google/wiki40b huggingface dataset:
פנסוניק

שם החברה

בין השנים 1935 ו-2008 שם החברה הרשמי היה "Matsushita Electric Industrial Co., Ltd.". ב-2008 שינתה החברה את שמה לפנסוניק, שהיה שם המותג הגלובלי שלה. משפחת מאטסושיטה, משפחתו של מייסד החברה שעל שמו נקראה החברה, הסכימה עם שינוי השם.
בשנת 1927 מייסד החברה אימץ את שם המותג "National". בשנת 1955, החברה מיתגה את הרמקולים שלה בשם "Panasonic", הלחם של המילים "Pan" ו-"Sonic". והייתה זו הפעם הראשונה שהשתמשו בשם זה. החברה החלה בשנת 1965 להשתמש גם בשם המותג "Technics". במאי 2003, איחדה החברה את כל המותגים תחת השם פנסוניק.

מוצרים

פנסוניק מייצרת מכשירי חשמל ביתיים ובפרט מוצרי אלקטרוניקה בידורית כגון טלוויזיות, מסכי LCD ומסכי פלזמה, מערכות סטריאו ועוד. 
פנסוניק מייצרת גם ציוד צילום ומצלמות דיגיטליות בשיתוף עם חברת לייקה קמרה, תחת שם המותג Lumix.

בישראל

לפנסוניק בישראל מלבד יורקום ישנה עוד חברה הממוקמת ביקנעם עילית. החברה מייצרת מערכות תקשורת אלחוטיות למטוסים אזרחים
גנאיוס אוקטאוויוס

גנאיוס אוקטאוויוס, או גנאיוס אוקטביוס (? - 87 לפנה"ס) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
לא הרבה ידוע על אוקטאוויוס והוא מוזכר בקצרה אצל סווטוניוס ופלוטארכוס. אוקטאוויוס היה איש אצולה שמרן, כנראה בין הקיצונים במעמדו ובשורות הסיעה האופטימאטית. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הרומית וכיבוש רומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס, הוא נבחר למשרת הקונסול של שנת 87 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס קינה.
בעוד אוקטאוויוס היה נציג מובהק של הסיעה השלטת ברומא בראשות סולה, קינה היה נציגם של הפופולרים. כל עוד סולה נשאר באיטליה היה כוחה של סיעתו מובטח על ידי חרבות צבאו. עם יציאתו של סולה בשנת 87 לפנה"ס למזרח להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס החל מיד קינה במאבק להעלות את סיעתו לשלטון ולהחזיר את גאיוס מריוס מהגלות. אוקטאוויוס התנגד בכוח למאמציו של קינה, הדיח אותו מכהונתו והצליח לגרש אותו ואת תומכיו מהעיר לאחר מאבק מזוין ברחובות רומא. לפי ההיסטוריון תאודור מומזן נהרגו במהלך המהומות כעשרת אלפים איש.
לאחר גלותו מהעיר החלו קינה ותומכיו לגייס כוחות צבאיים ולנתק את העיר רומא ממקורות האספקה שלה. כוחם גדל עם חזרתו של מריוס מגלותו ואיחוד כוחו איתם. אוקטאוויוס, בתור הקונסול החוקי, היה אחראי על כוחות האופטימאטים, אולם הוא לא הצליח לעצור את התקדמותם של קינה ומריוס. ניסיונותיו לגייס לצד האופטימאטים את צבאו של גניאוס פומפיוס סטראבו, שחנה בצפון איטליה, הסתיימו בהצלחה מעורבת. האחרון לא הראה מחויבות גורפת להילחם לצד אוקטאוויוס, אם כי החנה את צבאו מול חומות רומא.
המצב הצבאי ההולך ומחמיר של האופטימאטים, שהוחרף על ידי התפשטת הרעב בעיר ומגפות שהכו בכוחות סטארבו ואוקטאוויוס אילצו אותם לקרוא לעזרה מצד מטלוס פיוס שהיה נתון במאבק בדרום איטליה בסאמניטים. עם הגעתו של פיוס איחד איתו אוקטאוויוס כוחות וצבאם יצא לגבעות האלבניות על מנת להתעמת עם צבאו של קינה. לרוע מזלו של אוקטאוויוס נאלץ מטלוס לסגת בחזרה לרומא, דבר שיצר קרע בין השניים. אוקטאוויוס התבצר בעמדותיו, סירב לדון בכל הצעת פשרה עם קינה ותומכיו והתייחס למטלוס כבוגד. חוסר האמון שרכש הצבא האופטימאטי לקונסול, בייחוד לאור ניסיונו הצבאי הדל גרם לגלי עריקה גדולים. לאחר שמטלוס פיוס סירב לדרישת הצבא לקחת את הפיקוד העליון, התגברה העריקה וצבאו של אוקטאוויוס התמוסס.
לאור יתרונם המכריע של הפופולרים, ואי יכולתם להגיב צבאית נכנעו אוקטאוויוס והסנאט הרומי כניעה מלאה לפני הפופולרים. עם כניסת מריוס וקינה בסוף שנת 87 לפנה"ס לעיר החל מסע טבח ברומא ואיטליה כולה, שאוקטאוויוס היה בין הראשונים בקורבנותיו. לפי תיאור המקורות, עם כניסת הכוחות הפופולרים לרומא הוא בחר לחכות לרוצחיו, כשהוא עטוף בלבוש הקונסול, מאשר לנסות לברוח.
דמותו של אוקטאוויוס מתוארת כדמות אציל רומי קלאסי, אדם נשוא פנים ומכובד, אך עיקש. מומזן סבור שקוצר הראייה שלו והתנגדותו לפשרה עמדו לו למכשול. נראה שאולי אם אוקטאוויוס היה חותם על פשרה בינו לבין קינה כל עוד היה בידיו כוח צבאי כלשהו, חייו ומעמדו היו נשמרים בידיו.
סוס ברומבי

סוס ברומבי בתרבות

הדמויות המרכזיות בסדרת האנימציה האוסטרלית טאורה הם סוסי ברומבי.
יוס שירן

יוסף (יוס) שירן (נולד בשנת 1962) הוא מנהל ישראלי כיהן בעבר כמנכ"ל חברת "אבן קיסר".
שירן הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת בן-גוריון ומוסמך במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בר-אילן.

היסטוריה כמנהל

בין השנים 1995-2000 מילא שימש שירן מנכ"ל חברת טכנופלסט תעשיות בע"מ, חברה העוסקת בהזרקה, ביציקות ובעיצוב מוצרי פלסטיק, אשר נסחרה בבורסות תל אביב ולונדון.
עם סיום תפקידו בטכנופלסט, התמנה למנכ"ל חברת תפרון בע"מ, אשר מתמחה בייצור הלבשה תחתונה וביגוד ספורט. הוא שימש מנהל החברה עד שנת 2009. במקביל, היה שירן יו"ר הדירקטוריון של חברת הבת "אלבה-רפואה", שהתמחתה בפיתוח מוצרי טקסטיל ייחודיים לענף הבריאות. נוסף על כך, בין השנים 2001-2008 כיהן שירן כיו"ר דירקטוריון וכדירקטור במספר חברות פרטיות. מיוני 2007 ועד דצמבר 2008 מילא שירן את תפקיד יושב-ראש איגוד יצרני הטקסטיל והאופנה בהתאחדות התעשיינים.
בין השנים 2009 - 2016 כיהן שירן בתפקיד מנכ"ל אבן קיסר.
Fight Channel

Fight Channel

הערוץ החל לפעול ב-28 במאי 2011 לאחר מספר שנות הקמה וגיוס עובדים. וכבר בעונת השידורים הראשונה של הערוץ הוא שידר כמאה שידורים חיים שונים של אירועי ספורט.
כיום משודר הערוץ בקרואטיה, סלובניה, סרביה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה, ומקדוניה. כמו כן ערוץ הפרימיום משודר בשתי פלטפורמות טלוויזיה קרואטיות.

Fight Channel World

ב-2013 השיקה הקבוצה המנהלת את הערוץ את הגרסה הגלובלית שלו, הנקראת Fight Channel World. גרסה זו שונה מהערוץ עצמו כיוון שהיא כוללת תוכניות המותאמות לקהל רחב יותר, בעוד הערוץ עצמו מתמקד בעיקר בצופים החיים בדרום-מזרח אירופה. הגרסה הגלובלית של הערוץ משדרת שידורים חוזרים של אירועי ספורט, סרטים תיעודיים, תוכניות חינוכיות וסדרות כתובות. הגרסה הגלובלית החלה את שידורה בתאילנד ביוני 2013.
בית הקברות הצבאי בצפת

בית הקברות הצבאי בצפת שוכן בצפון-מערב העיר, בקרבת הרובע היהודי העתיק. כיום (2017) קבורים בו 110 חללי צה"ל.
ראשיתו של בית הקברות בימי מלחמת העצמאות. בקרבות בעיר, שהתנהלו בששת החודשים הראשונים של המלחמה, נהרגו עשרות חיילים ואזרחים. קבורתם נעשתה בתחילה בבית הקברות היהודי העתיק של העיר. קבורה זו הפכה למסוכנת כיוון שבית הקברות היה נתון לצליפות האויב. לכן נקברו מאביב 1948 כל ההרוגים, חיילים ואזרחים, בתלולית עפר, שהייתה ידועה בשם 'גבעת חנה ושבעת בניה'. היא התנשאה מעל בית העלמין, בקרבת בתי הרובע היהודי בעיר, והייתה מעט מוסתרת. כך נוצרה החלקה הראשונה באתר שהפך לאחר המלחמה לבית קברות צבאי רשמי. 
החלקה הראשונה היא בעלת מבנה בלתי סדיר, השונה מאד מן הנהוג בבתי קברות צבאיים בישראל. צורתה כמשולש והיא משתרעת ברובה על פני שטח תלול. נקברו בה למעלה מ-30 חללי צה"ל. מצבותיהם פזורות בחלקה לא בשורות ישרות אלא בכיוונים שונים, כשלצידן וביניהן כעשרים מצבות אזרחים. לימים הוגדלה החלקה אל שטח מישורי קטן הפונה לדרום-מזרח, ששימש לקבורת חללי צה"ל שנפלו עד לסוף שנות השישים. 
בעורף החלקה הראשונה, על גבי שטח מישורי, נבנתה רחבת הטקסים של בית הקברות ולצידה רחבה לקהל. 
מראשית שנות השבעים נקברו חללי צה"ל בבית הקברות בחלקות מישוריות רגילות, אשר הוכשרו ונבנו מצפון לרחבת הטקס ומצפון-מזרח לחלקה הראשונה.
מאתר בית הקברות, הממוקם בנקודה גבוהה, נשקף נוף נרחב כלפי מערב. מתמשך ממנו שביל המוביל במורד אל בית הקברות היהודי העתיק ואל האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שבו.
Heartless

רקע

השיר בוצע לראשונה בזמן הופעה במהלך קמפיין של "האמנה הלאומית הדמוקרטית" בדנוור. השיר הופיע גם בהופעה של הראפר T.I. במועדון ה"Key Club" שבלוס אנג'לס. באותו מופע וסט הגיע להופעת אורח ואישר כי השיר יצא לאור בעתיד כסינגל. קטע מגרסה לא רשמית ולא גמורה של השיר הודלף לאינטרנט בתחילת אוקטובר 2008, ומספר ימים לאחר מכן וסט העלה לבלוג שלו את אותה הגרסה הלא רשמית המלאה. הסינגל יצא ל-iTunes ב-4 בנובמבר 2008, וב-8 בנובמבר העלה וסט לבלוג הרשמי שלו גרסה חדשה שונה לשיר להורדה חינמית.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר הופק על ידי הייפ ויליאמס, והקליפ המונפש ל-Heartless הוא מחווה לסרטו של ראלף באקשי משנת 1981, American Pop. הקליפ מתאר את וסט משוטט בעיר לבדו בלילה, כאשר סצנות של נשים שונות מוצגות לאורך הקליפ. ניתן לראות את דמות המצוירת של אסטרו מסדרת הטלוויזיה "משפחת סילוני" במספר סצנות.
חיים יצחק חייקין

ביוגרפיה

נולד בקוסובה, בלארוס, לרב צבי חייקין. בשנות מלחמת העולם הראשונה נשלח ללמוד אצל הרב יצחק קרליץ, אחיו של החזון איש. בשנת 1926, בהיותו בן 21, נסע ללמוד בישיבת ראדין, שם למד תורה מפי רבו הרב ישראל מאיר הכהן, "החפץ חיים". בתקופת לימודיו בישיבה הכיר את הרב אלחנן וסרמן. הוא שהה בישיבת ראדין חמש שנים נוספות לאחר מותו של החפץ חיים, וקיבל בה תעודת הסמכה לרבנות.
בשנת 1938 הציע לו הרב וסרמן לרשת את בנו, הרב אלעזר שמחה וסרמן שהיגר לארצות הברית, ולעמוד במקומו בראשות ישיבת "חכמי צרפת". הישיבה נוסדה חמש שנים קודם לכן על ידי הרב הראשי של קולמר ארנסט וייל, בכפר ניודורף ליד שטראסבורג. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סגרה הישיבה את שעריה, והרב חייקין, שהיה אז עדיין ללא אזרחות צרפתית, התגייס ללגיון הזרים בצבא הצרפתי. הוא איבד את אצבעו, ומאוחר יותר נפל בשבי הגרמנים. במחנה השבויים בגרמניה הוא ספג התעללויות אך הוסיף להקפיד על שמירת מצוות. כל רכושו הרוחני היו זוג תפילין וכרך של משניות, עליהם שמר במשך כל תקופת המלחמה.
לאחר המלחמה פתח מחדש את ישיבת חכמי צרפת באקס לה בן, ועמד בראשה במשך כיובל. הוא סייע לרבים מתלמידיו שנהפכו ליתומים, וקיבל לישיבה צעירים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.
הישיבה שבראשה עמד היא ייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך שמשולבים בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. בנוסף, אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי, הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין יותר את הבקיאות. מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות, והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה.
הרב חייקין נפטר בבית חולים בסרסל שליד פריז באפריל 1993. בנו הרב צבי חייקין הוא מראשי הישיבה, חתנו הוא הרב יחיאל ברנד, רב בסרסל. נכדיו נשואים לצאצאי רבנים מפורסמים, ובהם הרב ברוך דב ליבוביץ והרב רפאל שפירא.
אוסלאק, מלך סאסקס

אוסלאק (באנגלית: Oslac) היה מלך ממלכת סאסקס באמצע המאה השמינית.
ככל הנראה מלך לצד אילדוולף ואאלפוולד וייתכן שגם מלך לצד אוסוולד ואוסמונד.
שמו של אוסלאק מוזכר מצו מלכותי שהוציא אילדוולף, משנת 765 אשר אוסלאק היה עד לחתימתו. בצו זה מכונה אוסלאק בשם "אוסלאי רקס" (Osiai rex - "אוסלאי המלך").
בעקבות כיבוש ממלכת סאסקס על ידי אופה מלך ממלכת מרסיה, מוזכר שמו של אוסלאק כעד לחתימת צו מלכותי שהוצא על ידי אופה בשנת 772. בצו זה מכונה אוסלאק בשם "אוסלאק דוקס" (Oslac dux - הדוכס אוסלאק) מינוח המעיד מחד על אובדן עצמאותה של הממלכה, ומאידך כי אוסלאק נותר בתפקיד שלטוני בממלכה. שמו בצו זה מוזכר לאחר שמותיהם של אוסוולד, אוסמונד ואלפוולד, דבר המעיד על כך שהיה הזוטר מבין המלכים, ולאחר כיבוש הממלכה נחשב לזוטר מבין הדוכסים. 
התיעוד המאוחר ביותר לשלטונו הוא צו משנת 790 בו הוא מכונה "אוסלאק דוקס סות'סאקורום" (Oslac dux Suthsaxorum  - "אוסלאק, דוכס סאסקס"). צו זה, ככל הנראה, מעיד על היותו האחרון מבין הדוכסים ששלטו בסאסקס (והמלכים ששלטו בה קודם לכן).
דייזי פואנטז

דייזי פואנטז (נולדה ב-17 בנובמבר 1966) היא מנחת טלוויזיה ודוגמנית קובנית-אמריקאית.

ביוגרפיה

פואנטז נולדה בקובה לאם ספרדייה ואב קובני ולה אחות אחת, כשהייתה בת שלוש עברה עם משפחתה לספרד ומיד לאחר מכן לניו ג'רזי. היא החלה לדגמן בבית הספר התיכון וכשלמדה בקולג' החלה להגיש את תחזית מזג האוויר בסניף של ערוץ טלמונדו בניו יורק.
ב-1988 החלה להנחות תוכנית של מוזיקה ספרדית בערוץ MTV (היא המגישה הלטינית הראשונה בערוץ) ואת תוכנית האופנה "בית הסגנון".
היא דיגמנה עבור רבלון, שמפו פנטן, אמריקן אקספרס ועוד. הנחתה את טקס פרסי המדיה הלטינית אמריקאית, ואת תחרויות מיס תבל, מיס ארצות הברית, מיס הנוער של ארצות הברית.
היא שיחקה תפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה ובין היתר במשמר המפרץ. מ-1991 עד 1995 הייתה נשואה לשחקן טימותי אדמס.
STS-119

המשימה

מטרת המשימה הייתה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את קורה S6 ועליה מערך סולרי. בכך הושלמה בניית הקורה הראשית של התחנה.
אסכולת שיקגו (אדריכלות)

מאפייני הסגנון

עיקר התפתחות הסגנון החלה בזכות התפתחויות טכנולוגיות של אותה תקופה ובעיקר השימוש בפלדה לבניין. ניתן לומר כי אדריכלות זו התפתחה בעיקר בזכות ההתפתחות העצומה של תעשיית הפלדה בארצות הברית בשיא המהפכה התעשייתית. הבניינים נבנו על בסיס שלד פלדה ומילויו בלבנים, לרוב מסוג טרה קוטה. השימוש בשלד פלדה איפשר ליצור חלונות גדולים בחזית. בדומה לתנועה המודרניסטית באירופה, דגלה גם אסכולת שיקגו בביטול הקישוטיות באדריכלות. לעומת האדריכלות המודרנית באירופה, אדריכלי אסכולת שיקגו לא ביטלו את הקישוטיות לחלוטין אלא רק עידנו אותה מעט והמשיכו, אם כי במידה מועטה, את הסגנון הנאו-קלאסי שרווח בארצות הברית של המאה ה-19.
הבניינים של אסכולת שיקגו שאבו השראה מהאדריכלות הקלאסית שהשתמשה בסדרים קלאסיים שהגדירו בין השאר את חלוקת חזית המבנה לשכבות, או לפחות את חלוקת השכבות של כל סוג של עמוד. דבר זה בא לידי ביטוי בקומת הקרקע (ששימשה לרוב לחנויות) כבסיס העמוד, קומות האמצע שהדגישו את הקוים האנכיים כמו החריצים בעמודים הקלאסיים והקומות העליונות שייצגו את כותרת העמוד. רוב הבניינים רם הסתיימו בקרניז ססגוני בדומה לקרניז שהופיע מעל הארכיטרב הקלאסי. אופי העיטורים, אפילו שהיו פשטניים ומינימליסטיים באופן יחסי, הזכיר את סגנון העיטורים הקלאסי.
"חלון שיקגו" הוא פרט פיתוח של אסכולת שיקגו. זהו חלון המחולק ל-3 חלקים כאשר החלק המרכזי הוא פאנל זכוכית גדול יותר. מאפיין חשוב בסוג זה של חלונות הוא הגריד הסדור שעל פיהם הם מסודרים התואם את גאומטריית החזית כולה.
ניקול בראון סימפסון

ראשית חייה

ניקול בראון נולדה ב-19 במאי 1959 בפרנקפורט שבגרמניה לאמא גרמניה ואבא אמריקאי. היא גדלה בקליפורניה שבארצות הברית.

מערכת היחסים עם או. ג'יי. סימפסון

בראון וסימפסון נפגשו ב-1977 בגיל 18, כאשר היא עבדה כמלצרית במועדון פרטי בבברלי הילס. אף על פי שבתקופה זו סימפסון היה נשוי לאשתו הראשונה, הם החלו לנהל מערכת יחסים. סימפסון ואשתו הראשונה התגרשו ב-1979.
חמש שנים לאחר פרישתו של סימפסון מקריירת הפוטבול שלו, התחתנו סימפסון ובראון ב-2 בפברואר 1985. הנישואים נמשכו שבע שנים ובמהלכם נולדו להם שני ילדים, סידני וג'סטין. בראון האשימה את סימפסון בהתעללות. ב-1989, לאחר שהזעיקה משטרה לביתה שעקבות תקיפה, טענה בפני המשטרה שסימפסון מתכוון להרוג אותה 'He's going to kill me'. ב-25 בפברואר 1992 בראון הגישה בקשה לגירושים. החל משנת 1993, ניסו הזוג לגשר על הבעיות ביניהם אבל ללא הצלחה.

מוות

בראון חייה בברנטווד לוס אנג'לס עם שני ילדיה. ב-13 ביוני 1994 בשעות בוקר המוקדמות נמצאה גופתה של בראון, אז בת 35, יחד עם רון גולדמן. היא נמצאה שוכבת בתנוחה עוברית בשלולית של דם. נתיחה שלאחר המוות קבעה שהיא נדקרה שבע פעמים בצוואר ובראש ונמצא חתך באורך 14 סנטימטר על צווארה. החתך על צווארה היה עמוק עד כדי כך שראשה כמעט נערף והיו פצעי הגנה על ידיה. בעלה לשעבר של בראון, או. ג'יי. סימפסון, נעצר והואשם ברציחות. לאחר משפט נרחב ושנוי במחלוקת, שהיה מסוקר בתקשורת בצורה נרחבת, זוכה סימפסון מרצח בראון וגולדמן. לאחר מכן הורשע במשפט אזרחי בתביעה של משפחותיהם של הקורבנות.

לאחר מותה

בראון קבורה בלייק פורסט, קליפורניה.
ב-1994 הוקמה 'קרן ניקול סימפסון' לזכרה ולאחר מכן שונה שמה של הקרן ל'קרן הצדקה של ניקול בראון'. אך בשנת 1999, בשל ירידה בתרומות והנהלה מפוקפקת, פחתו הענקותיה של הקרן. ב-1995, קריס ג'נר קראה לביתה קנדל ניקול ג'נר לזכרה של בראון. ב-1996, חזקה על ילדיהם של בראון וסימפסון ניתנה לסימפסון, הוריה של בראון המשיכו להיאבק בהחלטה ללא הצלחה. הבית בו נרצחו בראון וגולדמן נשאר ריק במשך שנתיים לאחר מותם עד שהבעלים הבאים שיפץ אותו ושינה את כתובתו. לאחר מותה הוציא סימפסון ספר שנקרא "אם עשיתי את זה" (If I Did it) העוסק במותה ובמה היה עושה אילו היה מבצע את הרצח.

בתרבות הפופולרית

להקת הRNB H-TOWN,  הקדישה את אלבומה Ladies Edition, Woman's World, לבראון על מנת לעזור לקורבנות של אלימות במשפחה.
עונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה סיפור פשע אמריקאי עוסקת במשפטו של סימפסון בעקבות מותם של בראון וגולדמן.
יער נורווגי (סרט)

תמצית העלילה

הסרט מתרחש ביפן בשלהי שנות ה-60 של המאה העשרים. טורו ואטנבה (קניצ'י מצויאמה) הוא צעיר שקט ורציני, המיודד עם בן גילו קיזוקו וחברתו נאוקו (רינקו קיקוצ'י). התאבדותו הבלתי מוסברת של קיזוקו גורמת לטורו לסערת רגשות, וכדי להתרחק מהאירועים הוא עובר ללמוד באוניברסיטה בטוקיו. כעבור זמן מה הוא פוגש שם באקראי את נאוקו והקשר ביניהם מתהדק. נאוקו מדוכדכת מאובדנו של קיזוקו, ושוקעת בדיכאון.
טורו ונאוקו חוגגים יחדיו בדירתה של נאוקו את יום הולדתה ה-20, ובמהלך המסיבה מקיימים יחסי מין. טורו מופתע לגלות שנאוקו בתולה, ושואל אותה מדוע לא שכבה עם קיזוקו. שאלה זו פוגעת מאוד בנאוקו, והיא לא משיבה עליה. היא עוזבת את טוקיו, וכעבור זמן מה מקבל טורו מכתב ממנה, שבו היא מודיעה לו שהתאשפזה בסנטוריום ביער הסמוך לקיוטו. טורו, שבלבו רגשות חמים כלפי נאוקו, מיוסר ממצב זה.
טורו ממשיך בלימודיו, ופוגש סטודנטית נאה בשם מידורי (קיקו מיזוהארה). למידורי יש חבר, אך נקשר קשר הדוק בינה ובין טורו. כן מקיים טורו קשרי ידידות עם נגאסווה וחצומי, הנמצאים בזוגיות שבה נגאסווה הנהנתן בוגד בחצומי, אך היא מבליגה עקב אהבתה אותו.
טורו שומר אמונים לנאוקו, ואף נוסע לבקרה בסנטוריום שבו היא מאושפזת, שם משגיחה עליהם רייקו, מורה למוזיקה שאף היא מאושפזת שם. בביקורו מספרת לו נאוקו על הקושי הנפשי והפיזי שלא אפשר לה לקיים יחסי מין מלאים עם קיזוקו. בהמשך מחמיר מצבה הנפשי של נאוקו, והיא מתאבדת.
רייקו וטורו מתאבלים יחדיו על מותה של נאוקו, וכשהם בדירתו של טורו מבקשת ממנו רייקו שישכב אתה, קודם שהיא נוסעת לעיר שבה תפתח חיים חדשים. השניים עושים זאת, ורייקו מספרת לטורו שזו הפעם הראשונה שלה לאחר הפסקה של שבע שנים שבהן הייתה מאושפזת.
רייקו נוסעת לדרכה, וטורו מטלפן למידורי, שבינתיים נפרדה מחברהּ והציעה לטורו להדק את הקשרים ביניהם, ומציע לה לממש את הצעתה זו, שאותה סירב לממש כל זמן שנאמנותו הייתה נתונה לנאוקו.

פסקול

את פסקול הסרט חיבר ג'וני גרינווד, הגיטריסט המוביל של להקת רדיוהד.
הפצתו של דיסק ובו פסקול הסרט החלה ב-10 בנובמבר 2010.
יחסי סין–פינלנד

היסטוריה

יחד עם שוודיה ודנמרק, הייתה פינלנד אחת ממדינות המערב שהכירו ברפובליקה העממית של סין ויצרו קשרים דיפלומטיים עם המדינה הקומוניסטית בשנת 1950.
באפריל 1952 נפתחה השגרירות הפינית בבייג'ינג, והשגריר התושב הראשון של פינלנד בסין, הנרי פון קונרינג הגיש את כתב האמנתו למאו דזה-דונג ב-9 במאי 1952.
מאוחר יותר באותה שנה, נפתחה בשגרירות המחלקה הכלכלית במטרה לפתח את יחסי המסחר בין המדינות. כתוצאה מכך פינלנד הפכה למדינה הקפיטליסטית הראשונה שחתמה על הסכם סחר דו-צדדי עם הרפובליקה העממית של סין ב-1953.
כתוצאה מצעדים אלו, כמו גם תמיכתה הנחרצת של פינלנד בסין בארגון האומות המאוחדות, נוצר בסיס מוצק ליחסים הטובים בין המדינות. מאז שנות ה-90, מדי שנה מבקר בסין שר פיני אחד לפחות.

מסחר

לשתי המדינות הסכמי שיתוף פעולה כלכליים, תעשייתיים, מדעיים וטכנולוגיים מאז 1973. העדכון האחרון להסכמים היה בשנת 2005.
אחד התחומים שצמחו בצורה המשמעותית ביותר ביחסים בין המדינות, היה נושא טכנולוגיות המידע.

טכנולוגיית מידע

לינוקס, קוד מקור פתוח הראשון שפותח על ידי פיני מהנדס תוכנה לינוס טורבאלדס, משחק תפקיד מרכזי בהתפתחות המגזר הסיני. החוקרים, המשקיעים בקידום פלטפורמות קוד מקור פתוח סבורים כי לינוקס יצרה בסיס טוב עבור שיתוף הפעולה הפיני-סיני.
פרופסור גונג מין החל לסייע בפיתוח לינוקס, כאשר עשה זאת באמצעות חקר באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה, בתחילת שנת 1990, כאשר שב לסין בשנת 1996, הוא לקח עמו 20 דיסקים קשיחים. אירוע זה נחשב כלידתו של קוד המקור הסיני ואילו הפרופסור נחשב לאחד מ-20 האנשים המשפיעים ביותר בסין.
נוקיה היא החברה הפינית הגדולה ביותר המשקיעה בסין.

ריגול בפינלנד

סין ורוסיה חשודות בריגול בקנה מידה גדול במשרד החוץ הפיני. הריגול התמקד בתעבורת הנתונים בין פינלנד לבין האיחוד האירופי ויש המאמינים כי הוא נמשך ארבע שנים. רשת הריגול נחשפה באביב 2013 והחל מחודש אוקטובר 2013, חוקרת את המקרה משטרת הביטחון של פינלנד (Supo).
מכסח הדשא (סרט)

תקציר העלילה

המדען ד"ר אנג'לו עובד על פרויקט אשר במסגרתו הוא מנסה להגדיל את האינטליגנציה של שימפנזים. אחד השימפנזים עליו מבוצע הניסוי נמלט מהמעבדה ובעקבות כך הניסוי נפסק לאלתר. בהמשך ד"ר אנג'לו מחליט שימשיך את הניסוי על איוב, אדם פשוט אשר עובד כגנן מקומי.
אנג'לו מזמין את איוב לשחק מספר משחקי מציאות וירטואלית בביתו ומשכנע את איוב לקחת חלק בניסויים אותם הוא עורך כאשר הוא אומר לו שהניסויים יגרמו לו להיות חכם יותר. איוב מסכים ומתחיל לקחת חלק בתוכנית למידה מואצת בשילוב עם נטילת תרופות פסיכוטרופיות, ושימוש במציאות וירטואלית.
איוב הופך בעקבות כך חכם יותר אף מד"ר אנג'לו אשר מתחיל לקחת את איוב למעבדה שלו על מנת להמשיך את הניסויים שם. איוב רוכש בהמשך כוחות טלקינזיס. כוחותיו ויכולותיו של איוב ממשיכים לגדול והוא נוקם בהמשך בכל מי שהתעללו בו בעבר.
קרייטון המרשים

קרייטון המרשים (באנגלית: The Admirable Crichton) הוא מחזה שכתב בשנת 1902 ג'. מ. בארי. על פי המחזה הזה נוצר סרט בריטי באותו שם, שהוקרן בישראל בשנת 1957 בשם אישיותו של מלצר.
בסרט כיכבו השחקנים קנת מור, סאלי אן האוס וססיל פרקר. לסרט זה היו עוד שתי גרסאות קודמות, משנת 1919 ומשנת 1934.

עלילה

הסרט הוא קומדיה בריטית במיטב הז'אנר, שגיבורה, מר קרייטון, הוא רב-שרתים בביתו הלונדוני של לורד לואם. הלורד סבור, שהחלוקה למעמדות בחברה הבריטית מלאכותית מעיקרה, אך בעיני קרייטון זו "התולדה הטבעית של חברה תרבותית". כאחראי העליון על הנהלת בית הלורד, הוא מקפיד על קלה כחמורה. כל בוקר נפתח במגש ארוחת הבוקר של הלורד, המובא מן המטבח שבמרתף בידי נערת שרת קטנה, עד לידי רב השרתים. זה מקפיד להגיש את עיתון הבוקר המקופל על המגש אל לחיו כדי לוודא, שהעיתון חומם כיאות לפני שיגיע לידי הלורד. עם זאת, מר קרייטון הרם והנישא מואיל לשבת, ברגעי הפנאי המעטים שלו, על המדרגות האחוריות עם אותה משרתת מטבח קטנה, לשיחת חולין חביבה.
מבין שלוש בנותיו של הלורד, שתיים מאורסות, כיאה וכנאה, לבני אצולה, אבל הצעירה שבשלוש מסתבכת בהפגנת סופראז'יסטיות, נעצרת ומובאת הביתה בחרפה. הלורד, הבנות וארוסיהן והאחות הבכירה, רואים חובה לעצמם להתרחק מן העיר, עד שיישכח הקלון. הפתרון הוא לצאת להפלגה ביאכטה המשפחתית, עם רב השרתים ועם המשרתת הקטנה, העולה לדרגת חדרנית לבנות הלורד. ההפלגה מתנהלת תחילה כשורה, אלא שאז פורצת סערה גדולה, האוניה טובעת והמשפחה עם אנשי הצוות יורדים אל סירות הצלה. רגע לפני שהסירה ניתקת מן האוניה הטובעת, מבחין מר קרייטון שאילייזה, המשרתת הקטנה, חסרה. הוא ממהר לרדת אל תאה ומוצא אותה ישנה שנת ישרים, כשהמים גואים והולכים סביב מיטתה. כשהוא חוזר לסיפון, עם הנערה המבוהלת בזרועותיו, הוא מגלה, שסירת הצוות, שבה אמורים היו לשוט, כבר התרחקה מן האוניה ואין להם בררה אלא להיכנס לסירת המשפחה האצילה, מה שאיננו נראה לו כלל וכלל.
אחרי שעות של שיט בלב ים, בלי צל של מושג לגבי מיקומם ובלי קשר עם סירת ההצלה השנייה, הם מגיעים לבסוף אל אי בודד. כאן מסתבר, שהיחיד שמחונן בכישורי הישרדות הוא רב השרתים החסון והפיקח. גם אם ארוסיהן של הבנות אינם מתפעלים מן הצורך להישמע להוראותיו, אין להם ברירה, אם הם רוצים לשרוד. אין ספק, סדר המעמדות השתנה.
עברו שנים אחדות, והנה הגיע בוקר יום השנה להגיעם אל האי. בהשכמת הבוקר יוצא כבוד הלורד מסוכת המטבח, מגש בידיו ועליו עיתון האי, על גבי קליפת עצים, ואותו הוא מקרב אל לחיו לוודא, שהוא מחומם כיאות. הוא עושה את דרכו אל סוכה מוגבהת, עולה במדרגות ומניח את המגש הערוך לפני מושל האי - הלא הוא מיודענו מר קרייטון.
מתברר לנו, שלא רק כאן השתנו סדרי עולם. מרי, האחות הבכירה, בלונדית קרירה ויהירה, אל-תגע-בי טיפוסית, מתאהבת ברב-השרתים שהיה למושל, ואילייזה הקטנה נשארת זנוחה וגלמודה. אלא שאז קורה הנס - אוניה עוברת לא הרחק, משואת האש המוכנה למקרה כזה מזעיקה אותה אל האי, ותושביו נפרדים ממנו, מי בשמחה ומי (מרי) בצער.
הלורד מציע לקרייטון משרה רמה יותר, אך קרייטון מסרב בתודה ומציג לפניו את שקית הפנינים, שדלה במשך השנים ממצולות הים.
מרי, אשת חברה מעשית, יודעת מה צפוי לה בלונדון. היא נפרדת בצער מאהובה, וזה חוזר לזרועות אילייזה הנאמנה שלו. סוף טוב, הכול טוב.
היימרקט (לונדון)

היימרקט (באנגלית: Haymarket - מילולית: "שוק החציר") הוא רחוב בשכונת סנט ג'יימס שברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. מהלכו של הרחוב בין כיכר פיקדילי בצפון לרחוב פאל מאל בדרום. ברחוב ממוקמים מספר תיאטראות ובהם תיאטרון היימרקט ותיאטרון הוד מלכותה, וכן ממוקם בו בית ניו זילנד.

היסטוריה

כבר בתקופה האליזבתנית הייתה דרך רחבה שקישרה את רחוב פאל מאל לפיקדלי. ככל הנראה היה במקום שוק לממכר מוצרי מזון, תבואות וחציר - ומכן שמו של הרחוב. באותה עת היה ממוקם באזור (שהיה מרוחק מהעיר לונדון דאז) הכפר צ'רינג, והדרך הייתה מוקד לזנות. בתקופת שלטונו של המלך ויליאם השלישי הותר לעגלות חציר לעמוד ברחוב ולמכור מרכולתם. בשנת 1692 רוצף הרחוב, והוטלה אגרה על הסוחרים בו. 
בשנת 1830 הועבר השוק לשוק קמברלנד הסמוך לריג'נטס פארק.
כיום עובר רחוב היימרקט במקביל לרחוב ריג'נטס התחתון - כאשר כל אחד משני הרחובות הוא רחוב חד סיטרי (רחוב היימרקט מוליך תנועה מצפון לדרום ורחוב ריג'נטס מדרום לצפון) ושני הרחובות מהווים יחד את קצה של דרך A4 המקשרת בין מרכז לונדון לאבונמאות' ובריסטול.

תיאטראות

במהלך המאה ה-18, התפתחו לאורך הרחוב מלונות, מסעדות ובתי קפה, ובהמשך גם תיאטראות, והרחוב הפך לחלק מרובע התיאטראות של הווסט אנד. "תיאטרון המלכה" (Queen's Theatre) שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ואנברוג' נפתח בשנת 1705 ונועד להצגות דרמה, בהמשך, בשל האקוסטיקה הטובה במבנה הוצגו בו גם אופרות, ובין השנים 1710–1745 הוצגו בו מרבית האופרות בלונדון והאורטוריות שנכתבו על ידי גאורג פרידריך הנדל. לאחר מותה של המלכה אן שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון המלך" (King's Theatre). המבנה נהרס בשריפה בשנת 1790 ומבנה חדש באותו שם נבנה במקום. בעקבות שריפה נוספת, נבנה באתר "תיאטרון הוד מלכותה" בשנת 1897, הקרוי על שם המלכה ויקטוריה. מבנה זה פועל עד ימינו. תיאטרון נוסף שפועל כיום במקום הוא תיאטרון היימרקט במבנה שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון נאש משנת 1820 (תיאטרון זה ניצב במקומו של תיאטרון אחר שפעל במקום החל משנות ה-20 של המאה ה-18).