google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ואי טריביאני

רקע

ג'ואי כנראה נולד בשנת 1968, שכן הוא ציין שהיה בן 13 בשנת 1981. הוא בא ממשפחה איטלקית אמריקאית של שמונה ילדים מהם הוא הבן היחיד. אביו הוא ג'וזף טריביאני האב (רוברט קוסטנזו) ואמו היא גלוריה טריביאני (ברנדה ואקרו). לג'ואי יש שבע אחיות: מרי תרזה (מימי ליבר/כריסטינה ריצ'י), מרי אנג'לה (הולי גניר), דינה (מרלה סוקולוף), ג'ינה (דראה דה-מתאו), טינה (ליסה מאריס), ורוניקה (דינה מיסלי), וקוקי (אלכס מנסס). כילד, נקלע לעיתים קרובות לתאונות מביכות. כמו גם, היה לו גם חבר דמיוני בשם מוריס, שהיה קאובוי חלל.
ג'ואי הוא בעל לב טוב, נעים מזג, אכפתי, מצחיק, נאמן ומגונן כלפי כל חבריו. עם זאת הוא רודף שמלות, לא משכיל ומובטל רוב הזמן. הוא אוהב אוכל ונשים ומצליח עם בני המין השני יותר מכל חברי הקבוצה האחרים. בניגוד לאישיותו כחביב הנשים, יש לו גם צד ילדותי מובהק. הוא נוהג לישון עם האגסי, בובת הפינגווין שלו, אותו הוא לא מסכים לחלוק אפילו עם אמה, בתם הפעוטה של רוס ורייצ'ל. בנוסף, יש לו בובה אותה הוא מכנה אלישיה מאי אמורי, אשר את תחפושת הבוקרת שלה לקחו רייצ'ל ופיבי לתחרות יופי אשר אמה התמודדה וזכתה בגביע ובפרס על סך אלף דולר. ג'ואי חובב משחקי וידאו, כדורגל שולחן, כמו גם מאכילת כריכים ופיצה וידוע כאחד "שלא מתחלק באוכל שלו". הוא נוהג לצפות הרבה בטלוויזיה יחד עם צ'נדלר, בייחוד במשמר המפרץ, ומכנה את הטלוויזיה שלו "סטיבי" ואת כורסאת הטלוויזיה שלו "רוזיטה".
בתור שחקן עם קריירה מדשדשת הוא כל הזמן מחפש עבודה. הוא הוסמך לכמורה בפרק "האחד עם האמת על לונדון", וניהל גם את טקס החתונה של מוניקה וצ'נדלר וגם את חתונתם של פיבי ומייק.
לג'ואי יש קשיים בהבנת מתמטיקה פשוטה ובאחד הפרקים נדרש למחשבון כדי לחבר 500 ועוד 500. בפרק אחר התברר כי מידת כפות הרגליים שלו קטנה באופן חריג, עובדה שהוא שומר בסוד ומאוד רגיש בנוגע אליה. בספורט, ג'ואי אוהד את קבוצת הבייסבול הניו יורק יאנקיז ולזמן קצר את הניו יורק מטס, את הלוס אנג'לס קליפרס והניו יורק ניקס בכדורסל, את הניו יורק ג'איינטס והניו יורק ג'טס בפוטבול ואת הניו יורק ריינג'רס בהוקי קרח.

אישיות

ג'ואי ידוע כרודף שמלות. אחד ממשפטי הפתיחה המפורסמים ביותר שלו הוא: "?How you doin". מתואר על ידי שאר דמוית הסדרה כאדם שפוגש נשים, יוצא איתן לדייט אחד, שוכב איתן ולעולם לא יוצר איתן קשר שוב.

קריירה

ג'ואי הצטרף לגילדת שחקני המסך לאחר שסירב ללכת בעקבות אביו ולהיות שרברב. הוא התחיל להשתלב במקצוע המשחק כשעשה את עבודות הבמה בהפקה של פינוקיו. שיחק גם בסדרה ימי חיינו, שם שיחק את הדוקטור דרייק רמורה.
כופח'ה

היסטוריה

הכפר הוקם במאה ה-19 על ידי תושבים עזתים, כולם מוסלמים.
בשטח הכפר נמצאו שתי בארות מים ולקראת סוף המאה ה-19 נבנה במרכז הכפר מסגד בעל צריח שהיה המבנה הגבוה בכפר. כמו כן פעל בכפר בית ספר יסודי.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 500 נפשות. עד 1948 הוא מנה כ-580 נפש ו-102 בתי מגורים.
בתוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947, הכפר יועד להיכלל במדינה העברית.
במלחמת העצמאות הוחזק הכפר על ידי הצבא המצרי. ב-25 במאי 1948 התקיפו את הכפר יחידות רגלים וג'יפים של חטיבת הנגב הוא נכבש ותושביו פונו. בתי הכפר נהרסו והשריד היחיד שנותר ממנו הוא המסגד שצריחו נקטם במהלך הקרבות. על אדמות כופח'ה הוקם ב-1953 מושב ניר עקיבא.
המכביה הארבע-עשרה

טריאתלון

80 משתתפים, שחו 1.5 ק"מ, רכבו על אופניים 40 ק"מ ורצו 10 ק"מ.

שחייה

תחרויות השחייה של המכביה נערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב
ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית

שלטונו

ארקדיוס ידוע כקיסר חלש מאוד שנשלט על ידי אנשי חצר חזקים ממנו.
תאודוסיוס העניק לו את התואר אוגוסטוס ומינה אותו לשותף לשלטון במזרח בשנת 383 (כשהיה בן 5 או 6). עם מותו של תאודוסיוס הפך ארקדיוס לשליט היחיד במזרח והונוריוס לשליט במערב. שני הנערים היו צעירים מכדי לנהל כהלכה את מדינת הענק הרומית, ובפועל הנהיגו את שני חלקי האימפריה שרים ואנשי צללים שפעלו מאחורי הקלעים. 
במערב היה זה פלאביוס סטיליקו שניהל את מהלכי הונוריוס, ובמזרח היה ארקדיוס נתון להשפעתם של מספר אישים במהלך תקופת שלטונו. תחילה היה זה רופיניוס, אחד משריו, שהכתיב את מהלכיו. רופיניוס היה מסוכסך עם סטיליקו וכנראה שנרצח על ידי שליחיו בשנת 395. לאחר מכן היה אטרופיוס, יועצו החדש של ארקדיוס, האיש החזק בחצר הקיסר. ארקדיוס היה מושפע מאוד גם מאשתו, ששכנעה אותו לפטר את אטרופיוס בשנת 399, והייתה להשפעה הגדולה ביותר על ארקדיוס עד מותה בשנת 404. מאז היה ארקדיוס מושפע בעיקר מאנטמיוס, שהיה להלכה המפקד הפרטוריאני (אף שלמעשה המשמר הפרטוריאני פורק כמעט מאה שנה לפני כן והתפקיד נגע יותר למנהל האזרחי מאשר למשמרו של הקיסר). 
אנטמיוס כאיש המשפיע ביותר באימפריה המזרחית, סיים את הסכסוך עם סטיליקו במערב, בזמן שארקדיוס עצמו היה עסוק יותר בהצגת מראית עין של נוצרי אדוק מאשר בשלטון באימפריה רחבת הידיים שלו, ומת בשנת 408 כששלטונו איננו יותר ממראית עין.
רני טריינין

ביוגרפיה

נולד בישראל לחנה ולד"ר דוד טריינין, מוותיקי הווטרינרים בישראל. שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. במשך שנים רבות הוא חבר קיבוץ בית ניר, וכיהן כמנהל הפיננסי והכלכלי של הקיבוץ. היה מנכ"ל של חברת "גניר" לייצור מיץ פירות "פרימור".
בין השנים 1994–2010 כיהן כראש המועצה האזורית יואב. במשך מספר שנים שימש יושב-ראש ועדת הכלכלה של המועצות האזורית.
באוקטובר 2002 נבחר כחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. בינואר 2007 נבחר כיושב-ראש "הוועדה לישראל" בסוכנות, וייצג את העבודה, את התנועה הרפורמית ואת מרצ בהסתדרות הציונית העולמית. בשנת 2009 החליטה הנהלת הסוכנות היהודית על ביטול תפקיד הגזבר ויצירת תפקיד חדש של משנה ליושב-ראש הסוכנות שיקבל את סמכויות הגזבר ובנוסף יהיה אחראי על הפעילות בישראל ועל חיזוק השותפויות עם יהדות העולם. כעבור שנה, בנובמבר 2010, נבחר טריינין לתפקיד ושימש בו עד אוקטובר 2016.

משפחתו

טריינין נשוי לאילנה לבית זק, ואב לשלושה. מתגורר בבית ניר. בנו הוא הבמאי אופיר טריינין. אחיו הוא פרופ' זאב טריינין, לשעבר מנהל המכון הווטרינרי בבית דגן.
אויגן פון שוברט

קריירה מוקדמת

פון שוברט נולד ב-13 במרץ 1883 בווירצבורג, שהשתייכה לממלכת בוואריה. אביו היה קרל שוברט, מיור בצבא הבווארי, ואמו הייתה אנה לבית מיכלי. פון שוברט הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1902. במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ובסיום המלחמה היה מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים הבווארי ה-1. על לחימתו הוא עוטר בצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, ובצלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף.
לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע ברייכסווהר ומ-1933, בוורמאכט. ב-1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, ובמרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, בפברואר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובמרץ 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-7.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פון שוברט מפקד הקורפוס ה-7 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין. לאחר מכן במהלך המערכה על צרפת פיקד פון שוברט על הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16 בפיקוד ארנסט בוש.
ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון שוברט למפקד הארמייה ה-11, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה ובכלל זה השתתף עימה בקרב אומן כחלק מקבוצת ארמיות דרום.
פון שוברט נהרג בהתרסקות מטוסו במיקולאייב ב-12 בספטמבר 1941, והוא בן 58 שנים.
שאלתיאל קוואק

עלילת הסדרה

זמן קצר לאחר בקיעתו מהביצה, שאלתיאל קוואק מאבד את הוריו, אחיו ואחיותיו אשר נהרגים בתאונת דרכים. חפי החפרפרת, חבר טוב של משפחתו, מגדל אותו. יחד עם חבריו יוצא שאלתיאל להרפתקאות רבות ומשונות ומפיק לקחים. המדינה בה מתגוררים שאלתיאל קוואק וקרוביו היא מַיִמוניה (מבוססת או על רוסיה או על גרמניה או אוסטריה או הולנד או רומניה או צרפת).
בניגוד למרבית הסדרות המצוירות לילדים, הסדרה עוסקת בצורה ישירה או נסתרת בנושאים חברתיים ופוליטיים שונים כגון ניצול לרעה של כוח, עבדות, התעללות בבעלי חיים, מחלות סופניות, הלם קרב, גזענות ואיכות הסביבה, ובכך מעבירה מסרים חינוכיים וחברתיים רבים. הסדרה מעלה גם ערכים חשובים כמו ידידות וסולידריות חברתית. בין השאר, לאורך הסדרה, נלחם שאלתיאל בדיקטטור פאשיסטי (דולף) ובמפלגת העורבים הלאומית שהשתלטה על ארצו, מארח פליטים אשר ברחו מארץ רחוקה המכונה "בוּרוּנְדִּיָה" הנמצאת תחת שלטון אפרטהייד, מציל לווייתנים מפני ציידי לווייתנים, מנהל מאבק מתמשך במפתחי הקרקע הפוגעים בטבע ומקדם את שינוי המשטר בארצו ממונרכיה אבסולוטית (הנשלטת על ידי מלך יחיד) למונרכיה חוקתית. הבחירה להציג בסדרה את הנושאים המורכבים הללו מייחדת אותה ממרבית הסדרות המצוירות הטיפוסיות לילדים.
עלילת הסדרה מתפרסת על פני זמן ממושך. זאת, לעומת רוב הסדרות לילדים, בהן הדמויות לא מזדקנות. ב"שאלתיאל קוואק", ניתן לראות כיצד הדמויות גדלות מילדות ועד בגרות. הסדרה עוקבת אחר חייו של שאלתיאל מלידתו, תקופת נעוריו בבית הספר ומסעותיו הרבים ברחבי העולם, ולבסוף כל הדמויות בסדרה נפגשות בביתו של שאלתיאל. ההתפתחות הבולטת ביותר בסדרה היא זו של דולף, אשר בתחילת הסדרה מוצג כנער בית ספר שובב ובהמשך הופך לדיקטטור אכזרי, סוחר נשק, פוליטיקאי חסר אחריות ופושע נבזה.

הסיפור מאחורי הסדרה

הרמן ון וין, כותב הסדרה, פרסם את הסיפור מאחורי יצירת הסדרה ברדיו הולנדי:
כשהילדים שלנו היו צעירים, כתבתי את הסיפור הראשון על אלפרד (שאלתיאל) קוואק. בעיקרון, זה קרה על ידי שני דברים. לילה אחד נסעתי ברכב שלי בדרכי הביתה, ובטעות דרסתי ברווז שחצה את הכביש. התחרטתי על כך מאוד. כמה ימים לאחר מכן הייתי בבית ודיברתי בטלפון. האיש שדיברתי איתו היה המנהל של התזמורת הסימפונית. הוא שאל אם אוכל לכתוב סיפור, לספר ולשיר עליו בזמן שהתזמורת תספק ליווי מוזיקלי. בזמן שדיברתי עם האיש בטלפון, חשבתי, יכול להיות שהברווזה מחפשת אחרי בעלה? ואיך תוכל להסביר לברווז שדרסת ברווז אחר? "הלו, הלו?" אמר הקול בטלפון, "מה אתה חושב, מר וין?" "אני חושב על ברווז," עניתי. והאיש ענה "מצוין!, אז תכתוב לנו סיפור על ברווז." וכך נולד שאלתיאל קוואק. בטעות.
T-90

מיגון

בהתאם לדוקטרינת השריון הרוסית, הטנק מתבסס בראש ובראשונה על צללית נמוכה, המקטינה את חתימת הטנק בשדה הקרב.
שריון הטנק מורכב משלוש שכבות הגנה; השכבה הראשונה היא מיגון פסיבי של שריון מרוכב. השכבה השנייה כוללת מיגון ריאקטיבי דור ב' מדגם KONTAKT-5 המותקן על חזית וצדדי השלדה ועל הצריח בצורת "לבנים". השריון הריאקטיבי מותקן גם על תקרת הצריח כנגד איומים מלמעלה. 
הטנק מצויד גם במערכת הגנה אקטיבית רכה מדגם SHTORA (ברוסית: Штора, "וילון") לשיבוש אופטרוני, המיועדת לשבש טילי נ"ט מתבייתי כתם לייזר או רוכבי קרן לייזר. עובי השריון הוא שווה ערך ל־420 עד 900 מ"מ בצריח כנגד קלעים קינטיים, ושווה ערך ל־500 עד 900 מ"מ כנגד מטענים חלולים. דפנות התובה שוות ערך ל־710-670 מ"מ נגד קינטי ול־1,340-990 מ"מ נגד חלול. כמו כן קיימות בטנק 12 מדוכות עשן היעילות בתחום האור הנראה ובתחום האינפרא אדום, מערכת התרעה כנגד קרינת לייזר עם 4 מקלטי לייזר, וכן מיגון אב"כ כולל.

חימוש

עוצמת האש העיקרית של הטנק היא תותח חלק הקדח M46A2 בקוטר 125 המ"מ, הזהה לדגמים הקודמים, ה-T-72 וה-T-80.
התותח בעל דיוק משופר, וניתן להחלפה בקלות ובמהירות במקרה של פגיעה או תקלה. התותח מיוצב בשני הצירים ונטען במטען אוטומטי הכולל 22 פגזים תורנים, המבטל את הצורך בטען. השימוש במטען אוטומטי מאפשר לטנק ירי של 7–8 פגזים בדקה. חימוש התותח כולל פגזים קינטיים, חלולים, נפיץ־רסס ושרפנל עם מרעום זמן. בנוסף הוא אף יכול לשגר טילים נגד טנקים מונחי לייזר מסוג "רפלקס" 9M119 לטווח של עד 4,000 מ' בעלי ראש נפץ במטען חלול, המסוגלים לחדור שריון ריאקטיבי וכן לפגוע במסוקים בטווח של 5,000 מ'. החימוש המשני של הטנק כולל מקלע נ"מ NSV‏ 12.7 מ"מ ומקלע מקביל 7.62 מ"מ. מערכת בקרת האש של הטנק היא אינטגרלית אוטומטית. מערכת זו כוללת מחשב בליסטי וערוצי ירי לפגזים וטילים.

שירות

בעקבות קשיים תקציביים יוצרה כמות מעטה יחסית של טנקי T-90 וכ-700 טנקים בלבד מדגם זה משרתים את חיל השריון הרוסי. כיום משרת הטנק גם בצבא הודו. הודו אף החלה לייצר ברישיון את גרסת הייצוא של הטנק, "T-90S", הכוללת מנוע משופר (1,000 כ"ס) ורכיבים אלקטרוניים מתוצרת חברות מערביות.
במלחמת רוסיה-גאורגיה ב-2008 הטנק הוכיח את עצמו כיעיל מאוד, כאשר נע על השטח במהירות גבוהה מאוד וסייע לכוחות בהתגברות על טנקי המערכה הגאורגיים, שהורכבו מטנקים סובייטיים, שמוגנו במערכות הגנה מערביות.

גלריה

טנק Т-90А בפורום הבינלאומי "טכנולוגיה בבניית מכונות" 2012:
אהרן בית-הלחמי

ביוגרפיה

בית-הלחמי נולד ב-1936 בראשון לציון. ב-1954 סיים את לימודיו בתיכון עירוני א' בתל אביב. ב-1958 סיים בהצטיינות לימודי הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בצה"ל שירת בחיל האוויר כקצין-מהנדס, ב-1961 יצא להשתלמות בנושאי הנדסת אווירונאוטיקה בצרפת, ב-1970 סיים לימודי תואר שני בהצטיינות במדעי המחשב בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים בארצות הברית. כיהן כראש המחקר והפיתוח בחיל האוויר, ב-1974 פנו אליו הפיזיקאים פליקס דותן ושאול יציב מהאוניברסיטה העברית בהצעה להקים תוכנית שתכשיר אנשי מחקר ופיתוח צעירים לטובת מערכת הביטחון. בית-הלחמי פעל במשך מספר שנים להקמתה עד לאימוץ הרעיון על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן ויציאתה לדרך כתוכנית תלפיות ב-1979.
ב-1977 מונה לראש אגף המחקר ופיתוח במשרד הביטחון בדרגת תת-אלוף וחבר המטה הכללי של צה"ל. באוקטובר 1982 מונה למנכ"ל משרד הביטחון, וכיהן בתפקיד עד מאי 1983.
בשנים 1983 עד 1985 כיהן כנשיא חברת תהל מהנדסים יועצים, בשנים 1985 עד 2000 כיהן בדירקטוריון אל-אופ ובשנים 2000 עד 2005 בדירקטוריון אלביט מערכות ואחר כך כיועץ ליו"ר החברה. בית הלחמי מכהן כמנכ"ל מפעלי פדרמן, בעלת השליטה באלביט מערכות ומשנת 1994 כנשיא ושותף-מנהל בקרן הון סיכון יורופאנד של קבוצת פדרמן. 
בית-הלחמי מילא תפקידים בכירים בסקטור החינוכי-אזרחי, כיהן כחבר הוועדה לתכנון ולתקצוב, יו"ר ועדת ההיגוי מטעם המועצה להשכלה גבוהה להקמת בית ספר לרפואה בגליל שהובילה להקמת הפקולטה לרפואה בצפת של אוניברסיטת בר-אילן ומשנת 2012 ראש חבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל-חי.
נישא לאיילה, ואב לשלושה בנים.
משך דור

משך דור הוא מדד המשמש בביולוגיה אוכלוסיית ודמוגרפיה כדי לשקף את הגודל היחסי של מרווחים בהקמת דור של צאצאים. משך דור בדרך כלל מבטא את הגיל הממוצע של נשים המתרבות בתוך האוכלוסייה. נניח כי נשים מתחילות להתרבות בגיל α ומפסיקות להתרבות (או מתות) בגיל ω, אז הגיל הממוצע של הרבייה הראשון של קבוצה של נשים הוא
כאשר  הוא פונקציית סיכון, ו הוא הפוריות של נשים בגיל .
כאשר מבנה הגיל יציב, ניתן לתאר את משך הדור כגיל ההורות של אמהות לילדים בני יומם:
כאשר  הוא המדד המלתוסיאני של האוכלוסייה.
סי. ג'יי. מקולום

נעורים וקריירת מכללות

מקולום נולד וגדל בקנטון שבאוהיו. אחיו הבכור אריק מקולום  אף הוא כדורסלן מקצועני.
מקולום סיים תואר ראשון בעיתונאות ושיחק כדורסל באוניברסיטת ליהיי שבפנסילבניה. בעונתו הראשונה קלע 19.1 נקודות בממוצע למשחק והיה בכך לקלע המצטיין בארצות הברית מבין שחקני השנה הראשונה במכללות. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת הפטריוט ולהעפיל לטורניר אליפות המכללות בכדורסל בו הפסידה בסיבוב הראשון לאוניברסיטת קנזס, משחק בו קלע מקולום 26 נקודות. בעונתו השנייה קלע 21.8 נקודות ולקח 7.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונתו השלישית קלע 21.9 נקודות בממוצע למשחק והוביל את ליהיי לזכייה נוספת בטורניר ליגת הפטריוט. בטורניר אליפות המכללות חוללה ליהיי הפתעה גדולה כשניצחה בסיבוב הראשון את אוניברסיטת דיוק, הרבה בזכות 30 נקודות של מקולום. בעונתו האחרונה בליהיי נפצע ושבר את רגלו בינואר 2013, לאחר 12 משחקים והחמיץ את שאר העונה. במהלך הקריירה שלו בליגת המכללות זכה מקולום פעמיים בתואר שחקן העונה של ליגת הפטריוט ו-3 פעמים לחמישיית העונה, בתום לימודיו היה לקלע המצטיין בכל הזמנים של אוניברסיטת ליהיי.

קריירה מקצועית

מקולום נבחר במקום העשירי בדראפט ה-NBA‏ 2013 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. הוא הצטיין בליגת הקיץ של ה-NBA אך שבר את רגלו לפני פתיחת העונה ב-NBA והחמיץ את תשעה השבועות הראשונים של העונה. את משחק הבכורה שלו רשם ב-8 בינואר 2014. בתום העונה רשם ממוצע של 5.3 נקודות למשחק ב-38 המשחקים בהם שותף. בעונת 2014 השיג ממוצע של 6.8 נקודות למשחק. בפלייאוף הצטיין בסדרה בה הפסידה פורטלנד לממפיס גריזליס בסיבוב הראשון 1–4. מקולום קלע בשלושת המשחקים האחרונים של הסדרה 26, 18 ו-33 נקודות.
עונת 2015/2016 הייתה לעונת הפריצה של מקולום; הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע, כבר במשחק הראשון של העונה קבע שיא קריירה של 37 נקודות ואת העונה סיים עם ממוצע של 20.8 נקודות למשחק. בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA. בפלייאוף סייע לפורטלנד לגבור בסיבוב הראשון על לוס אנג'לס קליפרס בטרם הודחה הקבוצה בסיבוב השני על ידי גולדן סטייט ווריורס. מקולום השיג בפלייאוף ממוצע של 20.5 נקודות למשחק ושותף בלמעלה מ-40 דקות למשחק. בשתי העונות הבאות הודחה פורטלנד בסיבוב הפלייאוף הראשון מול הווריורס (0–4) והפליקנס (0–4), בהתאמה.
ב-31 בינואר קלע מקולום שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול שיקגו בולס.
מחלת קיקוצ'י

אפידמיולוגיה

מחלת קיקוצ'י היא נדירה. תוארה לראשונה אצל אנשים צעירים (20 - 30) ביפן אבל לאחר מכן הופיעו תיאורים שלה בספרות הרפואית גם בצפון אמריקה, אירופה ואסיה. המחלה תוארה לראשונה בישראל באשה בת 37 ב-1999 בעיתון הרפואה.

אטיולוגיה

סיבת המחלה אינה ידועה. הועלו השערות על גורמים זיהומיים ואימונולוגים אך עד עתה הן לא הוכחו.

תסמינים

תסמיני המחלה הם חום, הגדלת קשרי לימפה, פריחות בעור, חולשה וכאב ראש. לעיתים יש הגדלת טחול וכבד.

אבחנה מבדלת

האבחנה נעשית על ידי ביופסיה של קשר לימפה. יש להבדיל בין המחלה לבין: שחפת, זאבת, וזיהומים וירלים הגורמים להגדלת קשרי הלימפה. בעיקר קשה להבדיל בין המחלה ולימפומה לפי הממצא ההיסטולוגי, דבר שגרם לעיתים לטעות באבחנה ולמתן טיפול כימותרפי שלא לצורך.

טיפול

אין טיפול ספציפי למחלה. יש לתת טיפול תומך להורדת החום ולשיכוך הכאבים. במקרים קשים אפשר לשקול מתן סטרואידים במינונים נמוכים.

פרוגנוזה

הפרוגנוזה טובה. המחלה חולפת מאליה תוך מספר שבועות ללא כל טיפול ספציפי.
מיסטר רבינוביץ

תיאור

הסדרה בת ארבעת ההדפסים "מיסטר רבינוביץ" נוצרה בשנת 1968. היא הודפסה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 35 עותקים. באותה תקופה שבה נוצרו לוחות ההדפס, החל ליפשיץ ליצור גם סדרת ציורים בנושא דומה שיצירתה נמשכה עד שנות ה-90 של המאה ה-20
דוד גלעדי תיאר את דמותו של רבינוביץ, נושא הסדרה, כבת דמותו של פקיד בורגני. בורגנות המתבטאת באדישות של הדמות: "את המונח ennui הצרפתי, המופיע אצל בודלר, תרגמנו פה ל'אדישות' המגולמת גם בישותו של 'מיסטר רבינוביץ" […]. 'לָארוס הקטן' מביא כמה סינונימים למונח זה: חולשת הדעת, שעמום מתוך חוסר מעש, היעדר עניין, קושי, חרדה, דאגה, אי שקט. חולשת דעת היא כמובן גם חולשה מוסרית. והרי אלה כולם הם מסימני ההיכר של אותו פקיד קטן שליפשיץ נותן לו את השם רבינוביץ'…"
בשונה ממרבית עבודותיו בתחריט, שהתבססו על דימוי קווי על רקע חלק, בולט ניסיונו של ליפשיץ לתאר סביבה שלמה ובה התרחשות. רבינוביץ מתואר כדמות לבושה חליפה ועל ראשה מגבעת בסגנון הומבורג. בעבודה השלישית בסדרה, לדוגמה, מופיעה דמות זו שלוש פעמים. פעם בצדו הימני של ההדפס, פעם נוספת כדמות מוקטנת, המופיעה בצדו השמאלי התחתון ומתוארת מאחור, ופעם שלישית כדמות במסגרת של ציור על הקיר. בנוסף לדמותו של רבינוביץ, מופיעה בעבודה דמות נשית עבת בשר, שהילה מאפיינת אותה כמלאך וניצבת על רקע צורה גאומטרית. גדעון עפרת זיהה את דמות האישה מכדימוי של הארוס. בצדו השמאלי העליון תיאר ליפשיץ אסלת שירותים, המקצינה את הסיטואציה המתוארת והופכת אותה לסאטירה ביקורתית. האסלה, כמו גם חלקים נוספים בעבודה, נעשו בטכניקה של תצריב צילומי. עפרת מציין את הסדרה כאחד היצירות הראשונות שעשו שימוש בדימוי צילומי בהדפס בישראל.
קלאוס רגלינג

קלאוס פ. רגלינג (בגרמנית: Klaus P. Regling; נולד ב-3 באוקטובר 1950 בליבק, גרמניה המערבית) הוא כלכלן גרמני שנושא במשרת מנכ"ל קרן החילוץ האירופית EFSF שהוקמה לצורך התמודדות עם משבר החוב האירופי. דווח כי רגלינג נחשב מועמד למשרת נשיא הבנק המרכזי האירופי כמחליפו של ז'אן קלוד טרישה, תפקיד בו זכה לבסוף מריו דראגי.

חייו

רגלינג למד כלכלה באוניברסיטת המבורג ולאחר שסיים את התואר הראשון ב-1971 המשיך את לימודיו באוניברסיטת רגנסבורג שם סיים את התואר השני בכלכלה ב-1975. באותה שנה החל לעבוד בוושינגטון די. סי. בקרן המטבע הבינלאומית. את השנתיים הראשונות שלו שם בילה בתוכנית הקריירה של הקרן לצעירים מבטיחים ובשנים 1977–1980 היה כלכלן במחלקת המחקר של הקרן והשתתף בהכנת התחזית הכלכלית העולמית. 
ב-1980 עזב את קרן המטבע ובילה שנה בארגון הבנקאים הגרמניים לפני שנשכר לעבודה ככלכלן במשרד האוצר הגרמני, שם עבד בחטיבה לענייני אירופה עד 1985. באותה שנה חזר לקרן המטבע הבינלאומית ועבד הן בוושינגטון די.סי., הן בג'קרטה, אינדונזיה. ב-1991 עזב שוב את קרן המטבע וחזר למשרד האוצר הגרמני שם נקרא לשמש ראש החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים. ב-1993 מונה למשנה למנכ"ל החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים וליחסים פיננסיים וב-1995 התמנה למשרת מנהל היחסים הפיננסיים האירופאיים והבינלאומיים. הוא נותר בלשכתו עד 1998. בשנים אלו שימש גם מחליף לנגיד בבנק הבין-אמריקני לפיתוח (Inter-American Development Bank). ב-1999 עבר למגזר הפרטי שם שימש מנכ"ל Moore Capital Strategy Group בלונדון. רגלינג מונה למנהל הדירקטוריון לעניינים כלכליים ופיננסיים של הנציבות האירופית ב-2001 ונשאר שם עד יוני 2008 בחלק מתקופה זו שימש גם כמחליף לנגיד בבנק האירופי לשיקום ופיתוח. מ-2008 עד מרץ 2009 היה חלק מוועדה שהקימה קאנצלרית גרמניה אנגלה מרקל על מנת לייעץ לממשלה בנושא רפורמת הרגולציה הפיננסית. ב-1 ביולי 2010 התמנה לעמוד בראש קרן החילוץ האירופית.
בוקטיני

בוקטיני (באיטלקית: Bucatini) הוא פסטה צינורית בדומה לספגטי, אך עבה ממנו. מקור השם באיטלקית: בוקו (buco) פירושו חלול, ובוקטו (bucato) - מחורר.
בוקטיני נפוץ באיטליה ברחבי לאציו, בעיקר ברומא. והוא עשוי קמח חיטת דורום (שידועה בהיותה קשה) ומים. אורכו 25-30 ס"מ וקוטרו 3 מ"מ. זמן הבישול הממוצע הוא תשע דקות. במטבח האיטלקי הוא מוגש עם רוטב חמאה, או פאנצ'טה (Pancetta), ירקות, גבינה, ביצים, אנשובי או סרדינים.
מישל סרדו

ביוגרפיה

מישל סרדו נולד בפריז למשפחה של אמני במה שנודעה בצרפת בתחום הקברט עוד מאמצע המאה ה-19. אביו פרננד (1910 – 1976) היה שחקן וזמר ואימו ז'אקי (1919 – 1998) הייתה שחקנית.
הוא החל את הקריירה ב-1965 עת פרסם את שירו "Le Madra" אשר נכתב במשותף עם מישל פוגאן. עד לשלהי שנות ה-60 לא זכו יצירותיו להצלחה רבה. ב-1970 הוציא לאור את אלבומו הראשון "J'habite en France" (מצרפתית: אני חי בצרפת) אשר זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום השני ברשימת האלבומים הנמכרים בצרפת.
במהלך שנות ה-70 פרסם סרדו שורה ארוכה של להיטים אשר זכו להצלחה בצרפת ודורגו במקומות גבוהים במצעדי הפזמונים. סרדו הפך לאחד מבולטי האמנים הצרפתיים. חלק משיריו הביעו מחאה נגד הממסד השלטוני הצרפתי. במהלך שנות ה-80 התמסד סרדו ויצירתו מוצבה בזרם המרכזי של המוזיקה בצרפת. הוא זכה להכרה ממסדית ב-1990 ו-1999 זכה לפרס "Victoires de la Musique" מטעם משרד התרבות של צרפת על הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה בצרפת. 
ב-2001 הודיע סרדו על פרישתו משירה והחל לעסוק במשחק.
ב-2004 שב מישל סרדו לתחום המוזיקה והוציא לאור את אלבומו "Du Plaisir". הוא המשיך בהופעות ברחבי אירופה. ב-2012 הוציא לאור אלבום אוסף משיריו.
ב-2005 שודרה בערוץ France 2 בצרפת התוכנית הצרפתים הדגולים ביותר ובה נשאלו אזרחי צרפת מיהם 100 הצרפתים הדגולים בהיסטוריה. מישל סרדו מוקם במקום ה-45 ברשימה.

חייו האישיים

בשנים 1965 – 1977 היה סרדו נשוי לרקדנית פרנסואה פטרה ולזוג נולדו שתי בנות סנדרין (1970) וסינתיה (1973). 
בשנים 1977 - 1999 היה סרדו נשוי לאליזבת האס ולזוג נולדו שני בנים. הסופר רומאן סרדו (1974), והשחקן דייוי סרדו (1978). 
ב-1999 נישא סרדו לאן-מארי פריה שהייתה העורכת של המגזין Elle.
דרגות משטרת ישראל

משטרת ישראל היא ארגון היררכי שבו יש מפקדים ופקודים. כל מתגייס חדש מתחיל את שירותו בדרגה מסוימת ומטפס בסולם הדרגות בהתאם לכישוריו ובהתאם לקורסים וההכשרות שאותן עבר. מעטים יגיעו לדרגות הבכירות של תת-ניצב וניצב ובודדים יגיעו לדרגת רב-ניצב.
דרגות משמר הגבול, שהוא חיל בתוך משטרת ישראל, הן זהות. המבדיל את לוחמי משמר הגבול ממשרתי המשטרה הכחולה הוא צבע רקע הדרגה, שדומה לצבע המדים שהם לובשים.

משמעות סימני הדרגות

עם הקמת משטרת ישראל, סולם הדרגות ושמותיהם הושאלו מסולם הדרגות של המשטרה הבריטית. בשנת 1958 אושרו שמות עבריים לדרגות שהיו קיימות עד אותה עת, ובשלב מאוחר יותר נוספה דרגת תת-ניצב. הכינויים העבריים אומצו בסיוע המשוררים אברהם שלונסקי ויצחק שלו והאקדמיה ללשון העברית, והשימוש במילה "ניצב" הוצעה על ידי מנהל בית הספר בנוף ים י. דובשני, בהסתמך על מלכים א', פרק ד', פסוק ז': "ולשלמה שנים עשר ניצבים על כל ישראל".

היסטוריה

מאז הקמת משטרת ישראל, הדרגות בארגון עברו תהליך של התאמה ושיפור בסולם הדרגות עצמו, ובסמלים אשר מייצגים את הדרגות במדי השוטר.

דרגות השוטרים החדשות

בעקבות תלונות של נגדים על חוסר נראות של הדרגות (בעיקר בחורף, לאור העובדה שלא נענדות דרגות נגדים על מעיל), בוצעה עבודת מטה משותפת של אגף משאבי אנוש (אמ"ש) ואגף תמיכה לוגיסטית (את"ל) אודות שינוי סימון הדרגות ואופן ענידתן, ואושרה על ידי המפכ"ל (רנ"צ דודי כהן). ב-22 בספטמבר 2008 (לפני ראש השנה תשס"ט) העניק המפכ"ל בטקס חגיגי את הדרגות החדשות לשבעה נגדים בכירים בתפקידי "רס"ר משמעת" במחוזות, מג"ב ומלמ"ש. בו ביום הופצה איגרת משותפת של ר' אמ"ש (ניצב עמיחי שי) ור' את"ל (ניצב אינה וולף) לכלל שוטרי מ"י שהודיעה רשמית על תחילת תקופת המעבר לדרגות החדשות, שהסתיימה ב-1 בנובמבר 2008. מתאריך זה חויבו השוטרים לענוד את הדרגות החדשות בלבד, והדרגות הישנות יצאו מהתוקף.
סמלי דרגות השוטר הזוטרות (רב שוטר עד רב-סמל) הועברו משרוול החולצה לדש צווארון החולצה, כפי שהיו נענדות עד אז דרגות הנגד הבכירות. הסמלים החדשים שונו לסיכות מתכת בצבע כסף, ללא רקע. צורות הסמלים הועתקו מהסמלים הישנים והוקטנו בהתאם: מסגרת חלולה של סרט אחד עד מסגרת של שלושה סרטים, בתוספת עלה גפן מוקטן לדרגת רב-סמל.

דרגות הנגדים החדשות

סמלי הדרגות הבכירות (רב-סמל ראשון עד רב-נגד) הועברו מדש החולצה לכותפות, כפי שנענדות דרגות הקצונה. בהשראת התהליך שעבר צה"ל.
הסמלים החדשים הם סיכות מתכת בצבע כסף בצורת מסגרת חלולה של סרט אחד עד שלושה סרטים, בדומה לדרגות הנגדים הזוטרות. סיכת מסגרת הסרטים נענדת על כותפות בצבע כחול למשטרה הכחולה, וירוק-זית למג"ב, בקצה הכותפת הקרוב לתפר השרוול (בדומה לקצונה). לדרגת רב-נגד נוספה סיכת כוכב קטנה בצבע כסף הנענדת ליד מסגרת הסרטים, קרוב יותר לצווארון.
שדה עוזיהו

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי 120 משפחות עולים מהערים מיסראתה ואל-ח'ומס שבלוב ברובם ניצולי שואה.
שמו של היישוב הוא על שמו של עוזיהו, מלך יהודה אשר לפי דברי הימים בנה ערים באזור בו נמצא כיום היישוב.
עד סוף שנות ה-60 פעל במושב בית קולנוע קטן ובית ספר על שם "עוזיאל" עד חטיבת ביניים.
בשנת 1970 חובר הטלפון הביתי הראשון במושב, ובשנת 1975 חוברה מערכת ביוב במושב לראשונה מאז הוקם.
בשנת 2000 הופשרו קרקעות לבניה במרכז המושב, מה שמשך זוגות צעירים לאווירה הפסטורלית השוררת במושב וכמות האוכלוסייה גדלה לכ-400 משפחות ול-1500 אנשים ומעלה שחלקן מתפרנסות מחקלאות מחסנים ומפעלים תעשייתיים.

ספורט

מאז תחילת שנות החמישים ייצגה את המושב קבוצת כדורגל בשם "הפועל שדה עוזיהו", שהתמודדה רוב שנותיה בליגה ג', הנמוכה ביותר. בנוסף התמודדה באופן קבוע במשחקי גביע המדינה. בסיום עונת 1999/2000 העפילה לליגה ב' (דרום ב') כשמשחק העלייה התקיים באצטדיון הי"א באשדוד לעיני 2,000 צופים. בליגה ב' שיחקה במשך שלוש עונות ונשרה בסיום עונת 2002/2003 מהמקום האחרון. בשנת 2006 התפרקה הקבוצה סופית בעקבות פסילת מגרשה הביתי שלא עמד בתקנות החדשות של ההתאחדות לכדורגל. הקבוצה הוזכרה בתשדיר פרסומת למפעל הפיס בכיכובו של השחקן, ספי ריבלין.