google/wiki40b huggingface dataset:
מעשה בחמישה בלונים

משמעות

בראיון שנערך עמה בערוב ימיה אמרה רות:
"הבלונים הם החלומות והחלומות מתנפצים. רק אחד נשאר: הבלון האדום. ואני לא יודעת איפה הוא. הרוח נשאה אותו, תרתי משמע, והוא ממשיך לרחף. לאן שהרוח תישא אותי, לשם אגיע."
— מירי ברוך, סודות של סופרים, הוצאת קוראים, 2000‏

עיבודים

בשנת 1992, עובד הספר לסרט ילדים שיצא על גבי קלטות בסדרת "סרטים מהספרים" של קלסיקלטת ואחר כך על DVD, הסרט הופק על ידי רחל שיין ארגמן והשתתפו בו ירון לונדון ונורית גלרון. מלבד סיפור הסיפורים "מעשה בחמישה בלונים", "הבית של יעל" ו"תירס חם" בליווי משחק כללה הקלטת גם ארבעה שירים, שניים מהם מיוחסים לסיפור אשר מהווה את שם כותרת הסרט ("מעשה בחמישה בלונים") והשניים האחרים מיוחסים כל אחד לסיפורים האחרים. בנוסף כלל הסרט גם קטע ובו ניסו הילדים אשר השתתפו בו למצוא לאת-חפירה, חישוק וכיסא שימושים נוספים מלבד המקוריים וקטע בו הודגם פיסול בבלונים (שכן הסיפור המרכזי בסרט הוא, כאמור, "מעשה בחמישה בלונים").
בית החולים בת'לם

בית החולים בת'לם (Bethlem Royal Hospital) הוא בית חולים פסיכיאטרי השוכן בבקנהאם ברובע ברומלי של העיר לונדון.
אף על פי שמיקומו ומבניו אינם המקוריים, הוא מוכר כמוסד הראשון בעולם] המתמחה בטיפול במחלות נפש. המוסד הוקם כמרפאה בשנת 1247], והפך לבית חולים בשנת 1330. לבית החולים שמות רבים, בהם: רחוב מרי בת'לם, בית החולים בת'לם ובדלאם.
שמו של בית החולים נקבע ממניעים דתיים על שם העיר בית לחם, מקום הולדתו של ישו. המילה האנגלית bedlam, שמשמעותה היא בלבול, נגזרת משמו של בית החולים. אף על פי שכעת בית החולים נמצא בחוד החנית של הטיפולים הפסיכיאטריים השונים, במשך רוב ההיסטוריה שלו הוא היה ידוע לשמצה בגין טיפולים אכזריים].
הנרי ראסל

חייו

ראסל נולד בשירנס. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בילדותו, בשירה בלהקת האופרה לילדים של רוברט אליסטון. אחרי שהתחלף קולו החל ללמוד הלחנה באיטליה אצל רוסיני ובליני. אחרי שובו לאנגליה ניצח תקופת מה על מקהלת תיאטרון המלך. לאחר ניסיון קצר בקריירה של סולן קונצרטים בקנדה, התיישב ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק כנגן עוגב ומנצח מקהלת הכנסייה הפרסביטריאנית בעיר וכמורה באקדמיה למוזיקה של רוצ'סטר. בשנת 1936 פרסם את שירו הראשון בניו יורק ובסתיו של אותה שנה הופיע שם לראשונה כזמר.
בשנים הבאות סייר ברחבי ארצות הברית והופיע בשירה בליווי עצמו בפסנתר בתוכניות, שהתבססו כמעט לגמרי על יצירותיו הוא ונהנו מפופולריות רבה. הופעות הסולו שלו כזמר ומלווה גם יחד היו ייחודיות לתקופתו - אפילו ג'ני לינד נעזרה בזמרים תומכים ובנגנים מלווים. עם זאת, בניו יורק ובבוסטון היה סגנונו שנוי במחלוקת בקרב העלית התרבותית.
בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 חזר ראסל לשנים אחדות לאנגליה והופיע לראשונה בלונדון, ולאחר גיחה נוספת לארצות הברית בשנת 1843, חזר לאנגליה והשתקע שם. עד ראשית שנות ה-60' היה פעיל כזמר וכמלחין התמיד כמעט עד יומו האחרון.

יצירתו

ראסל חיבר שירים רבים, מהם שנכתבו בשנותיו בארצות הברית ויצאו מחדש באנגליה למילים של משוררים אנגלים. בין יצירותיו באלאדות פשוטות, שההרמוניות והליווי שלהן מזכירים אופרה איטלקית. אופיין הסטטי של המלודיות התאים לביצוע בסגנון שירה דיבורית. בין השאר כתב שירי מחאה בנושאים חברתיים, בהם המצב הקשה במוסדות פרטיים לחולי נפש, מצוקתה של אם נטושה, גזענות. עבדות ותלאות המהגרים. כמה משיריו נשארו פופולריים גם במאה ה-20.
להנרי ראסל היו שני בנים, הנרי ראסל (אמרגן) (1871-1837), אמרגן אופרה בארצות הברית ובאנגליה, והמנצח סר לנדון רונלד.
ביוגרפיה מפורטת, "חיים על גל אוקיינוס: סיפורו של הנרי ראסל" מאת אנדרו לם, יצאה לאור בהוצאת פולרס ווד בשנת 2007.
אליק רון

שירותו הצבאי

רון (במקור: רובינשטיין) נולד במושב תל עדשים. התגייס לצה"ל ב-1966, התנדב לחטיבת הצנחנים ולסיירת מטכ"ל. עם סיום מסלול הלוחם יצא לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות. עם סיום תפקיד זה, ב-1971, השתחרר מצה"ל. התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על. לחם כאיש מילואים במלחמת יום הכיפורים, ולקח חלק בקרבות ברמת הגולן תחת פיקודו של יוני נתניהו. לאחר המלחמה שירת במילואים בתנאי קבע והשתחרר ב-1975. כמפקד פלגת מילואים ביחידה השתתף רון במבצע יונתן, והיה מפקד החפ"ק המצומצם של סא"ל נתניהו. ב-1984 חזר לשירות קבע ומונה למפקד יחידת שלדג בדרגת סא"ל, והוביל אותה במבצע משה. תחת פיקודו עברה היחידה, אשר הייתה כפופה לקחצ"ר, לחיל האוויר הישראלי.

שירותו במשטרה

בשנים 1987–1992 היה מפקד הימ"מ, יחידת העילית של משטרת ישראל ומשמר הגבול ללוחמה בטרור, בין היתר בהשתלטות על אוטובוס האמהות שנחטף על ידי מחבלים ב-1988. לאחר מכן שימש מפקד מג"ב ירושלים, פיקד על מרחב גליל במחוז הצפון. ב-1994 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקדו הראשון של מחוז ש"י. 
ב-1997 מונה למפקד המחוז הצפוני וכיהן בתפקיד במהלך אירועי אוקטובר 2000. בדו"ח ועדת אור לחקירת האירועים נכללו המלצות אישיות נגדו. בסבב המינויים שהתקיים זמן קצר לאחר האירועים עצמם הוחלט על העברתו מתפקידו והוא יצא ללימודים באוניברסיטת חיפה. בתקופתו בתפקיד הוקמה במחוז יחידת ארז ללחימה בפשיעה הכפרית.

לאחר פרישתו מהמשטרה

רון נמנה עם ראשי יוזמת ז'נבה. בשנת 2006 התמודד על ראשות מועצה אזורית עמק יזרעאל אך לא נבחר לתפקיד. 
בשנת 2007, בעקבות פרשת שי דרומי, יזם הקמתה של יחידת מתנדבים במשמר הגבול למאבק בפשיעה הכפרית.
רון בעל תואר ראשון במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת לטביה בארץ. חקירה בנוגע לקבלת התואר במרמה לא העלתה ראיות נגדו.
משמש כנשיא חברת קי בי סק העוסקת בניהול אבטחה וביטחון, בין היתר בתחום הקנאביס רפואי בארץ ובעולם. בשנת 2014 הוא יצא נגד המאבק של המשטרה בקנאביס וצוטט כאומר שאין סיבה שהקנאביס לא יהיה זמין כמו אקמול.
אלק מקי

קריירה

מקי נולד בפרבר מונקסטאון שבבלפסט, והחל את הקריירה שלו במונקסטאון ובפורת' ריבר לפני שהצטרף לארסנל ב-1922. החתמתו של מקי הייתה חריגה כיוון שהוא דרש קוף מחמד במקום תשלום עבור החתימה, דרישה שבוצעה על ידי הנהלת ארסנל בעקבות קשריו הבינלאומיים של היושב-ראש סר הנרי נוריס.
מקי היה מגן ימני צעיר וחזק, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברמינגהאם סיטי ב-9 בדצמבר 1922. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, השתתף ב-23 משחקי ליגה בעונתו הראשונה וב-31 משחקי ליגה בעונה הבאה. ב-14 באפריל 1923 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צפון אירלנד במשחק מול נבחרת ויילס. אולם, את רוב עונת 1924/1925 הוא החמיץ בעקבות פציעה. למרות שמקי חזר להרכב הפותח, והשתתף ב-35 משחקי ליגה בעונת 1925/1926, הוא הודח מההרכב לאחר הצטרפותו בקיץ 1926 של טום פארקר, לימים קפטן המועדון.
מקי שיחק בארסנל במשך שתי עונות נוספות בעיקר כשחקן מילואים, וב-1928 עזב לפורטסמות' לאחר למעלה ממאה משחקים בכל המסגרות ושער אחד במדי ארסנל. הוא היה שחקן הרכב קבוע בפורטסמות' במשך שבה עונות. הוא השתתף בלמעלה מ-250 משחקי ליגה עבור פומפי, ופעמיים הפסיד עם המועדון בגמר גביע ה-FA (לבולטון וונדררס ב-1929 ולמנצ'סטר סיטי ב-1934). כמו כן, בתקופה זו הוא השתתף בשני משחקי נבחרת נוספים. מקי עזב את פורטסמות' ב-1936, וסיים את הקריירה שלו בנורת'המפטון טאון ובסיטינגברן.
נג'את אעתאבו

ביוגרפיה

נג'את אעתאבו נולדה בעיר מקנס שבמרוקו וגדלה במשפחה דלת אמצעים בעיר חֶמיסאת , שבה רוב האוכלוסייה היא ברברית. יש לה 5 אחים ו-4 אחיות. בילדותה חלמה להיות עורכת דין אך בסופו של דבר נמשכה למוזיקה העממית. בגיל 13 התחילה בחשאי לצאת מחדרה דרך החלון כדי לשיר בחתונות ובמסיבות של בתי ספר ולהתפרנס מכך.  
אחד השירים ששרה, "J'en ai marre" (צרפתית: "נמאס לי"), על סיפור טראגי של צעירה החוזרת מטיול ומוצאת שארוסה מת, נפוץ בשנת 1981 על קלטות פיראטיות בכל הממלכה, זכה בהצלחה רבה ונמכר במאות אלפי עותקים.
מכיוון שמשפחתה התנגדה בחריפות לבחירתה להיות זמרת ואחיה אף איימו עליה לרצוח אותה אם תעשה זאת, נג'את נמלטה מביתה והסתתרה בחנות למוזיקה. שם מצא אותה המפיק מוסטפא אל-מילס, שהעריך את שירה וחיפש אותה. הוא שיכנע אותה לתת בו אמון ולבוא איתו לקזבלנקה  כדי לקדם שם את הקריירה המוזיקלית שלה. בקזבלנקה הזמרת הצעירה חתמה חוזה עם בית הדיסקים "חסניה" ושהתה למשך שלוש שנים בבית אמו של המפיק.
לבסוף נמצאה על ידי המשפחה, שהשלימה איתה.
בשנת 1984 הופיעה נג'את אעתאבו לראשונה באולם "אולמיפיה" בפריז. שיריה הפכו ידועים בכל הגולה המרוקאית. היא ערכה סיורי הופעות רבים  בצרפת, ספרד, בלגיה, הולנד, קנדה, אוסטרליה וארצות אחרות. היא הופיעה במרכז לינקולן בניו יורק, בפארק המילניום בשיקגו ובמקומות נוספים. במרוקו השתתפה בפסטיבלים כמו הפסטיבל הבינלאומי לשירת הראי, בפסטיבל למוזיקת קודש, הפסטיבל הבינלאומי של קזבלנקה, ורבים אחרים. בחו"ל השתתפה בפסטיבל העולם הערבי במונטריאול, ערב א-דוחה באבו דאבי, פסטיבל מדריד, וכו'. 
שיריה מספרים על האי-שוויון בין גברים ונשים ועל עוולות המשפחה המסורתית ביחס לנשים, ועל האהבה על תסבוכותיה. היא שרה מלווה בהרכבים המשלבים כלי נגינה חשמליים עם כלי מסורתיים כמו עוד או בנדיר.
בשנת 1991 להיטה هادي كدبة باينة" (האדי קדבה באינה - "Hedi Kedba Bayna"), על אישה הנבגדת על ידי בעלה, כבש קהלים רבים בארצות ערב, בצרפת ובספרד.

חיים פרטיים

נג'את אעתאבו נשואה למפיק והזמר חסן דיקוק ולזוג שלושה ילדים. הם חיים בדרום צרפת.

דיסקוגרפיה

האלבומים של נג'את אעתאבו כוללים כ-500 שירים.
חוסה

חוֹסֶה, על פי חוקי מדינת ישראל, הוא קטין שלא מלאו לו 14 שנה או מי שמפאת נכות, ליקוי בשכלו או זקנה אינו מסוגל לדאוג לצורכי חייו (סעיף 1 לחוק ההגנה על חוסים, תשכ"ו-1966).
חוק ההגנה על חוסים מכיל הוראות שמטרתן להגן על חוסים מפני ניצול וכן להגן על שלומם.
הערה: המונח חסוי, שאותו מסדיר חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962, אינו זהה למונח חוסה.
קובי מרום

שירותו הצבאי

מרום נולד במקנס, כעבור שלוש שנים עלה עם משפחתו לישראל וגדל בקריית ביאליק, עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1978 שובץ בחטיבת גולני. מרום עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. בגולני עבר מרום הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. הוא לקח חלק במבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בכפר ארנון שבלבנון, ויצא לקורס קציני חי"ר. בהמשך שימש מפקד מחלקה בגדוד 51, במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין המבצעים הגדודי, ביום הראשון למלחמה, לאחר שנפצעו המג"ד והמ"פ, נטל מרום את הפיקוד על הכוח והוביל אותו בלחימה עד לבוא הסמג"ד, בהמשך המלחמה נתמנה למפקד פלוגה. לאחר מכן השתלם בקורס מתקדם בצבא ארצות הברית שנערך בפורט בנינג, עם שובו נתמנה לקצין אג"ם ביחידת שלדג, לאחר מכן שב לחטיבת גולני ושימש כסמג"ד, וקצין אג"ם.
בהמשך שימש כמפקד גדוד בחטיבת ביסלמ"ח, לאחר מכן פיקד על גדוד 13 (גדעון), לאחר מכן פיקד על בסיס האימונים של החטיבה. בתפקידו הבא פיקד על חטיבת החרמון בשנים 1994–1996. בהמשך מונה למפקד עוצבת חירם בין השנים 1996–1998, בין היתר במבצע ענבי זעם, אסון השריפה בוואדי סלוקי. ואסון המסוקים. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות. בדצמבר 2000 השתחרר מצה"ל ושימש עמית מחקר במרכז הבינתחומי הרצליה.
מרום תושב נווה אטי"ב. נשוי לקארן ואב לחמישה.
משחק מושלם (בייסבול)

משחק מושלם הוא מושג בבייסבול המתאר מצב בו המגיש, או המגישים, לאורך כל המשחק בן 9 סיבובים לפחות, לא מאפשר לשחקני הקבוצה היריבה להגיע לבסיס. דהיינו בכל המשחק לא היו חבטות מוצלחות, הליכות, שגיאות או כדור שפגע בחובט ומקנה לו אוטומטית את הבסיס הראשון. 27 חובטים עלו לחבוט, ו-27 חובטים נפסלו בידי המגיש. מתחילת ליגת הבייסבול האמריקאית, לפני למעלה מ-130 שנים, נרשמו רק 23 מגישים שהגיעו למשחק מושלם (21 מהם ב"עידן המודרני" מאז 1900). משחק מושלם מתרחש בממוצע רק אחת ל-6 שנים, וזה נחשב לאחד המאורעות הנדירים ביותר בבייסבול. בכל המשחקים המושלמים עד כה, זרק רק מגיש אחד לאורך כל המשחק.
כדי להגיע למשחק מושלם דרושה עבודת צוות ומשחק טוב משחקני השדה. המשחק המושלם האחרון נרשם ב-15 באוגוסט 2012 כשפליקס הרננדז מהסיאטל מארינרס הגיש נגד הטמפה ביי רייס.
בייסבול יפני, למרות שהוא ספורט חדש יחסית, הניב 15 משחקים מושלמים ב-50 השנים האחרונות, ממוצע של אחד לשלוש שנים.
בנימין מזר

ביוגרפיה

מזר נולד בשנת 1906 לחיים מייזלר, סוחר טבק עשיר שהתגורר בצ'חנוביץ שבפולין, ולאשתו רבקה שהייתה בת אחיו של ד"ר משה יוסף גליקסון. הוא נולד בפלך גרודנה ברוסיה, אזור מוצאה של אמו שהייתה מספצקין שבקרבת גרודנו. עד גיל 9 גדל בצ'חנוביץ. בזמן מלחמת העולם הראשונה בעקבות כניסת הגרמנים לצ'חנוביץ, ברחה משפחתו לקורסק ומשם עברה לפאודוסיה בקרים. בעקבות כניסת הקומוניסטים ב-1919 יצא אביו מרוסיה והיגר לוורשה בירת פולין. בשנות ה-20 למד גאוגרפיה, היסטוריה וארכאולוגיה באוניברסיטאות ברלין וגיסן שבגרמניה והוסמך כדוקטור לפילוסופיה בשנת 1928. ב-1929 עלה לארץ ישראל, לאחר שהוריו ואחיו עלו כבר לפניו. 
בתחילת 1931 הוא ניהל את החפירות הארכאולוגיות ברמת רחל ובגבעת אליהו הסמוכה לה, מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. בחפירות אלו הוא מצא ברמת רחל מערת קבורה מימי בית שני עם ממצאים שונים ובגבעת אליהו מצא שרידי עיר אותה זיהה עם נטופה המקראית, זיהוי שפחות מקובל היום. בעקבות החפירות נתגלעו בינו לבין משה שטקליס חילוקי דעות בעניין הקרדיט על פרסום תוצאות החפירות.
בשנת 1931 גם זכה בפרס פלומר מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 1936 הוזמן על ידי אלכסנדר זייד ביחד עם יצחק בן צבי לבחון מערה עם כתובות עבריות שגילה במורדות גבעת שייח' אבריק. מזר העלה את ההשערה שמדובר בבית שערים. הוא ניהל את עונות החפירות הארכאולוגיות הראשונות על גבעת בית-שערים בימי המאורעות (1936–1940).
לאחר שנים אחדות שבהן שימש בתור חבר-מחקר, התמנה מזר בשנת 1943 כמדריך לגאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל ולהיסטוריה ישראלית בתקופת המקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1947 היה למרצה, וב-1951 התמנה לפרופסור. ב-1952 מונה לרקטור האוניברסיטה, ובין השנים 1953–1961 כיהן כנשיאהּ.
בשנת 1960 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1968 הוענק למזר פרס ישראל במדעי היהדות.
בין השנים 1968–1978 עמד בראש החפירות שהתבצעו בעופל שמדרום להר הבית.
מזר היה גם מזכיר החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
בשנת 1968 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
בשנת 1980 קיבל מטעם מוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל ביחד עם פרנק מור קרוס (Frank Moore Cross) מאוניברסיטת הרווארד על תרומתם המיוחדת לארכאולוגיה של ארץ ישראל.
בשנת 1984, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
נפטר ב-1995, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. עיריית ירושלים קראה רחוב על שמו בצמוד לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
גיסו, אחי אשתו דינה, הוא נשיא המדינה השני, יצחק בן צבי. אחיינו הוא הארכאולוג, חתן פרס ישראל לארכאולוגיה, עמיחי מזר. נכדתו היא הארכאולוגית ד"ר אילת מזר.
ג'ון קנדי ג'וניור

ביוגרפיה

קנדי נולד בניתוח קיסרי מספר שבועות לאחר שאביו נבחר לנשיא ארצות הברית. ב-22 בנובמבר 1963, שלושה ימים לפני יום הולדתו השלישי, נרצח אביו בטקסס, ותמונתו כילד המצדיע לקבר אביו נהפכה לאחת מהמפורסמות ביותר של שנות ה-60 ובהיסטוריה האמריקאית הכללית. קנדי גדל במנהטן. בשנת 1968 נישאה אמו לאיש העסקים היווני אריסטוטל אונאסיס.
קנדי למד בתיכון אנדובר שבמסצ'וסטס. בשנת 1983 סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת בראון. בשנת 1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק, ועבר את בחינות ההסמכה לעריכת דין בניסיון השלישי.
ב-1988 נבחר לגבר הסקסי ביותר עלי אדמות בידי המגזין People ונאם באותה שנה בכנס המפלגה הדמוקרטית באטלנטה, לקראת הבחירות לנשיאות. בשנים 1989 - 1993 היה עוזר לתובע המחוזי בעיר ניו יורק. בשנת 1995 ייסד את הירחון ג'ורג', שעסק בחברה ובפנאי ויצא לאור עד שנת 2001. בשנת 1996 התחתן עם קרולין בסט, דוגמנית לשעבר ואשת יחסי הציבור של המעצב קלווין קליין. קנדי נחשב לאחת הדמויות הבולטות ביותר בחיי החברה של מנהטן בפרט וארצות הברית בכלל.

תאונת המטוס

ב-16 ביולי 1999, הטיס את אשתו וגיסתו (לורן בסט) במטוס פרטי מדגם פייפר סרטוגה (מטוס קל חד-מנועי), מניו ג'רזי לכיוון האי מרתה'ס ויניארד, כדי להשתתף בחתונת בת-דודו, רורי קנדי. המטוס התרסק באוקיינוס האטלנטי, ושלושת נוסעיו נהרגו.
לאחר ארבעה ימים הצליחו החוקרים לאתר את מקום הנפילה. השרידים נמצאו באוקיינוס באזור  מצומצם בעומק של 36 מטרים. המטוס הקל לא הכיל קופסה שחורה, כך שלא ניתן היה לשחזר מידע מהמטוס. לאחר שהמטוס נשלה מהמים,  חוקרי התאונה גילו כי גג המטוס ניזוק אבל לא קרקעיתו, ולכן קבעו כי הוא פגע במים כאשר היה הפוך. החוקרים שלא מצאו כל עדות לתקלה טכנית במטוס, לא במנוע ולא במאזנים ולא במד האופק המלאכותי, קבעו שהגורם להתרסקות היה ככל הנראה טעות של הטייס שנגרמה כתוצאה מורטיגו, שנוצר בעקבות הערפל הכבד והלילה החשוך. 
קנדי אשר נחשב כטייס לא מנוסה, צבר רק 310 שעות טיסה מתוכן רק כ-75 טיסות סולו ולא סיים את הכשרתו בטיסת מכשירים. מכלל הטיסות 55 שעות בטיסות לילה, ו-36 שעות טיסה בפייפר סרטוגה. 
בשל סיבות שונות הם המריאו באיחור של שעתיים, כאשר מזג האוויר השתנה, ותנאי הראות היו לקויים בשל החשיכה והאובך. עוד גילו שהרדיו לא היה מכוון לתדר הנכון וחרג בסיפרה אחת, כך שהוא לא קיבל עדכוני מזג אוויר, עוד גילו כי המטוס טס בנתיב מעוקל מוזר לפני הנפילה.  
כאשר הם צירפו את כל הנתונים סברתם הייתה שהוא נקלע לוורטיגו עקב הסחת דעת רגעית והתרסק למי האוקיינוס האטלנטי. 
בטקס האזכרה, שנערך ב-23 ביולי 1999, הספיד אותו דודו, הסנאטור אדוארד קנדי. בטקס נכחו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ומשפחתו. אפרו ואפר אשתו וגיסתו פוזרו באוקיינוס האטלנטי.
נווה ים

היסטוריה

הקיבוץ נקרא בתחילה מעפילים, והתמקם על הגבעה שעליה נמצא כיום פארק המים, ולאחר כמה שנים עבר למיקומו הנוכחי.
הענף המרכזי בקיבוץ היה דיג באמצעות סירות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נערכו בחוף נווה ים קורסים של משיטי סירות מסוג לווייתניות במסגרת הפועל נווה ים. ב-1945 החלה הקמת בית ההבראה ומפעל השימורים נון. ב-1947 קיבל הקיבוץ את שמו הנוכחי. לאחר מלחמת העצמאות קיבל הקיבוץ שטחים והחל לפתח חקלאות. ענף הדיג הימי ננטש בהדרגה, וסופית ב-1955. חיי הדייג המנותק מהמשפחה ומפעילות חברתית היו קשים מאוד לאידיאליסטים שהקימו את הקיבוץ ובהדרגה נטשו החברים את ענף הדיג או את הקיבוץ ושתי ספינות הדיג שהפעיל הקיבוץ הודממו. פרק קצר אחרון בנושא הדיג היה בשנת 1955 כש"איחוד הקבוצות והקיבוצים" רכש בהולנד ספינות עבור נווה ים וקבוץ נחשולים וספינה פרטית. הספינות נקראו "נחשול" "נווה ים"(השלישית - השם לא ידוע) אלא שבמסע הראשון לשדות הדיג של טורקיה. הדייגים נעצרו וישבו בכלא הטורקי שלושה חודשים והספינות עצמן הוחרמו למשך לחצי שנה וכשהוחזרו נמכרה "נוה ים" לדייגים פרטיים.
ב-1953 על רקע הפילוג בתנועה הקיבוצית נקלטו בקיבוץ חברים מיגור וביניהם יהודה שרת. ב-1954 נחפרו בריכות הדגים. ב-1978 נמכר מפעל נון לקונצרן כור.
כיום פרנסת הקיבוץ מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות. הקיבוץ נמצא בצומת דרכים לגבי עתידו ושוקל להפוך ליישוב קהילתי כפי שנעשה במקומות אחרים.
אן המילטון

ביוגרפיה

אן המילטון נולדה בעיר לימה באוהיו ב – 22 ביוני 1956 . היא גדלה בעיר קולומבוס, במשפחה קלוויניסטית והושפעה רבות בעיקר מסבתה. בראיון שנערך עימה בשנת 2015, סיפרה שרגעים רבים עם סבתה נחקקו בזכרונה עד היום, ובפרט היא זוכרת עצמה לצד סבתה, ידה כרוכה עליה בעוד שתיהן סורגות יחדיו. אין פלא, אפוא, שאומנות הרקמה הפכה להיות האמנות הראשונה בה שלטה.
נטיות אלה הפכו למקצועיות בשנת 1979, עת סיימה תואר BFA בעיצוב בדים מטעם אוניברסיטת קנזס. בשנת 1985 הוענק לה תואר MFA בפיסול מטעם אוניברסיטת ייל. משנה זו ועד שנת 1991 לימדה המילטון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ומשנת 2001 עברה להרצות באוניברסיטת המדינה של אוהיו בפקולטה לאמנות,. בשנת 2009, הצטרפה המילטון אל האקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים היוקרתיתושנתיים לאחר מכן, בשנת 2011, התקדמה לדרגת פרופסור בכיר מטעם אוניברסיטת אוהיו.
כיום, מתגוררת אן עם בן זוגה משנת 1992, מיכאל מרכיל, גם הוא אומן וחבר באוניברסיטת המדינה של אוהיו , עם בנה, כלב וחתול .

סגנון אמנותי

המילטון עוסקת באמנות חזותית ויוצרת מיצגים בקנה מידה גדול. במהלך השנים, יצרה המילטון יותר משישים מיצגים שרובם נבנו בעזרת מתנדבים.  אלו כוללים פסלים, סרטונים, מילים ושימוש בזמן כאמצעי אמנותי. מיצגיה זמניים ומותאמים לאתר בו הם שוכנים בצורתם ובאופיים. בתחילת דרכה, המילטון עסקה רבות ביצירת מיצגים הכוללים בדים, שמע, מגע, תנועה והתייחסות אנושית. לעומת זאת, כיום המילטון מתעסקת במיצגים פשוטים יותר, הכוללים מילים, דיבור והקשבה. ייחוד מיצגיה הוא שימושה בממשקים ואמצעים שונים ומגוונים כדי ליצור חוויה רבת רבדים לצופה . לדברי הוג דייוויס, אוצר במוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, אן המילטון יוצרת עבודות אינטלקטואליות הגורמת לצופים להתעסק בהם .  בעבודותיה, תמיד הצופה מהווה חלק משמעותי בתוך היצירה והוא משחק תפקיד מרכזי בה.

פרסים והוקרה

בין הפרסים הבולטים בהם זכתה המילטון, יש לציין את:
המדליה הלאומית לאומנויות (2014), פרס היינץ (2008), עמיתי מקארתור (1993), אחוות אמני ארצות הברית (2007), מדליית סקוהגן לאמנות (1992), מלגת גוגנהיים (1989)
מוזיאון הצבא (פריז)

היסטוריה

ארמון האינווליד נבנה במקורו על ידי לואי ה-14, מלך צרפת כבית חולים לחייליו וכמעון לחיילים נכים (ומכאן שמו של הארמון). 
המוזיאון הראשון שהוקם במבנה נקרא "מוזיאון הארטילריה" (Musée de l'artillerie) - כאשר הכוונה הייתה לכל סוגי הנשק, ולא רק לארטילריה. מוזיאון זה הוקם בשנת 1871, זמן קצר לאחר התבוסה במלחמת פרוסיה-צרפת והקמת הרפובליקה השלישית.
במרץ 1878 הוצגה במוזיאון תערוכה אתנוגרפית ובה מוצגים מאוקיאניה, אמריקה, אסיה ואפריקה - התערוכה הציגה בובות המדמות את אנשי המושבות של האימפריה הצרפתית וכן כלי נשק מאזורים שונים ברחבי העולם. התערוכה ניסתה להראות כי תושבי אירופה הם מפותחים יותר מאנשי יתר חלקי העולם מבחינה אבולוציונית. חלק ממוצגי תערוכה זו הועברו למוזיאון האתנוגרפי שבטרוקודרו (לימים, מוזיאון האדם) בשנת 1910 וחלק נוסף בשנת 1917. התערוכה נסגרה בשנת 1931.
המוזיאון להיסטוריה של הצבא (Musée historique de l'Armée) הוקם בשנת 1896, ומוזג בשנת 1905 עם מוזיאון הארטיליריה. מיזוג זה יצר את מוזיאון הצבא של ימינו.
במוזיאון למעלה מ-500,000 מוצגים ובהם כלי נשק, שריון, ארטילריה, מדים, עיטורים, ציורים ופסלים המוצגים בשטח של כ-12,000 מ"ר.
ג'נין דוביצקי

ביוגרפיה

דוביצקי נולדה בשם כריסטין ג'נין דרביקי (Christine Janine Drzewicki) בלנקסטר שבמחוז לנקשייר. אביה היה פולני. היא למדה בבית הספר למשחק "East 15 Acting School" בלונדון.

טלוויזיה

דוביצקי הופיעה בסדרות טלוויזיה קומיות כמו "Waiting for God" (מ-1990 עד 1994), "רגל אחת בקבר (מ-1990 עד 2000) ו"בנידורם" (מאז 2007). במיני-סדרה "יריד ההבלים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם שיחקה בתפקיד גברת ביוט קרולי.
היא השתתפה במחזה הטלוויזיה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. כמו כן שיחקה בתפקיד אורח בסדרות שונות בהן "המלחמה של פויל" (בפרק "Fifty Ships"), הסיטקום "Brush Strokes", "האזרח סמית'", הסדרה "Minder", "רציחות במידסומר", "המשפחה שלי", הסיטקום "Man About the House", הסדרה לילדים "The Georgian House", הסדרה הקומית "The New Statesman", סדרת הדרמה "The Black Stuff" מאת אלן בליסדייל, "The Knowledge", הסדרה "Z-Cars", הסיטקום "The Worst Week of My Life" ובמיני-סדרה "דוריט הקטנה". ב-2013 שיחקה בתפקיד אמילי סקטלבאט בתוכנית "Old Jack's Boat" בערוץ הילדים CBeebies.
ב-2015 כיכבה בסיטקום "בן לוקח בת" של ה-BBC.

קולנוע

ב-1979 שיחקה דוביצקי בתפקיד קטן בסרט "דרקולה" בכיכובם של לורנס אוליבייה ודונלד פלזנס. ב-1980 היא הופיעה בסרט המוזיקלי "זכוכית שבורה". עוד בקולנוע הופיעה בסרטים "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "רווק פלוס ילד" (2002), "העולם החדש" (2005) ו"אנג'ל" (2007).

תיאטרון

ב-1977 הופיעה דוביצקי במחזה "המסיבה של אביגייל" מאת מייק לי ובבימויו. הצגת הבכורה הייתה באפריל 1977 בתיאטרון המפסטד, ואחר כך הועלתה ההצגה 104 פעמים. בנובמבר אותה שנה צולמה גרסה מקוצרת של המחזה לסדרה "Play for Today" של ה-BBC. דוביצקי גילמה את אנג'לה, אחות במקצועה, אשתו של טוני קופר, שמצטיירת כאשה כנועה ומעט ילדותית, לא פקחית וחסרת טקט.
עוד בתיאטרון שיחקה דוביצקי בהפקות של התיאטרון הלאומי, תיאטרון יאנג ויק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2007 הופיעה דוביצקי בהפקה מחודשת של האופרה האנגלית הלאומית למחזמר "On the Town".

חיים אישיים

דוביצקי נשואה לשחקן פול בנטול. לבני הזוג יש ארבעה ילדים בהם השחקנית, רובי בנטל. בתה הצעירה אדית היא זמרת בלהקת "FOURS".
אדלברט פון גולדשמידט

חייו

גולדשמידט נולד בווינה ולמד בקונסרבטוריון הווינאי. הוא ויתר על קריירה בבנקאות כדי להתמקד בכתיבת מוזיקה ושירה, ובעידוד הוריו למד הלחנה אצל פרידריך אדולף וולף, שבשבילו כתב כמה שירים, רביעיית מיתרים ומיסה. הצלחתו הרצינית ראשונה הייתה באורטוריה שלו "שבעת חטאי המוות" שבוצעה בברלין בשנת 1876 והמשך בערים שונות בגרמניה ועם תזמורת לאמורו בפריז. עם זאת, על אף הקבלה החיובית מצד הקהל, מבקר המוזיקה אדוארד הנסליק כינה אותה מכוערת, מוגזמת וחיקוי של וגנר, שבה ביצע המלחין "מאה אלף חטאי מוות". 
גולדשמידט יצר טרילוגיה של אופרות; הראשונה בהן, "הליאנתוס", שנכתבה בהשפעת אקוורל של הצייר פון פהריך עם לברית של המלחין, הוצגה לראשונה בהצלחה בלייפציג בשנת 1884. יצירתו החשובה ביותר הייתה טרילוגיית האופרות-אורטוריות 
"גיאה", שנכתבה בין 1877 ל-1892 ובוצעה לראשונה בביצוע קונצרטי בברלין, בשנת 1893. כמו כן חיבר מספר רב של שירים ויצירות לפסנתר סולו, פואמה סימפונית ואופרה קומית בשם "הלנה האדוקה" (1897). השפעת דרמת המוזיקה של ריכרד וגנר ניכרת הן ב"גיאה" והן ב"שבעת חטאי המוות", אך פחות בשיריו. הסלון של גולדשמידט היה מרכז לחיי המוזיקה של וינה, ופרנץ ליסט ניגן שם פעם. 
אדלברט פון גולדשמידט מת בהאקינג, סמוך לווינה.
נכד-אחיו היה המנצח ניקולס גולדשמידט.
מגדל ספיר

מאפיינים

המגדל תוכנן על ידי משרד אמאב אדריכלים ומשרד פלג אדריכלים, ונבנה על מגרש בן כ-7 דונם. סך השטח הבנוי במגדל עומד על 60,000 מטר רבוע המיועדים למשרדים ולמסחר והוא כולל חמש קומות מרתף, עבור חניון בעומק של כ-30 מטר הכולל כ-800 מקומות חנייה.
מיתוגו של הבניין תחת השם ספיר נובע מצורת תכסית הבניה הדומה לאבן ספיר.
במגדל שמונה מעליות מהירות, מעלית שירות, לובי כניסה וקומת המסחר בשטח של כ- 1,571 מ"ר. הקומות העליונות של המגדל (18–27) מתפקדות כאגף נפרד עבור יהלומנים, עם מעליות, קומת גלריה ולובי בידוק נפרדים כחלק ממתחם בורסת היהלומים.

היסטוריה

הקרקע שעליה נבנה המגדל שימשה במשך שנים רבות כמגרש חנייה ומתחם מוסכים. המגרש נרכש בשנת 2001 על ידי החברות תדהר ורוגובין במסגרת עסקת קומבינציה שנחתמה עם כ-20 יהלומנים שהחזיקו בחלקות הקרקע. בהמשך הצטרפה לעסקה חברת אביב. היזמים תכננו להתחיל את הבנייה בשנת 2011, אף על פי שתוכנית בניין עיר שחלה על השטח מאפשרת בניית 43 אלף מ"ר משרדים מעל הקרקע ב-27 קומות, הם פנו לעיריית רמת גן בבקשה לשינוי התוכנית ולאישור בנייה של 60 אלף מ"ר משרדים ב-40 קומות. ובשנת 2012 אושרה תוכנית למגדל עם 50 קומות, בגובה 201 מטר.
הקמת הבניין החלה ב-2015, אך הוחלט לבנות רק 27 קומות בשלב הראשון. במהלך הבנייה הוחלט לבנות 40 קומות.
בקיץ 2018 הגיע המגדל לגובהו המרבי והושלם בסוף אותה השנה.
מסגרת קריאה

מסגרת קריאה (באנגלית: Reading Frame) היא סט רציף ולא חופף של קודונים המורכבים כל אחד משלושה נוקלאוטידים, הנמצא ב-DNA או RNA.
בכל גדיל DNA או mRNA ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, מכאן שבגדיל כפול של DNA יש 6 מסגרות קריאה אפשריות מהן ניתן להתחיל את השעתוק. עובדה זו מאפשרת את קיומם של גנים שונים באזורים חופפים של DNA. בבקטריות נעשה שימוש רב בגנים חופפים וכן במספר וירוסים. לדוגמה, לרצף הנוקלאוטידים 3'- ATTGCGATC ‏-5' ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, בהתאם למקום התחלת הקריאה. שלוש המסגרות האפשריות הן: TTG CGA,‏ ATT GCG ATC ו-TGC GAT.
ישנם מקרים נדירים בהם הריבוזום מדלג ממסגרת קריאה אחת לאחרת, במקרה זה לא משתנה רצף ה-DNA. מקרה נוסף בו משתנה מסגרת הקריאה הוא מקרה של מוטציה הגורמת להסטת מסגרת הקריאה, במקרה זה חל שינוי ברצף ה-DNA ויש הוספה או החסרה של נוקלאוטידים.