google/wiki40b huggingface dataset:
מאם (פיוצ'רמה)

דמות

מאם מנהלת את חברת "מאם-קורפ" ובעלת 99.7% ממניותיה. חברת מאם-קורפ היא חברה עצומה, רב-מיליארד דולר קוֹמְפְּלֶקְס תעשייתי המתמחה בתחזוקת רובוטים, בונה ומתחזקת נשק, ומשווקת חומר-אפל. בפומבי, מאם מחזקת את התדמית הפרסומית שלה כאישה מבוגרת, עדינה ושמנמנה (היא משתמשת במכשיר המכסה את גופה שגורם לה להיראות סבתא סטראוטיפית שמנמנה וחביבה).
מתחת לפני השטח מאם היא גסת-רוח, מעשנת-בשרשרת, מאוד מרירה, אכזרית ומאוהבת בעצמה עם מבנה גוף דקיק כמעט אנורקסי, היא מתעללת בילדיה המפוחדים (ראו להלן) לצורך שליטה והוצאת עצבים, ומתייחסת אליהם כתפקידים מאולצים. בפרק "Mother's Day", משתמע שחלק מהמרירות שלה נובעת מרומן לא מוצלח עם  פרופסור פיינסוורת', שבזמנו כשיצר מחדש את עיצובו של הרובוט הבסיסי, סיים את מערכת היחסים אחרי נזיפה אכזרית ממנה על עבודתו. לפי הסרט "Bender's Game", הרומן התרחש שלוש פעמים ברציפות.
לעיתים היא משתתפת באירועים למטרות צדקה כדרך לייצוג דמותה הציבורית, אבל אין לה באמת אמפתיה כלפי האנשים שהיא משתתפת בכנסים עבורם (בפרק "A Fishful of Dollars" היא מתארת כנס לאיסוף צדקה כ"כנס למען מתבגרות מופקרות שנדפקו").
לפי הערות ב-DVD על הפרק הנ"ל, כשהוחלט על דמותה של מאם היא נעשתה בדמותה של ד"ר לורה (מארחת בתוכנית רדיו ידועה).

בנים

את מאם מלווים שלישיית בנים מתרפסים ומפוחדים: וולט (מוריס למארץ'), לארי (דייוויד הרמן) ואיגנר (ג'ון דימאג'יו). הם לובשים תלבושת תואמת וכל אחד מהם הוא הבעלים של 0.1% מניות ב'מאם-קורפ', מה שמראה שהיא מתייחסת אליהם כאל מטלות לא רצויות ולא כמשפחה. היא תדיר מתנהגת כלפיהם באלימות פיזית ומנטלית כדרך להטלת משמעת, סוטרת לבניה ומעליבה אותם. בסרט "bender's game" היא מגלה דחף רב לסטור והיא אף סטרה לעצמה.
הבן האינטליגנטי ביותר והמבוגר ביותר מבין אחיו, וולט, המשמש כמשנה למאם, לעיתים מעניש את אחיו בעצמו. הוא מאוד ערמומי, עם נטיעה זדונית ומדבר בקול המזכיר את קולו של וינסנט פרייס; הוא גם מראה סימנים מטרידים של תסביך אדיפוס, ומעריץ בהערצה לא בריאה את אמו הפסיכופתית (בפרק "Mother's Day" הוא חושף שהוא מקווה להתחתן עם אישה בדיוק כמוה).
הבן השני, לארי, הוא פחות אינטליגנטי מאחיו הבכור אבל נראה שהוא יותר נורמלי משני הבנים האחרים. הוא ממש צייתן ומתנצל על כל דבר, הוא מתואר על ידי פרופסור פארנסוורת' כ"הילד האמצעי הבכיין".
הצעיר והמעורר רחמים ביותר מבין השלושה, איגנר, הגובל בפיגור שכלי ומדבר בקול רפה-שכל סטראוטיפי; ככזה, הוא מוצא את עצמו בדרך כלל כממונה על העבודות הגרועות ביותר, כולל היותו מוכרח ללבוש את חזייתה של אמו לצורך הדגמה.
המרד היחיד של בניה העלובים של מאם, אף על פי שזה היה ללא ידיעתה של מאם, קרה במהלך הפרק "Mother's Day" כשהם ניסו להפסיק את השתוללות הרובוטים נגד האנושות על ידי איחוד אמם עם האהוב הישן שלה, פרופסור פארנסוורת', ובכך תאורטית להוריד את המרירות של אמם.
בסרט "Bender's Game", נחשף שאיגנר הוא בנו הממזר של פרופסור פארנסוורת', מה שהביא לנפילת אימפריית החומר השחור של מאם. זה גם מה שהופך אותו לצאצא לא ישיר של פריי בעצמו. בהערות על הסרט מוצע ששני בניה האחרים של מאם, הם של יריבו של הפרופסור והבעל לשעבר של מאם, פרופסור וורנסטרום.
תומאס אדס

רקע משפחתי וקורות חייו

תומאס אדס נולד בשנת 1971 בלונדון כבכור מבין שלושת בניהם של המשורר-המתרגם טימותי אדס, צאצא למשפחה יהודית שהיגרה לבריטניה מאלכסנדריה, מצרים ושמקורה בחלב, סוריה, ושל ג'וזפין דון לבית טילדן פטרסון, הידועה כדון אדס (Dawn Adès) היסטוריונית של האמנות, מומחית בתולדות הדאדאיזם והסוריאליזם.
אדס גדל בצפון לונדון. מגיל 12 ידע לקרוא פרטיטורות בקלות. היה תלמיד בכיתות לנוער של בית הספר גילדהול למוזיקה בלונדון; למד במיוחד לנגן בכלי הקשה ופסנתר. מורו לפסנתר היה פול ברקוביץ ומורו להלחנה היה רוברט סאקסטון.
בהמשך למד ב"יוניברסיטי קולג' סקול" ואחר כך בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם סיים בהצטיינות את לימודיו תואר שני M.A בכיתות של אלכסנדר גהר (Alexander Goehr ורובין הולוויי (1992). לאחר מכן סיים גם תואר שני בפילוסופיה בסנט ג'ונ'ס קולג'. עשה גם השתלמויות בדרטינגטון (1991) ובאולדבורג (1992).
גאורג החמישי, מלך הנובר

בצעירותו

גאורג נולד בברלין ב-27 במאי 1819, לארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר ופרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1828 איבד גאורג עין אחת בתאונה, ובשנת 1833 איבד את הראייה אף בעין השנייה בעקבות מחלה. בשנת 1837 הוכתר אביו למלך הנובר, וגאורג מונה ליורש העצר על אף שהיה עיוור.

שלטונו

ב-18 בנובמבר 1851 מת אביו ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1866 הצטרף גאורג לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה-פרוסיה, וב-29 ביוני נכבשה ממלכת הנובר על ידי הכוחות הפרוסים, וגאורג ומשפחתו ברחו לאוסטריה. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנובר לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הנובר.
ב-12 ביוני 1878 מת גאורג בפריז, ונקבר בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור.
חלומות מאבי

עלילת הספר

הספר מציג את סיפור חייו של ברק אובמה עד לתקופה בה התקבל לבית הספר למשפטים הרווארד. ברק אובמה נולד בשנת 1961 בהונולולו, הוואי לאב קנייתי ולאם אמריקנית לבנה אשר היו באותה העת סטודנטים ב"מרכז מערב-מזרח" שבאוניברסיטת הוואי. אביו, ברק אובמה האב, בן למשפחה מוסלמית מצד אביו ונוצרי מצד אימו, בא להוואי מקניה כסטודנט בתוכנית אמריקאית לטיפוח סטודנטים ממדינות מתפתחות. אמו, אן דנהאם, עברה עם הוריה, מדלין וסטנלי דנהאם, שנים קודם לכן מקנזס להוואי, בעקבות משרתם של הוריה בהוראה. 
בשנת 1964, בעודו בן שנתיים התגרשו הוריו. הוא ראה את אביו רק עוד פעם אחת, בשנת 1971, כאשר אביו הגיע להוואי לביקור של חודש. אביו נהרג בתאונת דרכים בשנת 1982.
ברק נשאר עם אמו לאחר הגירושים מאביו. בהמשך, אימו נישאה לסטודנט אינדונזי בשם לולו סואטורו, והמשפחה עברה לג'קרטה כאשר ברק היה בן 6. כאשר ברק היה בן עשר, הוא חזר להוואי תחת השגחת סבו וסבתו (ומאוחר יותר תחת השגחת אמו) לצורך לימודים. ברק נרשם לכיתה ה' בבית הספר פאנאהו (Punahou), בית ספר פרטי אשר ממוקד בהכנה ללימודים גבוהים. אובמה היה אחד מתוך שלושה תלמידים שחורים בלבד בעוד שרוב התלמידים בבית הספר היו אסייתים. באותה התקופה הוא נתקל לראשונה בגילויי גזענות והבין מהי המשמעות של להיות אפרו-אמריקני. 
לאחר שסיים את הלימודים בבית הספר התיכון, אובמה עבר ללוס אנג'לס, שם החל את לימודיו הגבוהים ב"אוקסידנטל קולג'". לאחר שנתיים אשר בהם שהה באוקסידנטל קולג' הוא עבר למכללת קולומביה באוניברסיטת קולומביה אשר במנהטן, שם הוא למד מדעי המדינה כמקצוע ראשי. לאחר לימודיו באוניברסיטת קולומביה, הוא עסק במשך שנה בתחום העסקים. לאחר מכן הוא עבר לשיקגו, שם הוא עבד במוסד ללא כוונת רווח כרכז קהילתי בשכונות העוני בחלק הדרומי של שיקגו.
הספר מסתיים בביקורו של ברק בקניה, ארבע שנים לאחר מות אביו, ביקור שבו פגש לראשונה את משפחתו הקנייתית, עלה לקבריהם של אביו וסבו ולמד להכיר את אביו כפי שהיה, ולא כפי שדמיין את דמותו מסיפורים מקוטעים שעליהם גדל.
אנאדיר

גאוגרפיה

העיר נמצאת במפרץ אנאדיר אשר בים ברינג. אוכלוסייתה מונה 13,747 אלף תושבים (נכון ל-2013). רוב התושבים עוסקים בדיג, כמו כן ענף הפקת זהב ופחם מפותחים במקום. רבים מהתושבים עוסקים בגידול האיילים הצפונים. במקום קיימת מעבדה של האקדמיה הרוסית למדעים לחקר האזור הקפוא הצפון-מזרחי. 
העיר נוסדה ב-1889 בשם "נובו מרינסק", במסגרת תוכנית הממשלה הרוסית לפתח את האזור הצפון-מזרחי ביותר. ב-1923 שונה שמה לאנאדיר. 
בחודשי החורף הטמפרטורה באזור העיר יורדת עד 47 מעלות מתחת לאפס.
הקשר עם מרכז המדינה מתבצע דרך הים באמצעות נמל שפעיל ארבעה חודשים בשנה (מ-1 ביולי ועד 1 בנובמבר). בשנת 2012 החלה בניית כביש שצפוי לקשר את העיר עם מערכת הכבישים האזורית. 
בגדה השנייה של המפרץ (דהיינו באנאדירסקי לימאן שהוא חלק ממפרץ אנאדיר) נבנה שדה התעופה המקומי. קיים כביש יבשתי (А384) באורך של 23 ק"מ בין העיר לבין שדה התעופה, כביש שבתקופת החורף עובר על הקרח של המפרץ (דהיינו - "Зимник", או באנגלית "Winter road"). בנוסף, ניתן להגיע משדה התעופה לעיר דרך הים או תוך שימוש במסוק. שדה תעופה נבנה בשנות ה-50 בעיקר לצורכי חיל האוויר הסובייטי אך כיום משמש, בין השאר, לטיסות למוסקבה ולחברובסק.
רוברט קאהן (מלחין)

חייו

קאהן היה אחד משבעה ילדים, שנולדו לאחת המשפחות העשירות והנכבדות ביותר של בנקאים וסוחרים בגרמניה של אותם ימים. בשנת 1882 נכנס קאהן לבית הספר המלכותי הגבוה למוזיקה בברלין, שם למד בשלוש השנים הבאות. בשנת הלימודים 1885–1886 המשיך בהכשרתו המוזיקלית בהדרכת יוזף ריינברגר במינכן. בביקור בווינה בשנה שלאחריה, פגש קאהן את המלחין יוהנס ברהמס והתיידד עמו. על פי השמועה, הציע ברהמס לקבל את קאהן כתלמידו. קאהן היה ביישן מכדי לקבל את ההצעה, אך המוזיקה של ברהמס תטביע את חותמה על סגנון הלחנתו לכל אורך הקריירה שלו.
אחרי שהשתחרר משירותו הצבאי, עבד קאהן כמלחין עצמאי בברלין עד 1890. בשלוש השנים הבאות עבד כפסנתרן חזרות בתיאטרון העירוני בלייפציג. כמי שהתמנה למרצה לקומפוזיציה באלמה מאטר שלו בשנת 1894 
היה קאהן אחראי להכשרת כמה מן המאורות הגדולים של המוזיקה הקלאסית במאה ה-20. בין תלמידיו המפורסמים הפסנתרן וילהלם קמפף, המנצח פרדיננד לייטנר, המלחין גינתר רפאל והכנר קרל קלינגר.
בשנת 1916 נבחר קאהן לאקדמיה הפרוסית לאמנויות, חברות שבה החזיק עד 1934, כאשר המשטר הנאצי פקד עליו להתפטר בשל יהדותו. הממשלה גם אסרה להוציא לאור ולבצע את המוזיקה שלו. הגבלות אלה הניעו אותו לעזוב בשנת 1936 את גרמניה ולפנות לאנגליה, שם עשה את חמש-עשרה השנים האחרונות לחייו באלמוניות יחסית. קאהן והמוזיקה שלו נשכחו כמעט לגמרי מאז מלחמת העולם השנייה, אך הם מתחילים להתגלות אט אט מחדש למוזיקאים ולקהל, כמו שקרה למלחינים רבים אחרים של "מוזיקה מנוונת", נרדפי המשטר הנאצי וקורבנותיו.

יצירותיו

קאהן חיבר בשפע לרפרטואר הקאמרי, בסגנון אינטימי ולירי, המזכיר את מנדלסון, שומאן וברהמס. כמו ברהמס גיבורו, נמנע מן ההשתפכות הרגשית של שלהי הרומנטיקה. יצירותיו כוללות שתי רביעיות מיתרים, שלוש רביעיות פסנתר, חמש שלישיות פסנתר, שתי סונאטות לכינור, שתי סונאטות לצ'לו, כמה יצירות כוראליות ומספר רב של לידר. יצירותיו היחידות לתזמורת הן הסרנדה Aus der Jugendzeit ("מן הנעורים") (1890) ו-Konzertstück ("קטע קונצרטנטי") לפסנתר ותזמורת במי במול מינור, אופוס 74 (1920).
קאהן הוזמן לעיתים קרובות לחבר יצירות לכמה מן הנגנים המעולים ביותר, ששגשגו בעשורים הראשונים של המאה ה-20. את הסונאטה לכינור בלה מינור, אופוס 26 (1897) ביצע לראשונה הכנר יוזף יואכים, ואת רביעיית המיתרים הראשונה בלה מינור, אופוס 60 (1914) ביצעה לראשונה רביעיית יואכים. הנס פון בילוב ניצח על התזמורת הפילהרמונית של ברלין בבכורה העולמית לסרנדה התזמורתית של קאהן.
יחסי גרמניה–קפריסין

היסטוריה

בניית יחסים דיפלומטיים יציבים וצמודים היה היעד הראשוני של שתי המדינות. יעד זה הושג ברובו באמצעות סדרה של פעילויות ותפקודן של המשלחות בהתאמה בניקוסיה ובבון. תקופת השיא של הפעילות הניבה כמה הסכמים דו-צדדיים שנחתמו והביקורים שנערכו בבון על ידי מקריוס וקוקוק. גרמניה הייתה מרוצה מהתפתחות היחסים, אם כי באותה עת דאגה להשפעות "המזרח" על קפריסין.

יחסים פוליטיים

קיים שיתוף פעולה הדוק ואמין בין הרפובליקה של קפריסין לגרמניה ברמת הממשל. שר החוץ הפדרלי, גידו וסטרוולה, ביקר בקפריסין ב-22 וב-23 ביולי 2010, והקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה גם היא בניקוסיה ב-11 בינואר 2011. השיחות התמקדו בהתפתחויות במשא ומתן המתמשך בין שתי הקהילות הקפריסאיות בנושא איחוד האי ותהליך הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי. יש גם חילופי משלחות ברמה הפרלמנטרית. קבוצת הידידות הפרלמנטרית הגרמנית-קפריסאית של הבונדסטאג ביקרה בקפריסין באוקטובר 2011 וועדת הבונדסטאג הגרמנית לענייני האיחוד האירופי ביקרה במדינה בתחילת יולי 2012, בתחילת נשיאות האיחוד האירופי בקפריסין.

יחסים כלכליים

זמן קצר לאחר שקיבלה קפריסין את עצמאותה, נחתם הסכם סחר וכלכלי בין שתי המדינות בשנת 1961, ואחריו הסכם הובלה אווירית (1967), הסכם מיסוי כפול (1974) והסכם על הובלת נוסעים וגבולות חוצה גבולות (1980). עיקר ההסכמים הללו הפכו לחוק האיחוד האירופי בשנת 1987, אשר מאז הצטרפותה של קפריסין לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004, חל כיום גם בקפריסין. הסכם המיסוי הכפול למשא ומתן נחתם בניקוסיה ב-18 בפברואר 2011. בימים אלה מתנהל משא ומתן בנושא הסכם ביטחוני של חוזי מידע. 
בשנת 2011, הנתונים הסטטיסטיים של סחר החוץ הגרמני רשמו עודף יצוא של 502.5 מיליון אירו לטובת גרמניה, היצוא גרמני לקפריסין הסתכם בסך של 742.2 מיליון אירו והיבוא הגרמני מקפריסין הסתכם -239.7 מיליון אירו. גרמניה היא ספקית הסחורות השלישית בגודלה בקפריסין, אחרי יוון ואיטליה, והיעד השני בחשיבותה ליצוא של קפריסין (אחרי יוון), ומהווה 9 אחוז מכלל היצוא. בענף התיירות, ענף חשוב לקפריסין, גרמניה דורגה במקום השלישי בשנת 2010 עם 139,000 מבקרים, אחרי בריטניה (כמיליון מבקרים) ורוסיה (223,000). קיים שיתוף פעולה הדוק במיוחד בין קפריסין לגרמניה בענף הספנות. חברות שילוח גרמניות רבות ועסקי ניהול ספנות ממוקמים בלימסול בקפריסין. על פי נתונים שהוצגו בישיבה הכללית השנתית של איגוד הספנות בקפריסין, תחום הספנות מהווה בין 7 ל-8% מהתמ"ג במדינה. קפריסין מפעילה את הצי העשירי בגודלו בעולם ובסך הכל כ-2,400 אוניות הן בבעלות או מופעלות על ידי חברות חברות בלשכת הספנות של קפריסין (CSC). נכון להיום, ענף הספנות מספק 4,500 משרות לחו"ל ומעסיק כ-55,000 מלחים.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה בלבד. מאידך, קפריסין מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בפרנקפורט, המבורג ומינכן.
יחסי ארצות הברית–קיריבטי

היסטוריה

לאחר הכרזת עצמאותה ב-1979, חתמה קיריבטי על הסכם ידידות עם ארצות הברית. מחלקת המדינה של ארצות הברית מאפיינת את יחסי ארצות הברית-קיריבטי כ"מצוינים ", נכון לשנת 2009. 
היחסים הדיפלומטיים נערכים על ידי שגריר "איי-קירבטי" לארצות הברית. 
לארצות הברית אין מבנים קונסולריים או דיפלומטיים במדינה. 
קציני שגרירות ארצות הברית בסובה, פיג'י, מוסמכים במקביל לקיריבטי ומבקרים מדי פעם 
חיל השלום האמריקאי, סוכנות פדרלית עצמאית של ארצות הברית, מחזיקה בתוכנית בקיריבטי מאז 1967. 
עם זאת, חיל השלום הודיעה על כוונתה לנטוש את קיריבטי בנובמבר 2008 אחרי 35 שנים של עבודה בארץ. מייקל קופמן, מנהל חיל הים של קיריבטי, ציין כי שירות האוויר המבוטל והבלתי-שגרתי במדינה הוא הסיבה העיקרית לעזיבת חיל השלום את קיריבטי.

ייצוג

שגרירת ארצות הברית בקיריבטי היא ג'ודית' בת' קפקין. השגרירות האמריקאית האחראית על קיריבטי ממוקמת בסובה, הרפובליקה של איי פיג'י.
יוסף מיכאל לם

ביוגרפיה

לם נולד בוויגדורובסקה שבגליציה, אוסטריה, במשפחה עשירה. הוריו, שרה לבית נגלר ושמעון, היו עסקני ציבור. התחנך בבית ספר עממי, ובגיל 14 עבר עם משפחתו לבירה וינה, שם סיים את לימודיו בגימנסיה (1917) ובבית הספר הגבוה למסחר בינלאומי (1921). בשנת 1924 סיים לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת וינה. בשנים 1925–1932 התמחה במקצועו במשרדי עורכי דין ובתי משפט, ולאחר מכן עבד כעורך דין.
כסטודנט החלה פעילותו במסגרת תנועת "צעירי ציון" ו"השומר". בשנת 1918 היה לחבר "פועלי ציון", וכיהן כיו"ר הסתדרות הסטודנטים של התנועה וחבר מועצת פועלים ברובע מטעמה. ב-1921 השתתף בקונגרס של איגוד הנוער הסוציאליסטי הבינלאומי בווינה.
מילדותו עסק בספורט, והיה טניסאי ב"הכח וינה", אך הפסיק את פעילותו הספורטיבית עקב פציעה במשחק כדורגל. בשנת 1928 נישא לאֶמה לבית שפילברג.
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, ולאחר פרשת ארנסט פום ראט וליל הבדולח בנובמבר אותה שנה, נאסר לם במחנה הריכוז בדכאו. לאחר ששוחרר קיבל אישור עלייה, וב-6 בספטמבר 1939 עלה לארץ ישראל.
ב-1941 קיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל. בשנת 1942-43 התנדב לשרת בחיל המתנדבים הארצישראלי. ב-1942 התמנה לתובע כללי לענייני ספסרות. בשנת 1947 התמנה ליועץ משפטי למנגנון הפיקוח על אספקת המזונות והמחירים. ב-1 בספטמבר 1948 התמנה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב.
בארץ התרכזה פעילותו הפוליטית של לם בקרב יוצאי אוסטריה וגרמניה. הוא נמנה עם מייסדי "עלייה חדשה" שייסדו בראשית שנות ה-40 יוצאי מרכז אירופה, מטעמה נבחר לאספת הנבחרים הרביעית ולממלא מקום בוועד הלאומי (1944–1947). ב-1944 היה ממייסדיה וראשיה של סיעת "עלייה חדשה עובדת", שאיגדה את חברי "עלייה חדשה" שהיו חברי ההסתדרות. שימש כציר לקונגרס הציוני ה-22 (1946). היה חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית.
לאחר התמזגותה של "עלייה חדשה" לתוך המפלגה הפרוגרסיבית ב-1948, פרש ממנה והצטרף למפא"י, ומטעמה נבחר לכנסת הראשונה ב-14 בפברואר 1949. בכנסת כיהן כחבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת השירותים הציבוריים.
ב-21 במאי 1951 התפטר מהכנסת ושב לכס השיפוט, הפעם בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לם כיהן כשופט בית המשפט המחוזי, ומאוגוסט 1965 כנשיא תורן של בית המשפט, במשך 18 שנה, עד פרישתו לגמלאות ב-1 ביוני 1969.
באותן שנים שימש גם כנשיא ההתאחדות לכדורגל בישראל (מבחירתו ב-1955 ועד התפטרותו ב-1959) וכיו"ר רשות התעריפים – הוועדה הציבורית שהופקדה על קביעת מחירי הנסיעות בתחבורה הציבורית (מעת הקמתה ב-1960 ועד המחצית השנייה של אותו עשור).
בסוף שנות ה-50 כיהן כנשיא הגדול של "בני ברית" בישראל (לשכת הגליל הגדולה מס' י"ד) ובהמשך כסגן נשיא עולמי של המסדר.
ב-1967 נבחר לנשיא הלשכה הגדולה של "הבונים החופשיים" בישראל.
משנת 1956 הרצה על מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר פרישתו שימש בוועדות ובתפקידי בוררות שונים. מ-1970 ועד 1974 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לצרכנות.
במשך עשרות שנים, וגם לאחר פרישתו, פעל בקרב יוצאי מרכז אירופה וכיהן כחבר הוועד הפועל של ארגון יוצאי מרכז אירופה. בשנות ה-70 כיהן כיו"ר אגודת ישראל–אוסטריה.
יוסף לם התגורר עם אשתו אמה בצפון תל אביב. ב-1975 נפטרה אשתו, ולם נפטר כעבור כשנה, ב-1976, בגיל 76. נקבר לצדה בבית העלמין נחלת יצחק.
אחיו הבכור, ד"ר נפתלי צבי לם, היה רוויזיוניסט ועסקן תנועת החרות.
מאיה רודולף

ביוגרפיה

רודולף נולדה בעיר גיינסוויל שבפלורידה לזמרת האפרו-אמריקאית מיני ריפרטון ולמוזיקאי היהודי-אשכנזי ריצ'רד "דיק" רודולף. גדלה ביחד עם אחיה בשכונת וסטווד  שבלוס אנג'לס. כשהייתה בת 7, נפטרה אמה מסרטן השד.
מתגוררת עם בן זוגה הבמאי והתסריטאי פול תומאס אנדרסון וארבעת ילדיהם.

קריירת משחק

רודולף התגלתה לראשונה בסדרת הדרמה הרפואית "שיקגו הופ", בה שיחקה במשך חמישה פרקים בתפקיד האחות ליאה מרטין. שיחקה בתור אחות גם בתפקיד הקולנועי הראשון שלה במותחן העתידני "מה קרה בגטקה?". גילתה לקהל גם את יכולותייה הקומיות והמוזיקליות בתוכנית הסאטירה "סאטרדיי נייט לייב", בה הופיעה במשך שבע עונות.
ב-2003 השתתפה בקומדיה של דני דה ויטו ובן סטילר "דופלקס". בשנת 2006 התפרסמה רודולף לראשונה בתפקיד ראשי לצידו של לוק וילסון בקומדיית ההרפתקאות הבדיונית "אידיוקרטיה: הטמטום שולט" בתור הפרוצה ריטה, בנוסף הופיעה גם בקומדיה של רוברט אלטמן "המדריך לחיים בכפר".
ב-2007 דיבבה בסרט האנימציה "שרק השלישי" את דמותה של רפונזל. ב-2009 זכתה לביקורות טובות על הופעתה בדרמה הקומית של סם מנדס "לצאת לדרך". ב-2010 השתתפה בקומדיה "מגודלים" בתור דיאן אשתו של קורט מקנייז (כריס רוק) ובקומדיית האקשן "מקגרובר".
ב-2011 שיחקה לצידה של קריסטן ויג בקומדיה שוברת הקופות "מסיבת רווקות". החלה בנוסף לשחק בסיטקום "ערים כל הלילה".
ב-2014 דיבבה את דמותה של פרשס בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שבה לדבב אותה בסרט "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". 
בשנת 2016 שיחקה ב4 פרקים של הסדרה הקומית "הכריש" ("The Grinder") ששודרה ברשת FOX, ובכיכובו של רוב לאו. באותה שנה, שיחקה לצד גרטה גרוויג בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר. 
בשנת 2017 שיחקה לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד, וכן דיבבה את דמותה של סמיילית בסרט "אמוג'י: הסרט".
פסגת ביל

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוולקנולוג דייוויד ריצ'רדסון.
הפסגה נקראת על שם רס"ר גארי א. ביל, אשר שירת כמתכנן לוגיסטי בכנף ההובלה האווירית 109 של צי ארצות הברית, במהלך העברת מטוסי LC-130 מצי ארצות הברית למשמר האוויר הלאומי של ארצות הברית.
רפאל ורדי

רקע

רפאל ורדי נולד בלודז' שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1932 ולמד בגימנסיה בלפור בתל אביב.

שירותו הצבאי

בגיל 16 התגייס להגנה ושירת במלחמת העצמאות כמפקד גדוד 55 בחטיבת גבעתי. שירת כראש לשכת סגן הרמטכ"ל, כסגן מפקד חטיבת גולני ומפקד מחוז תל אביב, במלחמת סיני היה סגן מפקד חטיבת מילואים. שירת כנספח צבאי בבורמה ובתאילנד בשנים 1957 עד 1960, וכקצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) מ-1960 עד 1962. בשנים 1962 עד 1967 שירת כמדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי. סיים תואר ראשון במשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך כעורך דין ב-1966. במלחמת ששת הימים שימש כמפקד מחוז ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד אזור איו"ש (יהודה ושומרון), סיים לימודי שני במשפטים באוניברסיטה העברית וביולי 1968 היה מראשוני מקבלי דרגת תת-אלוף בצה"ל. ב-1974 מונה למתאם הפעולות בשטחים במשרד הביטחון. ב-1976 מונה לראש אגף כוח אדם עד 1978.

תפקידים אזרחיים

כיהן כמבקר מערכת הביטחון בשנים 1980–1981, עזב את התפקיד לאחר מינויו של אריאל שרון לשר הביטחון. באוגוסט 1983 מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה, התפטר מתפקידו ב-1985 בעקבות חילוקי דעות עם המבקר יצחק טוניק. 
בעקבות המלצות ועדת שמגר שבחנה את תפקוד הגופים האחראים על ביטחונו ושלומו של ראש הממשלה, מונה ורדי לעמוד בראש צוות מעקב ובקרה ליישום המלצותיה לשיפור עבודת האבטחה וייעולה.
ב-1999 מונה על ידי ראש הממשלה אהוד ברק לבדוק את תפקוד מוסדות רשות השידור, בדו"ח שהציג קרא להגדרה חדשה של תפקיד השידור הציבורי ולהסדרה בחקיקה חלוקת סמכויות חדשה וברורה בין הדרג הניהולי להנהלה הציבורית של הרשות. 
עמד בראש ועדות נוספות בנושאים ביטחוניים, בהם ועדה לבחינת נושא לשכת הקשר נתיב, פעילות קרן לב"י, נושא אגף השיקום במשרד הביטחון, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, ועדת חקירה בנושא חקירות ועינויים ופרשת איראנגייט.

חייו האישיים

היה נשוי לרינה ואב לשלושה ילדים. טל, יעל ובנו, מיכאל ורדי, אשר שירת כקצין בחיל השריון במלחמת יום הכיפורים, נהרג בקרב באזור מעוז "מפרקת" ועוטר בעיטור העוז לאחר מותו.
ורדי נפטר ב-25 בדצמבר 2016.
גאטאן וארן

קריירה

וארן החל לשחק כדורגל כילד במועדון המקומי של עיר הולדתו לה פוי-אן-ולה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של מונטפרנדיס. בגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של קלרמון פוט 63, המשחקת בליגה השנייה בצרפת. בשנת 2009 הצטרף לקבוצת קורנון מהליגה הרביעית בצרפת, שם כיכב במדי הקבוצה וכבש 28 שערים ב23 הופעות בלבד. ב-2012 הגיע בהעברה חופשית לקבוצת בסטיה מליגת העל הצרפתית, אך שותף רק בשני משחקי גביע ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובספטמבר 2013 שוחרר מהמועדון.
וארן עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית עקב היותו יהודי. בפברואר 2014 חתם במועדון ספורט אשדוד מליגת העל, וכבר בהופעת הבכורה שלו כבש שער בניצחון 2–0 על מכבי פתח תקווה. את עונת 2013/2014 סיים עם שער אחד בשמונה משחקים, ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי יבנה מהליגה הלאומית, במדיה כבש ארבעה שערים ב-22 הופעות.
בקיץ 2015 חתם וארן לשנתיים בקבוצת הפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש תשעה שערים, ובעונתו השנייה כבש 13 שערים אך הקבוצה ירדה לליגה א'.
ב-14 ביוני 2017 חתם וארן בבית"ר ירושלים לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. ב-2 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 3–0 על ואשאש ההונגרית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובמשחק זה כבש את שער הבכורה שלו במועדון. בעונת 2017/2018, כבש וארן 16 שערים בכל המסגרות במדי בית"ר ונבחר לתגלית העונה.
לוארן יש תואר אקדמי בגאוגרפיה מאוניברסיטה בצרפת, כמו כן התחיל את הקריירה הספורטיבית שלו בתור טניסאי ופרש לאחר שהפך לכדורגלן מקצועני.
בספטמבר 2019 כבש וארן את השער הראשון בגמר גביע הטוטו נגד מכבי תל אביב, וזכה עם בית"ר ירושלים בתואר
כיכר וינגייט (ירושלים)

היסטוריה

במאה ה-19 מכרו תושבי הכפרים מלחה וליפתא את אדמות האזור לכנסייה היוונית-אורתודוקסית. האדמות היו נטועות זיתים וענבים ונקראו "כרם אל-ענב". הכוונה להקים על השטח את הכיכר ואת הרחובות הצולבים ז'בוטינסקי ובלפור-מרכוס מופיעה כבר בתוכנית גדס משנת 1919 ובתוכנית הולידיי משנת 1923, ובאמצע שנות ה-20 החלה השכונה להיבנות. המבנה הראשון בכיכר היה וילה כתאנה, שנבנתה ב-1926 על ידי איש העסקים הנוצרי אנטוניו כתאנה, ושימשה גם כמכולת. בשנים שלאחר מכן קנה את רוב אדמות השכונה איש העסקים הנוצרי קונסטנטין סלאמה, ובסוף שנות ה-30 בנה את ביתו בכיכר - וילה קונסטנטין סלאמה בתכנון האדריכל הצרפתי קארבו לוסיין, המשמשת היום את הקונסוליה הבלגית. מלבד ביתו בנה סביב הכיכר שלושה בתי דירות נוספים בתכנון האדריכל זולטן הרמט, שהדירות בהם הושכרו לפקידים בריטים ולעשירים מקומיים. המבנים כולם בנויים אבן אדמדמה ומצטיינים בשילוב בין הסגנון המודרניסטי לאלמנטים מזרחיים ומקומיים.
במלחמת העצמאות ננטשו הבתים, ולאחר מכן שוכנו בהם עולים חדשים. שם הכיכר, שנקראה עד אז "כיכר סלאמה", שונה ל"כיכר אורד וינגייט". עם הזמן הפכה השכונה ליוקרתית, ובקרבת הכיכר נבנו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסדות ציבור נוספים.

תיאור הכיכר

לכיכר צורת ריבוע שצלעותיו מחברות את הרחובות המצטלבים, בכל אחת מפינות הכיכר ערוגה גדולה בה שתולים עצים ופרחים עונתיים. במרכז הכיכר מעגל תנועה מדושא ובמרכזו פנס רחוב. צורת הכיכר לא השתנתה מאז ימי המנדט, והיא נחשבת לאחת היפות בירושלים.
במרכז הכיכר מוצב הפסל "חלומו של זית" המתאר עץ זית ונוצר משיתוף פעולה בין האמנים רות הורם וניהאד דביט. מיקומו של הפסל בצומת מסמל את החיבור בין הציבורים והלאומים השונים בעיר. הפסל נוצר לבקשת קרן "ראות ורעות" בירושלים,  התומכת בין השאר באמנים עם נכות ראיה.
שער לטינה

שער לטינה (בלטינית: Porta Latina - "פורטה לטינה" - השער הלטיני") היה שער ובו קשת אחת, בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה.
מן השער יצאה הדרך ויה לטינה, ועל שמה קרוי השער. בסמוך ניצבת כיום הכנסייה הקרויה על שם השער סן ג'ובני אה פורטה לטינה.

היסטוריה

המבנה הנמצא באתר כיום מקורו בתקופת הקיסר הונוריוס. מבנה זה כולל את השער, ושני מגדלי שמירה משני צדדיו, שצורתם מחצית העיגול. מגדלים אלה עשויים בטון ומצופים לבנים אדומות. ככל הנראה המגדלים נבנו מחדש במהלך המאה השישית.
השער בנוי אבני טרוורטין, ומעליו חמישה חלונות.