google/wiki40b huggingface dataset:
מסע הנשמות (ספר)

תקציר

ד"ר מייקל ניוטון, מהפנט מוסמך וחבר באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, פיתח טכניקה היפנוטית המאפשרת להגיע אל זיכרונות מטופליו מחייהם בעולם שלאחר המוות ובחזרה לקראת הלידה מחדש.
הספר מתאר בפרטי פרטים את הזיכרונות של עשרים ותשעה אנשים שהועברו למצב של תודעת-על בה היו שקועים בהיפנוזה עמוקה ותיארו מה קרה להם בין גלגוליהם השונים עלי אדמות. כל אחד מהם הוחזר לתקופה שבין הגלגולים, כלומר לחוויה שעבר לפני שנולד בפעם הנוכחית. כפי המתרחש בתהליך היפנוזה רגיל, ישירות מתוך החוויה, המטופל מדווח לד"ר ניוטון על האירועים, המפגשים המתרחשים, המקומות אותם הוא עובר ועל הנשמות האחרות איתן הוא חולק את חוויותיו. הד"ר חוקר אותו בעדינות ובסקרנות ואחר כך משווה בין העדויות, מצרף חלק לחלק ומגיש את התובנה שלו באשר למסלול, שלכאורה, כל אחד מאיתנו עובר בין המוות לבין הלידה מחדש.
המטופלים חושפים פרטים של תחושות הלידה והמוות; מה רואים ומרגישים מיד לאחר המוות, מי פוגש אותנו, כיצד מתנהלים החיים בעולם שבין שני גלגולי נשמה, לאן אנו פונים ומה אנו עושים כנשמות, מדוע אנו בוחרים לחזור לכאן בגוף מסוים, דרגות שונות של הנשמות ודרכי ביטוי של הבורא. בנוסף, מוזכר גוף שהנשמות נוהגות לכנות בדרך כלל בשם "מועצת הזקנים/חכמים" אליו כל הנשמות מגיעות בשלב מוקדם יחסית בתום כל גלגול אחרון לשם ניתוחו והפקת לקחים, ולרוב גם לקראת המסע טרם לידה מחודשת. סקירה מעין זו נעשית גם עם מדריך רוחני ועם חברי קבוצת הנשמה אליה היא משתייכת.
ספריו הנוספים "גורלן של נשמות" (השני בסדרה) ו"זיכרונות מהעולם הבא" דנים בהרחבה מפורטת סביב הנושא וכל שלב אגב שמציגים תמונה ברורה יותר לגבי שאלות מתבקשות העולות בספרו הראשון.
ספרו "החיים בין הגלגולים" הוא בעיקרו מדריך למתמחים בהיפנותרפיה.
ליבוריוס פון פרנק

קריירה מוקדמת

פון פרנק נולד בעיר ספליט שבקרואטיה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרית ב-5 באוקטובר 1848. לאחר סיום לימודיו באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, התגייס פון פרנק לצבא האוסטרו-הונגרי בשנת 1869.
פון פרנק מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה שונים, בשנת 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, בשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-7, ובשנת 1910 מונה למפקח הכללי של הצבא האוסטרו-הונגרי.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל פון פרנק את הפיקוד על הארמייה החמישית, ניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914 נהדף לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף, בנובמבר 1914 זכו כוחותיו במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פון פרנק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכח הלוחם האוסטרו-הונגרי. תוצאות הקרב הובילו לנסיגה רחבה של האוסטרו-הונגרים אל מחוץ לגבולות סרביה. ב-22 בדצמבר 1914 הודח פון פרנק מתפקידו ובמקומו מונה אויגן, הארכידוכס מאוסטריה. ב-1 בינואר 1915 פרש פון פרנק מהצבא.
ב-26 בפברואר 1935 מת פון פרנק בגראץ, אוסטריה, והוא בן 87 שנים.
הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל

היסטוריה ותחרויות

נבחרות אירופיות (ביניהן ישראל), משתתפות באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכת בדרך כלל אחת לשנתיים, בניגוד לפעם בארבע שנים לנבחרות בוגרות. עד שנת 2006 התקיימה האליפות בשנים זוגיות, ועמדה בצילם של המונדיאל והיורו המתקיימים באותן שנים. החל מ-2007 התקיימה האליפות בשנים אי-זוגיות והייתה האירוע המרכזי לנבחרות כדורגל אירופיות באותן שנים.
לטורנירים כמו אליפות אירופה או האולימפיאדה, להם המוקדמות מתחילות כשנתיים לפני התחרות, מורשים שחקנים עד גיל 23 לשחק בתחרות או במוקדמות, כל עוד התחילו לשחק במוקדמות טרם מלאו להם 21. כאשר אליפות אירופה עד גיל 21 נערכת בשנה אולימפית (החל מ-2007 בשנה הקדם-אולימפית) היא משמשת גם לקביעת הנציגות האירופיות בטורניר האולימפי.
הנבחרת הצעירה עשתה היסטוריה ב-11 באוקטובר 2006, לאחר שהעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה עד גיל 21, כשהיא מדיחה את אחת הנבחרות הטובות בעולם, צרפת. לאחר שעלתה מבית משולש במשחקים נגד טורקיה וויילס, ישראל סיימה בתיקו 1-1 את המשחק הראשון (מבין שניים) בצרפת. במשחק הגומלין, שנערך לעיני כ-8,500 צופים בהאצטדיון העירוני בהרצליה, ישראל ניצחה 0-1 משער של אמייה טגה.
בטורניר עצמו השתתפו שמונה קבוצות, ומתוכן ארבע העפילו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחק הפתיחה הפסידה ישראל 1-0 להולנד, מארחת הטורניר. לאחר שלושה ימים הפסידה בתוצאה זהה לבלגיה, ובמשחק השלישי והאחרון של הנבחרת הפסידה ישראל 4-0 לפורטוגל והודחה מהטורניר ללא שערי זכות וללא נקודות.
אליפות אירופה לנבחרות צעירות ב-2013 נערכה לראשונה בהיסטוריה בישראל, ולכן נבחרת ישראל העפילה אוטומטית לטורניר. בטורניר עצמו, תחת הדרכתו של המאמן גיא לוזון, צברה הנבחרת 4 נקודות מ-9 אפשריות, וסיימה שלישית בבית, אחרי איטליה ונורווגיה ולפני אנגליה. במשחק השיא שלה, גברה הנבחרת הישראלית 0-1 על מקבילתה האנגלית באצטדיון טדי, משער של אופיר קריאף, אולם ניצחון זה לא סייע לה להעפיל לשלב חצי הגמר.
בית הוהנברג

בית הוהנברג (בגרמנית: Hohenberg) הוא בית אצולה אוסטרי אשר נפרד מבית הבסבורג עם נישואיו של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה לסופיה חוטק.

היסטוריה

בשנת 1900, הודיע פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בנם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות, אשר היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, על רצונו להינשא לאצילה צ'כית זוטרה בשם סופיה חוטק, בתם של בוהוסלב, רוזן חוטק וחוטקוב, ווילהלמינה קינסקי, רוזנת ויצניץ אונד טיטאו. מכיוון שסופיה לא עמדה בתנאי הנישואים של בית הבסבורג, הודיע פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהנישואים יוכלו להתקיים רק אם סופיה לא תוכל לקבל את התואר "קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה" אשר היה שמור לאשת הקיסר, וילדיה לא יהיו זכאים לרשת את הכתר ואף לא יקבלו את זכויות היתר שהיו שמורות לבני הבסבורג. כפיצוי, העניק הקיסר לסופיה את התואר "נסיכת הוהנהברג", על שמה של עיר קטנה  באוסטריה תחתית. 
ב-1909 שדרג הקיסר את תוארה של סופיה ל"דוכסית הוהנברג", ונקבע כי בנה הבכור יירש את התואר, בעוד שאר בניה יקבלו את התואר "נסיך הוהנברג". ב-1914 נרצחו פרנץ פרדיננד וסופיה בסרייבו, ובנם מקסימיליאן ירש את התואר "דוכס הוהנברג". אחותו סופיה ואחיו ארנסט ירשו את התואר "נסיכי הוהנברג". בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוחרמו חלקים גדולים מנכסי בית הוהנברג בידי ממשלת צ'כוסלובקיה (לדוגמה טירת קונופישטה ליד פראג). מתוקף החוק ההבסבורגי, הופקעו גם רבים מנכסיהם באוסטריה. חוק זה גם אסר על שימוש בתוארי אצולה באוסטריה, ולפיכך נאלצו בני הוהנברג לאמץ את השם "הוהנברג" כשם משפחה במקום תואר אצולה. עם זאת, מקסימיליאן וארנסט היו שניהם פעילים במסגרת תנועה מלוכנית, ועמדו בקשר הדוק עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. כמו מרבית המלוכנים האוסטרים, התנגדו חברי בית הוהנברג לסיפוח אוסטריה בידי הנאצים, ובשל כך נשלחו מקסימיליאן וארנסט לדכאו. כמו כן 20,000 דונם מנכסי בית הוהנברג הופקעו בידי הנאצים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הצליחו האחים להחזיר חלק מהנכסים המוחרמים, ובין היתר את טירת ארססטן בדרום אוסטריה. מקסימיליאן גם היה נציגו של הנסיך אוטו במשא ומתן מול ממשלת אוסטריה על החזרת נכסים של בית הבסבורג לידיים המקוריות ועל ביטול החוק ההבסבורגי אשר מנע מבני הבסבורג להיכנס לאוסטריה. הוא נכשל בכך כישלון חרוץ. הוא נפטר ב-1962, ובנו פרנץ ירש את התואר "דוכס הוהנברג". פרנץ נפטר ב-1977, וכיום עומד בראש הבית אחיו גאורג. גאורג עבד בעבר כדיפלומט ושימש בין היתר כשגריר אוסטריה במדינת הוותיקן.

קשרים משפחתיים

פרט להיותם צאצאים של בית הבסבורג-לורן, בני הוהנברג גם מקושרים למשפחות אצולה אחרות ברחבי אירופה. פרנץ, דוכס הוהנברג היה נשוי לאליזבת, נסיכת לוקסמבורג בתה של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. כמו כן הם קשורים בקשרים רחוקים לבתי המלוכה של ליכטנשטיין ובריטניה.

תארים

צורת הפנייה הרשמית אל המחזיק בתואר "נסיך הוהנברג" הייתה "הוד רוממותו". למחזיק בתואר "דוכס הוהנברג" (היינו ראש הבית) ואשתו, צורת הפנייה הייתה "הוד מעלתו".
ג'ק הולבורן

העלילה

העלילה אשר מתרחשת בתחילת המאה ה-19 מתמקדת בג'ק הולבורן, ילד יתום בן 13 אשר גדל בבית יתומים בבריסטול שבבריטניה. ג'ק נמצא על מדרגות הכנסייה הקתולית של מחוז הולבורן בלונדון בהיותו תינוק כאשר על זרועו הייתה רצועה עליה היה רשום "ג'ק". לכן הנזירות קראו לו ג'ק הולבורן. משאלת ליבו היא לעבוד על סיפון אונייה ולהפליג באוקיינוסים משום שהוא אינו מעוניין לגדול אצל משפחתו המאמצת. ג'ק פוגש בשודד הים בשם קפטן שרינגהאם. כאשר הקפטן רואה את הרצועה של ג'ק הוא מספר שהרצועה נראית לו מוכרת אך הוא אינו מספר לג'ק את כל מה שידוע לו. בעקבות המפגש ג'ק מקבל פלאשבקים עמומים חוזרים ונשנים מילדותו, בהם מופיעים קפטן שרינגהאם, ספינתו והוריו. 
ג'ק מעוניין באופן נואש לקבל מידע על עברו ומה פשר לזכרונותיו העמומים. הוא איננו מתכוון לעזוב את הקפטן לנפשו עד אשר יקבל מידע. ג'ק בורח ממשפחתו המאמצת ומתגנב כנוסע סמוי על אונייתו של הקפטן. ג'ק מתגלה על ידי צוות הספינה לבסוף בעת שהוא מנסה לגנוב אוכל. הקפטן מבטיח לספר לו רק אם ג'ק יציל את חייו שלוש פעמים. במשך הסדרה ג'ק מצליח להציל את חייו של שרינגהאם שלוש פעמים לאורך מסע הרפתקאות.
מדריך נוער (צה"ל)

מפקד נוער (ראשי תיבות: מד"ן)  הוא תפקיד צבאי בחיל החינוך והנוער הישראלי. 
מפקדי הנוער כפופים למערך מג"ן (מקא"ם, מורות חיילות, גדנ"ע (מד"נים) וגרעיני נח"ל) תפקיד מפקדי הנוער נוצר מתוך הצורך להכין את בני הנוער המועמדים לשירות ביטחון (מלש"בים) לגיוס לצה"ל.
ישנם שני סוגים של מדריכי נוער: מדריכי נוער מרחב ומפקדי נוער. שני סוגי מדריכי הנוער מעבירים מערכי שיעור שמטרתם הכנת הנוער לשירות בצה"ל, אך בעוד מפקדי הנוער פוגשים את בני הנוער לתקופה קצובה, במהלך הגדנ"ע, מדריכי נוער המרחב פוגשים את המועמדים לשירות ביטחון בבתי הספר ובמסגרות נוער אחרות ומלווים אותך לאורך תקופת המיונים לתפקידים שונים בצבא.
תפקיד מפקדי הנוער הוא להפחית את חששותיהם של המועמדים לשירות ביטחון לקראת הצבא ואת ההלם הראשוני כאשר הם מגיעים אליו, להבהיר לנוער את משמעות חוק שירות ביטחון, ולעודד צעירים לשאוף ל"שירות משמעותי" (בדרך כלל נרמז ששירות קרבי "משמעותי" יותר משירות תומך לחימה או שירות עורפי).

מדריכי נוער מרחב

שירותם של מדריכי נוער המרחב מתבצע במסגרות חינוכיות שונות: בתי ספר תיכוניים מסוימים, בעיקר אלו הכפופים למשרד העבודה ("תיכונים מקצועיים"), אך גם במסגרות חינוכיות שרוב חניכיהן עולים חדשים, בבתי ספר "מפתן", במועדוניות נוער, ועוד. בבתי הספר מעבירים מדריכי הנוער שיעורים לכיתות י"א-י"ב הנוגעים לגיוס ולשירות בצה"ל. מטרות השיעורים להקל על ההכנה המעשית והנפשית של המועמדים לקראת גיוסם, להכין אותם לקליטתם בצה"ל לאחר הגיוס, ולעודד שיתוף פעולה עם מערכת הגיוס והשיבוץ. כמו כן, מדריכי הנוער מסייעים למועמדים בשלבי הגיוס הראשונים (צו ראשון וכו'), על מנת לאתר בעיות או צרכים מיוחדים. מדריכי הנוער יכולים גם להתייצב עם המועמדים לשירות ביטחון לצו הראשון או לברר עבורם מידע לגבי אפשרויות שיבוצם בצה"ל.
לאחר שינויים במבנה חיל החינוך, הוחלט על סגירת התחום. בפועל, חיילי גרעיני הנח"ל בפרק המשימה ממלאים בין היתר את תפקידם של מד"ני המרחב.

מפקדי נוער

מפקדי נוער מעבירים התנסות של הגדנ"ע לתלמידי תיכון. במהלך הגדנ"ע עוברים המועמדים לשרות ביטחון הדמיה של טירונות ומפקדי הנוער משמשים מפקד טירונים לקבוצה שלהם. שבוע הגדנ"ע כולל הקניית משמעת צבאית, נהלים צבאיים (השכמה, מסדרים, אימונים גופניים, תורנויות מטבח, וכו'), שיעורי נשק ושדאות. כמו כן, מפקדי הנוער מעבירים שיעורי מורשת קרב, תפקידים בצה"ל, טוהר הנשק ועוד. בנוסף לשבוע הגדנ"ע במהלך תקופת הלימודים. קיימים עוד מספר סוגי גדנ"עות כמו גדנ"ע סיור וניווט וגדנ"ע מזרחנות.
מפקדי הנוער משרתים כיום באחד משני בסיסי הגדנ"ע: צלמון ושדה בוקר ומזה כמה שנים גם בתוך בסיס חיל האוויר בחצרים.
ויקטור אולדיפו

ראשית חייו

אולדיפו נולד באפר מרלבורו שבמרילנד. אביו, בעל דוקטורט במדעי ההתנהגות, נולד בסיירה לאון ואימו היגרה לארצות הברית מניגריה. בנערותו למד בתיכון הקתולי "DeMatha". הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של התיכון, ובשנתו האחרונה בבית הספר אף הוביל את קבוצתו לאליפות העירונית עם 32 ניצחונות וארבעה הפסדים בלבד, כשרשם ממוצעים של 11.9 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-3.8 חסימות כדור למשחק.

קריירת מכללות

עם סיום לימודיו בתיכון, לא היה אולדיפו מדורג בין בכירי השחקנים בני גילו לקראת הרישום למכללות. הוא דורג במקום ה-144 בלבד באתר rivals.com העוקב אחרי שחקני תיכונים במדינה, והחל ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה המשחקת בחטיבת ה"ביג 10" של ליגת המכללות.
באינדיאנה שיחק אולדיפו במשך שלוש עונות בהן העפיל עם קבוצתו פעמיים לשלב שמינית-גמר טורניר אליפות המכללות, נבחר פעמיים לחמישיית ההגנה המצטיינת של חטיבת הביג-10 ופעם אחת לשחקן ההגנה של העונה בחטיבה.

קריירת ה-NBA

לאחר שלוש שנים במכללות החליט אולדיפו לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה ולהתמודד בדראפט ה-NBA. הוא נבחר על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה השנייה. בעונת הרוקי עלה אולדיפו בחמישייה ב-44 משחקים מ-80 משחקים בהם שותף ותרם 13.8 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים. במהלך השנה הוא רשם את הטריפל דאבל הראשון בקריירה כשרשם 26 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 אסיסטים במשחק מול פילדלפיה 76'. באותו המשחק רשם גם מייקל קרטר-ויליאמס טריפל דאבל במשחק הראשון בהיסטוריה של הליגה בו רשמו טריפל דאבל שני שחקני שנה ראשונה. אורלנדו סיימה את העונה עם מאזן של 23 ניצחונות בלבד מול 59 הפסדים, ואולדיפו נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה ובהצבעות לרוקי השנה ב-NBA סיים שני רק לקרטר-ויליאמס.
ב-23 ביוני 2016 לאחר ארבע עונות באורלנדו עבר בטרייד ביחד עם ארסאן אילייסובה ודומנטאס סאבוניס תמורת סרג' איבקה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-6 ביולי 2017 עבר בטרייד ביחד עם דומנטאס סאבוניס לאינדיאנה פייסרס בתמורה לפול ג'ורג' שעשה את הדרך ההפוכה.
בעונת 2017/2018 הפך אולדיפו לשחקן מוביל ב-NBA. במשחקו הראשון עם אינדיאנה רשם 22 נקודות, 5 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-4 חטיפות. 7 ימים לאחר מכן קלע 35 נקודות בהפסד לקבוצתו לשעבר, אוקלהומה. בסופה של העונה, בשל השיפור המשמעותי שערך במהלכה, נבחר אולדיפו לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
בינואר 2019 סבל אולדיפו מקרע בגיד הארבע ראשי שברגלו הימנית, ועבר ניתוח שהשבית אותו ממשחק עד סיום עונת 2018/2019. על אף פציעתו הוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך נעדר מהמשחק עצמו בשל הפציעה.
יהודה אשכנזי (רב טורקי)

רבי יהודה אשכנזי (נפטר ה'תק"ן, 1790) היה רב עות'מאני. פרשן התלמוד הבבלי, רבה הראשי של איזמיר ומחבר ספרים תורניים פורה.

ביוגרפיה

נולד באיזמיר (סמירנה) לרב יוסף אשכנזי. נשא את בתו של רבו רבי ברזילי יעבץ (הר"י ברזילי), מגדולי איזמיר ומחבר "לשון ערומים". בהמשך חייו כיהן כרבה הראשי של איזמיר. בנו שכיהן אחריו ברבנות העיר היה רבי רפאל אשכנזי, מחבר "מראה הנוגה".
מלבד ספריו, מצוטטים חידושים מפיו גם בכתבי רבני איזמיר וטורקיה בני זמנו, כמו רבי יצחק נוניש בילמונטי מחבר "שער המלך".
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

ארנסט נולד ב-31 באוגוסט 1871 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית, למוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ולאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ומריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל. ב-27 בפברואר 1898 התחתן ארנסט עם אדליידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו.
בשנת 1907 מת אביו מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ובשנת 1908 מת דודו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ומשום כך עלה ארנסט במקומו לשלטון. במהלך מלחמת העולם הראשונה ויתר ארנסט על דרגת הגנרל, מונה לקצין בדרגת אוברסט, ועד סוף המלחמה הגיע לפיקוד על דיוויזיה, תוך שהוא מצטיין במהלך הקרב השני על הסום. כחובב ענייני מדע, החזיק ארנסט בטירתו באלטנבורג מערכת תקשורת אלחוטית במהלך המלחמה, ובכל חייו אהב להתעסק בטלגרף ובטלפון. ב-13 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה.
לאחר המלחמה התגורר ארנסט בברלין, ובשנת 1920 התגרש מאשתו אדליידה, נסיכת שאומבורג-ליפה. ב-15 ביולי 1934 התחתן ארנסט עם מי שהייתה מאהבתו שנים רבות - מריה טריבל בנישואים מורגנטים, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1922 הקים ארנסט באחוזתו בוולפרדורף מצפה כוכבים, וב-1 במאי 1937 הצטרף למפלגה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה התגורר ארנסט באחוזתו שהייתה בגרמניה המזרחית, ואף לאחר שהופקעה בידי הכיבוש הסובייטי המשיך להתגורר בה, ואף סירב לעבור לשטח הכיבוש הבריטי. ב-28 בפברואר 1955 מתה אשתו, וב-22 במרץ אותה שנה מת ארנסט באחוזתו שבטרוקנבורן-וולפרסדורף.
פלוריאנה איסמעילי

קריירה

במרץ 2011 עברה איסמעילי ליאנג בויז. בליגת האלופות לנשים היא כבשה בניצחון קבוצתה 7–0 על גלדיאטור קישינב בחצי הגמר, אך קבוצתה הפסידה בגמר לפורטונה היורינג.

קריירת נבחרות

בשנת 2012 שיחקה בנבחרת שווייץ עד גיל 17 באליפות אירופה, והגיעה עם הנבחרת למקום הרביעי.
ב-20 בספטמבר 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שווייץ עד גיל 19. היא שיחקה 13 משחקים במדי הנבחרת, בהם כבשה 5 שערים.
ב-16 בינואר 2014 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שווייץ הבוגרת במשחק נגד נבחרת פורטוגל. בשנת 2014 שיחקה עם הנבחרת בגביע קפריסין, בו סיימה במקום העשירי. ב-2015 שיחקה בגביע אלגארבה, בו סיימה הנבחרת במקום השמיני. באותה שנה השתתפה במונדיאל 2015, שהיה הראשון בתולדות נבחרת שווייץ, אך נבחרתה הודחה בשלב שמינית הגמר.

מותה

ב-29 ביוני 2019 צללה איסמעילי מסירה מתנפחת ששכרה עם חברותיה באגם קומו הממוקם בלומברדיה שבאיטליה, אך לא חזרה. יום למחרת הוכרזה כנעדרת, והחלו חיפושים אחריה, שכללו שימוש ברובוטים תת-מימיים. ב-2 ביולי 2019 נמצאה גופתה בתחתית האגם, בעומק 204 מטרים, לא רחוק מהנקודה בה יצאה לצלילה.
רועים וקצבים

תקציר העלילה

הסרט מספר על סוהר לבן שמועמד להוצאה להורג מפני שירה למוות בתשעה שחורים. עורך הדין של הסוהר מתנגד לעונש המוות ומחליט לקחת על עצמו את התיק.

פרסים

בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-66 בברלין, הסרט זכה במקום השלישי בפרס "סרט חביב הקהל".
לואי דיאמר

חייו

דיאמר למד בקונסרבטואר של פריז, שם זכה בפרסים ראשונים בפסנתר, הרמוניה וליווי, קונטרפונקט ופוגה וסולפז', ובפרס שני בעוגב. מוריו היו אנטואן מרמונטל לפסנתר, אמברואז תומא להלחנה ופרנסואה בנואה לעוגב.
תוך זמן קצר עשה לו שם כווירטואוז ויצא למסעות קונצרטים עם הכנר פבלו סרסטה. בקונסרבטואר לימד, בין השאר, את אדואר ריזלר, אלפרד קורטו, לאזאר לוי, אלפרדו קאזלה, איב נאט ורובר קאסאדסי.
דיאמר עשה רבות גם לקידום השימוש בכלים עתיקים כשהגיש סדרת הופעות בצ'מבלו במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1889) ותרם לייסוד "האגודה לכלי נגינה עתיקים".
תפוקתו של דיאמר כמלחין כללה קונצ'רטו לפסנתר ומספר רב של יצירות סלוניות, שכולן נשכחו פחות או יותר במשך השנים.

יצירות שהוקדשו ללואי דיאמר

סזאר פרנק חיבר בשבילו את יצירתו "וריאציות סימפוניות" ואדואר לאלו הקדיש לו את הקונצ'רטו שלו לפסנתר בפה מינור.

הקלטות

דיאמר היה בן הפסנתרנים הראשונים שהקליטו לגראמופון. על הקלטותיו נאמר, שהן מציגות את מיטב ההיבטים של אסכולת הפסנתר הצרפתית במאה ה-19 - צלילות, דגש ושליטה בתרוצות מהירות של צלילים נפרדים (detaché) וסולמות שקופים בפיאניסימו. הן מצדיקות בבירור את התואר שנתנה לדיאמר העיתונות הצרפתית, "מלך הסולם והטריל"." הן מאשרות גם את דברי תלמידו לאזאר לוי, שגם השפעתו הוא ניכרה בזירת המוזיקה הצרפתית. וכך כתב לוי, "הדייקנות המדהימה של נגינתו [של דיאמר], הטרילים האגדיים שלו, צלילות הדעת והמתינות השקולה של סגנונו, עשו אותו לפסנתרן המצוין שכולנו הערצנו."
אלווין והצ'יפמאנקס (סדרה)

עלילה

הסדרה מספרת על אלווין, שנוטה להרגיז את אחיו סיימון ותיאדור, צ'יפמאנקס צעירים ומוזיקאים, והיא גם מספרת על המקבילות שלהם, בריטני, ג'נט ואלינור, ואביו החורג, דייב סביל. אלווין נוטה לגרור את אחיו הצעירים לבעיותיו, לריב עם בריטני ולעצבן את דייב.
האפסלו

היסטוריה

תחילת היישוב במקום ב-1 באוקטובר 1228, כאשר אלברט מריגה, הארכיבישוף של ריגה, הקים את בישופות אזל-ויק (Bistum Ösel-Wiek) בעקבות כיבוש האזור בידי המסדר הליבוני מידי השוודים. 
מבצר הבישוף, שכלל גם קתדרלה, הוקמו במשך כ-30 שנים. גבולות הבישופות נקבעו סופית בידי וילהלם ממודנה, שליח האפיפיור, בשנת 1234.
היישוב הוקם על ידי הבישוף הרמן הראשון בתוך חומות המבצר בין השנים 1260-1270. התיעוד הראשון של האפסלו בכתובים הוא משנת 1279, שבה הוענקו לה זכויות עירוניות. בישופות אזל-ויק הייתה רוזנות עצמאית בתוך הקונפדרציה הליבונית.
במשך 300 שנים שימשה העיר כמרכז הבישופות, עד אשר הועברה הבירה לעיר קורסארה שבאי סארמאה במאה ה-16. הבישופות פורקה עם תחילת עידן הרפורמציה הפרוטסטנטית ומשנת 1560 נפלה לידי הדנים. במהלך מלחמת ליבוניה (1558–1583) נכבשה אסטוניה והפכה לחלק מממלכת שוודיה.
במאה ה-16 הוקמה במקום כנסיית לותרנית על שם יוחנן הקדוש, המוזכרת לראשונה בכתובים ב-1524.
בשנת 1625 החליט המלך גוסטב אדולף השני למכור את האפסלו וסביבותיה לרוזן יקוב דה לה גרדי (Jacob De la Gardie).
העיר שימשה מרכז לשוודים האתנים באסטוניה מן המאה ה-13 ועד לבריחתם ב-1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. 
בתחילת המאה ה-19 הפכה האפסלו תוך זמן קצר לעיר מרפא מבוקשת בזכותו של הרופא הגרמני-בלטי קארל הוניוס (Carl Abraham Hunnius). הוא גילה את התכונות הרפואיות של הבוץ במקום והקים בשנת 1825 את הסנטוריום הראשון בעיר. אישים בעלי שם כצ'יקובסקי והאמן ניקולאי רוריך הגיעו לנפוש בעיר ואף בני משפחת רומנוב, משפחתם של הצארים הרוסים, הגיעו לעיר לטיפולי מרפא.
במהלך המאה ה-19 התפרסמה העיר באסטוניה גם בזכות הצעיפים שארגו נשות המקום.
בשנת 1902 החלה בנייתה של מסילת הרכבת מהעיירה קיילה (Keila) להאפסלו.
ב-1905 הופעל לראשונה קו הרכבת מהאפסלו לבירה טאלין. בניין תחנת הרכבת הושלם ב-1907. וילות רבות בסגנון היוגנדשטיל נבנו בעיר בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1922 הוקמה בעיר כנסייה מתודיסטית.
מאתינה

מאתינה (באנגלית: Mathinna;‏ 1835–1852) הייתה נערה אבוריג'ינית אוסטרלית, שאומצה, ולאחר מכן ננטשה על ידי מושל טסמניה, סר ג'ון פרנקלין. היא מתה בגיל צעיר, שרידי גופתה כנראה הוצאו מהקבר, נבדקו על ידי חוקר בריטי ונלקחו לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר. לימים הפכה לסמל של ההתייחסות הרעה של הבריטים והלבנים האוסטרליים לאבוריג'ינים.

קורות חיים

מאתינה נולדה באי פלינדרס, נקרא בשם "מרי" והייתה הבת של טואוגרר, צ'יף שבט לואורין ורעייתו וונגרניפ. בשנת 1833 נאסרו כל אנשי השבט על ידי ג'ורג' אוגוסטוס רובינסון, ראש הרשות האחראית על האבוריג'ינים. לאחר שנתפסה, בהיותה בת שש, שונה שמה ל"מאתינה" והיא נשלחה על ידי רובינסון כמתנה למושל סר ג'ון פרנקלין ורעייתו ליידי ג'יין, ואומצה על ידם. מאתינה גדלה בבית המושל לצד בתו של המושל אלינור.
מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מהכפר הקטן באי פלינדרס לבית המושל. באחד המכתבים שכתבה היא תיארה איך כואבות לה הרגליים בשל הגרביים והנעליים שאמרו לה ללבוש, אך היא מודה לאביה המאמץ על שנתן לה אותם.
כאשר סר ג'ון פרנקלין נקרא חזרה לאנגליה בשנת 1843, הם השאירו את מתינה בבית יתומים בהוברט, בהיותה בת שמונה. מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מבית המושל לבית היתומים. היא נשלחה חזרה לאי פלנדרס בשנת 1844, ושנה לאחר מכן בגיל 9 נשלחה שוב לבית היתומים. בשנת 1851, כאשר הייתה בת שש עשרה נשלחה אל היישוב האבוריג'יני אויסטר קואוב ממערב להובארט.
ב-1 בספטמבר 1852 מאתינה מתה בטביעה בבור מים בגיל 17 או 18.
מאתינה נקברה, ככל הנראה, בבית הקברות האבוריג'יני של הכפר. גופתה הוצאה מקיברה, לצד כל שאר האבוריג'ינים הקבורים בבית הקברות, על ידי ויליאם קראות'ר בשנת 1907 ונלקחה לאוניברסיטת מלבורן, לכאורה לצורכי מחקר.
מאבק ציבורי שנערך בשנת 1985, על ידי האבוריג'ינים הטסמנים הביא להשבת שרידי הגופות ושריפתן בטקס לוויה.

הנצחה

העיירה מאתינה בטסמניה נקראת על שמה, כמו גם הפטרייה Entoloma mathinnae.
והוא האור

ניתוח ספרותי

הרומן כולל מוטיבים אוטוביוגרפים מובהקים. לאה גולדברג לא נישאה, ויש טענה שהיא חששה מפני מחלת הנפש התורשתית שממנה סבל אביה. חייה היו רצופים בשורת אהבות חסרות סיכוי, ובשיריה ביטאה רגשי אהבה לא מושגת.
עם פרסומו של הרומן בשנת 1946 הוא לא התקבל לא בקרב קהל הקוראים ולא אצל המבקרים, האחרונים טענו שהספר "נטול אמירות משמעותיות בנוגע לדור הצעירים היהודי".
הספר רצוף בשיחות שנורה מנהלת עם סביבתה: אמה שהתגרשה, אביה הלוקה בנפשו, דודתה העוזרת לכולם, ארין, חבריה שלמדו אתה בגימנסיה, עוזרת-הבית ואחרים. שיחות אלה מציירות תמונה של חברה זעיר בורגנית שטחית, המחשיבה כסף והשכלה, אולם בזה לעובדים במלאכות-כפים. האנשים עסוקים כל הזמן בביקורים חברתיים אחד אצל השני, בשיחות שבהן העיקר הם דברי רכילות קנאה וקטנות מוחין, אנשים שטחיים ללא שאר רוח. נורה חולמת להתרחק מכול זה ולהשתחרר מרוחות העבר, ועושה זאת בעזרת לימודיה בברלין הרחוקה, וחלומותיה על חיים בארץ ישראל.
דמותו של היהודי הנרפה, הסביל והגלותי דוחה בעיניה, והיא משתוקקת לדמות יהודית חדשה, חזקה יצרנית ואוניברסלית. בספר אפשר למצוא שאיפות אלו בתיאור המפגש של נורה ברכבת עם יהודי זקן ורופא שוודי. הבוז המוסתר שלה כלפי היהודי, שמעורר בה בחילה ומחנק עומד ביחס הפוך להערצה שלה לקוסמופוליטיות של הרופא.
העלילה נושאת בשורה שמצליחה להיות רלוונטית גם היום, כשישים השנה אחרי. השאיפה להתחדש ולזנוח ולשנות את עולם המושגים של הדור הקודם היא שאיפתו הנורמטיבית של כל דור צעיר. אולם ההתחדשות הזאת, האור הזה, כפי שהוא נקרא בפי המחברת, "מהלך דבוק וחבוק עם חושך גדול". ייתכן שבשינוי של הערכים הישנים, ימצא בדיוק אותו החושך אותם פחדים החולשות והמחלות שמהם שואפים המשנים להפטר. הרצון לברוח מהעבר מביא עמו גם היסוסים בנוגע לסיכויי הצלחת ההתחדשות הזאת כביכול, ותהיות באשר מחירה.
באמצעות כתביה של לאה גולדברג, ניתן להבין ולנתח טוב יותר את הגורמים והסיבות למצבה, מאשר ביומניה של לאה גולדברג עצמה. תהיות נפשה של נורה וגורלה של נורה, מובנים יותר דרך הסיפור. היצירה החלה להכתב בשנת 1941 בעקבות משבר השואה והייתה מעין פסיכואנליזה ותרפיה עצמית. זהו מעין מכתב פרידה מעולם שאמנם היה דחוי בעיניה אולם הוא מואר באור הרחמים.
מדיה מגנטית

מדיה מגנטית היא אמצעי לאחסון (כתיבה וקריאה) של נתונים (קול, תמונה, נתוני מחשב) המבוסס על מגנוט. 
מדיה מגנטית היא זיכרון בלתי נדיף, כלומר כזה השומר על המידע שנכתב עליו ללא תלות בכוח חשמלי רצוף. בראשית ימי המחשוב שימשה מדיה מגנטית גם כזיכרון גישה אקראית נדיף.

היסטוריה

הקלטה על מדיה מגנטית (תחילה חוט פלדה, ובהמשך סרט מגנטי) הומצאה ב-1898 ועברה שיפורים רבים לאורך השנים. הרשמקול השימושי הראשון שהתבסס על סרט מגנטי הוצג ב-1935 על ידי החברות הגרמניות: חברת AEG יצרנית המכשיר וחברת BASF יצרנית הסרט המגנטי. תוך כדי מלחמת העולם השנייה שיפרו הגרמנים את מכשירי ההקלטה ואת הסרט המגנטי שהפכו לטכנולוגיה צבאית, טכנולוגיה זו לא הייתה ידועה במדינות שהשתייכו לבעלות הברית. עם סיום המלחמה נלקחו שני מכשירי הקלטה וסרט מגנטי באורך 1000 מטר (רוחב  הסרט היה 6.5 מילימטר) מרדיו פרנקפורט והועברו כשלל מלחמה מגרמניה לארצות הברית. המכשירים נבדקו וכבר בשנת 1947 החלו לייצר מכשירי הקלטה וסרטי הקלטה (ברוחב של 6.3 מילימטר) בארצות הברית. קלטת השמע, שהייתה בשימוש נרחב עד לסוף המאה ה-20, התבססה על שיפורים שונים של טכנולוגיה זו.
בחג המולד של שנת 1932 השתמש ה-BBC לראשונה בהקלטה על מדיה מגנטית - סרט פלדה דק (0.08 מילימטר) ושטוח, ברוחב 3 מילימטר. כדי לקבל איכות צליל ראויה, היה על הסרט לחלוף במהירות של 90 מטר בשנייה מתחת לראשי ההקלטה וההשמעה של המכשיר; כלומר, תוכנית שנמשכה חצי שעה דרשה סליל סרט באורך 3 קילומטרים. משקלו של סליל שלם היה 25 ק"ג.
סינתיה קרולק

ביוגרפיה

קרולק נולדה באדמונטון, ב-1984 היא נבחרה למיס קנדה וייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל, מ-1985 עד 2000 היא הגישה את תוכנית תרגילי הכושר "כולם מתאמנים" ששודרה בקנדה ובארצות הברית בערוץ "לייפטיים", בנוסף היא הוציאה סרטוני וידאו וספרים העוסקים בתרגילי ספורט, קרולק השתתפה כשחקנית בשלושה סרטים, ב-2007 היא נישאה למוזיקאי האנגלי פול רוג'רס.