "הסגולה"- כרכים ב-י. בנוסף, בספרו על ר' אשר בן דוד, פרופ' דניאל אברמס ליקט וערך את כתביו בצורה מחקרית.
יוסף דן סקר את תורותיו בספרו תולדות ספרות הסוד העברית בכרך ז, מקובלי פרובאנס עמ' 430-468.
אתי מלבנון

בספר

בפרק הפותח את הספר מתאר יאיר את הלחימה בדרום לבנון בטרם מלחמת לבנון ואת מבצע צלצל, שהתרחש ב-19 ביולי 1981. בעקבות מספר ימי קרב ארטילרי בין אש"ף לצה"ל, בהם הופגזו יישובי הצפון, פיקד יאיר על פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום ל"מזרעת- אל- מצילה", כחמישה קילומטרים מדרום למזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי "יסעור" לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב שהתפתח נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יאיר, היו שבעה פצועים והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר. תחת אש עזה חולצו יאיר ואנשיו במסוקים מן השטח לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד.
לאחר מכן נפנה יאיר לתאר את מבנה החטיבה ואת ההכנות שביצעה בפיקודו לקראת המלחמה. ב-6 ביוני 1982 הפליגו לוחמי החטיבה על גבי נחתות טנקים של חיל הים ושטו לכיוון לבנון. החטיבה, ויאיר בראשה, ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. עם תחילת הלחימה בחר יאיר להוביל את חטיבתו בציר ההררי לאורך הרי השוף. יאיר לחם בראש הצנחנים במסע קרבות קשה ומפרך, שכלל קרבות בעיירה דאמור ובכפרים מתא, שמלאן, קבר שמון וסיל. למרות שלכאורה הבחירה בציר ההררי הייתה אמורה לעכב את כוחות החטיבה, הרי שבמבחן התוצאה החלטתו של יאיר השתלמה והצנחנים היו לכוח הראשון שהגיע לביירות וחבר לכוחות הנוצרים בציר ביירות-דמשק. בתחילה הוביל את החטיבה גדוד 890 בפיקוד מתי הררי, עד הקרב על העיירה דאמור. לאחר מכן נטל את ההובלה גדוד הסיור של חטיבת הצנחנים, עליו פיקד דורון אלמוג, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות תחת השם "כוח עוגן". כן מתוארים בספר הקרבות שניהל גדוד 202, בפיקוד ישראל רמות, בגזרת ראס זייתון וכפר סיל. 
במהלך הקרבות נפצע יאיר באורח קל.
חול

גרגיר חול הוא חלקיק סלע בטווח גודל שבין 0.063 מילימטר ל־2 מילימטר. חלקיק גדול יותר מהחול נקרא חצץ והוא יכול להגיע עד לגודל של 64 מ"מ. לעומת זאת, חלקיקים דקים יותר נקראים טין. חלקיק טין הוא בגודל מרבי של 0.063 מ"מ ובגודל מינימלי של 0.004 מ"מ.
המרכיב הנפוץ ביותר בחול שבסביבה פנים-יבשתית ושבסביבה חופית לא טרופית, הוא צורן דו-חמצני,  שנמצא לעיתים קרובות בצורת קוורץ. עם זאת הרכב החול משתנה בהתאם למקורות הסלע ממנו הוא בא ובהתאם למצב הכללי. חלק ניכר מהחול הלבן בשוניות האלמוגים, למשל, מקורו באלמוגים טחונים שעברו דרך מערכת העיכול של הדג תּוּכִּינוֹן, המגרד את האלמוגים וניזון מהם. במקומות מסוימים יש חול שמכיל ברזל, פצלת השדה (סוג של מינרל), ואפילו גבס.
החול מועבר ומוזז על ידי הרוח והמים ונמצא בחופים, בדיונות, בשרטונים וכו'. במדבר החול הוא הרכיב הדומיננטי בקרקע. אדמה חולית היא בית גידול אידיאלי ליבולים כמו אבטיחים ובוטנים ולעיתים קרובות מועדפת לפיתוח משקי חלב, הודות ליכולות הניקוז המצוינות שלה.

שימושי החול

חול הוא אחד המרכיבים העיקריים בבטון. החול המיוצר במפעלים לריסוק סלעים נקרא "חול סינתטי" ולמטרות בניין הוא מועדף על החול הרגיל.
שקי חול משמשים להגנה מפני שטפונות וכדורי רובים. השקים ניתנים להעברה בקלות ואפשר למלא אותם בחול מקומי. חול המחומם לטמפרטורות גבוהות משמש להכנת מרבית סוגי הזכוכית, המורכבת גם היא מצורן דו-חמצני.
התזת חול (SandBlasting) משמשת לניקוי.
יש האוהבים לשחק עם חול בחופים או בארגזי החול, צורת משחק נפוצה ביותר אצל ילדים.
כמו כן החול משמש כחומר גלם בשיטת ההנפשה (אנימציה) "הנפשת חול".

סכנות החול

פועלים החשופים לחול נדרשים להשתמש באמצעי הגנה למניעת נשימה של אבק החול. בשנים האחרונות היו מספר מקרי תביעה משפטית מצד פועלים שחלו בצורנת ובמחלות ריאה שנגרמו משאיפה של חלקיקי צורן דו-חמצני.
אנשים נפצעו קשות ואף מתו, לאחר שחפרו מערות בדיונות גדולות או בגבעות חול והמערה התמוטטה עליהם.
אדר היקר

אֶדֶר הַיְקָר הוא שם אחד מספריו המוקדמים של הרב קוק. שם הספר הוא ראשי תיבות של (הרב) אליהו דוד רבינוביץ' אשר היה חותנו של הרב קוק. מקור הביטוי "אדר היקר" הוא מספר זכריה פרק י"א, פסוק י"ג: "וַיֹּאמֶר ה' אֵלַי: 'הַשְׁלִיכֵהוּ אֶל הַיּוֹצֵר אֶדֶר הַיְקָר, אֲשֶׁר יָקַרְתִּי מֵעֲלֵיהֶם'. וָאֶקְחָה שְׁלֹשִׁים הַכֶּסֶף וָאַשְׁלִיךְ אֹתוֹ בֵּית ה' אֶל הַיּוֹצֵר." הפרק השלם בזכריה הוא משל העוסק בגאולת ה' את עמו. כמו כן, לפני המאמר הראשון בספר מצוטט פסוק מאותו פרק (פסוק ז') ודרשת חז"ל עליו.
בספר זה משרטט הרב קוק בהרחבה קווים לדמותו של חותנו, האדר"ת, תוך שהוא משלב קטעים אוטוביוגרפיים מכתבי האדר"ת, אולם רובו של הספר מוקדש לרעיונות מחשבתיים של מחברו. הספר נדפס לראשונה ביפו בשנת ה'תרס"ו (1906) בידי שמואל קוק, אחיו של המחבר. 
בקיץ תשכ"ז (1967), לאחר שהמהדורה הראשונה הפכה בלתי ניתנת להשגה, הדפיס מחדש בנו של הרב קוק ועורך כתביו, הרב צבי יהודה קוק, את אדר היקר כשהוא מצרף אליו כנספח עשרים איגרות פרי עטו של האדר"ת.
במהדורה זו צירף הרב צבי יהודה ספר נוסף שכתב הרב קוק באותה תקופה - עקבי הצאן. הספר הכולל מאמרים בכמה תחומים, המפורסם שבהם הוא "מאמר הדור". בין המאמרים הנוספים המופיעים בספר - "הפחד" ו"הענג השמחה".
הספר יצא לאור על ידי מוסד הרב קוק.

מתכני הספר

בהיותו בתשתיתו ספר ביוגרפיה של האדר"ת, אחד התכנים בספר הוא ערך סיפור תולדותיהם של צדיקים. לדברי הראי"ה עצם סיפור תולדותיהם של הצדיקים מטהר את העולם:
גדול הוא ערכה של פעולת סיפור תולדותיהם של צדיקים לישראל...מעשיהם של צדיקים הם לעולם מחאה חיה נגד זוהמתה של המחשבה הרעה של שכחת ד', שהאנושיות בכללה וכנסת ישראל בפרטה, בנכשלים שבה, עלולה בכל דור להיות נוקשת בה.
ועדת בכור

ועדת בכור הייתה ועדת חקירה ממלכתית בנושא חקירת רצח ארלוזורוב. הוועדה הוקמה בשנת 1982 ומטרתה הייתה לחקור את מעורבותם של אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, ברצח חיים ארלוזורוב. מסקנות הוועדה התפרסמו בשנת 1985, 52 שנה לאחר הרצח, בקביעה שהם לא היו הרוצחים, אך לא הביאה להתקדמות פתרון בתעלומה בדבר זהות הרוצחים.

הקמת הוועדה ופעילותה

ב-14 במרץ 1982, קרוב לחמישים שנה לאחר זיכויים של אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לרצח חיים ארלוזורוב. הוועדה קמה בעקבות פרסומו של הספר "רצח ארלוזורוב" מאת שבתי טבת בשנת 1981 ועקב המחלוקת המתמשכת לגבי הרצח וההליכים המשפטיים. במשך עשרות שנים האמינו אנשי תנועת העבודה שמדובר ברצח פוליטי ושסטבסקי ורוזנבלט האשמים ברצח זוכו מסיבות טכניות בלבד. הרוויזיוניסטים לעומת זאת, סברו שמדובר בעלילת דם ושהרצח בוצע בידי ערבים. יש שתהו על עצם הקמת הוועדה, לאחר שמרבית גיבורי הפרשה לא היו בין החיים.
במהלך ישיבת הממשלה בנושא, התקבלה ברוב קולות של 11 שרים, ללא מתנגדים ושני נמנעים, הצעת ראש הממשלה מנחם בגין להקים "ועדת חקירה, שתחקור את האשמות והטענות המחודשות, לפיהן אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, או אחד מהם, היו שותפים לרצח ד"ר חיים ארלוזורוב".
ליו"ר הוועדה התמנה שופט בית המשפט העליון דוד בכור ועם חבריה נמנו מרדכי (מקס) קנת - נשיא (לשעבר) בית המשפט המחוזי בתל אביב ופרופסור אליעזר ברקוביץ.
כנגד הקמת הוועדה הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שחקירתה היא התערבות בלתי נאותה בפסק דין חלוט של הרשות השופטת. בית-המשפט דחה את העתירה וקבע כי אין בהקמת הוועדה התערבות שכזו.
הקמת הוועדה הייתה מושא לטענות כנגד שימוש בוועדת חקירה ממלכתית להתעסקות בעניינים שעבר זמנם.

מסקנות הוועדה

בתום שלוש שנים מהקמתה, בשנת 1985, פרסמה הוועדה דין וחשבון ובו נכתב "אנו קובעים פה אחד שאברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט לא היו רוצחיו של חיים ארלוזורוב ז"ל ולא היה להם יד ברצח. הראיות והחומר שלפנינו לא מאפשרים לקבוע: א. מי היו הרוצחים. ב. אם היה זה רצח פוליטי מטעם מפלגה כל-שהיא או לא.". עוד קבעה הוועדה כי עדות הראייה של סימה ארלוזורוב אינה קבילה.
בדו"ח הוועדה נאמר שבגלל שחלפו 49 השנים מאז הרצח עד הקמת הוועדה לא היו בפני הוועדה הראיות הפיזיות, וכן הלכו לעולמם רבים מן העדים, ואילו אחרים, מסיבות הזמן שחלף והגיל, העידו עדויות סותרות ולא סדירות. לאור זאת קבעה הוועדה שלא עלה בידה לקבוע מי ביצע את הרצח ואם הרצח היה בעל אופי פוליטי.
לטענה כי הרוצחים היו שני ערבים שנחשדו במעשה קודם לכן לכך התייחס יו"ר הוועדה, השופט בדימוס דוד בכור בקביעתו כי "הראיות שהיו במשטרה ובמשפט, והראיות שבאו לאחר מכן מוכיחות, שזאת אחת האפשרויות המהותיות, אבל אין באפשרותי לקבוע במידה מספקת של ודאות, שהם היו הרוצחים".
M107

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי פייר מאשן באפריל 1784, כשנה אחרי פרסום הגרסה האחרונה של קטלוג מסיה. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי סיפר מאשן על גילויו של M107, וציין את מיקומו בין הכוכבים ζ (זטא) בנושא הנחש ו-φ (פי) בנושא הנחש. ככל הנראה זהו העצם האחרון שהתגלה מבין כל העצמים שבקטלוג מסיה (M108 ו-M109 התגלו בשנת 1781 ו-M110 בשנת 1773). ויליאם הרשל צפה בצביר ב-12 במאי 1793 בלי שידע על גילויו הקודם על ידי מאשן, ותיאר אותו כצביר יפהפה של כוכבים, עשיר מאוד ודחוס מאוד ושהצפיפות גדלה בהדרגה בכיוון המרכז. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1836 ותיאר אותו כגדול, בהיר, עגול, עשיר וצפוף מאוד.

תצפית

בהירותו של הצביר היא מדרגה 8.85 וקשה להבחין בו באמצעות משקפת, בה הוא נראה ככתם קטן ומעורפל. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בו בקלות אך למעשה מראה רק את מרכזו הבהיר. רק צילום ארוך חשיפה מאפשר להבחין במלוא גודלו של הצביר וכן בכוכבים הבהירים ביותר שבו שלהם דרגת בהירות 13. M107 נמצא כ-2.7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב ζ (זטא) בנושא הנחש וכ-3.6 מעלות מצפון לכוכב φ (פי) בנושא הנחש. מסביב ל-M107 נמצאים מספר צבירים כדוריים נוספים: כ-10.5 מעלות מדרום-דרום-מערב ל-M107 נמצא M80, כ-10.75 מעלות מצפון-מזרח לו נמצא M10 וכ- 11.7 מעלות מצפון-צפון-מזרח נמצא M12.‏ M9 נמצא כ-12.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח ל-M107.

מאפייני הצביר

קוטרו של M107 הוא כ-80 שנות אור, אך בתצפית באמצעות ציוד חובבים נראה שגודלו הוא רק כרבע מכך, שכן רק מרכזו צפוף והצפיפות כמו גם הבהירות יורדים מהר עם המרחק מהמרכז. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-20,900 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-13 דקות קשת - מעט פחות ממחצית גודלו הזוויתי של הירח המלא. מסתו קטנה יחסית לצבירים השכנים ומוערכת בכ-182,000 מסות שמש בלבד, כאשר כמחצית ממנה מרוכזת בקוטר של כ-33 שנות אור. בניגוד לתאוריהם של ויליאם וג'ון הרשל (שצפו רק במרכז הצביר), M107 הוא למעשה צביר דליל ומרווח למדי וסיווגו המורפולוגי הוא X, כלומר מהדרגה השלישית הכי פחות צפופה. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא רק פי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G0. עד היום התגלו בו כ-25 כוכבים משתנים.
בטריבונה

בטריבונה היא מגזין ספורט בהגשת אבי רצון ובהשתתפות כתבי ספורט, פרשני ספורט ואנשי ספורט אחרים, ששודר בערוץ 10.
המגזין שודר בכל שבוע, מיד לאחר משחק הכדורגל מליגת העל. המגזין שודר לראשונה בחברת הלוויין "yes", אך עבר לערוץ 10 עם הקמתו. אורך המגזין נע בין שעה וחצי לשעתיים, בהתאם לזמן סיום המשחק והמשדר המסכם של המשחק, ואילוצי לוח השידורים. התוכנית ירדה מן המרקע בשנת 2005. בין חברי הפאנל היו: שלמה שרף, משה פרימו וטלי תאומים (בתו של בעלי הפועל תל אביב לשעבר משה תאומים).
התוכנית חזרה בינואר 2008 לשידור בערוץ 1, כאשר הפאנל התרחב ומשתנה מתוכנית לתוכנית וכולל את אראל סג"ל, חיים רביבו, ענבל גבריאלי, ד"ר יריב בן אליעזר, אפי בירנבוים, ארי שמאי ועוד.
נמל ויקטוריה

נמל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Harbour; סינית: 維多利亞港) היא נמל טבעי הממוקם בין האי הונג קונג לבין חצי האי קאולון בהונג קונג.
בשל מיקומו הגאוגרפי, נמל מים עמוקים טבעי זה, מגן על האוניות המצויות בו מסופות ים סין הדרומי. מיקומו האסטרטגי הביא להקמת המושבה הבריטית בהונג קונג והצלחתה הכלכלית של מושבה זו ולהפיכת לאחד ממוקדי המסחר הבינלאומית. גם כיום עוגנות בנמל זה אלפי ספינות מדי שנה.
קו החוף של הנמל השתנה לאורך השנים בשל פרויקטים רבים של ייבוש הים.
קו הרקיע המרשים של חופי הנמל הפך לאחד מאתרי התיירות של הונג קונג.

היסטוריה

בעת הקמתו נקרא הנמל בשם "נמל הונג קונג" (באנגלית: Hong Kong Harbour) אולם לימים שונה שמו לנמל ויקטוריה, על שמה של המלכה ויקטוריה
על אף תנועת אוניות הסוחר העירה נערכו בנמל פעולות נופש. בשנות ה-50 של המאה ה-19 נערכו תחרויות שחייה ומשחקי פולו מים. משחה חציית הנמל נערך מדי שנה, למעט בשנות מלחמת העולם השנייה. המשחה הופסק בשנת 1973 בשל הזיהום הרב במימי הנמל.

גאוגרפיה

שטחו של נמל ויקטוריה כ-41.88 קמ"ר. שטח זה משתנה מעת לעת בשל פרויקטים של יבוש הים ושינוי קווי החוף. גבולו המזרחי של הנמל הוא הקו שבין חצי האי סיו צ'או ואן לבין א קונג נגאם. גבולו המערבי של הנמל הוא הקו הדמיוני העובר בין הקצה המערבי ביותר של האי הונג קונג לבין הקצה המערבי ביותר של האי גרין, ומשם הקו העבור בין האי לנקודות הדרומית מזרחית ביותר של האי צינג יי. מהאי צינג יי גבול הנמל עובר מהנקודה המערבית ביותר של האי בקו ישר צפונה עד ליבשת.
בשטח הנמל מצויים איים רבים, שהעיקריים והגדולים שבהם הם האי גרין, האי גרין הקטן, סלע קאולון וצינג יי.

תיירות

חופי נמל ויקטוריה נודעו ביופיים בים ובלילה, ומהווים אתר תיירות מרכזי בהונג קונג. בעיקר נודע הנוף הנשקף מטיילת צים שא צוי שבקאולון לעבר האי הונג קונג, והנוף הנשקף מפסגת ויקטוריה לעבר הנמל.
מעבורת סטאר החוצה את הנמל ומקשרת את האי הונג קונג לאי קאולון נחשבת לאתר תיירות פופולרי בפני עצמה. מידי לילה נערך על חופי הנמל מופע אורות המכונה סימפוניה של אור ביוזמת מועצת התיירות של הונג קונג. במסגרת מופע זה מסונכרנים אורות גורדי השחקים של הונג קונג עם מוזיקה המושמעת בטיילת צים שא צוי. בסמוך לטיילת זו נבנתה שדרת הכוכבים הצופה אף היא אל הנמל.

מתקני הנמל

נמל ויקטוריה נחשב לאחד הנמלים העמוסים בעולם, אם לא העמוס שבהם.
נמל המטענים בקווי צינג, במערב הנמל, משמש את הובלת המכולות והסחורות. בנמל זה עוברות כ-400 אוניות מטען מדי שבוע בממוצע, הפורקות וטוענות 21 מיליון מכולות. 
בשנים האחרונות נאלץ נמל זה להתמודד עם תחרות גוברת מצד נמל שנג'ן ונמל סינגפור.
אופרטה

האופרטה (מאיטלקית: Operetta) היא סוג של אמנות במה הדומה לאופרה, אך היא עוסקת בנושאים פחות רציניים ועמוקים, ועל פי רוב מילות השירה מועברות באמצעות דיבור ולא באמצעות שירה. במקום לעבור מסוג מוזיקלי אחד לאחר (אריה, רצ'יטטיב, פזמון), הזמרים מחברים אותם באמצעות קטעים של דיאלוג אשר לא שרים אותם והם אינם מלווים במוזיקה. האופרטה נחשבת לפחות "רצינית" מאופרה, מכיוון שיש לה יותר קשר לעלילות, שהן בדרך כלל קומיות, מאשר למוזיקה.
האופרטה היא למעשה הז'אנר שממנו יצא המחזמר. בעוד שהאופרטה היא סוג של אופרה קלה המלווה במשחק, המחזמר הוא מחזה המלווה במוזיקה ובשירה. 
ז'אק אופנבאך נחשב למלחין האופרטות הראשון, לדוגמה האופרטה "הלנה היפה" (1864).

האופרטה הווינאית

המלחין הבולט בתחום האופרטה בגרמנית היה האוסטרי  יוהאן שטראוס הבן. האופרטה המפורסמת ביותר שלו היא "העטלף" (1874), שהייתה בזמנה האופרטה הפופולרית ביותר בעולם. שטראוס כתב בחייו 16 אופרטות ואופרה אחת. מילות השירים שלו היו מבוססות על קומדיה של ז'אק אופנבאך. בן זמנו של שטראוס, פראנץ פון סוּפה, כתב אופרטות דומות מאוד לאלו של שטראוס, ואת מסורת האופרטות הווינאית המשיכו פרנץ להאר, אוסקר שטראוס, רוברט שטולץ, אמריך קלמן וזיגמונד רומברג. עד למאה ה-20. האופרטה הווינאית התאפיינה ברומנטיקה קלילה, בהומור ובחן.

האופרטה הצרפתית

מלחינה הבולט ביותר של האופרטה הצרפתית היה ז'אק אופנבאך. האופרטה הצרפתית מיוצגת נפלא ביצירותיו "סיפורי הופמן" ו"אורפיאוס בשאול". האופרטה הצרפתית מתאפיינת במין חוצפה וסאטירה לעגנית כלפי מושגים, מציאויות שונות וכדומה. דוגמה לכך היא שכאשר מבקר ידוע ומוערך בצרפת האשים את כרמיה והלוי, לבריתני האופרה "אורפיאוס בשאול", בחילול סיפור המיתולוגיה הנערץ (בעיוות העלילה בצורה מעוררת גיחוך), הם הזכירו לו שאחד הציטוטים באופרה הוא ציטוט שלו. דבר זה הביא מיד לכך שהכרטיסים לאופרה קומיק אזלו.

האופרטה האנגלית

מייצגה הבולט של האופרטה האנגלית הוא ארתור סאליבן. יחד עם תמליליו של ויליאם ס. גילברט (השניים ידועים כגילברט וסאליבן) הם רוממו את האופרטה האנגלית. הדבר מתאפיין בין היתר ביצירותיהם "אוניית הצי פינאפור", "יולנתה", "שודדי הים מפנזנס" ו"המיקדו".
הסגנון האנגלי משלב בין הרומנטיקה הווינאית הקלילה לבין הסגנון הצרפתי החצוף והלעגני.
אשלגן

תכונות

אשלגן היא המתכת הקלה ביותר אחרי ליתיום, עם צפיפות נמוכה משל מים. האשלגן רך וצבעו לבן כסוף, ניתן לחתוך אותו בקלות עם סכין. אשלגן מתחמצן במהירות באוויר ולכן יש לאחסנו בשמן, נפט או קרוסין. בדומה למתכות אלקליות אחרות, אשלגן מגיב בצורה "אלימה" בתגובה כימית עם מים ונפלט מימן באותה תגובה.

היסטוריה

האשלגן זוהה בשנת 1807 על ידי הכימאי הבריטי האמפרי דייווי שהפיק אותו מאשלגן הידרוקסידי (KOH). מתכת אלקלית זו היא הראשונה שבודדה באמצעות אלקטרוליזה.
האשלגן לא היה ידוע בימי הרומאים ולכן שמו הלטיני- "Kalium", איננו שם לטיני "קלאסי", ונלקח מהמילה "Alkali" שנגזרה מהמילה הערבית "אל קאלי" שפירושה "אפר שרוף".

צורה בטבע

האשלגן מרכיב כ־2.4% ממסת קרום כדור הארץ והוא היסוד השביעי בתפוצתו בכדור-הארץ. עקב מטענו החיובי החזק, קשה להפיק אשלגן ממינרלים.
האוקיינוסים הם מקור חשוב לאשלגן, אך כמות האשלגן המופקת מנפח מסוים של מי ים קטנה מאוד לעומת כמות הנתרן.
ניתן להפיק אשלגן באמצעות אלקטרוליזת KOH. טכניקות נוספות להפקת אשלגן מאשלגן כלורי הומצאו גם הן ו-KOH אינו המקור היחידי. היסוד כמעט לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אבל ליוני K⁺ תפקידים חשובים באורגניזמים.

תפקיד ביולוגי

אשלגן הוא מינרל הכרחי בתזונה יום יומית, הוא עוזר בתהליך ההתכווצות של השרירים ובשמירה על נוזלים. אשלגן חשוב בשליחת מידע עצבי דרך תאי עצב ובשחרור אנרגיה מחלבונים, שומן ופחמימות בזמן מטבוליזם. מחסור באשלגן מתבטא במצב קטלני היפוקלמיה (Hypokalemia, תת-אשלגן בדם). אכילת מגוון סוגי מזון שמכילים אשלגן היא הדרך הטובה ביותר לקבל כמות מספקת. מיני פירות, ירקות ובשרים רבים מכילים אשלגן, במיוחד פירות וירקות אדומים.
בנוסף, אשלגן נקשר עם סידן ומונע את בריחתו מהגוף. כאשר אוכלים סוכרים, הסוכרים מפרקים את האשלגן, מה שמאפשר את בריחת הסידן. הדבר גורם להיווצרות שיניים חלשות, ובהמשך לדלדול עצם.
TTKG הוא מדד המשמש בנפרולוגיה המבטא את גרדיאנט האשלגן דרך אבוביות הכליה.

אמצעי זהירות

אשלגן מתכתי מגיב ב"אלימות" עם מים ולכן יש לשמור אותו בשמן תעשייתי או קרוסין ולטפל בו בהתאם. תוצאות מגע בין אשלגן ומים יכולות להיות מסוכנות. בנוסף, אין לגעת בו בעור חשוף מפני שהוא עלול לגרום לכוויות.
אברהם יוסף אש

רבי אברהם יוסף אש (ה'תקע"ג, 1813 - י"ב באייר ה'תרמ"ז, 6 במאי 1887) היה רב אורתודוקסי-אמריקאי ממוצא פולני.

ביוגרפיה

נולד בסמיאטיץ', פולין. היגר לארצות הברית בשנת 1852 וייסד עם קבוצת חברים בניו יורק את בית המדרש האורתודוקסי הראשון של יוצאי פולין (ברחוב פרל פינת סנטר) שנקרא מאוחר יותר "בית המדרש הגדול". שנים ספורות לאחר מכן (1860) בחרו בני הקהילה רב, הוא התמודד למשרה ונבחר, אף שלא הייתה לו סמיכה לרבנות והיתר הוראה. פרש לזמן קצר בניסיון להתפרנס כסוחר, אך נכשל וחזר לשמש כרב. עם השנים צבר ניסיון כרב, וידע הלכתי סביר שאפשר לו לפסוק בשאלות הלכתיות פשוטות, ובהיעדר סמכות הלכתית גבוהה יותר, הוא קנה לו מעמד של רב ראשי. למרות מעמדו בקהילה, גופים עתירי כח כמו שוחטי וקצבי העיר לא ראו בו סמכות ופסקו לעצמם דרך קבע בשאלות הלכתיות שהתעוררו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 ניהלו נגדו הרבנים יוסף משה אהרנסון ויודל מיטלמן מחלוקת גדולה, מחלוקת זו לא צלחה והם נאלצו לעזוב את הקהילה. למרות זאת לא הייתה הרבנות יציבה בידיו, חוגים אורתודוקסיים ראו בו רב בלתי מספק, והוא לא הצליח להשליט משמעת כוללת על הקהילה ההולכת וגדלה. תנאים אלו הובילו מיד לאחר פטירתו לחיפוש ומינוי "רב כולל" לניו יורק, הרב יעקב יוסף.
הוביל מחאה כנגד הנוהג שרווח אז לאפשר לרבנים רפורמים לנאום גם בקהילות האורתודוקסיות, מחאה זו החלה בעקבות נאומו של הרב הרפורמי קאופמן קוהלר בבית המדרש החרדי של יוצאי סובאלק ביום שבת 12 ביולי 1884.
הרב אש נפטר בניו יורק בי"ב באייר ה'תרמ"ז, 6 במאי 1888. מיד לאחר פטירתו הוקמה "אגודת הקהלות באמריקא" והחל תהליך החיפוש אחר רב כולל לניו יורק.
תיאטרון וינצ'נצו בליני

תיאטרון וינצ'נצו בליני (באיטלקית: Teatro Massimo Vincenzo Bellini), הוא בית אופרה ותיאטרון בקטניה שהוקם בין 1888 ו-1890 לפי תוכניותיו של האדריכל קרלו סאדה (באיטלקית: Carlo Sada) בסגנון אר-נובו. סגנון הבנייה הזכיר את סגנון של האדריכל יאקופו סנסובינו (באיטלקית: Jacopo Sansovino) בכיכר סן מרקו בוונציה.
פסגת לזלי (אנטארקטיקה)

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה. 
ההר נקרא על שמו של לזלי מילר (Leslie Miller) שהיה קצין רדיו בתחנת מוסון בשנת 1964; וכן השתתף במשלחת החקר שמפתה את רכס לקי בשנת 1965.
המוסד האקדמי נצרת

אודות

בין השנים 2003 ל-2006 פעלה המכללה מתוך מוסדות מאר אליאס בכפר אעבלין, כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת אינדיאנפוליס בארצות הברית, ברישיון המועצה להשכלה גבוהה בישראל. בתקופה זו העמיד המוסד כ-228 בוגרים בתחומי כימיה, תקשורת ומדעי המחשב שקיבלו תעודה ממוסד אקדמי שאינו ישראלי. בשנת 2009 העניקה המועצה להשכלה גבוהה למוסד האקדמי היתר לפתוח מוסד עצמאי להשכלה גבוהה והמכללה עברה לקמפוס בנצרת. כיום פועלים במכללה שני מסלולים, בכימיה ובתקשורת, וכן מכינה קדם-אקדמית לתלמידים המעוניינים להשלים את תנאי הקבלה ללימודים במוסד האקדמי.
ד"ר מירי טלמונד עומדת בראש החוג לתקשורת ופרופסור יעקב כתריאל משמש כדיקן הפקולטה למדעים וראש החוג לכימיה. נשיא המכללה הוא פרופסור ג'ורג' קנאזע וסגן הנשיא האקדמי הוא ד"ר ראיד מועלם. כ-40% מצוות המרצים במוסד האקדמי נצרת הם יהודים וכן כמחצית מ-24 חברי "המועצה האקדמית העליונה".
זוהי המכללה האקדמית הראשונה שלא ללימודי הוראה, הפועלת ביישוב ערבי בישראל. הענקת תארים על ידי המכללה מותנה באישור המועצה להשכלה גבוהה.
ספריית פרנקל

ספריית פרנקל הייתה ספרייה עשירה וידועה בעולם של יודאיקה, כתבי יד יהודיים וספרים מראשית ימי הדפוס בווינה שבאוסטריה. הספרייה, שהייתה שייכת לרב דוד פרנקל ונוהלה על ידו, הוחרמה על ידי הנאצים ב-1938 ומאז לא נודעו עקבותיה.

היסטוריה

במשך תקופה של כ-40 שנה, מתחילת המאה ה-20, תרו דוד פרנקל ובני משפחתו אחרי ספרים יהודיים עתיקים. הם נסעו לאיטליה, רוסיה, מצרים, סוריה, ארץ ישראל, אפגניסטן, עיראק, ותוניסיה וקנו ספרים נדירים, כתבי יד וטקסטים שונים ומכרו אותם לספריות ידועות כגון הספריות של אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל. חלק מהספרים, בהם ספרים מהמאה ה-15 נותרו בספרייה בווינה, לרבות כתב יד, יחיד במינו, של הרמב"ם.
ב-2 במאי 1938 הגיע אדולף אייכמן לספרייה והודיע למשפחה כי כל הספרייה מוחרמת. הגסטפו הכניס את תוכן הספרייה ל-56 ארגזי ענק והעביר אותם למקום בלתי ידוע. למרות חיפושים אינטנסיביים מאז תום מלחמת העולם השנייה לא נודע מה עלה בגורל הספרים.
נכדתו של דוד פרנקל, פולה פרנקל, לימים הרבנית פולה ריבקין אשתו של הרב הראשי של סנט לואיס שלום ריבקין, ניצלה מהשואה כשהועברה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט. היא התמידה בחיפושים ולפני כמה שנים הצביעו החיפושים על הארכיון הלאומי במוסקבה כיעד אפשרי אליו הועברו הספרים. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הבטיח בביקורו באוסטריה כי רוסיה תחזיר לאוסטריה כל רכוש אוסטרי הנמצא ברשותה. צוות אוסטרי נשלח למוזיאון במוסקבה, אך העלה חרס בחיפושיו אחר הספרים. ואולם, הצוות מצא בארכיון קטלוגים שנתיים והתכתבויות על הספרים בספרייה, מהם ניתן ללמוד על תכולתה העשירה.
לפגוש את הרובינסונים

תקציר עלילה

לואיס הוא ילד חכם בן 12 שאמו הביולוגית מסרה אותו לבית יתומים כשהיה תינוק. התחביב של לואיס הוא המצאות של מכשירים שונים, אך הוא נכשל לעיתים קרובות. לקראת יריד מדעי בבית ספרו, מנסה לואיס לבנות "סורק זיכרון" שיעזור לו להיזכר באמו כדי לאתר אותה. איש במגבעת עוקב אחר לואיס ליריד, ומגבעתו הרובוטית, ששמה דוריס, מחבלת במכונה. עקב כך המכונה מתפרקת בעת הצגתה לשופטי התחרות, וגורמת לכאוס ביריד. לואיס מתייאש, אך אז פוגש אותו וילבר, ילד שבא מהעתיד ומנסה לשכנע את לואיס לתקן את סורק הזיכרון. כדי לשכנעו, הוא לוקח את לואיס איתו לשנת 2037. בעת הנחיתה מכונת הזמן מתרסקת, ולואיס מנסה לתקן אותה. בתוך כך הוא נפגש עם בני משפחת רובינסון המורחבת, מתיידד איתם ומשתף אותם בהמצאותיו ובכישלונותיו. המשפחה מעודדת אותו להמשיך לנסות ומשננת באוזניו את המוטו של קורניליוס, אביו של וילבר שעסוק בחדר העבודה: "להמשיך לנוע קדימה".
האיש ודוריס גונבים את המכונה מהיריד ומנסים להציג אותה בפני חברה מסחרית. האיש נכשל בהצגה והורס את המכשיר. האיש ודוריס מצליחים לחטוף את לואיס כדי שירכיב מחדש את מכונת הזיכרון. מתברר שהאיש הוא גוב, שותפו לחדר בבית היתומים. גוב הפך למריר ומרושע, בעקבות כישלון במשחק בייסבול. גוב, עייף מאחר שעבודתו של לואיס על "סורק הזיכרון" הפריעה לו לישון בלילה לפני משחק חשוב, נרדם בעמידה, לא תפס את הכדור וקבוצתו הפסידה. חבריו כעסו עליו והעליבו אותו, הוא הפך לילד מריר ואף אחד לא רצה לאמץ אותו. דוריס היא אב טיפוס של מגבעת שלואיס המציא וגנז לאחר שהבין שהיא מרושעת ומנסה להשתלט על חובשיה. דוריס הצליחה להימלט, פגשה את גוב ותכננה איתו נקמה בלואיס.
בעוד לואיס ווילבר נמצאים בעתיד, בהווה, דוריס בוגדת בגוב ובעזרת שיבוטים שלה משתלטת על האנושות (כולל משפחת רובינסון) והעולם הופך להיות דיסטופיה קודרת. במהלך עימות של לואיס עם האיש והמגבעת, לואיס מחליט שלא להמציא את דוריס והיא מתפוגגת. לואיס מגלה שמשפחת רובינסון היא המשפחה שתהיה לו בעתיד, ושהוא עצמו יגדל להיות קורניליוס, אביו של וילבר.
העולם חוזר לקדמותו ולואיס מתכונן לחזור לעבר. קורניליוס חוזר הביתה ומגלה שמכונות הזמן נעלמו. הוא פוגש את לואיס ומראה לו את המקום שבו הוא בונה את כל ההמצאות. לואיס שואל אם הוא כבר ראה את אמם, וקורניליוס עונה שהוא צריך לחזור ליריד המדע ולברר זאת בעצמו. וילבר מסיע את לואיס במכונת הזמן לעבר, ולואיס רואה את אמו הביולוגית מניחה אותו בית היתומים. לואיס מתקרב לכיוונה, ואז מסתתר ומסביר לווילבר שכבר יש לו משפחה.
לואיס הולך למגרש הבייסבול, מעיר את גוב וגורם לו לתפוס את הכדור ולהביא את הקבוצה לניצחון. ביריד המדע, המצאתו של לואיס מצליחה. פרן, חברתו לכיתה, מספרת לו שהיא מאלפת צפרדעים לשיר ולנגן, ולואיס מסכים איתה שלצפרדעים יש כישרון מוזיקלי. בסוף הסרט, שופטת בתחרות ובעלה מאמצים אותו. גם גוב זוכה לזוג הורים מאמצים.