סהר-פז

שנותיה הראשונות

סהר-פז חיה חיי מותרות בצעירותה ואף פונקה בצורה קיצונית בילדותה. בשבט הקה-שו, מנהיג השבט, אשתו או בתם נודעו כאנשים אשר דיברו לאלים שלהם. היא גודלה בידיעה כי כאשר תמות, היא תיעשה לאלת השבט. אמונתה זו עמדה למבחן כאשר פגשה במי-נהר, רועה אשר משפחתו גורשה מן השבט בשל נאמנותם לאלים הישנים - דבר שנחשב לכפירה. מי-נהר לא ראה בסהר-פז אלה, אלא ילדה מפונקת ורדודה. אך סהר-פז לא רצתה להידמות כמפונקת בעיני אחרים ושאפה להראות יפה בעיני מי-נהר. כאשר הוא העניק לה תליון פלדה בצורת שתי דמעות, התאהבו אחד בשני באופן סופי.
למרות שזכה בלבה, לא יכול היה מי-נהר לבקש את ידה ללא הסכמת אביה, חץ-דרדר. אביה, ראה באמונותיו של מי-נהר עלבון לשבט, והכריז כי הלה יוכל להינשא לסהר-פז רק אם ימצא הוכחה לקיומם של האלים העתיקים. סהר-פז ומי-נהר הבטיחו זו לזה כי יחכו אחד לשני עד לתום מסעו. סהר-פז רתחה מזעם על החלטתו של אביה, אך ידיה היו כבולות. בזמן היעדרותו של מי-נהר, חלה אביה של סהר-פז והיא שלטה בשמו של אביה על שבט הקה-שו. מי-נהר חזר ממסעו בקיץ של שנת 351 אחה"ח, נושא את מטה הבדולח הכחול. סהר-פז שמחה לראותו, אך הוא הגיע חולה והוזה וחשב כי נעדר לזמן קצר בלבד. הוא העניק לה את המטה, והיא השתמשה בכוחות המטה לרפא אותו ממחלתו. דבר זה גרם לזעזוע בקרב בני השבט, אשר ראו בה מכשפה וכופרת. לפיכך  הם התקיפו את השניים ונידו אותם מן השבט.

מלחמת הרומח

מנקודה זו ואילך, נשזרים סיפורה וסיפורו של מי-נהר בסיפור מלחמת הרומח, בעיקר בטרילוגית רשומות המרכזית.

גילוי האלים העתיקים

בדרכם למרגוע עם מטה הבדולח (מנסים למצוא מישהו שיוכל להסביר להם אודותיו), הם פוגשים בסער בהיר-להב, אשר באבירותו מלווה את בני הזוג לפונדק הבית האחרון. בעודם נחים שם, הם מתעמתים עם התיאוקרט העליון של מרגוע, הדריק. באמצע העימות, הוא נופל אל תוך האח, וגדילן קוץ-רגל הקנדר, מכה בו עם המטה ואז מתרחשים שני אירועים: הדריק נרפא מכל פציעותיו וכוויותיו ואף מלקות בדיבור ממנה סבל וטבעו האמיתי של המטה מתגלה. איש זקן, שהיה מצוי בפונדק קודם לכן, צועק בקול רם כי סהר-פז מכשפה, וכי הם מבוקשים, כיוון שלורד טוֹדִי מחפש אחר המטה הזה.
סהר-פז ומי-נהר נסים יחד עם בני החבורה האחרים מפני רודפיהם, והקבוצה החדשה נעים לעבר כפרם של סהר-פז ומי-נהר רק כדי לגלות כי הוא הושמד כליל על יושביו. הם ממשיכים לכיוון זק טרות, העיר ההרוסה בה ניתן למי-נהר המטה, בחושבם כי שם יגלו את התשובות לחידת מקורו של המטה. בזק טרות, הדרקונית השחורה, קיסנת' כמעט הורגת את מי-נהר (היא קורעת מעליו את בשרו), אולם סהר-פז מצילה אותו ומרפאת אותו לגמרי בהיותו על סף המוות. כמו כן, בעזרת להבתו הכחולה הקסומה של המטה, סהר-פז משמידה את קיסנת' וממוטטת את מאורתה, ולמראית עין גם מביאה על עצמה את חורבנו. לאחר היעדרות זמנית שלה, חוזרת סהר-פז ומספרת כי אלת הריפוי הטובה מישקאל העבירה אותה מן הקרב אליה כדי שתשמע את בשורת חזרתם של האלים העתיקים והאמיתיים. מכאן ואילך, סהר-פז נעשית לכוהנת של מישקאל.

פקס תרקס ותורברדין

לאחר שנמלטו מזק טרות, בני החבורה שבים למרגוע ונשבים על ידי חייליו של לורד טודי, אשר שולחים אותם בתוך שיירת קרונות סגורים למכלאות במצודת פקס תרקס, אולם בדרך אלפי קאלינסטי משחררים אותם. הם מגיעים לממלכת האלפים ושם מטיל עליהם דובר השמשות משימה - לפרוץ לפקס תרקס ולשחרר את האסירים. במהלך המבצע הזה, מגלה סהר-פז את אמונתה בשנית אשר מביא למפלתו של שר הדרקונים קטב מרירי. באירועים האלו, סהר-פז מרפאת את אחד האסירים, אליסטן שהיה מבשר של האלים החדשים, וגורמת לו למצוא את אמונתו מחדש בצורה כה הדוקה, עד שנעשה לכוהן הראשון של פלאדין מאז החורבן הגדול.
בסוף הסתיו של אותה שנה, כאשר חבורת גיבורי הרומח תיכננה להעביר את פליטי המצודה המשוחררים למקום מפלט מן החורף, ביקשה סהר-פז מאליסטן לחתן אותה ואת מי-נהר. כחלק מן הטקס, סהר-פז העניקה למי-נהר טבעת המורכבת משערהּ שלה, כסף וזהב. בתמורה, מי-נהר העניק לסהר-פז טבעת חלקה לגמרי מענף עץ וואלן. לאחר שחילצו את מקבת כראס והעניקו אותה לגמדי תורברדין, הורשו הפליטים להתגורר במעמקי ממלכת הגמדים למשך החורף.

סילבנסטי וים הדם

בני החבורה המשיכו לטרסיס המעטירה כדי לשכור ספינות כדי להעביר את הפליטים חזרה לאבנסיניה, אולם כאשר הגיעו לשם, סהר-פז וחבריה גילו לחרדתם כי עיר הנמל הייתה בעצם בלב יבשה וכנראה תחת שליטת צבאות הדרקונים. לאחר הגעתם, התפצלה החבורה במהלך התקפת צבא הדרקונים האדום וחלק מן הכנף החול כאשר סהר-פז, מי-נהר, קרמון, רייסטלין, תניס וטיקה חולצו על ידי אלהנה צפריר, נסיכת אלפי סילבנסטי ונלקחו לממלכת האלפים. בסילבנסטי התעמתו נגד סיוטו של המלך לוראק (אביה של אלהנה) והדרקון הירוק הזדוני, כרתי רועץ-דם.
לאחר שהביסו גיבורי הרומח את הסיוט, הותירו את אלהנה בממלכה והמשיכו לכיוון העיר הכבושה סחף, שם שכרו אונייה בשם פֶּרֶשׁוֹן, אשר אמורה הייתה לקחת אותם לעיר פלאנתאס. אולם, הספינה הותקפה על ידי חלק מצבא הדרקונים הכחול בפיקודה של הגבירה כחולה, קיטיארה, אחותם למחצה של קרמון ורייסטלין, והוסטה אל עבר מערבולת הענק של ים הדם של איסטר. המערבולת לכדה את הספינה וטיבעה אותה, לא לפני שבני החבורה ניצלו על ידי אלפי ים, אשר חיו בחורבותיה של איסטר. הם נפגשו במג אדום גלימה בשם זְבוּל, אשר כינה את סהר-פז "גבירת המישורים".

אחרית דבר

בני החבורה התעוררו לאחר מכן לחופיה של קאלאמן, ולא זכרו את קורותיהם במצולות ים הדם. בעוד שתאניס, קרמון, טיקה, חלמיש וגדיל וברם איש הנצח המסתורי עזבו על מנת להתעמת עם הזדון בנראקה, סהר-פז גילתה כי היא בהריון. על כן, החליטו היא ומי-נהר לא להצטרף לחבריהם עקב מצבה. תחת זאת, הם שבו למולדתם לנסות לבנות מחדש את השבט.

הולדת ילדיה

בשנת 352 אחה"ח ילדה סהר-פז את בנה הבכור וקראה לו נוֹדֵד על שם אביו של מי-נהר. ארבע שנים מאוחר יותר, ילדה סהר-פז שתי בנות תאומות: שיר-ירח ושחר-בהיר. בשנת 360 אחה"ח, סהר-פז ומי-נהר הצליחו לבנות מחדש את השבט ואת כפר שנהרס עשר שנים קודם לכן במלחמת הרומח. שניהם נבחרו להוביל את אנשיהם כראשי שבט והם עטו על עצמם את גלימת ראש השבט. במשך עשרים שנה שלאחר מכן, סהר-פז ובעלה נחשבו למנהיגי כל השבטים באבנסיניה.

מלחמת הכאוס

בזמן מלחמת הכאוס, סהר-פז ומי-נהר איחדו את השבטים להילחם נגד אבירי טאקיזיס אשר פלשו לאדמותיהם. שדי-צללים התקיפו את אנשי המישורים כאשר האל כאוס חזר לקרין, ומשפחתה של סהר-פז ספגה אבדה קשה כאשר אשתו של בנה, נודד, נהרגה על ידי שד-צללים, אשר גרם להם לשכוח את זהותה של אשת בנה. נודד החליט לקחת את בנו (נכדה של סהר-פז), נץ-ענן מאבנסיניה אל מישורי האבק.

עידן בני התמותה

בשנת 385 אחה"ח, שנתיים לאחר מלחמת הכאוס, מי-נהר נסע מזרחה עם בנותיו שיר-ירח ושחר-בהיר לחקור את הופעתה המסתורית של דרקונית העל מאליסטריקס. מי-נהר ושחר-בהיר נהרגו על ידי מאליס, ושיר-ירח שנותרה בחיים שבה אל סהר-פז מיוסרת ומצולקת בשל החוויה.
שלוש שנים לאחר מכן, סהר-פז השיבה לעצמה את סגולות ריפוי הלב (כפי שקראה להן). המטופל הראשון שלה היה ג'ספר כור-אש (אחיינו של חלמיש כור-אש) ואירוע זה היה המקרה הראשון הידוע בו אירוע קסום התרחש בקרין מאז מלחמת הכאוס. לאחר שחידדה אומנות זו ולימדה את ג'ספר אומנות זו, היא עברה לאי שלסי ובנתה את מצודת האור בצידה של מדרגת הכסף. שם, סהר-פז לימדה אנשים את כוח ריפוי הלב וצברה לה מספר חסידים.
בשנת 414 אחה"ח, הופיע במצודה פאלין מאז'ר וביקש מסהר-פז לגבש חבורת גיבורים כדי להציל את אנשי אנסאלון מאימת דרקוני העל. היא ניגשה אל אדם בשם דהאמון גרימוולף אשר התכוון לערוך מסע צליינות לקבר הגיבורים האחרונים במרגוע. היא נפרדה ממנו וביקשה ממנו כי ייפגשו שנית בשלסי. הוא הקים קבוצה של הרפתקנים שנודעה כגיבורי הלבב, עליהם פיקחה מרחוק סהר-פז. בתקופה זו, ילדה יתומה בשם מינה נסחפה לחופי מצודת האור. סהר-פז אימצה אותה כילדתה שלה. כל לילה הייתה סהר-פז מספרת למינה אודות האלים העתיקים.
כאשר גיבורי הלבב שבו לשלסי והראו לסהר-פז את קשקש הדרקון שעל רגלו של דהאמון, מאליסטריקס הצליחה להשתלט על מחשבתו של דהאמון, וגרמה לו להתנקש בסהר-פז ובג'ספר. סהר-פז אשר נהרגה, פגשה את רוחו של בעלה, אשר אמר לה כי זהו טרם זמנה ובאורח פלאי היא שבה אל החיים.

מלחמת הנשמות

בשנת 421 אחה"ח, סערה עצומה פרצה בכל אנסאלון. במצודת האור, סהר-פז גילתה כי מראה נעוריה שב אליה באורך קסום, למרות שהייתה כבר בגיל מופלג (מעל 90 שנה). היא סלדה משינוי פתאומי זה, וחשבה שדבר זה מעכב מאוד את האיחוד שלה עם מי-נהר בעולם הבא. היא שמעה את קולו של בעלה ועזבה את האי על גבי הצוללת של הגנום תעלומן. מאוחר יותר, סהר-פז פגשה במינה והתעמתה איתה בארץ-ליל, שם גילתה סהר-פז לחרדתה כי המראה שלה הושב לה על ידי האלה האחת, אשר לא הייתה אחרת מאשר אלת הזדון, טאקיזיס, שעשתה זאת כדי ללעוג לאישה אשר בישרה 70 שנה קודם לכן את דבר האלים העתיקים - דבר, שהוביל למפלתה של האלה המרושעת במלחמת הרומח. מינה ניסתה לשכנע את אמהּ המאמצת לקבל את האלה האחת, אולם סהר-פז דחתה את מינה וטאקיזיס, אשר בזעמה לקחה מסהר-פז את נעוריה ואת חייה. סהר-פז נפטרה בזרועות מינה, אשר החליטה לשים את גופה של סהר-פז בארון קבורה עשוי ענבר. טאקיזיס התכוונה להשתמש בגופה של סהר-פז בתור דמותה הגשמית בקרין, אולם חזרתם של האלים האחרים הרס את תוכניתה זו.

מראה ואופי

סהר-פז גבוהה ורזה, בעלת שיער זהוב-כסוף, עיניים בצבע תכול שמיים ועור בגוון חמאה כהה. היא שמרה על מראה זה עד ליומה האחרון, אם כי בשנתה האחרונה, הושב לה מראה נעוריה באופן מכושף. לסהר-פז היה קול נעים וידעה לנגן על קתרוס. היא ענדה עליה תמיד את תליון האמונה, כפי שעשו כוהנים אחרים.