google/wiki40b huggingface dataset:
אמבסל

היסטוריה

בתקופה הפיאודלית אמבסל הייתה תחת שליטה של אחת ממשפחות האצולה החשובות באימפריה האתיופית. למרות שהם שלטו על חלק קטן מהנפה באזור המבצר ההררי, שליטי המבצר היו ידועים בתואר ג'נטיראר, תואר העובר בירושה מאב לבן. הקיסרית מאנאן אספוו אשתו של הקיסר היילה סלאסי הייתה בתו של שליט המבצר הג'נטיראר אספוו. האזור ההררי של אמבסאל מזוהה על ידי ההיסטוריון ר.ס ווחיטאווי כ-"הרי היהודים" שלשם נמלטו החיילים הפורטוגזים לאחר קרב וופלה במלחמת אתיופיה-אדאל שבו נהרג מפקדם כריסטובאו דה גאמה שהיה גם בנו של הספן הנודע ואסקו דה גאמה, הזיהוי של ר.ס ווחיטאווי הוא הוכחה להתיישבות יהודית באזור וולו.

סטטיסטיקה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטיסטיקה של אתיופיה לשנת 2007, אוכלוסיית הפלך מונה כ- 121,899 תושבים שמתוכם כ-4.83% החיים באזורים עירונים. שטחו הכולל של הפלך הוא כ- 882.24 קמ"ר, צפיפות האוכלוסייה בפלך הוא כ- 138.17 איש לקמ"ר.
אתנית, רוב תושבי הנפה הם אמהרים (99.91%). החלוקה הדתית בנפה מתחלקת לנוצרים אורתודוקסים (73.92%) ומוסלמים (25.85%)
מקס ויינרייך

קורות חיים

ויינרייך נולד בעיירה קולדיגה (Kuldīga) שבפלך קורלנד של האימפריה הרוסית. קיבל חינוך גרמני ויהודי ברוח תנועת ההשכלה, תחילה התחנך בבית ספר גרמני בקולדיגה, ולאחר ארבע שנים עבר ללמוד בגימנסיה בעיר ליבאווה. בין 1909 ל-1912 למד בגימנסיה היהודית הפרטית של איליה גילרייביץ' אייזנבט בסנקט פטרבורג. לאחר מכן התגורר בדווינסק (כיום דאוגבפילס) ובלודז'.
על אף שגדל במשפחה משכילה, שבה דוברה השפה הגרמנית, מפעל חייו של ויינרייך היה מכון "יִיוואָ" (ר"ת ביידיש של ייִדישער װיסנשאַפֿטלעכער אינסטיטוט, דהיינו המכון המדעי היהודי), שאותו ייסד בווילנה שבליטא בשנת 1925, והיה מנהלו בין השנים 1925–1939. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה ויינרייך בדנמרק עם אשתו רגינה שבת ויינרייך (בתו של צמח שאבאד) ובנו הבכור אוריאל. רגינה חזרה לווילנה, אך ויינרייך ואוריאל היגרו ב-1940 לניו יורק. רגינה והבן הצעיר גבריאל נחלצו בזמן הקצר שבו לטביה הייתה חופשית, והגיעו גם הם לניו יורק. בשנת 1940 ייסד ויינרייך מחדש את המכון בניו יורק, לאחר שנתמנה לפרופסור בסיטי קולג' של ניו יורק.
לעיתים נוהגים לצטט את ויינרייך כהוגה הקריטריון להבחנה בין שפות ודיאלקטים: "שפה היא דיאלקט עם צבא וצי" (במקור: "אַ שפּראַך איז אַ דיאַלעקט מיט אַן אַרמיי און פֿלאָט"), אף כי הוא עצמו הבהיר בבירור בטקסט עצמו כי הוא בסך הכול מצטט משהו שאמר לו מאזין אלמוני בקהל באחת מהרצאותיו ב-1944 (יש סברה נוספת, שלפיה מקור האמרה צרפתי).
אלג'יריה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של אלג'יריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 21 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם הגעתו של בילאל תאבטי למקום הרביעי בגמר אלפיים מטר מרוץ משוכות והגעתו של תופיק יסרף למקום השישי בעשר ק"מ הליכה מהירה, ובענף הרמת משקולות הגיע חוסיין פרדג'אללה למקום השישי (עד 69 ק"ג, בנים).

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה הגדולה ביותר ששלחה אלג'יריה עד כה ומנתה 33 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפים. גם באולימפיאדת נוער זאת לא זכתה המשלחת באף מדליה. אך המשיכה את ההישגים מאולימפיאדת הנוער סינגפור בענף האתלטיקה עם הגעתם של תופיק בוזיאן (3,000 מטר) ואחמד קנזי סעידיה (אלפיים מטר מרוץ משוכות) למקום השישי והישאם בוהנון (קפיצה לגובה) למקום השביעי במקצי הגמר. בענף האיגרוף הגיע טאמה סאלם לקרב על מדליית הארד בה הפסיד.
צוואת איוב

צוואת איוב הוא חיבור, כפי הנראה מן המאה ה-1 לפנה"ס, המתאר את תולדות חייו של איוב, ואת ציוויו, לבניו ולבנותיו, לפני מותו. מחברו של הספר חי כפי הנראה במצרים, והחוקרים חלוקים אם מדובר ביווני, או יהודי, איסיי או תרפויטי. הספר שנכתב בשמו של נריה, אחיו של איוב, נשמר רק בגרסתו היוונית, ולא נמצאו עותקים ממנו בארמית או בעברית.

מיהו איוב

על פי הכתוב בצוואה, איוב היה אדומי מבני עשו, ושמו היה יובב. יש הרוצים לומר כי הוא יובב מלך אדום המוזכר בתורה.

בסופו של תרגום השבעים לספר איוב, מופיעה התוספת הבאה, המראה כי לדעת בעל התוספת, איוב הוא יובב:
"וכתוב כי הוא, (איוב), יקום (לתחייה) עם אלה אשר יקים ה'. זה נתפרש מתוך ספר ארמי, והוא יושב בארץ עוץ, על גבולות אדום וארם. ולפני כן היה שמו יובב, והוליד בן ושמו "אנון"; והוא עצמו היה בן לזרח אביו מבני עשו, ואמו הייתה בצרה, וכך היה דור משישי לאברהם. ואלה המלכים אשר מלכו לאדום, אשר עליה גם הוא מלך: הראשון בלק בן בעור ושם עירו דנהבה; ואחרי בלק - יובב הנקרא איוב..."
לעומת זאת פרשן המקרא רבי אברהם אבן עזרא לועג למי שסובר כך ואומר:
"והאומר שהוא יובב בן זרח מבצרה, שמא בחלום ראה זה כי אין לו על מה ישען, לא על דברי הנביאים ולא על מה שהעתיקו חכמינו ז"ל" (פירוש ראב"ע לאיוב, פרק א', פסוק, א').

תוכן הספר

יובב היה איש צדיק, ועשיר, אך עובד אלילים, וכבני עמו, עבד את פסל השטן. יובב החל לפקפק בגדלות השטן, ובכך שהוא ברא את העולם, וכאשר נגלה אליו אור גדול (מלאך), החליט, להאמין בהשם, לטהר את הארץ, ולנתץ את הפסל. השטן מבקש להעניש אותו, מתחפש בתחפושות שונות, ומביא עליו את כל המכות המתוארות בספר איוב.
שאיין ג'קסון

מוקדם בחיים

ג'קסון נולד בספוקיין, וושינגטון ב-12 ביולי 1975 לדייוויד ושרי ג'קסון. ג'קסון קיבל את שמו, שאיין, מאביו כהשראה מסדרת טלוויזיה מערבונית בשם שאיין ששודרה בשנת 1950. ג'קסון הוא השלישי מבין ארבעה אחים. אביו הוא אידיאני וכן בוגר מלחמת וייטנאם.
ג'קסון ושלושה מאחיו למדו מאמם לשיר והיו שרים באופן קבוע שירים של ג'ואן באאז, ג'וני מיטשל, בוב דילן ואלביס פרסלי. בהיותו נער, משפחתו עברה מספוקיין לסיאטל.

בסיאטל, ג'קסון עבד בעיתונות, כאשר היה מכניס הכנסה צדדית ממשחק על הבמה. 
ברגע שגיליתי את התיאטרון, את הברודווי, חשבתי לעצמי: אה! זה מה שאני אעשה עם החיים שלי. זה היה רק עניין של לחבר את כל החלקים של החיים שלי ביחד.
— ג'קסון על הקרייריה המוקדמת שלו

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר שאירעו בשנת 2001, ג'קסון חשב מחדש על הקרייריה שלו ובעקבות כך, הוא עבר לניו יורק על מנת להגשים את חלומו כשחקן: 
[משחק] זה היה משהו שתמיד רציתי לעשות, אך זה הפחיד אותי ולא היה לי הביטחון לנסות זאת. התאריך 11/9 שינה הכל עבורנו. זה נתן לי את הדחף לכך.
— ג'קסון על חלומו להיות שחקן ועל פיגועי 11 בספטמבר

הופעה תקשורתית

ג'קסון הופיע ב-26 במרץ 2008 על שער הירחון אדבוקט תחת הכיתוב הלו, מדהים! לאיש המוביל שאיין ג'קסון, יציאה מהארון זה דבר יפהפייה. בשנת 2008, ג'קסון זכה בתואר בדרן השנה על ידי אאוט והופיע לצידם של גאס ואן סנט, קייטי פרי וסאם ספארו במופע הנצחת גיליון ה-100 של המגזין בדצמבר. באפריל 2010, ג'קסון הופיע על שער המגזין fab תחת הכותרת שאיין ג'קסון: אני אוהב את ניו יורק, ופעם נוספת בנובמבר 2010. ביולי 2012, ג'קסון הופיע על שער המגזין Attitude.

מיזמי צדקה ופעילות חברתית

ג'קסון הוא פעיל ותומך זכויות להט"ב, ושגריר בינלאומי של קרן האיידס.
ג'קסון הוא גם שגריר לאומי ודובר של ארגון המכון על שם מרטין הטריק, שהוא ארגון ללא רווח המוקדש לשרת את צורכיהם של נוער להט"ב.

חיים אישיים

בשנת 2000, ג'קסון החל לצאת עם פיזיקאי בשם מונטה לפקה, והשניים נישאו ב-3 בספטמבר 2011, בניו יורק. ביולי 2013 השניים הודיעו על כוונתם להתגרש, ובספטמבר של אותה שנה, השניים הגישו לבית המשפט בקשה לגירושין.
באוקטובר 2013, ג'קסון החל לצאת עם השחקן ג'ייסון לנדאו, והודיע על כך בחשבון האינסטגרם שלו. בפברואר 2014, השניים הודיעו על אירוסיהם והם נישאו בספטמבר 2014 בקליפורניה. ב-7 באוקטובר 2016, נולד לג'קסון ובן זוגו זוג תאומים מאם פונדקאית, בן בשם איתן ובת בשם ווילו.
הר צובה

הר צובה הוא גן לאומי בישראל סמוך לקיבוץ צובה, ממוקם מעל כביש 395, בין צומת אשתאול לירושלים בגובה 769 מטר מעל פני הים. על ראש ההר נמצאים שרידי מצודת בלמונט, מבצר צלבני משנת 1170. עד למלחמת העצמאות היה במקום הכפר הערבי צוּבַא שנכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני.
הגישה אל ההר היא במעלה שביל (מסומן בירוק), שראשיתו בין קיבוץ צובה לעין צובה. השביל מקיף את שרידי החומה ונוף הרי יהודה הנשקף ממנו מצדיק את שמו של המבצר הצלבני. הכניסה לגן אינה מוסדרת ואין בו כל שירותים או שלטי הסבר והכוונה. הביקור בו מחייב משנה זהירות בשל בורות פתוחים וסכנת התמוטטות של מבנים.
בתל עצמו ניתן למצוא שרידים רבים של הכפר הערבי סובא, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, וכן של המבצר הצלבני. ממבצר זה נותרו שרידי החומה החיצונית המקיפה את המבצר בצורת מתומן עם חלקלקה ושער גדול, שרידי החומה הפנימית עם מספר שערים שנבנו במתכונת של סבכת ברזל יורדת בשילוב דלתות עץ, שרידי כנסייה ועוד. בראש התל חצר גדולה ובה בורות מים ומתקנים שונים. מהגגות הגבוהים בתל נשקפת תצפית פנורמית של כל הרי יהודה עם נוף מרהיב, כשבימים בעלי ראות טובה ניתן לראות את הים.
למרגלות ההר צומח אלון עתיק, שגילו מוערך בין 500 ל-1200 שנה. יערני קק"ל משמרים אותו על ידי תמיכת ענפיו הראשיים בעמודי חשמל, כדי שלא יקרסו. זית עתיק בעל גזע חלול שגילו מוערך בכ-500 עד 800 שנה צומח לידו. אלו הם שניים מן העצים העתיקים בארץ ישראל.
כ-500 מטרים משם נמצא מעיין עין צובה. הגישה אליו היא דרך נקבה צרה באורך כ-40 מטר, שקיבוץ צובה אחראי לשמירתה. בראשיתה הנקבה נמוכה מאד, אך תקרתה מתרוממת בהמשך והיא מסתיימת במבנה אבן גדול, שבתוכו נובע המעיין. המעיין נשפך לבריכה קטנה ורדודה שממנה מובילה תעלה חצובה בסלע לבריכת אגירה גדולה החצובה בסלע אף היא.
נקבת עין צובה סגורה עד להודעה חדשה. ניתן לגשת למדשאה הסמוכה למעיין, אך הכניסה על אחריות המטיילים בלבד.
מצפון-מערב לתל ישנה במת סלע הצופה לכיוון אבו גוש, ובה שרידי מתקנים חקלאיים כגת וגורן. ניתן למצוא בה גם משחק קדמון מסותת בסלע בסגנון "מנקלה". למרגלות הבמה כמה מערות קבורה מתקופת בית ראשון ושני.
סיימון וורד

ביוגרפיה

וורד נולד בבקנהאם, בנם של ויניפרד ולאונרד פוקס וורד. מגיל צעיר רצה להיות שחקן. הוא למד בבית הספר Alleyn's School בלונדון, שמשמש כבית התיאטרון הלאומי לנוער, אליו הצטרף בגיל 13 למשך שמונה שנים. את הכשרתו כשחקן רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הופעת הבכורה המקצועית שלו הייתה ב-1963 בתיאטרון הרפרטוארי של נורת'המפטון, ושנה אחר כך הופיע לראשונה בלונדון במחזה "The 4th of June". ב-RADA פגש וורד את אלכסנדרה איתה התחתן ב-1964. אחרי הלימודים ב-RADA הופיע וורד בתיאטרון רפרטוארי בנורת'המפטון, ברמינגהאם ואוקספורד וגם בתיאטראות וסט אנד בלונדון.

קריירה

פריצת הדרך של וורד בתיאטרון הגיעה ב-1967 בהופעתו בתפקיד דניס במחזה "Loot" מאת ג'ו אורטון, שהובילה לתפקידים אחדים בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. תפקידיו החשובים בקולנוע היו בשנות השבעים של המאה העשרים.
ב-1971 שיחק וורד בתפקיד הראשי בדמות וינסטון צ'רצ'יל בסרט "וינסטון הצעיר". בתפקיד זה זכה להכרה לאומית ובהמשך אותו עשור כיכב בכמה סרטים בולטים.
ב-1973 גילם וורד את הדוכס מבקינגהם בסרטו של ריצ'רד לסטר "שלושת המוסקטרים", וב-1974 גילם את אותה דמות בסרט ההמשך "ארבעת המוסקטרים". עוד ב-1974 שיחק בתפקיד הווטרינר ג'יימס הריוט בעיבוד הקולנועי של הספר "כל היצורים גדולים כקטנים". ב-1976 הופיע בתפקיד ראשי בדמות לוטננט קרופורד בסרט המלחמה "אלופי ההפלות". ב-1979 כיכב בדמות לוטננט ויליאם ורקר בסרט "Zulu Dawn". ב-1973 שיחק בדמות של נאצי (שאמור להיות סימפתי, ומעורר הזדהות) בסרט "Hitler: The Last Ten Days". עוד בקולנוע השתתף בסרט "סופרגירל" משנת 1984 בתפקיד זור-אל.
ב-1986 כיכב וורד בתפקיד הראשי במחזה "רוס" מאת טרנס רטיגן בהפקה מחודשת בווסט אנד, הפקה ראשונה מאז ההצגה המקורית מ-1960. המחזה הוצג בסיור הופעות בבריטניה ואחר כך בתיאטרון אלכסנדרה המלכותי בטורונטו, ובתיאטרון האולד ויק בהשתתפות מארק סינדן בדמות דיקינסון, ועם דייוויד לנגטון, רולנד קורם, ברוס מונטגיו וארנסט קלארק בתפקידי משנה.
וורד הופיע בסרטי קולנוע מעטים אחרי שנות השבעים, בהם הסרט "אנקת גבהים" בכיכובו של רייף פיינס משנת 1992, לצדה של בתו סופי וורד.
ב-1987 נפצע באופן חמור בראשו בתקיפה ברחוב שלא נפתרה.
ב-1995 בהתרעה קצרה החליף וורד את סטיבן פריי בתפקידו במחזה "Cell Mates", אחרי שפריי פרש זמן קצר אחר תחילת ההופעות.
בשנים 2001 עד 2007 הופיע וורד בתפקיד סר מונטי אווררד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "השופט ג'ון דיד". מ-2007 עד 2010 גילם את הבישוף סטיבן גרדינר בסדרת הדרמה "שושלת טיודור".
ב-2010 שיחק וורד בתפקיד הראשי במחזה "טירופו של ג'ורג' השלישי" מאת אלן בנט בסיור הופעות בבריטניה.

חיים אישיים

ב-1964 התחתן וורד עם אלכסנדרה. נולדו להם שלוש בנות, סופי קלודיה וקיטי.
בתו קיטי נשואה לסטנדאפיסט הבריטי מייקל מקינטייר.
ב-22 ביולי 2012 פורסם שוורד נפטר אחרי מחלה ממושכת. לדברי הסוכן שלו הוא מת בשלווה ב-20 ביולי כשבני משפחתו לצדו.
לייני קאזאן

ביוגרפיה

קאזאן נולדה בברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית. למדה עם ברברה סטרייסנד באותו בית ספר, "תיכון ארסמוס" שבברוקלין, והייתה חברה בארגון החברתי היהודי "בני ברית". סיימה את לימודיה האקדמיים בהצלחה באוניברסיטת הופסטרה.
הופעת הבכורה שלה על בימת ברודוויי הייתה ב-1961, במחזה "הנערה השמחה בעולם". מאוחר יותר שימשה כמחליפה של סטרייסנד במחזה "מצחיקונת". למרות הצלחתה על בימות התיאטרון, החליטה קאזאן, בעידוד אמה, לנטוש את תחום המשחק ולהתחיל לבסס את מעמדה כזמרת.
לאחר שהתפרסמה החליטה להצטלם למגזין פלייבוי של יו הפנר. צילומיה למגזין פתחו לה הזדמנות להופיע במועדוני לילה מובילים שבבעלות הפנר.
קאזאן התפרסמה לראשונה על מסכי הקולנוע ב-1982 בסרט מוזיקלי של פרנסיס פורד קופולה, "אחד מהלב". לאחר מכן הופיעה בקומדיה "שנת חיי היפה ביותר" בתור בל קרוצ'ה, הופעה עליה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. קאזאן שיחקה גם במחזה המבוסס על הסרט שיצא 10 שנים לאחר מכן והייתה מועמדת לפרס הטוני. 
בהמשך שיחקה בדרמה "נאטי גאן". בסרטו של מנחם גולן "מחץ הדלתא" גילמה את סילביה גולדמן, אחת החטופות. שיחקה גם בקומדיה "הארי והאנדרסונים" ובדרמה הקומית "חופים", בה גילמה את לאונה בלום. הייתה מועמדת בשנת 1988 לפרס אמי על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "מקום אחר".
ב-1998 השתתפה בקומדיית האקשן "ביג היט" בה גילמה את ג'ני, אמה של פאם (כריסטינה אפלגייט).
את הופעתה המפורסמת ביותר ערכה קאזאן ב-2002 בקומדיה שוברת הקופות "החתונה היוונית שלי", בה גילמה את מריה פורטוקלוס, אמה היווניה המסורתית של טולה (ניה ורדלוס). בשנה לאחר מכן הופיעה בפלופ הקולנועי "אהבה מחוץ לחוק". בשנת 2008 שיחקה בקומדיה "אל תתעסקו עם הזוהן" בתור גייל, אמו היהודייה של מייקל, המארחת בביתה את סוכן המוסד זוהן דביר (אדם סנדלר).
בשנים 2010-2011 השתתפה בסדרת הדרמה הקומית "עקרות בית נואשות", בה גילמה את דמותה את מקסין, ששוכרת בית מסוזן ובמקביל מנהלת אתר אינטרנט בו נראות בחורות צעירות מנקות את הבית בתחתונים.
יד לאחים

חבר הפעילים - יד לאחים (נודע כיד לאחים, וכן כפעילים במלעיל) הוא ארגון ישראלי חרדי. כיום מגדיר הארגון את עצמו כ"ארגון להצלה ממיסיון ומטמיעה ולהנחלת ערכי היהדות".

היסטוריה ופעילות

הארגון נוסד בשנת ה'תש"י (1950) בשם "חבר פעילי המחנה התורתי". בראש הארגון עמד הרב שלום דב ליפשיץ ופעלו בו גם הרבנים שלמה נח קרול, אברהם רביץ ומנחם כהן וכן אברהם ארטן. אחד ממורי דרכו הראשיים היה הרב יעקב לנדא, רבה של בני ברק. חלק מפעילי הארגון, בראשות הרב מנחם כהן, פרשו בשנת ה'תשמ"ט, בגלל המחלוקת בין החסידים לליטאים, והקימו את ארגון "לב לאחים".
לאחר פטירת הרב ליפשיץ בסוף תשע"א עומד בראש הארגון בנו, הרב ישראל לייב, ששימש קודם לכן כסגן יו"ר הארגון.
בשנים הראשונות הייתה עיקר פעילותו בקרב עולים מארצות המזרח. לאחר עסק הארגון בהפצת תורה בקרבם בעיירות הפיתוח, במסגרת פרויקט "ישיבות לעם".
הארגון עסק גם בתחומים נוספים, בעיקר מאבק במיסיון. לדברי הארגון, בישראל פועלות כ-100 קהילות שהארגון מגדיר כמיסיונריות או ככתות, תקציבן עומד על מיליוני דולרים לשנה וקהל היעד שלהם הוא משפחות במצוקה, חומרית או נפשית. לארגון מחלקה בת עשרות עובדים ומאות מתנדבים, חלקם אנשים שהיו בעצמם חברים בכתות או בקהילות אלו. הם נפגשים עם חברים בקהילות האמורות ומנסים לשכנעם להתנתק מהן. עיקר המאבק של הארגון בתחום זה נסוב בשנים האחרונות סביב פעילות יהודים משיחיים, עדי יהוה, סיינטולוגיה ובעבר גם בכת הרא קרישנה. אנשי הארגון מנהלים גם מאבק ציבורי נגד קבוצות אלה. הארגון מבצע "פעילות מונעת" של חיזוק הזהות היהודית, בעיקר בקרב עולים מרוסיה, בעזרת ימי עיון וכדומה.
הארגון עוסק בחילוץ נשים יהודיות שנישאו למוסלמים וחיות עם ילדיהן בכפרים ערביים. על פי נתוני הארגון, מגיעים אליו כ-500 דיווחים בשנה על מקרים מסוג זה, חלקם מלווים בתיאורים של התעללויות וכליאה.
הארגון מחזיק מחלקה לרישום ילדים למוסדות תורניים.

ביקורת על הארגון

הארגון איים בחרם צרכנים חרדי, על חברת ויטה כדי שתפטר את אדוארדו קמפוס, מנהל כוח אדם במפעלה באשדוד, שהיה פעיל ב"עדי יהוה". בדצמבר 1999 פוטר קמפוס מעבודתו, מה שגרם להתארגנות חרם צרכני נגדי ביוזמת עיתון "הארץ" וחבר הכנסת אילן גילאון (מרצ). הארגון טען כי "עדי יהוה" היא כת מיסיונרית, והעובדה שקמפוס פועל בה מסוכנת לכל מי שעובד סביבו משום שהוא עלול להעבירו על דתו. קמפוס עצמו טען שהוא אינו מנסה לשכנע עובדים אחרים להמיר את דתם, וכי הלחץ שמופעל למען פיטוריו הוא פגיעה בחופש הדת שלו. קמפוס הוחזר לעבודה בעקבות החרם הנגדי, אולם בתנאים לא-נוחים, שהביאו אותו בסופו של דבר להסדר פרישה תמורת פיצויים. הזדרזות חברת "ויטה" להודיע על פרישת קמפוס לארגון "יד לאחים" עוררה זעם רב בקרב יוזמי החרם הנגדי.
בדוח זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2000 דווח כי הארגונים החרדיים "יד לאחים" ו"לב לאחים" אחראים לחלק גדול מההתנכלויות, איומים והטרדות כלפי נוצרים אוונגליסטים, "עדי יהוה" וכן יהודים רפורמים וקונסרבטיבים. בדו"ח של שנת 2001 נכתב כי בניגוד לשנים קודמות לא התקבלו דיווחים על התנכלויות כאלה.
ביוני 2010 דחה בית משפט השלום בבאר שבע תביעה של עמותת "נחלים בנגב" ועוד נגד הרב יהודה דרעי וארגון "יד לאחים". התובעים טענו שהנתבעים אחראים לנזק שנגרם להם בעת אירוע הטבלה לנצרות של שתי נערות יהודיות. בית המשפט פסק כי לא הוכח שהנתבעים גרמו לנזק.
זורנה

זוּרְנָה הוא כלי נשיפה מעץ הנמצא בשימוש באזור אסיה הקטנה, קווקז, כורדיסטן, טורקיה, דרום בולגריה ומקומות נוספים, ומשמש בדרך כלל בטקסים מסורתיים. הזורנה איתה מנגנים באזור כורדיסטן נקראת זורנה כורדית.
יורה תחתון

יורה תחתון (בעבר נקרא ליאס על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון והיא התקופה המוקדמת ביותר בתור זה. משך תקופתה: 25 מיליוני שנים, מלפני כ-199.3 מיליוני שנים עד לפני 174 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): הטנגיאן (Hettangian), סינמוריאן (Sinemurian), פלינסבאקיאן (Pliensbachian) וטוארקיאן (Toarcian).
כרטיאן מטרואה

חייו

על חייו של כרטיאן ידוע מעט מאד. אף תאריך הולדתו ומועד פטירתו אינם ידועים. נראה שנולד בטרואה שבצפון-מזרח צרפת, וחי בה פרק זמן ניכר. ייתכן שזהו כרטיאן הנזכר במסמך משנת 1173 כ"כריסטיאנוס, קנון סנט-לו". הוא שימש כאביר בחצרות השליטים הפיאודליים בפלנדריה ושמפאן. במשך מספר שנים היה שליחה המיוחד של פטרוניתו, הרוזנת מארי משמפאן, בתם של אלינור מאקוויטניה ובעלה הראשון, לואי השביעי. 
כרטיאן הוא מחברם הראשון של סיפורי עלילות הגבורה אודות אבירי השולחן העגול של המלך ארתור. יש להניח ששאב את נושאי כתיבתו מסיפורים אנגלו-נורמניים, ומשיריהם של זמרים עממיים בבריטני שבצרפת, אך הוא נסך בהם משמעות חדשה ותוכן אחר. הוא גם יצר סוגה ספרותית חדשה הקרויה "הרומן החצרוני" (Roman Courtois). מיצירותיו של כרטיאן נשתמרו שיר אחד וחמש רומנסות מחורזות. אלה זכו לתהילה רבה בדורות הבאים ולחיקויים רבים, הן בשירה והן בפרוזה.
כרטיאן היה בעל תודעה עמוקה באשר למעמדו כמשורר וכסופר. שלטון צודק ואהבת האל היו ערכים חשובים בעולמו. במרבית יצירותיו ביקש להשלים בין עולם התשוקות לעולם המוסר, והתקומם נגד האהבה הנואפת שאותה שיבחו הטרובדורים. גישתו זו מוצגת ברומנסה "ארק ואניד" (Erec at Enid) שחיבר לפני שנת 1170, וכן ברומנסה "איוון, אביר האריה" (Yvain, le Chevalier au Lion) שחיבר לאחר שנת 1177, ואשר מטפלת במעמדה של האשה כגברת כל יכולה לעומת מעמדה כאשה נשואה. 
כרטיאן התנגד גם לאהבה הפטליסטית כפי שבאה לידי ביטוי ביצירת המופת של זמנו, "טריסטן ואיזולדה". ביקורתו החריפה כנגדה מעוצבת ברומנסה "קליג'" (Cligès) שחיבר בשנת 1176 בקירוב. רומנסה זו מחקה בצורה לא מוצלחת את המבנה הסיפורי של טריסטאן ואיזולדה, אולם נוטעת בקורא את האמונה כי בכוח האדם לשנות את גורלו.
את הרומנסה "לנסלוט, אביר העגלה" (Lancelot, le Chevalier de la Charrette) חיבר בשנים 1177-1181, לפי בקשת הרוזנת מארי, כפי שכרטיאן עצמו מציין. עלילתה מספרת על סר לנסלוט ועל אהבתו למלכה גוויניבר, והיא שונה מיצירותיו האחרות בכך שבה מתוארת האהבה לפי גישת הטרובדורים. מסיבה כלשהי חיבר כרטיאן רק כ-6,000 שורות ביצירה זו, ואת סופה כתב המשורר גודפרואה מלאניי (Godefroy de Lagny). אחת הסברות גורסת כי הדבר נעשה בתיאום עם כרטיאן, שלא יכול היה לחבר במו ידיו את פרקי הסיום מאחר שלא הסכים עמם מבחינה רעיונית. 
את הרומנסה "פרסיבל, סיפורו של הגראל" (Perceval, le Conte du Graal), חיבר לפני שנת 1191 עבור הרוזן פיליפ מפלנדריה, וזו נודעת כגיבוש הספרותי הראשון שניתן לאגדת הגביע הקדוש. כרטיאן ניסה לנסוך בה תוכן ומשמעות דתיים במסגרת הרפתקה חילונית, אולם לא השלימה; קרוב לוודאי מפני שהלך לעולמו. ארבעה משוררים אחרים הוסיפו המשך, כל אחד בתורו, ל-9,000 השורות שחיבר. 
כרטיאן חיבר גם ארבעה שירים המבוססים על היצירה "מטמורפוזות" מאת אובידיוס, אך רק השיר "פילומנה" (Philomena) נשתמר. השיר "גיום מאנגליה" (Guillaume d'Angleterre) יוחס בעבר לכרטיאן, אך השערה זו נדחתה. 
דמותו של כרטיאן שימשה כבסיס לדמותו של אוליבייה דה נואיין, המשורר בן ימי המוות השחור, המופיע בספרו של איאן פירס, "חלום סקיפיו".
מר וגברת סמית'

עלילה

בתחילת הסרט מגיעים ג'ון וג'יין סמית', זוג נשוי מזה 6-5 שנים, לטיפול זוגי, בעקבות קשיים בנישואיהם. בטיפול הם מספרים על האופן בו נפגשו לראשונה - בבוגוטה שבקולומביה, שם שניהם נרדפו על ידי השלטונות הקולומביאניים במסגרת תפקידם. לאחר נישואיהם הם עוברים לפרוורים ומנהלים אורח חיים שגרתי ואפרורי. אך מתחת לסיפורי הכיסוי שלהם על מקום עבודתם, הם מסתירים זה מזה את עיסוקם האמיתי - בפועל שניהם עובדים כמתנקשים שכירים מצליחים בארגונים מתחרים.
במהלך הסרט נשכרים שניהם לאותה משימת התנקשות בבנג'מין דנז, ואחרי שהם מכשילים זה את זו ומגלים את האמת על עיסוקם, הם מקבלים הוראה מהסוכנויות שלהם שעליהם לרצוח זה את זו תוך 48 שעות. שניהם מתלבטים בין הבחירה בחייהם האישיים למחויבותם המקצועית, ותוך כדי כך נערכים כמה ניסיונות התנקשות הדדיים כושלים, בין השאר במספר סצינות קרב וירי בנשק כבד שמתרחשות בתוך ביתם הפרוורי. אך כשהם עומדים לבסוף פנים אל פנים וניתנת ההזדמנות ללחוץ על ההדק - הם חשים שאינם יכולים לעשות זאת, ומגלים מחדש את אהבתם.
אז מחליטים מעסיקיהם להשמיד את הזוג המאוחד מחדש, ושולחים מספר לא קטן של מתנקשים כדי לחסל אותם. ביחד מצליחים בני הזוג להתחמק מהמתנקשים, וחוטפים את בנג'מין דנז, כדי לתת למעסיקיהם את מה שהם רצו מלכתחילה. אך דנז מודה בפניהם שהוא בעצם נשכר על ידי מעסיקיהם כאשר גילו שג'ון וג'יין הם נשואים, ואז תכננו שבעקבות המשימה להתנקש בו הם יחסלו זה את זו. לפיכך מחליטים בני הזוג להילחם באומץ מול צבא מתנקשים גדול שמגיע לחסלם, ומצליחים באמצעות שיתוף פעולה פורה ביניהם להרוג את כולם.
הסרט מסתיים כשבני הזוג חוזרים למטפל הזוגי, ומספרים עד כמה הם חשים מאושרים יחד.
מומו

עלילה

הספר "מומו" מגולל את סיפורה של ילדה מאוד מיוחדת ואת סיפורם של יצורים הגונבים את הזמן מבני האדם.
לעיר גדולה מגיעה יום אחד ילדה לבדה. אין לה הורים וקשה לשער את גילה, ושמה מומו. תושבי העיר משכנים את הילדה באמפיתיאטרון הקטן של העיר, ודואגים לה, כל אחד לפי יכולתו. מומו היוותה בהתחלה נטל על החברה. עד מהרה מתגלה השפעתה המיוחדת של הילדה על הילדים האחרים בעיר, וגם על המבוגרים. כולם חשים בחברתה נוח במיוחד לשוחח זה עם זה, לשחק ולדמיין.
יום אחד מגיע לעיר איש קטן בחליפה אפורה ומגבעת נוקשה, בידו מזוודה אפורה קטנה, ובפיו נעוץ דרך קבע סיגר קטן בעל ריח מוזר. האיש הקטן מביא עמו צינה בכל אשר ילך. אנשים קטנים כמוהו, זהים לו בדיוק במראה מגיעים אל העיר הגדולה ואל ערים אחרות, ולאחר הסבר קצר משכנעים את בני האדם שעליהם לחסוך בזמן. משמעות החיסכון בזמן היא להפסיק לעשות דברים חסרי תועלת, כביכול, כמו לבקר חברה או לטפל בתוכי (כפי שאחד מהם מציע לפוסי הספר), ובמקומם לחסוך את הזמן ב"בנק הזמן", בניהולם של אותם אדונים אפורים, על מנת שיהיה מוכן לשימוש לעת זקנה. אך הזמן שנמצא בבנק לא נחסך לאנשים לעת זקנה, אלא נגנב על ידי האדונים האפורים.
אולם את הילדה מומו לא מצליחים האדונים האפורים לשכנע לחסוך בזמן. היא עושה דברים למען העשיה שבעניין, ולא מחפשת בהם תועלת. עד מהרה, היא היחידה. העולם סביבה הולך ומשתנה, ולאנשים כבר אין זמן. מומו, המבחינה בכך שידידיה הולכים ונעלמים במרוץ אחרי חיסכון בזמן, יוצאת במסע להחזרת הזמן האבוד לאנשים.

סיכום

ספר הילדים הפשוט והתמים הזה, לכאורה, מכיל בתוכו רעיונות קיומיים של חווית איכות הזמן ההווה (מנגינת פרחי השעות) ומספר את סיפורה של החברה המודרנית, שהשתעבדה למרוץ אחרי ההצלחה, ושכחה את רגעי ההנאה הפשוטים בחיים. מיכאל אנדה הצליח לגעת במטה קסם במניעים וההשפעות החברתיות והכלכליות של תחלואיה של החברה המודרנית. במובן זה, מתקשר הסיפור בנושאו (אובדן החלק המהנה בחיים) לספר אחר של אנדה – "הסיפור שאינו נגמר".
פקודה (מחשב)

במחשבים, פקודה היא הוראה למחשב לבצע פעולה מסוימת. למושג זה יש משמעויות אחדות, ספציפיות יותר.
מלכה מוצ'ניק

מלכה מוצ'ניק היא פרופסור חברה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה

מלכה מוצ'ניק למדה את שלושת תאריה באוניברסיטת בר-אילן. את התואר הראשון, בלשון עברית ובלשנות כללית, השלימה בשנת 1982. את התואר השני בלשון עברית השלימה בשנת 1986. עבודת המוסמך שלה עסקה בנושא "הבעות זמן, מודוס ואספקט בעברית החדשה", ונכתבה בהנחייתה של פרופ' אורה שורצולד. גם את עבודת הדוקטור שלה, שהוגשה בשנת 1992 ועסקה בנושא "הבדלי לשון בין גברים לבין נשים בעיתונות העברית", כתבה בהנחייתה של פרופ' אורה שורצולד.
כיהנה עד פרישתה בשנת 2017 כמרצה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, והייתה ראש המחלקה בשנים 2010–2012.
שימשה במשך השנים בתפקידים ציבוריים מגוונים: נשיאת "האגודה לחקר שפה וחברה", מייסדת ועורכת "עיונים בשפה וחברה", חברה בוועדת המקצוע להוראת העברית וחברה בוועדת המינוח לטכנולוגיית המידע של האקדמיה ללשון העברית.