google/wiki40b huggingface dataset:
גליקריוס

גליקריוס (בלטינית: Glycerius; נולד בערך 420, נפטר אחרי 480) היה אחד הקיסרים הרומיים האחרונים. שלט במשך 8 חודשים בין השנים 473 ו-474 ומאוחר יותר שימש בישוף קתולי.

חייו

גליקריוס החזיק בתואר ראש הארמון בחצר הקיסרית בראוונה כאשר הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473. כשליט בובה של גונדובד, שירש את הקיסר הנבחר הלגיטימי אנתמיוס שנרצח, הוא לא זכה להכרה מטעם חצר האימפריה הביזנטית של הקיסר ליאו הראשון.
פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים. פעולה זו, עם זאת, לא תרמה לחיזוק הלגיטימיות שלו בעיני האימפריה הביזנטית ובתוך זמן לא רב מונה במקומו יוליוס נפוס, שהפליג מדלמאטיה לנמל אוסטיה וביוני 474 כפה על גליקריוס לעזוב את רומא. כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, הוא קיבל מינוי כבישוף בסלונה שבדלמאטיה, ארץ מולדתו של נפוס.
על–פי טענותיו של ההיסטוריון מלקוס, גליקריוס היה מעורב בקשר שהביא לרציחתו של נפוס מאוחר יותר, ככל הנראה ב-25 באפריל 480. מי שהורה על הרצח, המלך הברברי של איטליה אודואקר העניק לגליקריוס תמורה הולמת במנותו אותו לבישוף מדיולנום, מילנו של היום, שהייתה כבר אחת הערים החשובות באירופה (מידע זה אינו ידוע בוודאות ושנוי במחלוקת).
מעמדות (יהדות)

על פי המתואר במשנה, רוב ישראל התחלקו למעמדות, כלומר קבוצת יהודים שייצגו את כלל העם בבית המקדש ושימשו כנציגיהם במעמד הקרבת קרבן התמיד.

המקור במשנה

המקור הראשון במשנה למעמדות מוזכר בעקבות המאמר הקובע כי "בשלשה פרקים בשנה כוהנים נושאים את כפיהם", כשאחד מהפרקים הם המעמדות שבהם הייתה נשיאת כפיים, בעקבות כך מבהירה המשנה מה הן המעמדות:
אלו הן מעמדות, לפי שנאמר, "צו את בני ישראל ואמרת אלהם את קרבני לחמי", וכי היאך קרבנו של אדם קרב, והוא אינו עומד על גביו, התקינו נביאים הראשונים, עשרים וארבע משמרות. על כל משמר ומשמר היה מעמד בירושלים של כהנים, של לוים ושל ישראלים. הגיע זמן המשמר לעלות, כהנים ולוים עולים לירושלים, וישראל שבאותו משמר מתכנסין לעריהן וקוראין במעשה בראשית
— משנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ב'.
מלחמת העולמות (אלבום)

מלחמת העולמות (The War of the Worlds), ובשמו המלא הגרסה המוזיקלית של ג'ף ויין ל"מלחמת העולמות" ("Jeff Wayne's Musical Version of "The War of the Worlds) הוא אלבום כפול שיצר המוזיקאי ג'ף ויין, המבוסס על רומן מדע בדיוני שנכתב על ידי ה. ג'. ולס ופורסם בשנת 1898 בשם "מלחמת העולמות". העלילה עוסקת בפלישת אנשי המאדים לכדור הארץ.
סיפור העלילה מגולל על ידי קריינות של מספר בגוף ראשון ובו משולבים קטעי תסכית מתוך העלילה ושירים המספרים גם הם את הסיפור. מבחינה מוזיקלית משתייך האלבום למוזיקה אלקטרונית והדבר ניכר בעיקר בנעימות המוזיקליות הרבות שבו.
כמקור ההשראה לסיפור שמשו כנראה הגילויים האסטרונומים של אותה תקופה, שגילו מה שנראה כ"תעלות" על פני המאדים, דבר שהעלה השערות לגבי אפשרות של קיום חיים על כוכב זה. הספר ושאר העיבודים הפכו את רעיון הפלישה ממאדים והדמויות משולשות הרגליים לקלסיקה בכל הקשור לתרבות המדע הבדיוני והקשרי חייזרים.

גרסאות האלבום

האלבום של ג'ף ויין יצא בשנת 1978 ולמעשה היווה יצירה מוזיקלית שעומדת בפני עצמה. היצירה היא בעיקרה מוזיקה אלקטרונית אינסטרומנטלית, הכוללת מספר שירים נפרדים, ובתוכה משולב הסיפור המקורי על ידי קטעי קריינות והמחזה. באלבום מככבים כמה מהשמות של התקופה, בהם שחקן הקולנוע ריצ'רד ברטון בתפקיד המספר, וג'סטין היווארד מלהקת מודי בלוז בביצוע שיר שהפך ללהיט סולו עצמאי - "סתיו לנצח" (Forever Autumn). האלבום הוצא בגרסאות גם בספרדית ובגרמנית.
לקהל הישראלי מוכרת הנעימה המרכזית מתוך היצירה בהקשר קולנועי קצת אחר. בשנות השמונים השתמשו המפרסמים א.ד.מ מטלון בקטע מתוך האלבום כרקע לפרסומות שהופקו לקולנוע.
בשנת 2005 הוצא האלבום מחדש בעקבות הסרט בגרסה רגילה, ובגרסה מורחבת הכוללת בונוסים ותוספות.
בשנת 2012 הוציא ג'ף ויין גרסה עדכנית לאלבום, תחת השם הגרסה המוזיקלית של ג'ף ויין ל"מלחמת העולמות" - הדור החדש (Jeff Wayne's Musical Version of "The War of the Worlds" - The New Generation), הפעם עם ליאם ניסן בתפקיד המספר. לצידו השתתפו באלבום, בין השאר, גארי בארלו (סולן להקת טייק דאת), ריקי וילסון (סולן להקת קייזר צ'יפס), וג'וס סטון.

עלילה

מרבית העלילה מתרחשת באזור הכפרי של דרום מזרח אנגליה בשנותיה הראשונות של המאה העשרים. העלילה נמשכת על פני תקופת זמן של מספר ימים, בהם בוצעו נחיתות שונות של החייזרים ברחבי אנגליה.
הדובר מספר את סיפור הפלישה דרך סיפורו האישי וחוויותיו, החל בתיאור נחיתה של כלי תעופה מהמאדים בקרבת לונדון. בתחילה בנו אנשי המאדים מכונות המהלכות על שלוש רגליים המצליחות להרוס את כל העומד בדרכן. הצבא הבריטי מנסה להדוף את מכונות המלחמה בעזרת שימוש בארטילריה ימית ויבשתית. כוחות הצבא אינם מצליחים לעמוד בפני המתקפה ולונדון מתרוקנת מיושביה שנמלטים ממנה אחוזי בהלה.
בדרכו מאזור הנחיתה ללונדון בחיפוש אחר אהובתו נתקל המספר בהרס ובהרג שהשאירו המכונות וכן בדמויות שונות המתמודדות עם הפלישה בדרכן: איש ארטילריה צעיר בעל חזון להקמת תרבות חדשה תחת האדמה שתלחם בבוא היום בפולשים; איש דת המאמין שהמכונות הן התגלמות שדים שטניים שנשלחו להעניש את האנושות על חטאיה, וכן אשתו האופטימית ואוהבת האדם.
בסופו של דבר, הדובר מוודא כי שלום לאהובתו, ואנשי המאדים מושמדים בעקבות זיהום חיידקי, ולא בעזרת נשק או תחבולות אנושיות כלשהן.
ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו

ביוגרפיה

ספנסר-צ'רצ'יל היה בנם של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו, ושל ליידי סוזן סטיוארט.
הוא נולד בביל היל, שהייתה אחוזה בכפר הרסט שבברקשייר אותה שכר אביו באותה תקופה. בין 1805 ל-1811 הוא למד באיטון קולג', ולאחר מכן במכללת קרייסט צ'רץ' שבאוקספורד. ב-15 ביוני 1841 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד במשפט אזרחי. הוא היה חבר שמרן בפרלמנט הבריטי מטעם צ'יפנהאם בין 1818 ל-1820, ועבור וודסטוק בין 1826 ל-1835 ו-1838 עד 1840. בנוסף לכך כיהן כלורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1842 ל-1857.
האירוע הבולט של כהונתו הראשונה התרחש בינואר 1819, כשהוגשה נגדו תלונה לפרלמנט באשמה שהתערב באופן לא ראוי בבחירות לפרלמנט שנערכו באוקספורד, ניסה לנצל את מעמדו החברתי הגבוה על מנת להשפיע על תוצאותיהן, ואף העניק מתנות שונות לצורך קידום מועמד שהיה מועדף עליו. התלונה הוגשה על ידי אנשים שלא היו מעורבים בבחירות עצמן, ומרלבורו הביע את הסכמתו לדיון בתלונה וטען כי הוא חושב שהתנהגותו הייתה ראויה. לאחר שורה של דיונים, שבין השאר נגעו לסוגיה של סמכות השיפוט של הפרלמנט, נדחתה העתירה. בשלהי 1839 נערכו בפרלמנט מספר דיונים אודות הגדלת הפנסיה של הדוכס לפי בקשתו, ולבסוף הוחלט לאשר אותה.
הוא מת ב-1 ביולי 1857 ונקבר בארמון בלנהיים. צוואתו בוצעה בספטמבר שלאחר מכן, והוערכה בשווי של 200,000 לירות שטרלינג. בתקופתו של הדוכס השישי חלה התדרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, והוא ניסה להתמודד עמה באמצעות שיפור החקלאות באחוזה. לא רבות ידוע עליו, כיוון שבצוואתו הוא הורה להשמיד את כל מסמכיו לאחר מותו.
גן חטיבת פלמ"ח הראל

האנדרטה

האתר בו נמצא הגן הוא מדרון בתחומי גן סאקר, בצדו של בית הקברות שייח' באדר (שהוקם בעת מלחמת העצמאות לאחר שלא התאפשר לקבור בהר הזיתים) ובקרבת בניין בית המשפט העליון ומשכן הכנסת.
האנדרטה מורכבת מחומת אבן עגולה כפולה בעלת גובה משתנה. בצידה האחד שבמעלה המדרון החומה היא בגובה הקרקע ומאפשרת כניסה רגלית לשטח המגודר על ידה. מצידה האחר, במורד המדרון,  החומה מוגבהת מעל פני הקרקע (עד לגובה של ארבעה מטרים) ועל גביה קיים שביל הליכה, המשקיף אל נוף הגן וירושלים כולה. על גבי מעקות שני צידי השביל חקוקים שמות אתרי קרבות של החטיבה וכן תיאורים של קרבות ידועים שלה. 
על גבי הקיר החיצוני של החומה חרוטים שם האתר, סמל הפלמ"ח והבית הראשון מתוך המנון הפלמ"ח.
על גבי הקיר הפנימי של החומה חרוטים שמות 438 חללי חטיבת הראל במלחמת העצמאות, אשר רובם נפלו בקרבות על הדרך לירושלים ובעיר עצמה, ושמות שני מפקדי החטיבה במלחמה - יצחק רבין ויוסף טבנקין - בלוויית דברי הסבר והנצחה. 
במרכז הכיכר שיוצרת החומה ניצב עץ אלה, שהיה קיים שם בטרם הוקמה האנדרטה. סביב האנדרטה נטוע גן ובו שבילי הליכה ופינות ישיבה.

היוזמה להקמת האנדרטה

האנדרטה היא פרי עבודתם של הפסל דני קרוון (איש הפלמ"ח וממקימי קיבוץ הראל), אדריכל הנוף צבי דקל והטיפוגרף ינק יונטף. תוכנית הקמתה היא פרי יוזמתה של עמותת דור הפלמ"ח - עמותת ותיקי החטיבה, בה לקחו חלק אורי בן ארי, יששכר שדמי ואחרים ששירתו בה בקרבות מלחמת העצמאות. ועדת היגוי מטעמה בראשות האלוף במילואים עמוס חורב בחרה בקרוון למעצב האנדרטה.
האנדרטה הצטרפה לשתי אנדרטאות אחרות לחללי חטיבת הראל שהוקמו בעבר – האנדרטה בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים והאנדרטה במתחם גבעת הרדאר.
אנטולי אפרוס

ראשית דרכו

אנטולי (נתן) אפרוס נולד בשנת 1925 בעיר חרקוב שבאוקראינה הסובייטית, ברית המועצות, למשפחה יהודית של עובדי מפעל מטוסים מקומי. בשנת 1944 הוא הגיע לבירה מוסקבה והחל ללמוד בימוי באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, וסיים בשנת 1950.

תיאטרון ילדים ו"לנקום"

ב-1954  התמנה לנהל את מרכז התיאטרון לילדים במוסקבה והצליח להפוך אותו ממוסד שמרני שקופא על שמריו לאחד מהתיאטראות הסובייטיים האופנתיים ביותר.
בתקופה מוקדמת זו של חייו הוא ביים מחזות רבים פרי עטו של ויקטור רוֹזוֹב, בכללם "החיפוש אחר האושר" (1957),‏ "Unequal Battle" ‏(1960) ו"לפני ארוחת הערב" (1962). בשנת 1963 עבר אפרוס לתיאטרון לֶנקום, בו עבד במשך שלוש שנים, שם ביים מחזה אחר של רוזוב "ביום החתונה" (1964). הוא הפיק את המחזה "להתקדם לעבר המחר" לוויניה דֶלמָאר בתיאטרון מוֹסוֹבֶט (1966), כשבתפקידים הראשיים שיחקו פאינה רנבסקאיה ורוטיסלב פליאט.

תיאטרון ברונאיה מאלאיה

התקופה הפוריה ביותר בקריירה של אפרוס הייתה עבודתו בתיאטרון ברונאיה מאלאיה (1987-1964). בתקופה זו ביים כמה יצירות מופת קלאסיות מאת שייקספיר ומולייר. השחקנים שאיתם עבד הכי הרבה היו אולגה יאקובלבה ולב דוּרוֹב.
ב-1977 ביים את סרטו היחידי, "ביום חמישי ולעולם לא עוד" (В четверг и больше никогда). דרמה פסיכולוגית חריפה זו מתרחשת באווירה דחוסה המזכירה את מחזותיו של צ'כוב, וכיכב בה צוות שחקנים מרשים, בראשם אינוקנטי סמוקטונובסקי.

תיאטרון טגנייקה

בשנות ה-70 שיתף אפרוס פעולה עם במאי התיאטרון יורי ליובימוב במספר פרויקטים. למשל, ב-1973, הוא ביים עיבוד טלוויזיוני של המחזה "קשר הצבועים" של מיכאיל בולגקוב, בו ליובימוב כיכב בתפקיד מולייר. כעבור שנתיים, הזמין ליובימוב את אפרוס לתיאטרון טגנקה שלו, לביים את "גן הדובדבנים".
ב-1984, אחרי שליובימוב עזב את תיאטרון טגנקה לטובת קריירה במערב, אפרוס נאות להצעה לנהל את התיאטרון.
ואולם, רוב השחקנים התייחסו אליו כאל אויב וסירבו לעבוד עִמו. סבורים שהקונפליקט בטגנקה תרם למותו המוקדם של אפרוס.

משפחתו

אפרוס היה נשוי למבקרת התיאטרון נטליה (נטשה) קרימובה (Наталья Крымова;‏ 1930–2003).
בנם, דמיטרי קרימוב (Дмитрий Крымов) הוא מעצב במה ובמאי תיאטרון.
אוסיפ מנדלשטם

הנצחה

בשנת 1977 גילה האסטרונום הסובייטי ניקולאי סטפנוביץ' צ'רניך (Черных) אסטרואיד מחגורת האסטרואידים, אשר נקרא על שמו: "3461 מנדלשטם" (3461 Mandelshtam).
הסוס ונערו

עלילה

נער צעיר בשם שסטה אשר גדל בביתו של דייג עני בשם ארשיש בכפר דייגים קטן בדרום קלורמן מגלה ערב אחד כי האדם שחשב כי הוא אביו אינו אביו האמיתי, והוא מתכוון למכור אותו לעבדות למחרת לאציל קלורמני מזדמן. בעוד הוא חוכך בדעתו אם לברוח או להשאר בזמן שהשניים ישנים שנת שיכורים, הוא מגלה כי סוסו של האציל, ברי, הוא סוס מדבר, שמוצאו מנרניה. ברי משכנע את שסטה לברוח איתו צפונה לנרניה. בדרכם צפונה הם נמלטים מאריה, וכתוצאה מכך הם פוגשים סוסה מדברת נוספת שמוצאה מנרניה בשם הוין, אשר בדומה להם בורחת לנרניה בליווי נערה קלורמנית בשם ארוויס.
יחד הם מגיעים לבירה הקלורמנית - טשבן. בעוברם בעיר הם מגלים כי מבקרים בה "המלכים הברבריים מהצפון" - המלך אדמונד והמלכה סוזן בראש משלחת מנרניה לטשבן. אנשי המשלחת חושבים בטעות כי שסטה הוא הנסיך קורין, נסיך ארץ המלאכים אשר בא איתם לבקר בעיר ונעלם. שסטה מבוהל מכדי להתנגד, והם לוקחים אותו למלון בו הם מתגוררים, שם הוא מגלה כי המלכה סוזן התבקשה על ידי רבדש, נסיך קלורמן, להינשא לו, אולם היא מחליטה לסרב להצעתו ולהימלט יחד עם אחיה ויתר האורחים מנרניה מן העיר. כאשר שסטה נותר לבדו, נכנס מבעד לחלון החדר הנסיך קורין האמיתי, ומאפשר לשסטה להימלט מבעד לחלון לפני שאדמונד וסוזן יגלו שהוא יודע את כוונתם לברוח.
ארוויס, שנותרה לבדה עם הסוסים פוגשת את חברתה לזרלין, המציעה לה דרך לצאת מהעיר - באמצעות פתח סודי בגן ארמונו של הטיסרוק (הקיסר הקלורמני). בדרכם אל הגן הן נכנסות לחדר בארמונו הישן של הטיסרוק, אולם מסתתרות מאחורי ספה כי הן שומעות אנשים מתקרבים. בעודן מסתתרות הן שומעות את תוכניותיו של הנסיך רבדש לתקוף את נרניה ואת ארץ המלאכים כתגובה לסירובה של המלכה סוזן להנשא לו.
לאחר שהם נפגשים מחוץ לעיר ממהרים ארוויס ושסטה לחצות את המדבר ולהקדים את צבאו של רבדש על מנת להזהיר את תושבי ארץ המלאכים ונרניה. בדרכם רודף אחרי הסוסים אריה, ובשל מהירות בריחתם הם מצליחים להימלט ולהגיע בזמן להזהיר את המלך לון שיספיק לסגור את שערי טירתו. שסטה טועה בדרכו ומגיע לנרניה, שם הוא מצליח להזעיק עזרה, והמלך אדמונד והמלכה לוסי מגיעים עם כוחות צבא להציל את ארץ המלאכים. רבדש המובס מסרב לקבל את תנאי הכניעה, ונהפך על ידי אסלן לחמור.
שסטה מגלה כי שמו האמיתי הוא קור, וכי הוא אחיו התאום של הנסיך קורין ובנו הבכור של המלך לון. לאחר שנולד גורש מהארמון על ידי מרגל בשרותו של הטיסרוק ששמע נבואה לפיה יציל את הממלכה מכיבוש על ידי קלורמן. כמו כן מגלה שסטה כי האריה שהבריח את התנים שניסו לתקוף אותו בעת שחיכה לארוויס מחוץ לחומות טאשבאן, והאריה שרדף אחריו ואפשר לו להגיע בזמן ולהזהיר את המלך לון, וכן האריה שמנע ממנו ליפול לתהום בדרכו לנרניה היה אסלן.
מנחם אקשטיין

מנחם אקשטיין (תר"נ, 1890 (בערך) – תש"ג, 1943 (בערך)) היה הוגה דעות חסידי ומחבר.

חייו

מנחם אקשטיין נולד כנראה בז'שוב (ריישא) שבגליציה לאביו מרדכי שהיה מראשי הקהילה. משפחתו נמנתה על חסידי חסידות דז'יקוב. והוא היה מחסידי רבי אלטר מדז'יקוב. 
בשלב מסוים של חייו עבר לווינה. שם הדפיס בשנת 1921 את ספרו "תנאי הנפש להשגת החסידות". 
נספה בשואה.

ספרו – תנאי הנפש להשגת החסידות

ספר זה נכתב על ידי אקשטיין בעברית צחה ונדפס כאמור ב-1921. לספר מצורפת בהקדמה מכתב מאביו, ממנו משתמע שהספר מיועד לציבור היהודי המתבולל "אשר לדאבונינו כבר נתרחק מאמונתינו ותורתינו". המחבר עצמו לא כתב הקדמה להדורה הראשונה, אך כתב הקדמה למהדורה שיצאה ביידיש ב-1937. לפי הקדמה זו המחבר כתב את ספרו על מנת להראות את האור בתורת החסידות שאינה מוכרת ל"משכילים" מהעם שזלזלו בתנועת החסידות ולא ראו את האור הגדול של תורתה, לטענתו. 
הרב הלל צייטלין הי"ד כתב על ספרו "... לאור כל זאת  ישנו ספר קטן שמאד מוצא חן בעיניי. ספר זה יצא לאור השתא בוינה ושמו: "תנאי הנפש להשגת החסידות" של עקשטיין. הספר נכתב בלשון קלה, כמעט הייתי אומר קלה יתר על המידה. מלבד זאת חלק גדול מתוכו אינו שייך ישירות לחסידות: הדרכים שבו נכונים גם לכל הכרה דתית. בשיטתו כיצד יפתח האדם בעצמו חוש להשגה חסידית - ניתן לחוש בצורה חזקה את השיטה התאוסופית של רודולף שטיינר, למרות שהמחבר נשען ובצדק גם על אוטוריטות חסידיים טהורים. ברם, זכה המחבר להישג גדול לחסידות, בכך שהוכיח שניתן להשיגה רק על ידי ההכרה ברוממות הבורא ושפלות עצמו".
בתוכן הספר המחבר כמעט ואינו מביא מקורות מהספרות היהודית. הוא משתמש בטכניקות הידועות לנו כיום כטכניקות של דמיון מודרך. בכך הוא דומה לספר "בני מחשבה טובה" שנכתב על ידי רבי קלונימוס קלמיש שפירא. המחבר משתמש במושג הקבלי של "עשר הספירות" וקורא להם "עשרת הכוחות הנפשיים".

מהדורות הספר

הספר יצא במספר מהדורות, תרגומים ועיבודים:
מהדורה ראשונה כאמור יצאה בווינה, 1921.
פרקים מהספר ביידיש יצאו בירחון בית יעקב בלודז' בשנת 1936. למהדורה זו נוספה הקדמה מהמחבר.
מהדורה שנייה בעברית יצאה בהוצאת נצח בשנת תש"ך (1960) בשם "מבוא לתורת החסידות". ממהדורה זו הושמטו מספר פרקים "ציונים" המתייחסים להצהרת בלפור וועידת סן רמו. למהדורה זו הוקדמה הקדמה מאת אהרן סורסקי. 
מהדורה מקוצרת אף היא יצאה על ידי מכון "אבן שתייה" בשנת 2006. ספר זה נקרא "תנאי הנפש להשגת החסידות - מדריך להתבוננות יהודית".  הספר יצא בצירוף תקליטור בו מעובדים התהליכים המתוארים בספר לתהליכים של דמיון מודרך. הדיסק עובד על ידי עמית קדם והוצא מאוחר יותר כדיסק נפרד שנקרא " לחשוב אין סוף- תרגילים לפיתוח המחשבה העילאית".
בשנת 2001, תורגם הספר לאנגלית בשם:
VISIONS OF A COMPASSIONATE WORLD: Guided Imagery for Spiritual Growth and Social Transformation על ידי יהושע סטרט (Starrett).
שושנה היימן

ביוגרפיה

היימן נולדה לחיים ופרידה לבית רייס בגרמניה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה לארץ ישראל והשתקעו בשכונת בת גלים. בנעוריה עבדה בקרמיקה ובשנת 1939 החלה ללמוד בבצלאל החדש בירושלים. לאחר סיום לימודיה למדה פיסול בעץ אצל הפסל רודי להמן. עבודתה הייתה קשורה בתקופה מסוימת אל הפיסול "הכנעני" בשימוש שעשתה במוטיבים מן הפיסול המצרי והארכאי.
בין השנים 1948-1946 למדה באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה ובבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (בוז-אר) בפריז.
ב-1953 נמנתה על מייסדי כפר האמנים עין הוד.
בשנת 1955 איירה את הספר "שמוליקיפוד" מאת ט. כרמי, שהיימן הייתה נשואה לו באותה עת. על שם בנם המשותף, גד צ'רני, נקרא גיבור הסיפור.
בשנים 1958–1960 עסקה בציור ורישום, בין היתר איירה את הספר דירה להשכיר במהדורתו הראשונה ב-1959.
בשנת 1963 השתתפה בסימפוזיון בסלובניה, שכלל 10 אמנים ממדינות שונות, בו פיסלה בעץ. השתתפה בהמשך בסיפוזיונים דומים בדנמרק ב-1997 ובקוריאה ב-1999.
משנות השבעים שימשה כפרופסור באוניברסיטת חיפה, מ-1977 כיהנה כראש החוג לאמנות שם וב-1987 הוענק לה תואר פרופסור.
בשנת 1980 העתיקה את מגוריה לעין הוד.
בשנת 2003 פרסמה העיר דיסלדורף את "צילו של התן" ("Der Schatten des Schakals"), קובץ משיריה, לרגל יום הולדתה ה-80.
באפריל 2009 הוצגה במוזיאון הכט ובמוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח רטרוספקטיבה מיצירותיה.
אהרן מאיר

חייו

אהרן אלעזר (אנדי) מאיר (מאייר) נולד ב-1923 בבודפשט לשרה וליצחק, תעשיין טקסטיל הונגרי שמפעליו הולאמו, ונשיא המזרחי בעיר. אהרן למד בישיבות והתחנך אצל הוריו על דרכי הציונות. בשנת 1939 עזב מאיר את ישיבת "נייטרה" ועלה לארץ ישראל על-מנת ללמוד בתל אביב בישיבת היישוב החדש. עד מהרה עזב מאיר את "היישוב החדש" ועבר לבית הספר החקלאי מקווה ישראל. מאוחר יותר הגיעו הוריו לישראל על מנת לבקרו, ובשל המאורעות באירופה החליטו להשתקע בישראל לצד בנם.
ב-1941 החליט מאיר להשתלב בגרעין התיישבות שהוקם בקיבוצים הדתיים באזור עמק הירדן, ואט-אט החל להשתלב במנהיגות הפוליטית של הגרעין. יחד עם הגרעין עבר מאיר מכפר הרוא"ה אל גוש עציון, שם הוקם ב-1945 קיבוץ משואות יצחק, שמאיר היה מזכירו. 
ב-1946 התחתן מאיר עם ציפורה נויגרשל. כעבור זמן לא רב נולד לזוג בן בכור בשם ישראל. מאיר כיהן כאחד החברים במזכירות הקיבוץ ובפועל התגורר (להוציא שבתות) בתל אביב כ"מזכיר חוץ" מטעם הקיבוץ.
עם פרוץ השלב הראשון של מלחמת העצמאות, נוצרו עימותים בין תושבי הקיבוץ לבין שכניהם הערבים. המצור על הגוש התהדק, אך מאיר הוסיף להתמיד בשגרת נסיעותיו. בראשית 1948 פגשו מאיר ונציגי הגוש בדוד בן-גוריון ובחיים משה שפירא כדי להגדיל את תמיכת היישוב בגוש. כאשר נפל גוש עציון ב-13 במאי 1948, יום בטרם ההכרזה על עצמאות מדינת ישראל, נכח בו מאיר יחד עם אחיו עקיבא ועם יהודית, וכולם היו לשבויים בידי הליגיון הערבי. הם הועברו לחברון ומשם למחנה שבויים ירדני, בו היו כלואים במשך תשעה חודשים. מאיר נמנה עם ראשוני המשוחררים, משום ששאל ברשות, בשל היותו אב לילדים, את זהותו של אחיו והתחזה לחולה. 
ב-1949 הקימו חברי הקיבוץ את המושב השיתופי משואות יצחק מחדש בסמוך לאשקלון. מאיר נמנה עם הנהגת הקיבוץ, ולאחר מכן יסד את המועצה האזורית שפיר והיה לראש המועצה במשך מספר שנים. לאחר מכך, נתמנה על ידי מוסדות הפועל המזרחי לכהן כמנהלה של "קרן המושבים".
ב-1961 עזב מאיר את הקיבוץ בעת שהתקבל לתפקיד סמנכ"ל בנק המזרחי על ידי המנכ"ל נפתלי פיינגולד. בעת כהונתו פיתח את הבנק ופתח שלוחות בחו"ל. בשנת 1971, עם איחוד הבנק עם "בנק הפועל המזרחי", הוחלט כי מאיר ישמש כמנכ"ל הבנק.
ב-1985, כשברקע עומדת קריסת בנק צפון אמריקה, ניהל מאיר את המאמצים להצלת בנק המזרחי מפני קריסה, בעקבות רכישת בנק טפחות בשנים 1981–1983 שהכבידה על הבנק. לבסוף, שבועות לאחר שמאיר פנה אל ראש הממשלה שמעון פרס ואמר לו כי הבנק עומד בפני פשיטת רגל, ובסיוע יועצו של פרס, אמנון נויבך, המפקחת על הבנקים גליה מאור ונגיד בנק ישראל הד"ר משה מנדלבאום, הושג קו אשראי של 100 מיליון דולר שמנע את קריסת הבנק.
ב-1986, לאור המלצות ועדת בייסקי לחקר פרשת ויסות מניות הבנקים להדיחו מתפקידו, התפטר מאיר מהבנק. הוועדה גם החליטה למנוע ממנו לכהן בעתיד בתפקידים נוספים במערכת הבנקאית, לרבות שלוחותיה בחו"ל. מאיר ערער על החלטות הוועדה וערעורו נדחה. במשפט הבנקאים נגזר על מאיר עונש של מאסר על תנאי של שנתיים וכן קנס בסך 600,000 ש"ח. בערעורו לבית המשפט העליון, זוכה מאיר מאחד משלושת האישומים בהם הורשע, אך עונשו נותר על כנו.
לאחר כהונתו בבנק המזרחי, פנה מאיר לתחום העסקים וענייני הציבור, וכיהן כחבר במועצות המנהלים של חברות רבות, ובהן קונצרן "כלל", "אסם", בהן היה גם היושב-ראש, וכחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן ומדרשיית נעם. כמו כן, מונה כקונסול כבוד מטעם הונגריה.
מאיר היה חולה לב, ובשנת 1997 חלה בסרטן ממנו נפטר. הוא קבור כבקשתו במשואות יצחק. בנו הוא הרב אליאב מאיר, רבו לשעבר של המושב גמזו. איש התקשורת ידידיה מאיר והזמר יצחק מאיר הם נכדיו.
רוברט בייקון

ביוגרפיה

בייקון נולד במסצ'וסטס וסיים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת הרווארד. שנים רבות הוא עבד כאיש עסקים עצמאי ובשנת 1894 היה לשותפו של ג'יי. פי. מורגן בחברת J.P. Morgan & Co., מטעמה היה שותף לייסוד תאגיד הפלדה של ארצות הברית.
בשנת 1903 פרש בייקון מפעילות עסקית וכעבור שנתיים מונה לעוזר למזכיר המדינה של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא שימש בשנים 1905 - 1909 ומילא את מקומו של מזכיר המדינה אליהוא רוט בהיעדרו מהמדינה. לאחר בחירתו של רוט לסנאט ופרישתו מהתפקיד, בייקון מונה תחתיו בימיו האחרונים של ממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט. על אף כהונתו הקצרה בתפקיד, בייקון הוא שהשיג את הסכמת הסנאט להסכמים שחתמה ארצות הברית עם קולומביה ופנמה בהסכמתן על תוואי תעלת פנמה ופתיחתה.
לאחר סיום תפקידו כיהן בייקון כשגריר ארצות הברית בצרפת (1909 - 1912) ועבד בשיתוף עם מפקד חיל המשלוח האמריקני ג'ון פרשינג במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הוענקה לו דרגת מייג'ור ובשנת 1917 הוצב בייקון תחת פרשינג וכעבור שנה החל לשרת כמפקד המשלחת האמריקנית למטה הכללי של הצבא הבריטי.
בייקון נפטר בניו יורק. בנו, רוברט לואו בייקון, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
קאזאנקה (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה כקבוצת מילואים בשנת 1992 ושיחקה בליגה הרוסית השנייה ובליגה הרוסית השלישית, אך בפועל הוקמה הקבוצה בפברואר 2008 כ"לוקומטיב-2" שהורכבה מבוגרי האקדמיה לכדורגל של לוקומוטיב ומתמודדת מאז בליגה השנייה.
הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2012/2013. ביולי 2014 הקבוצה פורקה, אך הוקמה מחדש בשנת 2017. באפריל 2017 הוכרז רשמית על הקמת קבוצת הבת "קאזאנקה-לוקומוטיב" שהחלה להתמודד בליגה הרוסית השנייה
בעונת 2017/2018 הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית.
אחד השחקנים הידועים ששיחק בשורות הקבוצה היה דמיטרי סיצ'ב.
דרכי נועם (רשת מוסדות חינוך)

דַרְכֵי נֹעַם היא רשת חינוך דתית לאומית בפתח תקווה, מהגן ועד ישיבה תיכונית ואולפנה לבנות.

הקמת הרשת

עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 למדו רוב ילדי הציבור הדתי לאומי בפתח תקווה במסגרת החינוך הממלכתי דתי הרשמי ומיעוטם בבית הספר "שארית ישראל" של החינוך העצמאי החרדי. עם התגברות הזרם התורני בקרב הציבור הדתי בכלל, ובפתח תקווה בפרט, נוצר רצון ליצירת מסגרת חינוכית שתתאים לערכים של ציבור זה. 
בשנת תשמ"ב (1982) יזמה קבוצת הורים בפתח תקווה את פתיחת בית הספר, למרות התנגדות הרשויות. משרד החינוך נאבק בתחילה בבית הספר ונשלחו שוטרים לבתיהם של ההורים ששלחו את ילדיהם לבית הספר, בטענה שהם מפירים את חוק חינוך חובה. את המאבק ניהלו שלמה שפירא, יוסף שמשי ומאיר פלהיימר, ראשי העמותה בהקמתה.
למרות זאת בית הספר המשיך בפעילותו ובשנה השנייה הוקמו כיתות נפרדות לבנים ולבנות. בשנים הראשונות נדד בית הספר. לאחר שהמחזור הראשון סיים את כיתה ח' נפתחה אולפנה עבור הבנות המסיימות. המחזור השלישי של הבנים ייסד את הישיבה התיכונית.
רשת החינוך מוגדרת כ"מוסד מוכר שאינו רשמי" במשרד החינוך.
במהלך השנים נתגלעו מחלוקות, ומהרשת התפצלה קבוצה שהקימה את בית הספר למרחב. בהמשך הוקם גם בית הספר דעת מבינים.

בית הספר היסודי

בית הספר היסודי התחיל את דרכו במבנה קטן ברחוב המורים (בהנהלת הרב צבי שינובר מישיבת נחלים והרב יוסף שמשי) נדד בעוד מספר מקומות וכעבור שנתיים עבר למבנה בכפר אברהם. כעבור שנים מעטות עבר לשכונת שעריה. בשנת 2005 עבר לרחוב אבי אורן למבנה חדש שהיה שייך בעבר לתיכון הדתי "במעלה".
מנהל בית הספר הראשון היה הרב אבי גרנביץ'. בהמשך פרש מתפקידו בעקבות ויכוח עם הנהלת העמותה והקים את בי"ס למרחב. במקומו מונה דניאל אורגלר, שנפטר בשנת 1997. הוא הוחלף על יד סגנו נפתלי מלאכי, שכיהן כמנהל עד 2005. כיום מנהל בית הספר הוא הרב חגי אונגר.
בית הספר מונה כ-700 ילדים.
לקראת פתיחת שנת הלימודים תש"ע התפרסם כי בית הספר מתנגד לקליטת תלמידים מבני קהילת יוצאי אתיופיה. השמועות היו שגויות וכיום ישנם תלמידים יוצאי אתיופיה משולבים בכיתות בית הספר.

הישיבה התיכונית

הישיבה שוכנת כיום ברחוב צה"ל בשכונת כפר גנים, בסמוך למיקום ההיסטורי של קיבוץ גבעת השלושה. בראשות הישיבה עומד הרב משה רפאל מן.  מנהלי התיכון הם איילת פילבר והרב יעקב שנייד. בראש חטיבת הביניים עומד הרב דורון אייזנטל. 
הישיבה מארגנת מדי שנה זכר לשמחת בית השואבה, במוצאי יום טוב הראשון של סוכות. לאירוע זה מגיעים גם בוגרים ואורחים נוספים.
בשנת ה'תשע"ה זכה איל מטס, תלמיד כיתה י', בחידון התנ"ך העולמי.

האולפנה

האולפנה קיימת משנת 1990. שכנה בעבר במספר מקומות וכיום מקומה ברחוב הרב מימון 4 בשכונת אחדות בעיר.
הרב יוסף יעקובי שימש כראש האולפנה עד שנת 2007 - תשס"ז. אחריו מילאו את התפקיד הרב אמיר ורד והגב' אסתר קיזלשטיין. כיום משמשת כראש האולפנה גילה שרים.
האולפנה מונה כ-400 בנות.
נוחים רשקובסקי

ביוגרפיה

נוחים רשקובסקי התחיל להתאמן בשחמט במועדון הפיונירים בסברדלובסק. הוא השתתף באליפות ברית המועצות בשחמט החל משנת 1972 ועד לפירוק ברית המועצות בשנת 1991. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בשנת 1986, כאשר הוא סיים במקום ה-8.
רשקובסקי היה אלוף רוסיה הסובייטית פעמיים - בשנת 1974 ובשנת 1976.
בשנת 1976 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1980 דרגת רב אמן.
רשקובסקי כמעט ולא השתתף בתחרויות בינלאומיות. בשנת 1979 הוא זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית בסוצ'י, בשנת 1987 הוא זכה במקום השני בתחרות שנערכה ביוגוסלביה ובשנת 1988 במקום השני בסטוקהולם.
בשנת 2007 זכה באליפות אירופה בשחמט לסניורים. גם כיום הוא ממשיך להשתתף בתחרויות והוא מאמן-שחקן של מועדון שחמט של אורל.
רשקובסקי היה מאמנה של נבחרת רוסיה במספר אולימפיאדות.
סינטרה (פורטוגל)

אטימולוגיה

קיימות השערות שונות על מקור השם. ייתכן מ-Suntria מילה מימי הביניים שמשמעותה כוכב זוהר או שמש. משמעויות אפשריות אחרות: "הר-ירח", "נבלע בערפל".
All About Me

רקע והפקה

טרם יצא מיני-האלבום השתתפה נאטי נטשה בלהיט הלטיני "Dutty Love" שיצא בשיתוף עם דון עומר. לאחר מכן הוחלט כי נטשה תוציא את מיני-אלבומה הראשון All About Me, אשר יכיל בתוכו שירים בסגנון הפופ הלטיני.
בנוסף לכך, שיר הנושא "About Me" הוא דואט עם נובה.