google/wiki40b huggingface dataset:
משרד החוץ (מצרים)

מ-1979

לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים החליט שר החוץ המצרי בוטרוס בוטרוס ראלי לבצע ארגון מחדש של המשרד ושליחת נציגות לישראל. ב-1981 עם עלייתו לשלטון של חוסני מובארכ החל ארגון מחדש פעם נוספות והתאמת משרד החוץ המצרי לאמנת וינה 1963 ואמנת וינה 1961 עליהם חתמה מצרים בשנות ה-60. בשנות ה-90 בעקבות השינויים הטכנולוגים והכלכלים הוכנסו ארגונים וחברות לא ממשלתיות לתוכניות משרד החוץ המצרי, והמשרד החל לסייע לעסקים פרטים לפתח קשרים במדינות שונות.

תפקידו של משרד החוץ בטיפול באזרחים מצריים בחו"ל

משרד החוץ מעוניין לספק את כל הסיוע לאזרחים מצרים בחו"ל, שמספרם עולה על שבעה מיליון אזרחים באמצעות מתן שירותים קונסולריים בסיוע של הדיפלומטים והקונסוליות במצרים ובעולם, וכן את רשת השירותים הקונסולריים של משרד החוץ אשר פרושה ברחבי הרפובליקה הערבית של מצרים, כדי לפתור את הבעיות העומדות בפניהן, ולאחר שב-25 בינואר החל לפקח על בחירות המצרים בחו"ל, שהתקיימו במסגרת בחירות לפרלמנט ולנשיאות, שהחלו באפריל 2011, ומשרד החוץ המצרי הוא הגוף המצרי היחיד אשר מפקח על הצבעות האזרחים המצריים השוהים בחו"ל במהלך מערכות הבחירות לנשיאות ולפרלמנט בכל 4 שנים.
מאט סטון

ביוגרפיה

סטון נולד ב-1971 בעיר יוסטון, שבמדינת טקסס, ארצות הברית לאם יהודייה ממוצא יהודי ספרדי (שילה בלסקו) ואב קתולי ממוצא אירי (ג'רלד סטון, פרופסור לכלכלה). כשהיה ילד, הוא ומשפחתו עברו לליטלטון, פרבר של העיר דנבר במדינת קולורדו. אחרי סיום לימודיו התיכוניים, החל סטון ללמוד מתמטיקה וקולנוע באוניברסיטת קולורדו, שם פגש את שותפו העתידי לעבודה, טריי פארקר.
במהלך לימודיהם, פארקר וסטון יצרו מספר סרטוני אנימציה קצרים בהתבסס על טכניקות שהוסברו בספר "יסודות האנימציה" שסטון רכש; "הרוח של חג המולד" ו"ישו נגד פרוסטי". סרטים אלו, אשר הציגו עלילות משעשעות באנימציה ירודה והיוו את הבסיס העתידי לסדרת האנימציה סאות' פארק. סטון סיים את לימודיו האקדמאיים עם תואר שני במתמטיקה.

קריירה

ב-1993 התחילו השניים את הפקת סרטם הראשון, "קניבל! המחזמר" המספר את סיפורו האמיתי של אלפרד פארקר, האיש הראשון אשר הורשע בארצות הברית באשמת קניבליות. בסרט סטודנטים זה השתתפו בני משפחתם וחבריהם של סטון ופארקר. הסרט הופץ באופן מקומי ב-1996 אך לא זכה להצלחה רבה.
ב-1995 סרטי ההנפשה של סטון ופארקר נפלו לידו של בריאן גארדן, מנהל ברשת הטלוויזיה האמריקאית FOX. גארדן ביקש מהשניים להכין סרטון עבורו ככרטיס ברכה אלקטרוני לכבוד חג המולד. התוצאה: "הרוח של חג המולד: ישו נגד סנטה" - סרטון קצר בן חמש דקות אשר הציג את דמויות סאות' פארק הראשיות: סטן, קייל, קרטמן וקני - 4 ילדים מעיירה קטנה ומושלגת הצופים בקרב אימתנים בין ישו לסנטה קלאוס, כאשר הפרס הוא בעלות על חג המולד. הסרטון הפך לאי-מייל פופולרי בקרב תעשיית הבידור.

באולינג לקולמביין

ב-2002, התראיין סטון בבאולינג לקולומביין, סרטו של הבמאי הדוקומנטרי, מייקל מור. בראיון, סיפר סטון על חוויותיו בתור ילד הגדל בפרבר קטן בקולורדו - חוויות אשר מתוכם צמחו הרוצחים בסרטו של מור. מיד אחרי הראיון הוצג בסרט סרטון הנפשה קצר על ההיסטוריה של אקדחים בארצות הברית, בסגנון ומראה הדומים ליצירתו של סטון, סאות' פארק. אחרי צאת הסרט, הביע סטון זעם על מה שהוא כינה ניסיון של מור להטעות את הצופים בחושבם שהסרטון קשור אליו ואל פארקר בצורה כלשהי. לאמיתו של דבר, דחו סטון ופארקר הצעות של מור להפיק את הסרטון במקור. עם צאת סרטם של הצמד, "טים אמריקה: משטרת העולם", זכה סטון בנקמתו והציג את מייקל מור בסרט כמחבל מתאבד לא-יוצלח.
הגשרים של מחוז מדיסון

עלילה

הספר פותח בהצגת מפגש אמיתי כביכול של הסופר עם ילדי גיבורת הסיפור, פרנצ'סקה ג'ונסון (Johnson), שבו הם מציגים בפניו את המסמכים המתעדים את אשר אירע. למרות הפתיחה הריאלית כביכול של הספר, הסיפור הוא פרי רוחו של הסופר, ולא מתעד מאורעות אמיתיים.
צלם-סופר בשם רוברט קינקייד (Kincaid ), נוסע למחוז מדיסון באיווה על מנת לסקר ולצלם את שבעת הגשרים המקורים שבמחוז עבור הנשיונל ג'יאוגרפיק. קינקייד עצמו מתגורר במדינת וושינגטון, והוא אדם בודד ללא בני משפחה. בדרכו הוא נעצר לבקש הכוונה מפרנצ'סקה ג'ונסון, אשה ממוצא איטלקי. בין השניים מתפתח רומן קצר, בן ארבעה ימים המסתיים בפרידה מתוך הבנה כי מחויבותה של פרנצ'סקה למשפחתה גוברת על אהבתה לרוברט. הספר מתעד את המשך אהבתם לאורך השנים של השניים למרות הניתוק הארוך, ומסתיים במותה של פרנצ'סקה וגילוי הרומן על ידי ילדיה.

סרטים ומחזות המבוססים על הספר

סרט בשם זהה משנת 1995 מבוסס על הספר, בכיכובם של מריל סטריפ וקלינט איסטווד. מחזמר המבוסס על הספר הוצג בברודוויי ב-2014.
דוד עופר

ביוגרפיה

עופר נולד ברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ. בשנת 1924, בהיותו בן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בחיפה. הוא סיים לימודי תיכון בחיפה ובשנת 1940 התגייס לשורות הצבא הבריטי. בשנת 1944 עבר לשרת בבריגדה היהודית עם הקמתה וממנה השתחרר בשנת 1946 בדרגת רב-סרן. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד 34 בחטיבת אלכסנדרוני והמשיך לשרת עד שחרורו בשנת 1952 בדרגת סגן-אלוף. אותה שנה הצטרף בדרגת סגן ניצב למשטרת ישראל.
עופר שימש מפקד בית הספר לשוטרים בשפרעם עד 1956, היה סגן מפקד מחוז הצפון וב-1958 עמד בראש כוחות הבלימה במרד האסירים בכלא שאטה. שירת כקצין ביטחון וסגן נציב בתי הסוהר, בתחילת 1960 עבר לשרת כראש ענף תנועה במחוז תל אביב, אך כעבור חמישה חודשים בתפקיד התמנה לפקד על מקום המעצר של אדולף אייכמן ועמד בראש צוות השמירה. בשנת 1961 מונה לסגן מפקד מחוז הדרום. המחוז השתרע באותן שנים מחדרה ועד אילת, למעט מחוז תל אביב, ועופר עמד בראש מבצעי אבטחה מורכבים בירושלים, בהם מסעי הלוויה של יצחק בן-צבי, זאב ז'בוטינסקי ומשה שרת.
בשנים 1970–1972 היה מפקד מחוז הדרום. בשנים 1972–1976 פעל כמפקד מחוז תל אביב, אליו הועבר במיוחד כדי להשליט סדר שהמשטרה התקשתה לכפותו בערי המחוז (באותן שנים גברו במחוז תל אביב הבריונות, הזנות והפגיעה בביטחון האישי של האזרחים). מפכ"ל המשטרה דאז רב ניצב שאול רוזוליו הפך את עופר למפקד המחוז, והעמיד לרשותו צוות פעולה עליו נמנו יגאל מרקוס ועמוס אריכא, וכן גדוד מאנשי משמר הגבול בראשות ניצב-משנה משה טיומקין. בעקבות הפעילות המשטרתית במחוז נבלמו הבריונות והזנות, והפשיעה במחוז ירדה בעשרות אחוזים.

משפחתו

דוד עופר היה נשוי לחוה, ואב לשניים. 

בנו הבכור יצחק (במבי) עופר היה טייס קרב; הוא נהרג במלחמת יום הכיפורים, ב-11 באוקטובר 1973, כשמטוסו (A-4 סקייהוק) הופל מעל רמת הגולן. 

הבן הצעיר שריה עופר פיקד על סיירת שקד, היה ממקימי יחידת שלדג, והשתחרר בדרגת אלוף-משנה. ב-11 באוקטובר 2013, 40 שנה אחרי שנהרג אחיו, נרצח שריה בידי מחבלים שחדרו לביתו ב"ברוש הבקעה" שבצפון בקעת הירדן (כ-3 ק"מ מדרום לשדמות מחולה).

שני אחיו של דוד עופר, אנשי העסקים סמי ויולי עופר, נפטרו ב-2011.
אסון הייזל

אסון הייזל הוא שמה של תקרית שארעה ב-29 במאי 1985 באצטדיון הייזל בבריסל, שבה נהרגו 39 אוהדים ונפצעו יותר מ-600 אוהדים נוספים בעת משחק גמר גביע אירופה לאלופות 1985 בכדורגל בין הקבוצות ליברפול ויובנטוס.
כבר בבוקרו של יום המשחק אירעו תקריות בין אוהדים אנגלים לאיטלקים כאשר בריונים אנגלים התפרעו בעיר. לקראת תחילת המשחק הצטופפו ביציעים כ-55 אלף אוהדים. היציעים חולקו לשניים - חלק אחד עבור האוהדים האנגלים, וחלק שני עבור האיטלקים ואוהדים משאר מדינות העולם, כאשר רצועת יציע ברוחב מטר וחצי חצצה בין השניים.
כשעה לפני שריקת הפתיחה פרצו אוהדים אנגלים שיכורים את רצועת ההפרדה והשליכו פחיות ובקבוקי משקה לעבר האיטלקים ביציע Z. ביציע החלה מהומה, והאוהדים שניסו להימלט נלכדו בין גדרות הברזל שתחמו את היציע. השוטרים שנכחו במגרש סירבו לפתוח את היציע לכיוון כר הדשא ולהקל בכך על הלחץ של הבורחים, וכתוצאה מהמהומה הכללית ומיעוט אפשרויות הניקוז לקהל המבוהל נרמסו למוות 39 אוהדים איטלקים ונפצעו יותר מ-600. הגופות הראשונות הוצאו מהאצטדיון כשהן עטופות בדגלים שהביאו האוהדים למשחק.
להפתעת הצופים במגרש ומיליוני הצופים והמאזינים בבית, שראו את הזוועה בשידור ישיר, החליטה אופ"א לקיים את המשחק למרות האסון. במשחק נצחה יובנטוס את ליברפול בתוצאה 1-0 מבעיטת עונשין מ-11 מטר של מישל פלאטיני. לאחר תום המשחק דרשו שרי הספורט של מדינות באירופה לבטל את משחקי גביעי אירופה. ראשי אופ"א דנו בסוגיה והחליטו להשעות את הקבוצות האנגליות ל-5 שנים ממפעלי האגודה, השעיה שמנעה את המשך פריחת הכדורגל האנגלי במפעל האירופאי היוקרתי (ב-8 השנים שלפני האסון, 7 פעמים זכתה קבוצה אנגלית בגביע אירופה, מתוכן 4 פעמים זכתה ליברפול. בשנים שלאחר התקרית אף קבוצה אנגלית לא הצליחה להגיע לגמר גביע אירופה, והראשונה שעשתה זאת רק לאחר 14 שנים הייתה מנצ'סטר יונייטד עם הניצחון 1-2 על באיירן מינכן בגמר 1999).
האצטדיון המיושן בבריסל נבנה מחדש תחת השם 'אצטדיון המלך בודואן' והעירייה הקימה מחוצה לו שעון שמש ענק כאנדרטה לזכר ההרוגים.
כארבע שנים לאחר אסון הייזל, ב-15 באפריל 1989, הייתה מעורבת ליברפול בטרגדיה נוספת - אסון הילסבורו, שבו נהרגו 96 אוהדים של הקבוצה.
בקבוק ננסן

בקבוק ננסן (בנורווגית: Nansenflaske) הוא מכשיר מדעי לדגימת מים מעומקים שונים, שהומצא על ידי האוקיינוגרף והזואולוג הימי פריטיוף ננסן בשלהי המאה ה-19, או ב-1910.
המכשיר עשוי מגליל מתכת, או פלסטיק, פתוח לכניסת המים מכיוון אחד, אותו מורידים למים בעזרת כבל. לאחר שהגיע לעומק הרצוי, מורידים על הכבל משקולת אשר עם פגיעתה בבקבוק היא גורמת להפיכתו ולסגירת מכסה קפיצי הכולא את המים שנאספו בעומק הים. לאחר מכן ומעלים את הבקבוק עם דגימת מים מהעומק הנבחר. ניתן לחבר בקבוקי ננסן בשרשרת לאורך כבל אחד, כך שהם ננעלים בעומקי ים שונים ומאפשרים איסוף מספר דגימות מים בבת-אחת. הבקבוק מצויד בדרך כלל במד חום המודד ורושם את טמפרטורת המים במקום דגימתה.
השימוש בבקבוקי ננסן אינו נפוץ עוד במחקר אוקיינוגרפי לאחר שהוחלף על ידי "בקבוק ניסקין" בשנות ה-60 של המאה ה-20.

בקבוק ניסקין

בקבוק ניסקין הוא שיפור של בקבוק ננסן, אשר נרשם כפטנט על ידי הממציא שייל ניסקין (Shale Niskin) במרץ 1966. במקום בקבוק האטום בצידו האחד, בקבוק ניסקין הוא צילינדר הפתוח בשני קצותיו, העשוי בדרך כלל מחומר פלסטי. בכל אחד מן הקצוות מכסה קפיצי. נעילת הבקבוק נעשית באופן דומה לבקבוק ננסן, בעזרת משקולת הנופלת לאורך הכבל אליו קשור הבקבוק ופגיעתה אוטמת את שני קצוות הבקבוק. אף בקבוק זה מצויד בדרך כלל במד חום. בקבוקים מודרניים מצוידים במנגנון הפעלה באמצעות שסתומי לחץ המכוונים להיסגר בעומק מסוים, או באמצעות שלט רחוק. סידור זה מקל על חיבור מספר רב של בקבוקי ניסקין על מתקן מעגלי בודד, המכונה "רוזטה" ואיסוף דגימות מעומקי ים שונים, כך שכל בקבוק נאטם בעומק שונה. בשיטה זו ניתן להציב עד 36 בקבוקים על מתקן דגימה בודד.
האח הגדול עונה 9

על העונה

בזכיינית "רשת" הוחלט לפנות לכיוון בריא ולכן להפסיק להציג את טבק הסיגריות כמוקד חשוב בבית. המתמודדים יעשנו בתאים קטנים אשר מתאימים לאדם אחד בלבד ולא יצולמו. ההפקה הסבירה את הצעד ברצונה למנוע מלהפוך את הסיגריות למוקד עבור בני נוער הצופים בתוכנית ומהמתמודדים להתחיל לעשן מאחר שהשהות בבית היא סביב הסיגריות. 
 לאחר כניסת הדיירים החדשים (כמו כן כניסתם של אביבית ואדל) החליט האח הגדול לאפשר לדיירי הבית לעשן ברחבי החצר ולהכניס את הסיגריות לתקציב השבועי בטענה שדיירי הבית הוותיקים מבלים יותר מידי בחדרי העישון הסגורים.
עם מעבר הפורמט לרשת הוחלף יורם זק – "האח הגדול" (עורך התוכנית), באחות גדולה — רווית ליאור-מנדל, שינוי שמתבטא בקולה הנשי ובדרישה לפנות אל "האח הגדול" (היישות השולטת בבית) בלשון נקבה. אולם, כעבור שלושה שבועות, החליטה לפרוש מתפקידה בעקבות הרייטינג הנמוך מול המתחרים מקשת 12 וגם בגלל סיבות אישיות, והוחלפה ברועי עוז. עוז היה בעצמו "האח הגדול" בשלושת השבועות הראשונים של העונה הראשונה, בטרם זק ירש את תפקידו ותרם להצלחת התוכנית בישראל.
לראשונה בתולדות "האח הגדול", אירוע הפתיחה חולק ליומיים רצופים - ביום הראשון נכנסו 10 דיירים, שנאמר להם כי לא ייכנסו עוד דיירים באותו ערב. אולם, שאר הדיירים שטרם נכנסו - נכנסו ביום למחרת, והדיירים שכבר נכנסו שהו בסוויטה נפרדת בעת כניסת הדיירים הנוספים. בנוסף, "דיירי היום הראשון" בחרו להעניק לאחד מ"דיירי היום השני" — לירון — חסינות כבר בהדחה הראשונה.
זוהי העונה הארוכה ביותר של התוכנית מאז החל שידורה בישראל — 120 ימים. בכך נשבר השיא של העונה החמישית, שנמשכה 115 ימים.
פום קלמנטיף

ביוגרפיה

פום קלמנטיף נולדה בקוויבק סיטי, קוויבק לאם קוריאנית ולאב רוסי-צרפתי. אף על פי שנולדה בקנדה, קלמנטיף מגדירה עצמה כצרפתייה. שמה, "פום", נבחר על ידי הוריה מכיוון שהוא דומה בהגייה למילים הקוריאניות "אביב" (봄) ו"נמר" (범). אביה עבד כקונסול ממשלת צרפת, דבר שהוביל את משפחתה למסעות רבים. משפחתה עזבה את קנדה כשנה לאחר שהיא נולדה, ולאחר מכן התגוררה למשך תקופות קצרות ביפן וחוף השנהב, כשלבסוף, לאחר פרישת אביה מעבודתו, הם התיישבו בצרפת.
אביה מת מסרטן כשהייתה בת חמש ואימה סבלה מסכיזופרניה בעקבותיה לא יכלה לטפל בילדיה. היא נלקחה למשמורת אצל דודה ודודתה. דודה מת ביום הולדתה ה-18, והותיר אותה לגדול לבד עם דודתה. היה לה אח גדול בשם נאמו, שהתאבד כתוצאה מדיכאון קליני ביום הולדתה ה-25. היא החלה ללמוד עריכת דין על מנת לרצות את דודתה, אך פרשה בסופו של דבר מחוסר עניין, ומצאה את עצמה בעיקר בעבודות מזדמנות.
כשהייתה בת 19, החלה ללמוד משחק בבית ספר למשחק פרטי ויוקרתי, בו הצליחה בצורה ניכרת וזכתה להכרה רבה. התפקיד המקצועי הראשון שלה היה ב-2007 בסרט העצמאי "Après lui", בו הופיעה בתפקיד קטן כבת של הפרוטגוניסט בגילומה של קתרין דנב. התפקיד הראשי הראשון שלה היה ב-2009 בסרט "Loup", בו גילמה בת שבט רועה איילים בסיביר. ב-2013, קלמנטיף ביצעה את הופעת הבכורה ההוליוודית שלה בסרט הלייב אקשן "שבעה צעדים" של ספייק לי, המהווה רימייק לסרט הדרום קוריאני בעל השם הזהה של פארק צ'אן-ווק. לאחר ההפצה הקולנועית, קלמנטיף עברה ללוס אנג'לס במרדף אחר אודישנים. התפקיד הבא שלה היה רק ב-2015, עת השתתפה בסרט הדל תקציב "משחק ההאקרים".
ב-2017, גילמה את דמותה של מנטיס  ב"שומרי הגלקסיה: חלק 2", תפקיד אליו היא שבה ב"הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" מ-2018 ו-2019.
מרסל הייסטר

קריירה

הייסטר נולד וגדל בעיר אלבשטאדט שבגרמניה למשפחה ממוצא קרואטי וממוצא שוואבי-דנובי. מגיל צעיר שיחק במחלקות הנוער של גאמרטינגן ורויטלינגן 05 מהליגות הנמוכות בגרמניה. בגיל 18 הצטרף הייסטר לקבוצת הנוער של הופנהיים. אחרי עונה אחת בקבוצת הנוער של המועדון, החל הייסטר לשחק בקבוצת ה-U19 ובקבוצת המילואים של המועדון כשבמדיה ערך 26 הופעות אך לא רשם הופעות במדי הקבוצה הראשונה של המועדון.
בקיץ 2012, עזב הייסטר לראשונה ככדורגלן את גרמניה וחתם בנ.ק. זאדאר מליגת העל הקרואטית. ב-1 בספטמבר 2012, ערך הייסטר את הופעת הבכורה שלו במדי זאדאר כשעלה כמחליף בתיקו 1-1 נגד איסטרה 1961. ב-22 בפברואר 2013, כבש הייסטר את שער הבכורה שלו במדי זאדאר בהפסד 2-1 ל-NK זאגרב. לאחר שנתיים בזאדאר בהן מיעט לשחק ורשם 31 הופעות ליגה בהן כבש שני שערים סיים את דרכו בקבוצה. ב2014 חתם הייסטר באיסטרה 1961. ב-16 במרץ 2014, ערך הייסטר את הופעת הבכורה שלו במדי איסטרה 1961 בהפסד 6-0 לדינמו זאגרב. בעונתו הראשונה בקבוצה לא זכה הייסטר לדקות משחק רבות ורשם רק שבע הופעות ליגה. בעונה שלאחר מכן הפך הייסטר לשחקן הרכב ראשון באיסטרה וב-9 באוגוסט 2014 כבש את שער הבכורה שלו במדי איסטרה בתיקו 1-1 נגד סלובן בלופו. ב-27 ביולי 2015, כבש הייסטר צמד שערים ובישל שער נוסף בניצחון איסטרה 4-1 על היידוק ספליט.
ב-15 ביולי 2016, סיכם הייסטר לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים וב-18 ביולי הגיע לישראל וחתם בקבוצה לארבע עונות. ב-28 ביולי, ערך הייסטר את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר כשעלה כמחליף בתיקו 1-1 נגד ילגבה רידה הלטבית במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית. ב-4 באוגוסט, כבש הייסטר את שער הבכורה שלו במדי בית"ר בניצחון 3-0 על ילגבה במסגרת משחק הגומלין בין הקבוצות בליגה האירופית. ב-21 באוגוסט, ערך הייסטר את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי בית"ר בתיקו 2-2 נגד מכבי פתח תקווה. במהלך חודש מרץ 2017, עקב פציעה שספג בשריר הירך נעדר הייסטר משלושה משחקים של בית"ר בגביע נגד עירוני קריית שמונה ומצמד משחקי ליגה נגד מכבי חיפה והפועל באר שבע. ב-19 בספטמבר 2017 הורחק הייסטר לחמישה משחקים על ידי בית המשפט המשמעתי של ההתאחדות, לאחר דו"ח חמור של השופט זיו אדלר במשחק בין בית"ר ירושלים להפועל חיפה, הייסטר הועמד גם לדין פנימי של המועדון וקיבל קנס בסכום של 28,000 ש"ח.
ב-8 ביוני 2018 מימשה בית"ר את האופציה על הייסטר לעונת 2018/2019, אך ב-4 ביולי 2018 נמכר לפרנצווארוש ההונגרית תמורת כ-300 אלף אירו. את השער הראשון שלו במדי פרנצווארוש כבש במשחקו הרביעי בקבוצה
ויקטוריה, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

ויקטוריה היא בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה.
ויקטוריה גם נכללת בסדר הירושה לכתר הבריטי, משום שהיא מצאצאיה של המלכה ויקטוריה, אולם מיקומה בסדר הירושה נמוך.
לאחר הולדת אחיה הצעיר קרל פיליפ בשנת 1979, איבדה ויקטוריה את תואר יורש העצר, בגלל כללי העדפת הבן הבכור שהיו נהוגים באותה העת. אך ב-1 בינואר 1980 שונה החוק למפרע, וויקטוריה חזרה להיות יורשת העצר. אחיה יירש את הכתר רק לאחר ויקטוריה וצאצאיה.
ויקטוריה יצאה עם מספר גברים, אך לא דנה בכך בפומבי. הנסיכה הסכימה לדון במחלת האנורקסיה ממנה סבלה בעבר.
לאחר סיום לימודיה עבדה בשגרירות השוודית בוושינגטון הבירה ובאומות המאוחדות.
ב-19 ביוני 2010 נישאה ויקטוריה לדניאל וסטלינג, מאמן כושר אישי במקצועו. לאחר הנישואין קיבל דניאל את התואר דוכס וסטריֶטלנד.
ב-23 בפברואר 2012 ילדה ויקטוריה בת, אסטל, הצפויה להיות מלכת שוודיה אחריה. ב-2 במרץ 2016 ילדה בן, אוסקר.
מצפה אשתמוע

מִצְפֶּה אֶשְׁתְּמוֹעַ הוא שכונה צפונית של ההתנחלות שמעה בהר חברון, ממערב לכפר הערבי א-סמוע. באופן רשמי מוגדר המקום על ידי מדינת ישראל כשכונה של שמעה, אך למעשה הוא מתפקד כיישוב קהילתי דתי עצמאי השייך למועצה אזורית הר חברון. מצפה אשתמוע הוקם בשנת 2002 ואושר בידי ממשלת ישראל בשנת 2012.

הקמת היישוב

מצפה אשתמוע הוקם כמאחז בשנת 2002 על ידי קבוצת בחורי ישיבה מהיישוב עתניאל, ושמו ניתן לו כיוון שהוא צופה אל המקום בו התקיימה עיר הלווים אשתמוע. בתחילה הוקם המאחז באמצע הדרך בין היישוב עתניאל ליישוב שמעה, כדי ליצור רצף התיישבות יהודית מכיוון דרום לעתניאל. בעקבות הסדר עם משרד הביטחון, פונה המאחז בהסכמה במרחשוון תשס"ג בתמורה להכרה חוקית בנקודה הנעזבת, והוקם זמנית בנקודה הנוכחית בשטחו של היישוב שמעה.
היעוד הראשוני של הקבוצה היה הקמת ישוב מעורב לדתיים וחילוניים ברוח הרב קוק. בשיאו מנה הגרעין כ-10 משפחות, אך בעקבות ההתנגדות הפוליטית והקשיים של תקופת ההתנתקות, נגנז רעיון היישוב והגרעין התפרק. בתמוז תשס"ו עברה ליישוב ישיבת הר שלום ומילאה את מקום הגרעין. ב-2013 הוחלף ראש הישיבה ובמקביל הפכה הישיבה לישיבת הסדר רגילה על גבול מכינה קדם-צבאית. באותה תקופה החלו להגיע משפחות נוספות ליישוב ונקבע צביונו כיישוב דתי סביב פעילות הישיבה.
כעת ביישוב ישנן כחמש עשרה משפחות. היישוב בקליטת עליה.
פחם פעיל (תרופה)

רעל בליעה

פחם פעיל משמש לטיפול בסוגים רבים של הרעלת הפה, כמו פנוברביטל וקארבאמזפין, אך פחם פעיל אינו יעיל עבור מספר הרעלות כולל: חומצות חזקות או בסיסים, הרעלת ברזל, ליתיום, ארסן, הרעלת מתנול, אתנול או אתילן גליקול.
השימוש בצורה שגרתית אינו מומלץ. במחקר של הרעלות חריפות, מצאו שהשימוש בפחם פעיל אינו יעיל עבור חומרי הדברה וזרעי הרדוף הצהובים, להצלת חיי המורעל.

בעיות במערכת העיכול ובדרכי השתן

התחילו למכור עוגיות פחמן בתחילת המאה ה-19, במקור כתרופה לגזים ולבעיות בקיבה.
במדינות רבות השתמשו בגלולה של פחמן כתרופה ללא מרשם מן הרופא לטפל בשלשולים, בעיכול ובנפיחה. מצאו שיש ראיות על יעילות הפחמן כדי למנוע שלשולים בחולי סרטן שקיבלו אירינוטקאן. הפחמן יכול להפריע בספיגת תרופות מסוימות, ולהוביל לקריאות לא מהימנות בבדיקות רפואיות כגון בדיקת כרטיס הגואק. פחם פעיל משמש גם להכנת מעיים על ידי הפחתת תוכן גז המעי לפני רדיוגרפיה בבטן כדי להמחיש מרה ואת הלבלב ואת האבנים בכליות. עוגיות הפחמן הפעיל שווקו גם כמוצר לטיפול בחיות מחמד.

אחר

יש טענות עדיין אינן מובטחות שלפחם פעיל עוד יעילות כמו: הלבנת שניים, לרפא חמרמורת הנגרמת על ידי אלכוהול ולמנוע נפיחות.

תופעות לוואי

שמוש לא נכון, למשל לתוך הריאות גורמת שאיפה ריאתית, שעלולה לעיתים להיות קטלנית אם לא יזם טיפול רפואי מיידי. השימוש בפחם פעיל הוא התווית כאשר החומר המבלבל הוא חומצה, אלקלי או מוצר נפט.
קאלימאכוס (פולימארכוס)

קאלימאכוס, (ביוונית: Καλλίμαχος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא אתונאי, שפיקד על הכוחות האתונאים בקרב מרתון.

ביוגרפיה

בשנת 490 לפנה"ס נחת כוח פרסי תחת פיקודם של דאטיס וארטפרנס במפרץ מרתון במטרה להעניש את העיר אתונה שתמכה במרד האיוני. האתונאים מינו את קאלימאכוס ל"פולימארכוס" ‏ (ביוונית: πολέμαρχος, מושל לימי מלחמה) והוא יצא עם 10,000 לוחמים לעצור את הפרסים. יחד עמו חלקו את הפיקוד עוד 10 סטרטגוס ביניהם מילטיאדס, תמיסטוקלס, ואריסטידס. פלטיאה הקטנה שלחה לעזרת אתונה עוד 1,000 לוחמים. 
הצבא היווני חנה על צלע הר ליד המחנה הפרסי שחנה במישור. הפרסים היססו לתקוף את האתונאים כיוון שצלע ההר לא הייתה נוחה עבור הקשתים והפרשים שלהם. והאתונאים היססו לתקוף את הפרסים כיוון שהמישור היה נוח לפרשי האויב. באחד הימים התכנסו 11 המפקדים כדי להחליט מה לעשות, 5 תמכו בעמדתו של מילטיאדס שסבר שיש לתקוף, בעוד 5 אחרים גרסו שאין לעזוב את העמדה הנוחה. קאלימאכוס היה היחיד שעדיין לא הצביע, הרודוטוס מספר שמילטיאדס פנה אליו במילים הבאות: 
בך הדבר תלוי קאלימאכוס, אם יהיו האתונאים עבדים או אם תזכה בהבטיחך להם את החירות בתהילת נצח, אשר כזאת לא השאירו גם הארמודיוס ואריסטוגיטון. שכן מאז היו האתונאים לעם עוד לא ריחפה עליהם סכנה כסכנה המאיימת עליהם עתה, אם ירכינו ראשם לפני בני מדי אלה, אין צורך לספר מה ירבה הסבל שיפול בחלקם, ואולם אם תהיה יד אתונה על העליונה במערכה זו, הרי שסופה להפוך לעיר הראשונה במעלה ביוון. והנה איך אפשר הדבר הזה ואיך בידך להכריע בעניינים אלה, אומר עתה מיד: בהיותנו אנחנו עשרה מצביאים, נעשו דעותינו שקולות, מהם מצווים להלחם, מהם לא. ועתה, אם לא נאסור מיד קרב על האויב, תביא איזו מזימה רעה לפרוד בין האתונאים, ובוגדים יסגירו את העיר לבני מדי ואולם אם נצא לקרב עמם, הרי בטרם יגבר רקב-הבגידה באתונה, ובתנאי שהאלים לא יאירו פניהם לצד אחד בלבד, נצא אנו מן הקרב וידנו על העליונה. אם כן כל זה בידך ותלוי בך. אם תסכים עתה לדעתי, ארצנו תהיה חפשיה והעיר הראשונה בין אלה אשר בארץ יוון. אולם אם תחזיק בדעת אלה המתנגדים לקרב, יבוא ההפך מכל הטובות שמניתי אני.
קאלימאכוס הושפע מאוד מנאום נרגש זה והצביע בעד דעתו של מילטיאדס. לפיכך הוחלט לצאת לקרב שנודע כקרב מרתון, האתונאים ניצחו ניצחון מוחץ על אף נחיתותם המספרית, אם כי קאלימאכוס שפיקד על האגף הימני היוקרתי מת בקרב בעת שהאתונאים ניסו להשתלט על הספינות של הפרסים. 
האתונאים בנו לזכרו פסל בגובה 4.68 של האלה ניקה. הפסל התגלה מחדש, שוחזר, והוצג לציבור במוזיאון האקרופוליס באתונה בשנת 2010.
M!ssundaztood

רשימת הרצועות

שלוש גרסאות שונות של האלבום יצא לאורו: המקורית, עריכה מיוחדת שכללה דיסק DVD וגירסת שלישית עם רצועת בונוס- "Catch-22".
מלכודת העכברים

מלכודת העכברים (באנגלית: The Mousetrap) הוא מחזה בלשי מאת אגאתה כריסטי. המחזה מוצג בווסט אנד בלונדון ברציפות מאז 1952 ועד עכשיו, וזהו שיא עולם שמתחדש מידי ערב למחזה המועלה בפעם הראשונה, ולמחזה המועלה בכלל. ב-18 בספטמבר 2018 ציינו את ההצגה ה-27,500. המחזה נודע גם בזכות תפנית חדה ומפתיעה בעלילה, והפנייה של השחקנים בסוף ההצגה אל הקהל, שלא "להרוס" למי שלא צפה בהצגה, ולשמור בסוד את הסיום המפתיע.

היסטוריה של המחזה

המחזה התחיל כתסכית קצר ברדיו, ששודר ב-30 במאי 1947, בשם שלושה עכברים עיוורים (Three Blind Mice), לכבוד המלכה מרי מִטֶּק אשתו של המלך ג'ורג' החמישי. העלילה הייתה מבוססת על מקרה אמיתי של מות נער בשם דניס או'ניל בשנת 1945, בעת שהיה במשפחת אומנה בחווה במערב אנגליה.
כריסטי גם כתבה סיפור קצר המבוסס על אותו תסכית משנת 1947, אך בקשה שלא לפרסם את הסיפור בממלכה המאוחדת עד שההצגה תרד מהבמות, וזה עדיין לא קרה. הסיפור פורסם בשנת 1950 בארצות הברית בספר בשם "שלושה עכברים עיוורים וסיפורים אחרים" (Three Blind Mice and Other Stories).
בעת שכתבה את המחזה, העניקה כריסטי את הזכויות עליו לידי הנכד שלה מתיו פריצ'רד (Mathew Prichard) כמתנה ליום הולדתו. כריסטי התנתה שההצגה לא תוצג מחוץ ללונדון, ביותר מאשר גרסה אחת בכל שנה, ואסרה להפוך את המחזה לסרט קולנוע, לפני שיחלפו שישה חודשים מסיום הרצת ההצגה בווסט אנד.
כריסטי נאלצה לשנות את שם ההצגה, מכיוון שלפני מלחמת העולם השנייה הועלתה הצגה אחרת בווסט אנד בשם זהה "שלושה עכברים עיוורים". הרעיון לקרוא למחזה "מלכודת העכברים" הגיע מאנטוני היקס (Anthony Hicks) - בנה המאומץ של כריסטי. השם בהשראת המחזה המלט מאת ויליאם שייקספיר, שם שואל המלך קלאודיוס את המלט לשם המחזה שהוצג בחלקו לפני הנוכחים, והמלט עונה במטפורה "מלכודת העכברים".

העלילה

לפני עליית המסך, נשמע קול של ירייה.
העלילה עוקבת אחרי זוג צעיר, מולי וג'יילס ראלסטון, שפותחים בית מלון חדש באזור כפרי באנגליה, ובעת ההכנות שומעים ברדיו על רצח בלונדון של אישה בשם מורין ליון (Maureen Lyon).
ארבעה אורחים מגיעים אל המלון, ואז מתחילה סופת שלג כבדה שמונעת כל תנועה באזור. בעלת המלון מקבלת שיחת טלפון מהמשטרה, בה מודיעים לה ששוטר יגיע אל המלון, ואז גם קו הטלפון מתנתק. מצטרף אורח חמישי, שנתקע עם רכבו בשלג.
למלון מגיע בסקי הבלש סמל טרוטר (Trotter) מהמשטרה. טרוטר מודיע לנוכחים שהרוצח הנמלט של מורין ליון הותיר בזירת הרצח פנקס, ועל פיו הוא מתכוון להגיע לאותו מלון. באותו פנקס נמצא גם הביטוי "שלושה עכברים עיוורים". טרוטר חושש שהרוצח כבר נמצא במלון.
הבלש מגלה לנוכחים כי שם משפחתה המקורי של הנרצחת מאורין ליון היה סטנינג (Stanning), אך היא שינתה את שמה על מנת לשמור על אלמוניותה, לאחר שהייתה בכלא, יחד עם בעלה (שנפטר בינתיים). בני הזוג סטנינג ניהלו משפחת אומנה, והורשעו בהתעללות בשלושה אחים שהיו תחת חסותם. אחד הילדים אף נפטר, ונותרו אח ואחות, שגדלו מאז.
החשד ברצח נופל בכל פעם על אחד מהנוכחים. הן האורחים במלון, והן בעלי המלון - כל אחד בתורו נחשד ברצח.
אחת האורחות במלון, גברת בויל, נמצאת ללא רוח חיים, לאחר שנרצחה בחנק, ואז סמל טרוטר מתכנן להציב מלכודת כדי לתפוס את הרוצח.
הסיום מפתיע, ולכן בסוף לאחר הקידות, השחקנים פונים אל הקהל, בבקשה לשמור את הסיום המפתיע בסוד.
ג'וליאן המלך (סדרת אנימציה)

תקציר העלילה

המלך ג'וליאן הוא מלך מפונק ויהיר שאוהב לרקוד כל יום במדגסקר עם יועצו מוריס, מעריצו הנודניק מורט ועם למורה שמתפקדת כשומרת ראשו בשם קלובר.
הסדרה מספרת על מעלליו של המלך ג'וליאן וחבריו.