google/wiki40b huggingface dataset:
דדלוס

דֶַדָלוֹס (ביוונית Δαίδαλος, דַיידָלוֹס; בלטינית: Daedalus) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, ממציא ואדריכל גאון.

במיתולוגיה היוונית

במיתולוגיה מסופר שדדלוס הוזמן על ידי מינוס, מלך האי כרתים לבנות לו לבירינת (מבוך). במבוך שיכן המלך את המינוטאורוס נגדו נלחם תסאוס. אלא שאחרי השלמת הבניה החליט המלך מינוס לכלוא במבוך גם את דדלוס ואת בנו איקרוס. לאחר שהמלך מינוס גילה כי הם יצאו מן המבוך (דדלוס היה הבונה, ולכן הכיר את הסימנים ואת הדרך החוצה). המלך כלא אותם במגדל, כדי שלא יגלו את סודו ולא יעזרו לאיש לפתור את המבוך.
כדי לברוח, אסף דדלוס נוצות מציפורים שעפו לגובה המגדל וחיבר אותן בשעווה לכדי שני זוגות כנפיים. אחרי שהרכיב לכנפיים רתמה, דדלוס ואיקרוס עטו על גופם את הכנפים פרי המצאתו של דדלוס וכך הצליחו לעוף ולהימלט מכרתים.
לפני שנמלטו דדלוס ואיקרוס מהאי, הזהיר דדלוס את בנו שלא יעוף נמוך מידי, כדי שאדי הים לא יחלישו את השעווה ושלא יעוף גבוה מדי, כדי שהשמש לא תמס את השעווה. אולם איקרוס, שהיה צעיר ופזיז, התלהב מכך שהוא יכול לעוף והמריא גבוה מדי. השמש המסה את השעווה שחיברה את הכנפיים לגופו והוא נפל ונהרג. דדלוס מצא את גופת בנו שנסחפה אל החוף וקבר אותה באי שנקרא על שמו- איקריה.

במיתולוגיה הרומית

במיתולוגיה הרומית מובא גם הרקע למות בנו של דדלוס. שנים לפני שמינוס כלא את דדלוס ואיקרוס, הפקידה בידיו אחותו את בנה בן ה-12, כדי שילמד מדדלוס את חכמתו. הנער היה חריף-שכל ומהיר-תפישה והחל להמציא מכשירים שונים. ביניהם, המסור, אותו הכין לאחר שהתבונן בחוט שדרה של דג. דדלוס קינא באחיינו-תלמידו והשליך אותו ממגדלה של מינרווה, האלה המופקדת על החכמה והמדע, בו למדו השניים. מינרוה הצילה את הנער על ידי כך שהפכה אותו לציפור, קיכלי. אצל אובידיוס, המשורר הרומי, מובא שהקיכלי לא עף לגבהים אלא רק מנתר. התנהגות זו מוסברת בכך שהוא סובל מפחד גבהים לאור מעשהו של דדלוס. הקיכלי מתגלה לדדלוס בעת שהוא קובר את בנו, וכך הוא מבין שמדובר בתגמול מהאלים. 
בהמשך חייו, עסק דדלוס בבנייה ועיצוב של מבנים מיוחדים באי סיציליה, ומקדש לאל אפולו באי קוס.

דדלוס מרבת עמון

קבוצת פסלים משיש שכללה את דמותו של דדלוס ואולי גם את זו של איקרוס בנו, התגלתה בשנת 1947 על צוק המצודה של רבת עמון (פילדלפיה) במרחק של כ-300 מ' מהתיאטרון הרומי. מדמות אחת, של גבר מזוקן נותר חלק ניכר. זהו גבר שרירי בגובה טבעי המוצג כמעט במלוא עירומו. על גוו גלימה קלילה (כלאמיס). ארבע רצועות המוצלבות על גוו מצביעות על זהות הדמות: האומן היווני דדלוס שכנפיים מחוברות לגופו. מן הכנפיים לא נותר דבר. שחזור הפסל מראה שהפסל עיצב אותו כשהוא ניצב על בהונות רגל אחת, ורגל שנייה מורמת מאחור באוויר. ידיו פרושות, כלומר האיש במעופו. למעשה חובר הפסל אל הקיר שמאחוריו באמצעות פיני מתכת, ומוט מתכת עבר בניצב לאורך רגלו. פניו של הגבר המביט לרום מביעים חשש רב.
זהו העתק רומי של פסל הלניסטי מן המאה השנייה לפנה"ס, המזכיר בסגנונו את אסכולת הפסול של פרגמון. גברים בעלי הבעה דומה, למשל, ניתן למצוא במזבח הגדול של פרגמון. 
מפסלו של הנער נותרו רק שברים ספורים, אך יש להניח שהציגה את איקרוס המת, שרוע על הארץ. 
הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי ברבת עמון, בקרבת המקום שבו התגלה.
אוסוולד, מלך סאסקס

אוסוולד (באנגלית: Oswald) היה מלך ממלכת סאסקס באמצע המחצית השנייה של המאה השמינית.
ייתכן שאוסוולד היה אחד ממספר זקני הממלכה אשר משלו בה יחד, וייתכן שמלך בממלכה לצד שלושה מלכים אחרים: אוסמונד, אוסלאק ואאלפוולד.
ככל הנראה הארבעה משלו בחסותו או תחת שלטונו של אופה מלך ממלכת מרסיה, אשר כבש את הממלכה. כנראה ארבעת המלכים מלכו יחדיו בממלכה, ולאחר כיבושה על ידי אופה, נתן להם אופה אוטונומיה לנהל את ענייני הפנים של הממלכה ולהמשיך לשלוט בה.
צו משנת 772 שהוצא על ידי אופה מזכיר את שמו של אוסוולד כאחד העדים ומכנה אותו "אוסוולדוס, דוכס סאת'סק" (Osuualdus dux Suðsax).
בצו זה מצוין שמו של אוסוולד לפני שלושת המלכים האחרים: אוסמונד, אאלפוולד, ואוסלאק, דבר המעיד על היותו ראש מועצת הזקנים, או מעמדו הרם יותר מאשר שלושת המלכים האחרים.
לא ידועים כיום צווים שאוסוולד הוציא (ייתכן שלא הוציא צווים, אולם ייתכן שצווים שהוציא לא שרדו עד ימינו).
סולסברי (מרילנד)

היסטוריה

סולסברי הוקמה בשנת 1732 על ידי ססיל קאלברט, המוכר כ"ברון בולטימור השני", כמאחז קולוניאלי אנגלי. העיר נבנתה בראש נהר וייקומיקו על מנת שתהיה נוחה למטרות סחר. בשל מוצאם של מקימי העיר ובשל הדמיון הפיזי בין הערים, היסטוריונים רבים מניחים כי היא קרויה על שם סולסברי שבדרום-מערב אנגליה.
במלחמת האזרחים האמריקנית שימשה סולסברי כמחנה של כוחות האיחוד, אשר חיפשו בסביבתה אחר תומכים מאזור דרום ארצות הברית ופעלו למנוע עריקה של חיילים אל כוחות הקונפדרציה.
בשנים 1860 ו-1886 התמודדה העיר עם שריפות ענק אשר התפשטו וכילו בה שטחים רבים.
בעיר שמונה אתרים הנמנים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים – בית גיליס-גריר, האניסאקל לודג', בית ויליאם פי. ג'קסון, פמברטון הול, בית פרי-קופר, אחוזת פופלר היל, יוניון סטיישן ומשרדו של אף. לנארד ויילס.

דמוגרפיה

סולסברי היא מושב המחוז של "מטרופולין סולסברי", אליו שייכים מחוזות וייקומיקו, וורסטר וסאמרסט במרילנד, ומחוז סאסקס בדלאוור.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010 וסקר אוכלוסין משנת 2017, בעיר כ-32,800 בני אדם ו-12,246 משקי בית, כאשר מספר האנשים הממוצע במשק בית הוא 2.68 בני אדם. לפי נתוני ההערכות משנת 2017, צפיפות האוכלוסין היא 913 לקמ"ר.
ההרכב הגזעי של העיר הוא 52.8% לבנים, 39.3% אפרו-אמריקאים, 3.4% אסייתים, 0.4% ילידים אמריקאים, 0.2% מאיים באוקיינוס השקט, 1.4% מגזעים אחרים ו-2.5% ממוצא של שני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מהווים 6.4% מהאוכלוסייה.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 53.3% נשים ו-46.7% גברים. הגיל החציוני בעיר הוא 28.1 שנים.
קלע אלון

היסטוריה

בסוף שנות ה-70 עלו תוכניות להקמת שני יישובים בצפון רמת הגולן, האחד ליד הכפר הנטוש קלע מצפון לצומת וואסט והשני ליד הכפר הנטוש מובראכין, מדרום לצומת וואסט.
בעת תכנונו של היישוב קלע התחרו על המקום התק"ם והתאחדות האיכרים, אשר בקשו כל אחד ליישב במקום גרעין שלו. ועדת גבתי בקשה להקצות את המקום לתק"ם, כדי להקים גוש התיישבות של התק"ם יחד עם עין זיוון, אורטל, מרום גולן ואל-רום, אולם השר אריאל שרון הקצה את המקום להתאחדות האיכרים. כפשרה הוחלט שהיישוב יינתן באופן זמני להתאחדות האיכרים ובאופן קבוע לתק"ם. במאי 1981 עלו למקום מספר מתיישבים לכ-12 בתים שהוקמו עבורם, להתיישבות זמנית, עד המעבר לנקודת הקבע בקדמת צבי ליד עין סמסם. נקבע שלאחר המעבר לנקודת הקבע יוקם במקום קיבוץ של התק"ם.
לגבי מובראכין נקבע השם הזמני "מרכז איכלוס צפון הגולן" ולאחר מכן השם ברוכים, על שם ח'רבת אל מובראכין הסמוך.
באוגוסט 1983 נקבע שהיישוב קלע יוקם מזרחית למרכז האזורי ברוכים. בסוף 1983 טרם נעשו פעולות להקמת שני היישובים. ב-16 בספטמבר 1984 הוקם קיבוץ קלע של תנועת התק"ם בן 36 מתיישבים מגרעין זמני. קיבוץ זה פורק בשנת 1988 והיישוב הפך להיאחזות נח"ל. בשנת 1991 הוקם במקום יישוב קהילתי.
בשנת 1991 נכתב: "יש תוכניות להפוך את היאחזות הנח"ל קלע אלון ליישוב אזרחי בשם ברוכים שיקלוט 25 משפחות עולים מברית המועצות עד סוף 1991. ברוכים נמצאת מערבית לקלע אלון ומיועדת להתפתח למרכז אזורי של מעל 300 בתים". 
ליישוב הוקמה בשנת 2003 שכונה נוספת הצופה אל עמק החולה, בשם מצוק עורבים. מצוק עורבים מתפקדת כיישוב נפרד מקלע אלון, אך מבחינת הרשויות הם יישוב אחד.
בשנת 2019 הונחה ביישוב אבן פינה של היישוב 
החדש "רמת טראמפ".
אורי גורן

אורי גורן (נולד ב-30 במרץ 1939) הוא שופט (בדימוס), נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 1998–2009.

ביוגרפיה

גורן, בן למשפחת גרבוז, גדל בגבעתיים. בשנת 1957 סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון חדש בתל אביב. בשנת 1962 סיים את לימודי המשפטים בשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית. בשנים 1981–1964 עבד כעורך דין עצמאי. בספטמבר 1981 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום, וביולי 1988 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בספטמבר 1998 מונה לכהן כנשיא בפועל של בית המשפט המחוזי בתל אביב, וביולי 2000 מונה לכהונת קבע כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ב-15 בינואר 2001 הוחלט כי גורן, נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, הוא שידון בבקשת מרדכי קידר למשפט חוזר, במסגרת שירות מילואים שבו הוענקה לו דרגת אלוף. גורן פסק כי הוא דוחה את הבקשה לקיום משפט חוזר.
גורן נודע גם בשל החלטתו לאפשר את מעצרה המנהלי של טלי פחימה, פעילת שמאל קיצוני שהתאסלמה, כי השתכנע שהיא "נחושה בדעתה לבצע פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות, ולהשיג אמצעי לחימה מפעילי טרור פלסטינים" וכי "אין כל חלופה הולמת למעצר המנהלי, אשר יכול למנוע ממנה להגשים את מטרתה".
גורן מפרסם שנים רבות ספרים בתחום סדר הדין האזרחי: "סוגיות בסדר דין אזרחי" (מהדורה 12) ו"בתי משפט מינהליים" (2016).
ב-1 במרץ 2009 פרש לגמלאות, לאחר 28 שנות שפיטה.
לאחר פרישתו כיהן כנשיא בית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל.
היה נשוי לסימה. אב לארבע בנות.
צלב הדרום (ספינה)

צלב הדרום (באנגלית: SS Southern Cross) הייתה אוניית קיטור לציד כלבי-ים, שפעלה בעיקר בנורווגיה ובשטחי ניופאונדלנד ולברדור.
האונייה אבדה בים בשובה מציד כלבי-ים ב-31 במרץ 1914, ועמה נספו כל 174 האנשים שהיו על סיפונה, באותה סערה שקטלה 78 אנשי צוות מאוניית הקיטור "ניופאונדלנד", טרגדיה משותפת, שנודעה בשם "אסון ציידי כלבי הים של ניופאונדלנד".

רקע

האונייה הוזמנה כספינה לציד לווייתנים בשם "פולוקס" בארנדל, נורווגיה, בשנת 1886. ב-19 בדצמבר 1898 יצאה "פולוקס", בשמה החדש "צלב הדרום", בפיקודו של חוקר הארצות קרסטנס בורכגרווינק, למסעה הראשון אל אנטארקטיקה עם משלחת צלב הדרום, שם חוללה היסטוריה ימית כשהבקיעה דרך בחומת הקרח הגדולה אל ים רוס, שלא נחקר עד אז.
"פולוקס" נמכרה והועברה ב-1901 לניופאונדלנד. מאז ועד 1914 השתתפה בכל מסע לציד כלבי-ים.
ניקי ינופסקי

ביוגרפיה

ינופסקי החלה את קריירת השירה שלה כשהופיעה בשנת 2006 בפסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול, הופעה הזו הפכה אותה לאמן הצעיר ביותר שהשתתף בפסטיבל, מאז ייסודו.
ב-2007 ינופסקי הקליטה את הקלאסיקה של אלה פיצג'רלד "Airmail Special" עבור חברת התקליטים ורב רקורדס. השיר יצא כחלק מהאלבום "We All Love Ella: Celebrating the First Lady of Song" ב-6 יוני 2007. באותה שנה יצא גם הסרט היי סקול מיוזיקל 2 בו משתתפת ינופסקי בביצוע השיר "Gotta Go My Own Way".
ב-23 בספטמבר 2008 הוציאה ינופסקי אלבום הופעה בשם "Ella... Of Thee I Swing" בתמיכת חברת ההפקות שלה "A440 Entertainment", האלבום הופץ בקנדה וביפן בעזרת חברת ההפקות יוניברסל מיוזיק גרופ. ובטקס פרסי הג'ונו של 2009 הייתה ינופסקי מועמדת בקטגוריית "האמן החדש של השנה".
את אלבום האולפן הראשון שלה הקליטה ינופסקי יחד עם פיל רמון, האלבום שנקרא Nikki יצא בקנדה ב-20 באפריל 2010, וליציאתו קדם הסינגל "I Believe". הסינגל, שיצא בינואר 2010, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הקנדי, והיה הסינגל הראשון של אמן קנדי שמגיע למקום הראשון במצעד זה מאז "Girlfriend" של אבריל לאבין ב-2007. מלבד "I Believe" עוד שלושה שירים מהאלבום יצאו כסינגלים.
ינופסקי נבחרה לשיר את ההמנון הקנדי בטקס הפתיחה של  אולימפיאדת החורף בונקובר שהתקיימה בפברואר 2010 במערב קנדה. היא גם השתתפה יחד עם אמנים קנדים נוספים בביצוע גרסת הצדקה ל-"Wavin' Flag" - כל רווחי הסינגל נתרמו לשיקום נזקי רעידת האדמה בהאיטי (2010).
ב-2010 ניקי ינופסקי הופיעה בישראל והיא באה להופיע בפסטיבל ג'אז בים האדום אשר מתקיים פעם בשנה באילת.
תחנת הרכבת שינג'וקו

היסטוריה

תחנת הרכבת שינג'וקו נפתחה בשנת 1885 על ידי חברת "Akabane-Shinagawa". באותה העת שינג'וקו הייתה עיר קטנה וגודל התחנה היה בהתאם. מה שהוביל להגברת התנועה בתחנה היה פתיחתם של הקווים: קו צ'ו (1889), קו קיו (1915) וקו אודאקיו (1923). בשנת 1993, בעקבות הצורך בהרחבת התחנה התקשרה הממשלה עם המהנדס העירוני היפני, קנסבורו קונדו על מנת לתכנן את המבנה. תוכניותיו שכללו בניית חזית חדשה ומפוארת בצד המערבי הושלמו ב־1941. תוכניתו של קונדו הייתה גם להאריך את קו טוקיו טוהקו למסוף תת־קרקעי חדש בצד המערבי של התחנה ובניית מבנה תת-קרקעי בצד מזרח־מערב של התחנה שישרת את קו סיבו ואת הקווים של חברת טוקיו קוסוקו (כיום: מטרו טוקיו), ואילו קווי קיו ואודאקו ישתמשו במסופי קרקע שממערב לתחנת ג'יי אר. תוכניות אלה הושעו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך השפיעו על הבנייה הנוכחית של אזור התחנה. שירות הרכבת התחתית החל בסופו של דבר בשנת 1959 במפלס התת־קרקעי של התחנה.
Chillin

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר נכשל, ולא זכה לצפיות מרובות. בקליפ ניתן לראות את גאגא בשמלה בצבע תכלת, מחזיקה ארנק אדום. לאורך כל הקליפ הסצנות מתחלפות במהירות וניתן לראות את גאגא בצורה מיניאטורית על ידו של ווייל, שרה ומזמרת את השיר.
נכון לאוגוסט 2017, הווידאו קליפ צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות, והוא הקליפ הנצפה ביותר של ווייל.
קודון סיום

בגנטיקה, קוֹדוֹן סיום (או קודון טרמינציה) הוא קודון (צירוף של שלושה נוקלאוטידים) המופיע ב-DNA וב-RNA והמסמן למנגנון ייצור החלבונים כי בנקודה זו יש להפסיק את התרגום. קודון הסיום מסמן, לפיכך, את סופה של השרשרת הפפטידית (שרשרת חומצות האמינו) המסונתזת מגן מסוים.
בקוד הגנטי קיימים שלושה קודוני סיום: הקודון UAG מכונה באנגלית Amber ("ענבר"), UGA מכונה Opal ("אופאל"), ו-UAA מכונה Ochre ("אוכרה"). UAG היה הראשון שהתגלה והוא קרוי על שם אחד ממגליו, הביולוג האריס ברנשטיין (Harris Bernstein); פירוש שם משפחתו בגרמנית הוא "ענבר". הקודונים שהתגלו לאחר מכן קרויים, בדומה, על שם צבעים.
לשלושת קודוני הסיום אין בתא מולקולות tRNA תואמות, זאת בניגוד לכל שאר הקודונים. כשהריבוזום (האברון המשמש לסינתזת חלבונים) נתקל בקודון סיום, נשאר הקודון "חשוף", עקב היעדרה של מולקולת tRNA תואמת שתיצמד אליו. דבר זה מביא להיצמדותם של חלבונים הקרויים "גורמי שחרור", אשר מנתקים את הריבוזום מהשרשרת הפפטידית החדשה ומביאים לסיום התרגום.
מוטציות רבות בגנום של יצורים חיים ממירות קודון רגיל, המקודד לחומצת אמינו, בקודון סיום. מוטציה נקודתית בנוקלאוטיד בודד עשויה לגרום לכך. הדבר גורם לייצור חלבון קטוע ובמקרים רבים בלתי-פעיל. מספר מחלות תורשתיות באדם נגרמות כתוצאה ממוטציה הממירה קודון רגיל בקודון סיום. במקרה ההפוך גורמת מוטציה להמרה של קודון סיום בקודון רגיל; אזי מתקבל חלבון ארוך מהרגיל, אף הוא במקרים רבים בלתי-פעיל. קודוני הסיום התגלו באמצעות מוטציות מסוג זה.
קשרי דם

עלילה

הסרט עוקב אחר שני אחים הגדלים בברוקלין (ניו-יורק) בשנות השבעים, האחד הופך לשוטר והשני לפושע רב השפעה. כאשר כריס משתחרר מהכלא על התנהגות טובה בשנות ה-50 לחיו, ממתין לו מחוץ לתחומי הכלא אחיו הצעיר פרנק- שוטר עם עתיד מזהיר לפניו. פרנק פותח את ביתו בפני כריס ומסייע לו לזכות מחדש בליבה של אשתו לשעבר, אך כריס אינו יכול להתייצב ולנהל שגרת חיים רגילה כיוון שהפשע זורם לו בדם. כריס ופרנק תמיד היו שונים אחד מהשני ואביהם לאון דווקא העדיף את כריס הפושע על פני פרנק שומר הצדק. למרות הניסיון של פרנק להחזיר את אחיו הגדול לדרך הישר, סדרה של אירועים מצערים הופכת את האחים לאויבים.
שחקנים: מילה קוניס, זואי סלדנה, מריון קוטיאר, לילי טיילור, קלייב אוון, בילי קרודופ, מתיאס שונארטס
תסריט: גיום קנה, ג'יימס גריי
הפקה: אליין אטאל
צילום: כריסטוף אופנשטיין
עריכה: הרב דה לוז.
Wide Awake in America

הערות על השירים

"Bad" (רע) הופק על ידי הלהקה והוקלט בהופעה חיה ב-National Exhibition Centre בברמינגהאם, אנגליה ב-12 בנובמבר 1984, כחלק ממסע ההופעות של "The Unforgettable Fire" (האש הבלתי נשכחת). דה אדג' טעה בתו האחרון של השיר, אך U2 החליטה להשתמש בגרסה בכל מקרה והטעות תוקנה בשלב המיקס.
"A Sort of Homecoming" (מין שיבה הביתה) מופיע בגרסה חיה שהוקלטה בארנה של ומבלי בלונדון, אנגליה ב-15 בנובמבר 1984. השיר הופק על ידי טוני ויסקונטי והוקלט במהלך בדיקת סאונד לפני ההופעה. רעש הקהל הוסף לאחר מכן באולפני "Good Earth".
"The Three Sunrises" (שלושת הזריחות) הופק על ידי הלהקה, בריאן אינו ודניאל לנואה. השיר מופיע גם במהדורה המוגבלת של "The Best of 1980–1990" אשר יצאה ב-1998.
"Love Comes Tumbling" הופק על ידי הלהקה וגרסה מעט שונה שלו מופיעה גם היא ב-"The Best of 1980–1990".
כל השירים חוץ מ-"Bad" הופיעו לראשונה בסינגל של  "The Unforgettable Fire" אשר יצא באפריל 1985. הגרסה של "A Sort of Homecoming" שונה קצת מהגרסה בסינגל.
אניאן

מתולדות היישוב

היישוב עבר בתולדותיו מספר אסונות טבע - מגפת דבר בשנת 1503 וכפור קשה במיוחד בשנת 1721 שחיסל בזמנו את כל ענפי החקלאות. שרד אז רק ענף הבורסקאות שהתקיים עד המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20.
בשנים 1545 ו-1562 הכפר סבל מאירועים אלימים שהתפשטו באזור והביאו להרס המנזר והכנסיות בו.
המנזר המקומי הפסיק להתקיים החל משנת 1562.
בשנת 1845 הוקם על מקום המנזר הישן בית סוהר המיועד ל-500 אסירים. בית הסוהר היה מוקד לשתי מגיפות כולירה בשנים 1849 ו-1854 (בזו השנייה מתו מהמחלה 400 בני אדם). בהמשך בית הסוהר
הפך למוסד חינוכי לנוער עבריין ונסגר סופית בשנת 1994.
בשנת 1976 קם באנייאן מצפה כוכבים.

כלכלה

בהיותם בשכנות עם שני מנזרים מפורסמים בעולם (ז'לון וסן-בנואה), תושבי אניאן מיצרים מגוון יינות באיכות גבוהה, לפי מסורת הקיימת באזור מזה אלף שנה. תושבי אנייאן מגדלים עצי זית, יותר לשם יצור זיתים משומרים לאכילה ופחות לצורך ייצור שמן זית. בעקבות נזקי קרה שאירעו בסוף שנות ה-50 התחילו תושבי הכפר לייצר גם שימורים אחרים (מלפפונים חמוצים, בצלצלים כבושים, צלפים כבושים ותבלינים). לאחרונה נוצר שיתוף פעולה עם מגדלי זיתים ממרקש, המייצרים זיתים כבושים בקופסאות שימורים ובפחים כשהשיווק נעשה על ידי הצד הצרפתי. 
ענף התיירות בקיץ מתבסס על שני אתרי קמפינג, אחד מהם לנודיסטים.
אינוקשוק

אינוקשוק, באינוקטיטוט: ᐃᓄᒃᓱᒃ (ברבים: אינוכּסואיט, ᐃᓄᒃᓱᐃᑦ) הוא סמן אבן המסמל כיוון ומרחק ומשמש את המתיישבים האינואיטים באזור הארקטי של קנדה.

בטונדרה השטוחה והקפואה של האזור הארקטי, האינוקשוק בולט ביותר ומאפשר ניווט בשטח.
האינוקסוויט שונים בצורתם ובגודלם. 
האינוקשוק מופיע על דגל נונאווט, סמל האבירים של נונאווט, דגל נונאציאווט, ועל הלוגו של אולימפיאדת ונקובר (2010).
אסתר יוגב

קריירה אקדמית

היא למדה לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ובספרות כללית באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1970–1973, במשך שנתיים לאחר מכן עשתה תעודת הוראה בבית הספר לחינוך שבאוניברסיטה. בשנים 1981 עד 1985 למדה וסיימה בהצטיינות תואר שני במגמת מערב אירופה ולימודים אמריקניים באוניברסיטת תל אביב. עשתה את הדוקטורט בין השנים 1991–1995 בבית הספר להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה: אתיקה ומחויבות חברתית מול "הזכות לנהל": השיח הליברלי-קורפורטיבי על אודות יחסי העבודה בארצות הברית בין שתי מלחמות העולם.
אסתר יוגב חקרה בתחום יחסי העבודה באוניברסיטת טמפל בפנסילבניה ובאוניברסיטת קורנל שבאיתקה בארצות הברית. רקטור מכללת סמינר הקיבוצים מאז 2011 ומרצה בכירה במכללה החל משנת 1989 ואילך, לימדה בין השנים 1995 עד 2000 במכללת אחווה, ומשמשת כמרצה בחוג להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב החל משנת 1997.
יוגב חוקרת ומרצה בארץ ובעולם על התפישה הדיאלוגית של הוראה במצבי קונפליקט.
לארטס

במיתולוגיה היוונית, המלך לארטס (Laërtês, Λαέρτης) היה בנו של ארקסיוס ושל קלקומדוזה. אשתו הייתה אנטיקלאה, וילדיו - אודיסאוס וקטימני. לארטס הוא גם שמו של אחד הארגונאוטים שהשתתף בצייד חזיר הבר הקלידוני. תוארו של לארטס היה "מלך הסֶפַלֶנִים", תואר שהוא ירש מאביו ומסבו. ממלכתו כללה את איתקה ומספר איים מסביבה.
אחרי שאודיסאוס וטלמאכוס הבריחו את המחזרים שאיימו על אשתו של אודיסאוס, פנלופה, חלק מקרובי המשפחה של המחזרים התעמתו איתם. אתנה החדירה מרץ בלארטס, והוא עזר לאודיסאוס וטלמאכוס על ידי הריגת אביו של אנטינואוס.
בתרגומו של רוברט פיצג'רלד של האודיסאה, אודיסאוס פונה אל לארטס כאל המלך אלווס.
חאמה ביליאט

קריירת מועדונים

חאמה ביליאט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבת של אייאקס ההולנדית, אייאקס קייפטאון הדרום אפריקאית בסוף אוגוסט 2010 נגד ממלודי סאנדאונס, משחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 4-3 בפנדלים במסגרת טורניר של שמונה קבוצות שהתקיים בעיר קייפטאון. הוא נרכש מקבוצה מקומית בזימבבואה בשם CAPS יונייטד שלושה חודשים לאחר שקנתה אותו בעצמה.
ב-21 ביולי 2012 במפגש ידידות שלא במסגרת העונה הסדירה, אייאקס קייפטאון פגשה את מנצ'סטר יונייטד למשחק שהסתיים בתוצאה 1-1, שבו ביליאט זכה לשבחים מבלמה הוותיק של מנצ'סטר, ריו פרדיננד שתיאר את הקשר ההתקפי כזריז רגליים, בעל שליטה יוצאת דופן בכדור ושחקן שמרגש לצפות בו.
לאחר התרשמות בלוקומוטיב מוסקבה הרוסית בקיץ 2013, חתם ביליאט לחמש שנים דווקא בממלודי סאנדאונס הדרום אפריקאית שם זכה בשתי אליפויות. באחרונה שבהן בעונת 2015-16 הוביל את הקבוצה עם 12 שערים.
בקיץ 2018 חתם בקייזר צ'יפס.

נבחרת זימבבואה

חאמה ייצג את זימבבואה בנבחרות הנוער שלה. ב-26 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במסגרת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013 נגד נבחרת מאלי. בחודש אוגוסט של אותה השנה, כבש ביליאט את שער הבכורה שלו בנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת זמביה.
משה רון

ביוגרפיה

משה רון נולד (נולד כמשה זינגר) בשנת 1945 בפתח תקווה וגדל בתל אביב. בוגר בית הספר התיכון "אליאנס" ברמת אביב. לאחר שרותו בצה"ל למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים למדע המדינה, לימודים רומאניים וספרות אנגלית, לאחר מכן למד ספרות אנגלית באוניברסיטת מדינת ניו-יורק בבופאלו. רון השלים דוקטורט באוניברסיטת ייל, ב-1975 וב-1980 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. ב-1985 הפך למרצה בכיר, וב-2005 לפרופסור חבר. ב-2007 יצא לגמלאות.
עבודות התרגום הראשונות של רון התפרסמו בכתב העת 'סימן קריאה'. הוא מתרגם מצרפתית, מאנגלית ומספרדית ומרבה לתרגם ספרות אמריקאית עכשווית. ערך עם חנן חבר את סדרת "הכבשה השחורה" של ספרי סימן קריאה, ועבד כמתרגם וכעורך של הספריה החדשה. החל משנת 2002 נמנה עם עורכי "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד ומתרגם לסדרה זו.
משה רון מגיש את תוכנית ג'אז בשם "שחור וכחול, גאז' ועוד" ברדיו הר הצופים, תחנת הרדיו החינוכית של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2015 זכה רון בתואר אביר המסדר האקדמאי מטעם ממשלת צרפת.
כיכר עין השמש

מבנה פסל עין השמש

העבודה דמוית עדשת ענק, מוצבת במרכז הכיכר הסמוכה לחוף הריביירה של אשדוד. צידה המזרחי של העדשה צהוב ומייצג את השמש, בעוד צידה המערבי אפור כסוף המייצג את הירח. במרכז שני הצדדים מוצבה עדשת זכוכית חצי שקופה קטנה יותר, שמאפשרת לשמש ולירח כמו להילכד או להיבלע בזוויות מסוימות אל תוך העין המרושתת הזו, בהתאם לשעות היום והלילה המשתנות. העדשה כולה נעוצה על צידה בכיפת אבנים אפורה בקוטר של שלושים מטרים, והשתיים מוקפות כיכר אליפטית שקוטרה הארוך מאה וחמישים מטרים, והקצר חמישים וחמישה מטרים. החומרים מהם עשוי הפסל הם קונסטרוקציית מתכת וחיפוי אלומיניום דו שכבתי, זכוכית ונירוסטה.

משמעות הפסל

פרשנות אחרת אודות העבודה האמנותית היא כי הפסל הוא סוג של עד נוכח, שותק, מכיל ומתבונן בסביבתו.
הוא עד להיסטוריה של המקום, מגשר בין עבר לעתיד. לאור תחושת הארעיות, חוסר הביטחון, מהווה העין מעין כלי הכלה לאירועים הקורים במרחב שלנו, תחת השמש. היא מתקשרת עם הקוסמוס בהיותה ניצבת מול השמים ומשדרת מרחק וזרות, כגוף שנחת זה עתה מגלקסיה רחוקה – ספק נוחת או ממריא, ספק שוקע או זורח.
בפסל מתקיימת דואליות רוחנית - הוא מכיל צד של יום וצד של לילה, מזרח ומערב, שמים וארץ, חמה ולבנה המיוצגים בצדדים השונים של עדשת הענק הפונים בכיוונים הפוכים. 

בניית הפסל

העבודה על הפסל החלה בשנת 2006, כאשר יצאה החברה לפיתוח אשדוד (חפ"א) בקריאה לאמנים להגשת הצעה לתכנון וביצוע אנדרטה שתוצב בכיכר היובל, בה זכתה הצעתו של האמן מוטי מזרחי.
מרדכי ברויאר (היסטוריון)

ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט שבגרמניה לד"ר יצחק ברויאר, מן המנהיגים והוגי הדעות של אגודת ישראל בראשיתה, נכדו של רש"ר הירש, ולאסתר (ג'ני) לבית אייזנמן, נכדתו של הרב אליעזר ליפמן פרינץ. התחנך בבית הספר של הקהילה החרדית בפרנקפורט ולמד שנתיים בישיבה שייסד שם סבו הרב שלמה זלמן ברויאר, חתנו של רש"ר הירש. בשנת תרצ"ו (1936), לאחר חקיקת חוקי נירנברג של גרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל עם אביו וכל משפחתו. למד תקופה קצרה בישיבתו של הרב דושינסקי, רבה של העדה החרדית בירושלים, ואחר כך עוד כשנתיים בישיבת חברון. לאחר מכן החל ללמד בבית הספר חורב בירושלים. באותה תקופה נמנה עם מייסדי סניף "עזרא" בירושלים ואף חיבר את הלחן להמנון התנועה. בשנת תש"ג נישא לשמחה בת הרופא החרדי ד"ר יעקב לוי.
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה נקרא על ידי תנועת פא"י לשמש כשליח הסוכנות היהודית לטיפול בחינוך היהודי במחנות העקורים בגרמניה. בשנת תש"ו השאיר את אשתו ובתו התינוקת בארץ ויצא למחנה העקורים ברגן בלזן, שם עסק כשנה בהקמת מסגרות חינוכיות לפליטי השואה. בתקופת מלחמת השחרור לחם בשורות ההגנה בבירה. בשנת תשי"א הקים את "כפר אליהו" - מוסד חינוכי פנימייתי דתי לילדי עולים ליד גדרה, ועמד בראשו שבע שנים.
יותר מאוחר שב לירושלים, החל בלימודים אקדמאיים ובמקביל ניהל והורה במוסדות חינוך שונים, ביניהם בית הספר האזורי "אבן העזר" במושב נחם, ועוד. פרופ' ברויאר הקים את הישיבה התיכונית "חורב" ולמעלה מעשר שנים עמד בראש כל מוסדות חורב. התעניין במוזיקה ואף הלחין חומרים שונים.
בשנת תשכ"ז קיבל תואר ד"ר להיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומשנת תשל"ב עד צאתו לגמלאות כיהן כפרופסור ועמד בראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקרו היו בעיקר תולדות היהדות האורתודוקסית בגרמניה, ועולם הישיבות והתפתחותן. על הנושא הראשון חיבר את ספרו "עדה ודיוקנה: אורתודוקסיה יהודית ברייך הגרמני 1871 - 1918", ועל הנושא השני את ספרו "אוהלי תורה - הישיבה תבניתה ותולדותיה". על ספריו אלה קיבל את פרס הרב קוק מטעם עיריית תל אביב. בשנת תשס"ה קיבל את אות "יקיר ירושלים".
מלבד פעילותו האקדמית השתתף ברויאר, כמייסד ומנהל מוסד יצחק ברויאר, יחד עם בן דודו הרב מרדכי ברויאר, בעריכה ובתרגום כתביו של אבי-סבו, רש"ר הירש, ובהם פירושו לתורה וספרו "חורב". עסק רבות בהוצאה לאור של כתבי אביו, כגון "נחליאל", "הכוזרי החדש" ועוד. הוציא לאור את כתב העת התורני המעין החל משנת תשי"ג. נחשב כשומר ומעביר מסורת פרנקפורט דמיין, כחלק מחשיבות המסורת הקליט לאוניברסיטה העברית את הלחנים שלמד ב'בית אבא' בפרנקפורט, שם היה כילד חלק ממקהלת בית הכנסת.

משפחתו

אחיו של מרדכי ברויאר הוא יעקב בר-אור. בתו הבכורה מוותיקי היישוב בית אל. בנו הוא הרב שלמה ברויאר, חתנו של הרב גדליה אייזמן, המשגיח בישיבת קול תורה. הרב שלמה ברויאר עצמו מכהן כמשגיח בישיבות בית מתתיהו, מאור יצחק (במושב חמד, מוכרת כ"חמד"). בת נוספת של פרופ' ברויאר נשואה לזמר החסידי הוותיק שמואל ברונר.