google/wiki40b huggingface dataset:
קארמה רוסקאיידה

כרמה רוסקאיידה סרה (בקטלנית: Carme Ruscalleda i Serra; נולדה ב-1952) היא שפית ממסעדת סאנט-פאו (Sant Pau) בסאנט-פאו דל מאר, סמוך לברצלונה. בבעלותה גם מסעדת Sant Pau de Tòquio ביפן.

ביוגרפיה

רוסקאיידה נולדה למשפחת איכרים שעסקה ביין ובגידול בקר והחלה לבשל בהיותה ילדה. היא למדה טכניקות שרקוטרי (הכנת מטעמי בשרים) ואחרי שהתחתנה עם בעל מכולת, טוני באלאם (Toni Balam), ב-1975, שיכנעה אותו לפתוח מסעדה. סאנט-פאו נפתחה ב-1988, היא זכתה בכוכב מישלן ראשון ב-1991, זכתה בכוכב השני ב-1996 וזכתה בכוכב מישלן השלישי ב-2006. בשנת 2004 נפתחה מסעדת אחות בטוקיו, יפן. כיום יש להם חמישה כוכבי מישלן, שלושה במסעדה בקטלוניה ושניים במסעדה בטוקיו. מסעדה סאנט-פאו דל מאר זכתה בניקוד המקסימלי, שלוש שמשות במדריך קמפסה (Campsa Guide) ב-1999. המסעדה חברה גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
המסעדה ממוקמת באמצע הדרך בין ברצלונה לג'ירונה, היא שוכנת במבנה שהוקם ב-1881 ושימש בעבר כאכסניה, בחדר האוכל יש מקום ל-35 אנשים והמסעדה פתוחה כל ימות השנה, רוסקאיידה היא השפית ובעלה מנהל את חדר האוכל.
מטבחה נשען במידה רבה על המסורת הקטלנית, אך הוא גם פתוח להשפעה גלובלית ומתמקד במוצרים טריים, איכותיים ועונתיים, עם דגש על מוצרים מהים, שלחופו המסעדה שוכנת. בצמוד למסעדה גן-ירק גדול שמספק את תצרוכתה.
מאז שנת 2000 כתבה כמה ספרים ובהם שמה דגש על בישול ארוחות בריאות, טעימות, מודרניות, קלות, במהירות; והיא כוללת בהם גם חלק ממתכוניה המותאמים למטבחים שאינם מקצועיים. ספרה הידוע ביותר הוא Cuinar per ser feliç (לבשל כדי להיות שמח; 2001). באנגלית התפרסם ספרה Carme Ruscalleda's Mediterranean cuisine‏ (2007).
מר דלי

מר דלי (באנגלית: Mr. Bucket) הוא כלי משחק לילדים שפורסם על ידי חברת מילטון בראדלי ויצא לשוק ב-1992. מכירות המשחק הופסקו אך חודשו ב-2007. המשחק כולל פלסטיק ודלי ממונע אשר משחרר כדורים צבעוניים מן הפה שלו, שהשחקנים אוספים באמצעות אתי פלסטיק ומחזירים לתוך מר דלי.

מהלך המשחק

מטרת המשחק היא לשים את כל הכדורים של השחקן בתוך מר דלי לפני שהוא מקפיץ אותם החוצה דרך הפה שלו. כדי להתחיל את המשחק, מפזרים כדורי פלסטיק כחולים, ירוקים, צהובים ואדומים על הרצפה, וכל שחקן בוחר את חפירה. כשמר דלי מופעל, השחקנים לוקחים את הכדורים התואמים לצבע של את החפירה שלהם ומפילים אותם אל תוך מר דלי. בעוד שהשחקנים אוספים את הכדורים שלהם, מר דלי יורק בכל מרווח זמן קבוע כדור אחד החוצה. המנצח הוא השחקן הראשון שהצליח להכניס את כל שלושת הכדורים שלו למר דלי בלי שאף אחד מהם יישאר בחוץ.
אורלי אלקלעי

ביוגרפיה

אורלי אלקלעי נולדה בחדרה ולמדה במגמת ספרות בתיכון חדרה. בילדותה כתבה בעיתון דבר לילדים ולאחר מכן הייתה כתבת נוער במעריב לנוער. את שירותה בצה"ל עשתה כמשקית ח"ן וכמשקית תנאי שירות.
את דרכה התקשורתית החלה בשנת 1993 ברשת ב' של קול ישראל, ככתבת ספורט ושדרית קווים בתוכנית שירים ושערים, שדרית בליגת בתי ספר בטלוויזיה החינוכית, שדרית קווים במשחקי כדורסל בערוץ הראשון, ומגישת יומני חדשות ואקטואליה בתחנת "הגל הבטוח" שהופעלה על ידי קול ישראל. אלקלעי הייתה מהנשים הראשונות בישראל ששידרו שידורי ספורט. בהמשך מונתה ככתבת הפלילים של רשת ב' באזור הצפון, סיקרה במקביל את התחום המוניציפלי ושימשה בנוסף ככתבת לענייני משטרה בשנה האחרונה לפעולתה של רשות השידור. ככתבת חשפה את פרשת הרב יעקב דויטש שהורשע בתקיפת נערים ונידון למאסר, וחשיפת פרשת השוטרים הנוקמים. ככתבת סיקרה בין היתר את אירועי אוקטובר 2000, האינתיפאדה השנייה, אסון הכרמל, רצח תאיר ראדה, ומשפטו של רומן זדורוב שהורשע ברציחתה.
בשנת 2017 החלה לשמש במסגרת תאגיד השידור הציבורי ככתבת פלילים באזור הצפון, בתחנת הרדיו כאן ב' ובערוץ הטלוויזיה כאן 11.
בשנת 2004 זכתה בפרס רשות השידור על שם אילן רועה.
לאלקלעי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת תל אביב. מתגוררת בחדרה.
פינאייר

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-1 בנובמבר 1923. וטיסתה הראשונה התקיימה בתאריך 20 במרץ 1924 מהלסינקי לטאלין.
מלחמת העולם השנייה הייתה קשה מאוד לחברה, עם תחילת המלחמה "גויס" חצי מצי המטוסים של החברה לרשות חיל האוויר הפיני וכשמלחמת החורף החלה מחצית מנוסעי החברה היו ילדים שהוטסו למקלט בשוודיה.
בשנת 1946 עם סיום המלחמה השתלטה על החברה ממשלת פינלנד ואירגנה אותה מחדש. הטיסות לאירופה חודשו בנובמבר 1947.
בשנת 1953 אומץ השם פינאייר כשם החברה, ובשנת 1961 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מסוג קרוול. בשנת 1969 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שלה בקו לניו יורק. בשנת 1975 קנתה החברה את מטוסה רחב הגוף הראשון מסוג מקדונל דאגלס DC-10. בשנת 1983 הייתה לחברה האירופאית הראשונה שמבצעת טיסות ישירות ליפן כשחנכה את קו הלסינקי-טוקיו וכמה שנים מאוחר יותר גם הייתה לראשונה לטוס בין אירופה לסין. בשנת 1990 קיבלה החברה את ראשוני מטוסיה מדגם מקדונל דאגלס MD-11. בשנת 1999 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה Oneworld.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה בין 2 ל-4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הלסינקי ואנטה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A320.
בנוסף, החברה מפעילה טיסת שכר שבועית אחת בעונת החורף בין נמל התעופה הלסינקי ואנטה לנמל התעופה רמון ונמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A320.
הר פיי (אלברטה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1902, ההר נקרא על שם צ'ארלס אי. פיי (Charles E. Fay), חוקר הרי הרוקי הקנדיים, אשר היה אחד הראשונים שניסו להעפיל לפסגת הר לפרוי בשנת 1896. לפיי הוצע שיקראו על שמו הר, והוא בחר בהר זה כי סבר שהיה הראשון שטיפס לפסגתו (אף שלא כך היה). פיי התאכזב עד מאד שגילה שאחרים טיפסו על ההר (והוא טעה בינו להר לפרוי).

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו גרטרוד בנהאם (Gertrude Benham) וכריסטאן קאופמן (Christian Kaufmann), בשנת 1904. 

לקריאה נוספת

• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, PP 86 - 87
• Maurice Isserman, Continental Divide: A History of American Mountaineering
עוזי מוסקוביץ'

קורות חייו

עוזי מוסקוביץ נולד בשנת 1964. התגייס לצה"ל ב-1982 לחיל השריון, את רוב שירותו שירת בחטיבה 500, במלחמת לבנון הראשונה שירת כלוחם בגדוד 195 של החטיבה. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. מוסקוביץ' שירת במגוון תפקידי פיקוד והדרכה של החיל ובהם מפקד פלוגה מפקד גדוד 195, מפקד גדוד בחטיבה 460, קצין אג"ם עוצבת הפלדה. ב-1998 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד "עוצבת הסוס הדוהר" (חטיבת מילואים משוריינת 217) ומפקד המרכז לאימונים באש. ב-2001 מונה למפקד חטיבה 500, והוביל אותה במבצע חומת מגן. ב-2003 מונה לקצין אג"ם פיקוד המרכז. ב-2004 מונה למפקד עוצבת עידן- אוגדת מילואים, בדרגת תת-אלוף. בשנים 2007–2005 כיהן כמפקד עוצבת סיני והמרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ב-2007 מונה למפקד עוצבת הפלדה ובאוקטובר 2011 קודם לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התקשוב.
מוסקוביץ' הוא בעל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים מהשלוחה הישראלית של אוניברסיטת ניו יורק ותואר שני נוסף בלימודי אסטרטגיה מקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית. נשוי ואב לשישה ילדים.
אריק דניאלס

ביוגרפיה

בנעוריו שיחק דניאלס בנבחרת הכדורסל של תיכון פרינסטון באוהיו. עם תום לימודי התיכון, התקבל לאוניברסיטת קנטקי. בשנתו האחרונה באוניברסיטה היה בעל ממוצעים של 14.5 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק. למרות שלא נבחר בדראפט ה-NBA של 2004, הוחתם דניאלס כשחקן חופשי בקבוצת הסקרמנטו קינגס. בקינגס זכה דניאלס לשחק ב-21 משחקים בלבד בהם קלע במצטבר רק 13 נקודות.
בעונת 2005-2006 עבר דניאלס לשחק בליגת ה-NBDL, ובעונת 2006-2007 עבר לקבוצת אנג'ליקו ביאלה מהליגה האיטלקית, בה ממוצעיו היו 16.8 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק. בקיץ 2007 חתם בקבוצת פלקנסטרו וירטוס רומא, אך לאחר זמן קצר שוחרר לקבוצה הספרדית חירונה, בה ממוצעיו עמדו על 11.6 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 2008-2009 שב דניאלס לליגת הפיתוח של ה-NBA (ה-NBDL), ובעונת 2009-2010 קיבל חוזה במאריופול האוקראינית, בה העמיד ממוצעים של 17 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק.
ב-2010 חתם על חוזה בהפועל גלבוע גליל ועימה זכה גם באליפות ליגת העל.
Just Be Free

הפקה

בשנת 2000, בזמן שאגילרה כבר הייתה ידועה בציבור הבינלאומי, סינגל בשם "Just Be Free", התגלה באחת מחנויות התקליטים, שהוא אחד מבין השירים שהיו הקלטות הדמו של אגילרה. כשחברת התקליטים RCA Records גילתה את תקרית הסינגל, הם ייעצו רשמית למעריצים לא לרכוש את הסינגל מאחר שהוא לא מאושר לרכישה. ממשלת גרמניה נתנה הוראה לכל חנויות התקליטים במדינה להוריד את הסינגל מהמדפים. חודש לאחר מכן, חברת התקליטים "Warlock Records" שיחררה את "Just Be Free", אלבום בעל 12 רצועות המכילות את הקלטות הדמו של אגילרה. כריסטינה הגישה באופן רשמי תביעה על הפרה ופירצה ותיק על שחרור-בלתי הוגן נגד חברת התקליטים "Warlock Records" והמפיקים בובי אלקה, מייקל בראון בדרישה לחסום את ההשקה, בטענה שהאלבום לא משקף את כיוון וסגנון המוזיקה שלה ובטענה שההקלטות היו בגיל צעיר, ואין הם יכולים להשתמש בשמה, הקבלה ותמונתה ללא אישור לשם פרסום פרויקט.
בסופו של דבר, שתי הקבוצות הגיעו להסדר לשחרר את האלבום לציבור. אגילרה השאילה את שמה, הקבלה ותמונתה בערך בלתי מוגדר לנזקים. חלק מהפרטים של התיק נשארו חסויים. כשאלבום הושק ב-21 באוגוסט,2001, הוא הופיע עם תמונתה של אגילרה בגיל 15, כשבתוכו כתוב :
לחבריי היקרים:
אלבום זה הוקלט כשהייתי בת ארבע עשרה וחמש עשרה. בגיל הצעיר הזה, הקלטתי בצורה הכי טובה שהייתי מסוגלת כדי לפתוח בקריירת מוזיקה, שזאת התשוקה האולטימטיבית שלי. ההקלטות הוקלטו כדי לפתוח לי דלת שאוכל להיכנס לתוך עסקי המוזיקה.
לא התכוונתי שההקלטות הללו יושקו באופן נרחב, בייחוד לאחר שחתמתי חוזה הקלטות. אני לא עידכנתי וסיימתי להקליט את הגרסאות שהקלטתי בילדותי והן שוחררו "ככה", למרות שניסיתי למנוע את שחרורן במשך שנים.
ההקלטות לא משקפות בשום אופן את טעמי המוזיקלי העכשווי ואיפה שאני היום כאמן. ההתבגרות, ההתפתחות הווקאלית והניסיון שעברתי לא נראים כלל בהקלטות. האלבום של ההקלטות החדשות שאני מתכוונת לשחרר בסתיו הקרוב יהיו האלבום שבאמת משקף את האמנותיות, הראייה והתשוקה שלי. ההקלטות של Just Be Free יועמדו במקומם בשוליים בתקווה, כביטוי לחלומות הקריירה המוזיקלית שחלמתי במשך שנים רבות.
ספורט עממי

ספורט עממי הוא פעילות ספורט שהדגש בה אינו על הישגים טובים יותר, כפי שמתאפיין ספורט תחרותי, אלא על השתתפות רחבה ככל האפשר של פעילים, כולל כאלה שספורט איננו חלק מעיסוקם היומיומי. 
בנוסף לאירועי ספורט שכל מטרתם היא ספורט עממי, פעמים רבות נערכים אירועי ספורט בשני מסלולים מקבילים: מסלול תחרותי ומסלול עממי. תחומים נפוצים של ספורט עממי הם צעדה, מרוץ ורכיבת אופניים.
מפעלי ספורט עממי בולטים בישראל, המאורגנים על ידי איגוד הספורט "הפועל", הם צליחת הכנרת, מרוץ הקפת התבור וצעדת הנגב. מפעלי ספורט עממי נוספים מאורגנים על ידי רשויות מקומיות רבות בישראל.
ארם סמולינסקי

ביוגרפיה

ארם קורט סמולינסקי נולד בארץ ישראל. שירת בצה"ל. מ-1968 למד רפואה בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, והשתלם בבית החולים תל השומר במחלקה לניתוחי לב, החל משנת 1975. ב-1976 קיבל רישיון לעסוק ברפואה ובשנת 1983 קיבל תעודת מומחה בתחום כירורגיה של בית-החזה.
כשנה לאחר מכן קיבל סמולינסקי מלגת ההשתלמות של האיגוד האמריקאי הראשי של מנתחי לב (Evarts A. Graham Memorial travelling fellowship ) והשתלם במספר מרכזים לניתוחי לב בארצות הברית. ב-1985 חזר למחלקת ניתוחי הלב בתל השומר והחל משנת 1986 כיהן כסגן מנהל המחלקה. בשנת 1991 קיבל מינוי של פרופסור חבר בחוג לכירורגיה במסלול האקדמי באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1994 מונה למנהל המחלקה, תפקיד אותו מילא במשך עשר שנים. בניהולו של פרופסור סמולינסקי המחלקה בתל השומר רכשה שם מוביל ברוב השטחים של ניתוחי לב: ניתוחי מעקפים, ניתוח האאורטה, ניתוחים של מסתמי הלב, ניתוחי לב זעיר פולשניים, וניתוחי לב בתינוקות וילדים. כמו כן קידם את היחידה לניתוחי השתלת הלב והשתלות לב מכני (אותה ניהל פרופסור יעקב לביא).
בשנת 2004 פרסם העיתונאי רן רזניק כתבה לפיה קבעו שתי ועדות של משרד הבריאות כי סמולינסקי עזב שני חולים במצב קריטי על שולחן הניתוחים באופן "שאיננו מוסרי". באותה שנה נעצר סמולינסקי ונחשד בקבלת שוחד מחולים ובגניבה. כתב אישום נגדו בפרשה זו הוגש ב-2006. ב-6 בספטמבר 2009 נמצא סמולינסקי זכאי מחמת הספק.
בשנת 2005 פרש מעבודתו בבית החולים שיבא. כיום הוא מנתח פעיל במרכז הרפואי אסותא וכן במרכז בהרצליה. 
בשנת 2012 החליט משרד הבריאות, בעקבות ועדה שבררה אירוע מלפני 16 שנה, להתלות את רישיונו של סמולינסקי למשך שלושה חודשים. ערעורו של סמולינסקי על החלטה זו נדחה.
סמולינסקי נשוי ולו ארבעה ילדים.
קברדינו-בלקריה

דמוגרפיה

הרפובליקה מאוכלסת על ידי שני עמים שונים בעלי שפות שונות, הבלקרים הדוברים בלקרית (שפה טורקית) והקברדינים הדוברים קברדינית (שפה קווקזית שמוצאה צ'רקסי). הקברדינים מהווים 55% מכלל האוכלוסייה, הבלקרים מהווים 11% והרוסים מהווים 25%, והיתר מיעוטים אחרים.
העשור השני של המאה ה-19

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מנהיגי עולם בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדענים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

סופרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אזנות תבור

אַזְנוֹת תָּבוֹר הוא מקום המוזכר בספר יהושע בין נחלתם של שבט יששכר ושבט נפתלי. 

אזנות תבור המוזכר בספר יהושע: 
"וְשָׁב הַגְּבוּל יָמָּה אַזְנוֹת תָּבוֹר, וְיָצָא מִשָּׁם חוּקֹקָה; וּפָגַע בִּזְבֻלוּן מִנֶּגֶב, וּבְאָשֵׁר פָּגַע מִיָּם, וּבִיהוּדָה, הַיַּרְדֵּן מִזְרַח הַשָּׁמֶשׁ."
— ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ל"ד
משמעות השם הוא האוזן של התבור. 
ישנם המזהים את המקום עם אזן ברשימות רעמסס השלישי. יש גם המזהים את אזנות תבור עם יישוב בשם "אזנות" בתחום ציפורי המוזכר בספר אונומסטיקון שנכתב במאה ה-4 על ידי אוסביוס מקיסריה.
מקובל לזהות את אזנות תבור עם תל גובל הנמצא כחמישה ק"מ צפונית להר תבור לאורך דרך נוף יער בית קשת. בקרבת התל, בתחומי שמורת אלוני בית קשת נקרא אחד היובלים "אזנות" על שם המקום אזנות תבור. 
השם אזנות תבור שימש בפי יהודי צפת יחד עם "כסלות תבור" לציין את הפסגות של הר זבד.
קליגרפיה

קָלִיגְרָפְיָה (בעברית: כְּתִיבָה תַּמָּה), היא אמנות הכתיבה הקישוטית. היא נעשית באמצעות עט או מכחול ייעודי. מקור המילה ביוונית - קאלוס (καλλος) "יופי", גראפוס (γραφος) "כתיבה".
יש להבדיל בין קליגרפיה לבין טיפוגרפיה (העוסקת בגופני דפוס ולא בכתב יד), ולבין אפיגרפיה (חקר תחריטי סימנים ואותיות במתכת או אבן) או פלאוגרפיה (חקר כתבי יד עתיקים).

קליגרפיה בעולם המערבי

קליגרפיה מערבית עוסקת בעיקר באלפבית הלטיני אך גם, במידה פחותה, ביווני וקירילי.
גרסאות קדומות לאלפבית החלו להתפתח בסביבות 3000 לפנה"ס ובהמשך התפתחו האותיות הלטיניות מאותיות יווניות - תחילה בצורתן ה"גדולה" וההמשך התפתחותן לאותיות ה"קטנות" (בתקופתו של קרל הגדול, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). גליונות פפירוס ארוכים הוחלפו בידי הרומאים בספרים ראשוניים אשר היו בתחילה לא יותר מעמודי מגילה מקופלים עשויים עורות בעלי חיים. עטים עשויי קש התחלפו בקולמוסי נוצה.
הנצרות דירבנה את התפתחות הכתיבה על ידי עידוד העתקתם של ספרי תנ"ך וכתבי קודש אחרים. בתקופה שבין המאה השביעית למאה התשיעית ראתה אירופה פריחה חדשה בתפוצתם של כתבי-דת לטיניים מאויירים ומעוטרים (לדוגמה - קובץ בשורות לינדיספארן). הקיסר קרל הגדול זימן אליו את אלקווין (Alcuin) - ראש המנזר של יורק, אנגליה - לבירתו באאכן במטרה לעודד כתיבה מסוגננת. אלקווין ביצע רוויזיה גדולה בכל סגנונות הכתיבה והטקסטים ובסופה פיתח יד (hand - ביטוי שמשמעותו סגנון קליגרפי) חדשה וקרא לה על שם פטרונו - המינוסקול הקרולינגי. באירלנד, סקוטלנד ושאר תפוצות קלטיות באירופה כתבו הנזירים באותיות אוּנקִייליוֹת (Uncial). במאה ה-12 הופיע הכתב הגותי (להבדיל מאלפבית גותי) שנקרא גם "אות שחורה" (Blackletter). איטליה תרמה את כתיב צ'נסרי (Chancery) והכתב הנטוי (Italic).
לאחר המצאת הדפוס התעשייתי על ידי יוהאן גוטנברג במאה ה-15, ספרים וטקסטים כתובים או מאויירים בעבודת יד הפכו לנדירים יותר ויותר. במאה ה-19 תנועת ה-Arts and Crafts של ויליאם מוריס החייתה מחדש את הקליגרפיה. אומני קליגרפיה רבים הושפעו על ידי מוריס, בהם אדוארד ג'ונסטון, אֶריק גִיל ואחרים. אמנים חשובים אחרים ובני זמננו הם ארתור בייקר והרמן זאפף.
מאחר שהשימוש בכתב-יד כאמצעי תקשורת הולך ופוחת, משמשת כיום הקליגרפיה בעיקר באירועים מיוחדים - למשל בכרטיסי ברכה, קעקועים, תפריטים וכדומה.  
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 נפוץ במגוון מדיות השימוש באותיות קליגרפיות דרמטיות וזוויתיות בסגנון הגרפיטי - אשר מקושר לעיתים קרובות לתרבות ההיפ הופ.
יחסי יוון–סמואה

סקירה כללית

היחסים בין סמואה לבין יוון כוננו בשנת 1984. על פי משרד החוץ היווני "בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין שתי המדינות משביע רצון, בין אם באופן בילטרלי או באופן מולטילטרלי." אזרחי יוון יכולים להיכנס לסמואה באופן חופשי עד לשהייה של תשעים ימים. אזרחי סמואה יכולים להיכנס ליוון ללא אשרת כניסה ללא הגבלת זמן.
ורבובה

היסטוריה

יישוב התקיים בוורבובה כבר לפני מאות שנים. האזכור הראשון שלה בכתובים המוכר כיום הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-14, אז הייתה חלק מתחום השליטה של טירת צ'חטיצה (Čachtice Castle). ב־1437 הוכרה רשמית כעיר. ב־1599 נחרבה העיר בידי הצבא העות'מאני.
העיר התפרסמה בשווקיה, בהם שווקה תבואה מכפרי האזור. המסחר נוהל בעיקר על ידי יהודים, שהיוו חלק גדול מאוכלוסיית העיר. בסוף המאה ה-20 התרכז עיקר כובד המשקל המסחרי של העיר בתעשיית הביגוד ובעיבוד העץ לסוגיו.

הקהילה היהודית

מוצאה של קהילת היהודים בוורבובה בהגירת קבוצות גדולות של יהודים מאזור שכונה בידי היהודים "אונגריש בראד" במוראביה, לאחר שהוטלו הגבלות על נישואי יהודים במוראביה. שלוש קהילות הוקמו אז סמוך לגבול מוראביה: קהילת נובו מסטה, קהילת שכטליץ, וקהילת וערבוי, היא ורבובה.
את היסודות לקהילה הניחו מספר עסקנים שהיו גם מלומדים תורניים. אחד האבות המייסדים של הקהילה הממוסדת היה רבי שמואל סגל (פעל בוורבובה בערך בין השנים 1720–1740). הוא הניח את התשתית לפעילות מוסדות הקהילה כשהקים טחנת קמח, שרווחיה הוקדשו להקמת מבני ציבור ואחזקתם. בנוסף, העביר סגל לחזקת הקהילה מספר בנינים ומגרשים בעיר. עד שנתה האחרונה של הקהילה בימי מלחמת העולם השנייה שמרו יהודי ורבובה על בקשתו בצוואתו, שמדי שנה יפקדו את קברו ביום השנה לפטירתו עשרה תלמידי חכמים. במעמד זה היו קובעים את חלוקת רווחי קרנות הצדקה שהשאיר אחריו.
בית המדרש הגדול של הקהילה חרב בימי השואה, אבל בית הכנסת הגדול שרד, והוא מהווה מוקד משיכה תיירותי כמונומנט היסטורי. לא מתקיימת בו פעילות דתית.

דמוגרפיה

לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב־2001, אז מנתה העיר 6,249 תושבים, 98.75% מתושביה היו סלובקים ו0.59% צ'כים. החלוקה הדתית היתה: 75.48% קתולים, 10.80% ללא סיווג דת, ו-10.67% לותרנים.
קרחון פירין

מקור השם

הקרחון נקרא על שמם של הרי פירין שבדרום מערב בולגריה.   
השם אושר רשמית ב-3 ביוני 2010.
מלכה פיוטרקובסקי

ביוגרפיה

פיוטרקובסקי נולדה למשפחת הֶרבּסט וגדלה באשדוד. בגיל 10 עברה משפחתה לירושלים, שם למדה בתיכון הדתי לבנות "פלך" בניהולה של פרופ' אליס שלוי. שירתה כמורה חיילת בקריית שמונה.
השלימה תואר ראשון במדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתלמוד באוניברסיטת תל אביב. במהלך שנים אלה שימשה כמורה ומחנכת ב"פלך" וריכזה את לימודי התלמוד וההלכה במוסד. כתבה תוכניות לימוד לבגרות בתלמוד ועסקה בהנחיית מורים להוראת תושב"ע והלכה. פיוטרקובסקי עמדה בראש מדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה) וכראש תוכנית ההלכה במקום. משנת תש"ע (2010), עם סיום עבודתה במדרשה, היא מלמדת במדרשת מגדל עוז, מת"ן השרון ברעננה, מדרשת עין פרת ועוד.
פיוטרקובסקי היא ממקימי "פורום תקנה" לטיפול בתלונות על פגיעות מיניות בציבור הדתי-לאומי. חברת העמותה של בית ספר "מעלה" לקולנוע ותקשורת, חברה בוועדה הציבורית של "מבוי סתום" - לטיפול בעגונות ומסורבות גט, ושותפה לפעילות הארגון החברתי "מעגלי צדק". בשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. בתשע"ד (2013) מונתה לחברה בוועדת סל הבריאות של משרד הבריאות, כנציגת ציבור העוסקת בתחום ההלכה (קדם לה בתפקיד זה הרב יובל שרלו). בשנת 2015 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-67.
פיוטרקובסקי מרצה בנושאי מנהיגות, יחסי דתיים וחילוניים במדינה, ההלכה כגורם משפיע בחיי הפרט והכלל במדינת ישראל ועוד. היא משיבה לשאלות הלכתיות המופנות אליה.
פיוטרקובסקי נשואה ואם לחמישה, מתגוררת בתקוע.

פעילותה ועמדותיה בתחום ההלכה

פיוטרקובסקי פוסקת בין היתר בנושאי מניעת הריון והפלות מלאכותיות. פסיקתה נחשבת לעצמאית ומקלה לעומת המקובל בציבור הדתי. היא מותחת ביקורת על סיטואציה נפוצה לדבריה שבה רבנים מעודדים נישואי בוסר כדרך התמודדות עם איסור נגיעה. תנאי חשוב לנישואין לדעתה הוא יכולת להתפרנס והתבססות כלכלית. היא סבורה ששימוש באמצעי מניעה לצורך תכנון המשפחה הוא חובה קדושה ולדעתה אין להוליד ילדים ללא "רצון עז להביא ילד לעולם" ולפני שבני הזוג רכשו ביטחון בחיי הנישואין. לאחר הצגת מכלול השיקולים יש לאפשר לבני הזוג להחליט בעצמם כמה ידחו את ההיריון. עמדתה, אותה הביעה בהקשר של הצבעה בוועדת סל הבריאות, היא שכל ההפלות המאושרות בידי הוועדות להפסקת הריון, מותרות לפי ההלכה.
יש המכנים את פיוטרקובסקי "רבנית" או "אשת הלכה".
באוגוסט 2014 יצא לאור ספרה, "מהלכת בדרכה: אתגרי החיים במבט הלכתי ערכי". הספר זכה למספר מאמרי ביקורת. ד"ר יעל לוין כתבה "הפרק על נשים ואמירת קדיש שהוציאה מתחת ידה מלכה פיוטרקובסקי לוקה בחסר, הוא בעייתי מבחינת תהליך השימוש במקורות, ויש בו שגיאות לא מעטות. מהפרק הזה עולה ומצטיירת תמונה בלתי מהימנה, ואין אפשרות להסתמך עליו".
הרב יואל קטן פרסם מאמר ביקורת חריף שבו כתב בין היתר "למרות השפה ההלכתית בחלק מהספר – זהו למעשה, בחלק מפרקיו, ספר אנטי-הלכתי, אף על פי שהמחברת חוזרת וטוענת שהיא עצמה מחויבת להלכה." פיוטרקובסקי ואחרים הגיבו למאמרו בביקורת משלהם.
חניבעל: מקור הרוע (ספר)

הרקע לספר

בשנת 1986 יצא הסרט "צייד אדם" שבו בריאן קוקס שיחק את ד"ר חניבעל לקטר. הסרט היה לכישלון קופתי וזכה לביקורות רעות, אך ברבות השנים למדו המבקרים להעריך את כמות ההשקעה בו, ואף שיבחו את התסריט, שנחשב בזמנו למעייף ומייגע שלא לצורך.
בשנת 1991 יצא לאקרנים הסרט "שתיקת הכבשים". לא רק שהסרט היה הצלחה קופתית וזכה באוסקר, הוא זכה לביקורות טובות רבות, ששיבחו אותו על הדיאלוגים הצלולים והנהדרים שהוחלפו בין סוכנת ה-FBI קלריס סטרלינג (ג'ודי פוסטר) לפסיכולוג חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס) העצור באשמת קניבליזם, שבכח אישיותו המהפנטת, מצליח לחדור לפינות כואבות ואפלות מעברה. הסרט גרר אחריו סרט המשך, "חניבעל" שצולם בין השנים 2000-1999, ויצא לאקרנים בפברואר 2001, שבו אנתוני הופקינס שב לגלם את חניבעל לקטר ואף היה שותף לתסריטו. הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה ולביקורות מעורבות. לאור הצלחת הסרט "חניבעל", בשנת 2002 יצא לאקרנים "דרקון אדום", רימייק ל"צייד אדם" מ־1986, שבו התסריט נכתב בידי טד טלי, שכתב גם את "שתיקת הכבשים". מאז דרקון אדום, לא נעשה סרט נוסף בסדרת חניבעל לקטר.
ב-22 בפברואר 2007 פורסם במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" שהסיבה היחידה שהספר יצא לאור היא שהאריס חשש שהסרט הנוסף בסדרת חניבעל לקטר, שהיה בתכנון, יצא ללא מעורבותו. דינו דה לורנטיס, בעל הזכויות על סדרת חניבעל לקטר, שהפיק את הסרטים "צייד אדם" (1986), "דרקון אדום" (2002) ו"חניבעל" (2001) אמר בראיון למגזין: "הזהרתי את תומאס, שאם הוא לא יכתוב ספר שעל-פיו יתבסס הסרט, אנחנו נעביר את כתיבת הסיפור למישהו אחר... הקהל מחכה בקוצר רוח."
תגובתו של האריס הייתה בפשטות: "אני כבר אחשוב על משהו. אחרי הכל, אין אני מעוניין לאבד את הזיכיון...".
פירוש הדבר הוא, בפשטות, שהספר נכתב מתוך מניעים כלכליים ומסחריים כדי לקדם את הסרט שיתבסס, כביכול, על-פיו.
הסרט עצמו, שיצא ב־2007, ולא בכיכובו של אנתוני הופקינס, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות.
לשכת החקירות הלאומית (הפיליפינים)

היסטוריה

לשכת החקירות, שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"הלשכה הלאומית לחקירות", הוקמה לראשונה ב-19 ביוני 1947, אך ההיסטוריה שלה הולכת עוד אחורה עד 13 בנובמבר 1936, כאשר הוקמה חטיבת החקירות (DI) שתחת משרד המשפטים.
ב-19 ביוני 1947. נולדה לשכת החקירות שהוקמה בדמותה של הלשכה האמריקאית לחקירות, ה-FBI, שמהווה יחידת סמך של מחלקת המשפטים של ארצות הברית. ב-4 באוקטובר 1947, הלשכה אימצה את שמה הנוכחי.
יאן לאוקן

ביוגרפיה

לאוקן נולד באמסטרדם, שם למד את אומנות התחריט מאביו, קספר לאוקן. התחתן בגיל 19 ונולדו לו מספר ילדים, ביניהם קספרס, שהיה אומן תחריט גם הוא. בגיל 26 חווה חוויה דתית, שגרמה לו לכתוב שירי מוסר.

עבודתו

אייר את מהדורת 1685 של עינויי קדושים, ספר המתעד עדויות של קדושים נוצרים שונים לאורך ההיסטוריה, מאת Thieleman J. van Bragh. איוריו היו תחריטי נחושת, 104 במספר, מהם שרדו עד היום 30.
לאוקן אייר ב-1694, יחד עם בנו, את "ספר המקצועות", שהכיל תיאור של מאה מקצועות תור הזהב של הולנד מהמאה ה-17. אייר גם את "תנ"ך המלחים", "Lusthof des Gemoeds", מאת Jan Philipsz Schabaalje משנת 1714.
עדת ישורון (פרנקפורט)

קהל עדת ישורון הייתה קהילה יהודית בפרנקפורט, הקהילה האורתודוקסית הראשונה באירופה.
בתקופת כהונתו הארוכה של הרב שלמה אברהם טרייר כרבה של הקהילה היהודית בפרנקפורט חל מהפך במאזן הכוחות בקהילה. רוחות חדשות שהתחילו מנשבות עם פרסום כתביו של משה מנדלסון נכנסו לקהילה, ובבחירות של שנת 1838 כבשו המשכילים את השליטה במוסדות הקהילה, כאשר כוחו של הרב טרייר כבר לא עמד לו לעצור את השטף. הרב טרייר התפטר בשנת 1846, ובשנת 1848 נתמנה רב ליברלי, ליאופולד שטיין, לעמוד בראש הקהילה, ונראה היה שהמסורת המפוארת של הקהילה תאבד בגלי ההשכלה. בשנת 1849 פרשה קבוצה בת אחד עשר חברים מן הקהילה היהודית הגדולה כדי להמשיך ולקיים אורח חיים אורתודוקסי. הקהילה פנתה לחפש לה רב, ולאחר משא ומתן והבטחות לשכר גבוה, הוזמן ב-9 בנובמבר הרב והדיין מיכאל זקש מברלין. זקש היה ידוע ומפורסם בגרמניה כאיש דת מודרני אך שמרן (עמדותיו נמצאו בין האורתודוקסיה לאסכולה הפוזיטיבית-היסטורית). אלא שהוא חזר בו במהרה והקהילה נאלצה לחפש מישהו שיחליפו. בשנת 1851 נתמנה הרב שמשון רפאל הירש לעמוד בראשה. 
הרש"ר הירש נקרא לכהן בפרנקפורט כרבה של הקהילה הפורשת, שהקפידה על מדיניות נוקשה של הפרדה בינה לבין כל מה שריח רפורמה נודף ממנו. הקהילה נקראה "קהל עדת ישורון", כשהרב הירש מסביר שזוהי מהות העבודה הנדרשת מן האדם - להיות ישר. 
הרש"ר הירש ייסד בקהילה מוסדות חינוך אורתודוקסיים נפרדים מאלו של הקהילה הגדולה, וחתנו ויורשו בקהילה – הרב שלמה זלמן ברויאר – הקים ישיבה בשנת 1890. ביטוי להצלחת הישיבה ניתן לראות בכך שעם הקמתה היו כל תלמידיה יוצאי מזרח אירופה, אך לעומת זאת, שלושים שנים מאוחר יותר, שמונים אחוז מן התלמידים היו בני העיר והסביבה.]
הרב שלמה ברויאר נפטר בשנת 1926, ואת כס הרבנות ירש הרב יוסף הורוביץ. את מקומו בראשות הישיבה ירש בנו הרב יוסף ברויאר. בשנת 1933 החלו ישיבות רבות בגרמניה להיסגר, אך הישיבה של קהל עדת ישורון התרחבה והוסיפה בית חינוך לצעירים כמו גם מכון הכשרה לעלייה לארץ ישראל.
הרב יוסף ברויאר עבר לארצות הברית, ושם פתח את קהל עדת ישורון וואשינגטון הייטס (מנהטן, ניו יורק), שהפכה לקהילה גדולה, ומאוחר יותר נפתחו סניפים שלה במקומות שונים בארצות הברית.
בשנים האחרונות הוקמו בארץ (על ידי מכון מורשת אשכנז) מספר קהילות הממשיכות את דרך קהילתו של הרב הירש בפרנקפורט, כשאחת הבולטות שבהן היא קהל עדת ישורון ברמות שבירושלים אשר אף התחילה בפרויקט לשימור נוסח התפילה האשכנזי (מערבי) בכלל, ונוסח פרנקפורט בפרט. קהילות נוספות נמצאות בבני ברק, ביתר עילית וקריית ספר.