google/wiki40b huggingface dataset:
רות שפירא

רות שפירא (נולדה ב-1940) היא מתמטיקאית ומדענית מחשב ישראלית וכלת פרס רפא"ל למפעל חיים. שפירא תרמה רבות לתחום הגאומטריה החישובית והראייה הממוחשבת. בשנת 1975 הוכיחה את משפט פרימן-שפירא לחסימת פוליגונים בשני ממדים.

קורות חיים

שפירא נולדה בתל אביב. סיימה תואר ראשון ושני בטכניון בשנים 1962 ו-1964, שניהם במתמטיקה, והמשיכה ללמד שם במשך 8 שנים. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת ניו יורק.

משפט פרימן-שפירא

בשנת 1975, במהלך המחקר שביצעה באוניברסיטת ניו יורק לעבודת הדוקטורט שלה, הצליחה להוכיח השערה בגאומטריה חישובית, כי על דופן המלבן בעל השטח הקטן ביותר החוסם מצולע כלשהו, מונחת לפחות צלע אחת של המצולע החסום. משפט זה נודע לאחר מכן כמשפט פרימן-שפירא (על שמה ועל שם המנחה שלה, פרופ' הרברט פרימן), ושימש מאוחר יותר לפתרון בעיות אריזה של מצולעים בשני ממדים.

בתעשיות הביטחון

מתחילת שנות השמונים עבדה שפירא ברפא"ל, ומילאה תפקידים שונים בתחום עיבוד תמונה וראייה ממוחשבת. בשנת 2003 זכתה בפרס רפא"ל למפעל חיים.

חיים אישיים

רות נשואה ליוסף שפירא, מהנדס רדיו, ולהם ארבעה ילדים.
כיל רותם

היסטוריה

ב-22 באפריל 1952 נרשמה "פוספטים בנגב בע"מ" כחברה בבעלות ממשלתית לניצול עתודות הפוספטים בנגב. באותה שנה, גם החלה כרייה בפועל בשדה אורון. במרוצת השנים, התבצעו מיזוגים ורכישות לרוב, בארץ ובחו"ל. בנובמבר 1952 התמזגה פוספטים בנגב עם חברת דשנים וחומרים כימיים לחברה בשם "כימיקלים ופוספטים".
בשנת 1972 החליט שר הפיתוח, חיים גבתי, להקים מחדש את "פוספטים בנגב" כגוף נפרד ולהפכה לאחת החברות הבנות של כימיקלים לישראל. באותן שנים, גם הרחיבה החברה את פעילותה למישור רותם, המכתש הקטן ונחל צין. בשנת 1977 הקימה כימיקלים לישראל חברה נוספת במסגרת הקונצרן: חברת "רותם דשנים", שנועדה להיות הבעלים של מתקני הייצור החדשים במישור רותם.
בסוף שנות ה-80, איחדה כימיקלים לישראל את רותם דשנים ואת חברת אמפרט- יצרנית הדשנים ההולנדית, לקבוצת דשנים בינלאומית בשם "רותם אמפרט". ב-1991 מוזגה "פוספטים בנגב" אל תוך המערך החדש, שנקרא מעתה כיל רותם (לשעבר: "רותם אמפרט נגב בע"מ").
ב-1995 נמכרה החברה על ידי ממשלת ישראל לקבוצת אייזנברג. ב-2001 נמכרה החברה לישראל, החברה האם של כימיקלים לישראל, לקבוצת עופר.
כיל רותם היא כיום חברה מרכזית בתוך קונצרן כיל.

שיקום מכרות

אתרי הכרייה והייצור בארץ נמצאים במישור רותם, במפעל צין ובמפעל אורון. כרית הפוספטים בנגב פגעה קשה בנוף המדברי ובערכי טבע. לחברת כיל רותם זיכיון לכרייה על פני 200 קמ"ר (200,000 דונם), מתוכם כ-35 קמ"ר של מכרות לא משוקמים. בשנת 2003 העניקה רשות מקרקעי ישראל לחברת כיל רותם פטור מדמי חכירה עבור שטחים בהם לא נעשית כרייה פעילה, בתמורה להקמת קרן לשיקום מכרות אליה יופרשו כספים לשיקום מכרות העבר במטרה למזער את הנזק ולהחזיר את המצב לקדמותו. אולם, על פי בדיקת מבקר המדינה מ-2012 הקרן לשיקום מחצבות לא הוקמה ולא הופרשו לזכותה כספים כנדרש. עם זאת, תוכניות כרייה חדשות כוללות בתוכן תוכניות שיקום, אשר מתבצע תוך כדי כרייה.
Blackbird

גרסאות כיסוי

לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות, בהן של קארלי סימון, ג'סי מק'קרטני, אדי ודר ,בראד מלדאו, שרה מקלכלן, בובי מקפרין, ג'אקו פסטוריוס, דייב גרוהל ודייב מת'יוס בנד, ובשנת 2010 נעשתה לשיר גרסת כיסוי בסדרה Glee.
המנזר הפרנציסקני (נצרת)

המנזר הפרנציסקני הוא מבנה השוכן במתחם בזיליקת הבשורה בנצרת, ביו הבזיליקה שמדרום לו לכנסיית יוסף הקדוש שמצפון לו.
המנזר הוקם על ידי הפרנציסקנים בשנת 1620 באישורו של פחר א-דין השני. המקום שימש גם כאכסניה עבור צליינים עד הקמת האכסניה החדשה במאה ה-19 (ראו להלן), וגם נפוליאון שהה בו לאחר שכבש את עמק יזרעאל. המבנה נהרס ב-1930 ובמקומו הוקם המבנה הנוכחי, המשכן גם את בית הדין הדתי של העדה הקתולית בעיר, את בית הספר "טרה סנטה" ואת המוזיאון הקטן בקומת המרתף, העוסק בתולדות הבזיליקה הסמוכה ובנצרת הקדומה. במנזר עצמו מתגוררים בין 20 ל-30 נזירים. אורכו של המבנה כמעט מאה מטרים, יש בו שלוש קומות והוא נושא גג רעפים אדום. במרכז חזיתו המזרחית אגף נוסף המשווה לו את צורת האות T.
סמוך ממערב למנזר ולבזיליקה שוכן בניין האכסניה הפרנציסקנית, המכונה "קאזה נובה" (בית חדש). המבנה הוקם בראשית מאה ה-19 ושימש כאכסניית צליינים במקום מבנה המנזר. הוא חרב ברעידת האדמה שפקדה את הגליל ב-1 בינואר 1837, אך הוקם מחדש באותה שנה. המבנה שופץ מספר פעמים והוא ממשיך ופועל כאכסניה.
רע (אל)

רע ואלי שמש נוספים בפנתאון המצרי

השמש היוותה בעיני המצרים את התגלמותו הממשית של רע, ולפעמים התייחסו אליה כעינו הפקוחה של האל. בתקופה מאוחרת יותר, כאשר אתום, אל הארץ, הפך לאל השמש השוקעת, החלו מתייחסים אליו כזהה לרע. חפרי, אל זוטר אשר תפקידו היה לדחוף מדי יום את השמש במסעה לאורך כיפת השמים, התמזג אף הוא במרוצת השנים עם האל רע והפך מאוחר יותר לפן זריחת השמש של האל. לבסוף החל רע לאבד מיוקרתו בעיני המצרים, שהחלו מעדיפים על פניו אל שמש נוסף - הורוס. כאשר נהיה הורוס חשוב מרע, הפכו המצרים את רע להתגלמות של הורוס אשר כונתה "רע-חראחתי" ומשמעה: "רע, הורוס של שני האופקים".

רע ויחסו לאלים אחרים

בהיותו אל השמש והשמש עצמה, עשה האל רע יום יום את מסלול השמש בשמים ממזרח למערב. המצרים, הקדמונים סברו שאת חלקו הנסתר של מסע זה, מנקודת שקיעת החמה לנקודת זריחתה ביום שלמחרת, עשה אל השמש מתחת לפני האדמה, בעולם התחתון. על בסיס סברה זו טוו המצרים שלל אגדות ומיתוסים. אחד המיתוסים מספר כי את המסע בשאול עבר רע על גבי סירה שנוהגה על ידי האל מאט, ואשר החותרים בה היו האלים הורוס ותחות. האחריות לביטחונה של הסירה הופקדה בידי האלים סת ומהן, אשר הגנו על רע מפני תקיפת המפלצת אפפ (מוכר גם כ"אפופיס", נחש ענק המהווה את התגלמות החשיכה והחורבן). תופעת ליקוי החמה הוסברה על ידי המצרים הקדמונים כהתרשלות רגעית של האלים המגינים על הסירה בתפקידם, ועקב כך התגברות רגעית של אפופיס על רע.

סמליות האל רע

מתוקף היותו אל השמש, סומל רע לרוב בסמלים הקשורים לשמש, כדוגמת עיגול ובמרכזו נקודה (⊙), או דיסקה זהובה. סימנים אלו נפוצים לציון השמש גם באסטרולוגיה של ימינו וכן בכתבים אסטרונומיים סיניים. דמות נוספת שסימלה את האל היא עוף החול ("פיניקס"), וזאת משום שבדומה לעוף זה, היה האל עולה בלהבות מדי ערב בשקיעה וקם לתחייה מחדש עם שחר.
סמל מוכר נוסף הקשור לאל הוא הסמל "העין של רע", סמל מצרי עתיק שמסמל הגנה ועוצמה ואשר לעיתים מכונה גם "עינו של הורוס".

האל רע בדרכו אל הדואת

לפי המיתולוגיה המצרית, בכל יום עת שקעה השמש הפליג רע מעולם החיים אל הדואת - עולם המתים. כל המתים ש"נאספו" באותו היום מצטרפים לספינתו של אל השמש רע. בפתח הדוט נמצאים שערים החוסמים את מעבר ספינתו של רע אל הדואת. כדי לעבור מחסום זה הוא צריך להשתמש לחש 1065 שלקוח מכתבי הארונות.

באסטרונומיה

האסטרואיד 2100 Ra-Shalom  שהתגלה בספטמבר 1978 על ידי אלינור הלין נקרא על שם האל. שם האסטרואיד הינו הלחם של שם האל רע והמילה שלום לציון הסכמי קמפ דייוויד שנערכו באותו זמן.
ק.ס. לואיס

חייו

לואיס נולד בבלפסט, אירלנד בשנת 1898. החל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. אביו אלברט ג'יימס היה בנו של מהגר מוויילס ואמו פלורנס אוגוסטה הייתה נצר למשפחות המילטון וסטייפלס הסקוטיות האריסטוקרטיות שהתיישבו באי עוד במאה ה-17. לואיס, שלמרות רקעו הפרוטסטנטי המובהק נמשך גם למיתולוגיה קלטית, ראה עצמו קרוב יותר מכל לוולשים והתלבט כל חייו לגבי זיקתו לאִירִיוּת. זמן קצר לאחר מכן התנדב לצבא הבריטי ונשלח, יחד עם רבים מבני דורו, להילחם על אדמת צרפת במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, בשנת 1918, חזר לואיס ללמוד באוניברסיטת אוקספורד והשלים את התואר השני שלו בשנת 1925. במשך השנים הבאות, עד פרישתו, הוא כיהן כפרופסור לספרות ימי הביניים באוניברסיטה.
כבר בתחילת דרכו באוניברסיטה, פגש לואיס את ג'ון רונלד רעואל טולקין והתיידד עמו. השניים הקימו מועדון ספרותי בשם "האינקלינגס", והעשירו איש את יצירותיו של רעהו. במסגרת התערבות עם טולקין, חיבר לואיס ספר על מסע בחלל בשם "Out of the Silent Planet", שזכה להצלחה רבה ולעוד שני המשכים.
בעקבות השפעתו של טולקין, לואיס חזר לנצרות והפך לאידאולוג נוצרי והצטרף לכנסייה האנגליקנית (לעומת טולקין הקתולי). האידאולוגיה הנוצרית שלו באה לידי ביטוי במאמרים ובספרים רבים המשמשים עד היום את תומכי הנצרות בעולם.
בשנת 1950 התפרסם לואיס בעקבות כתיבת הספר הראשון בסדרה שנודעה לימים בשם "דברי ימי נרניה". שבעת הספרים בסדרה זכו לפופולריות רבה בעולם וחלקם עובדו גם לטלוויזיה ולקולנוע.
ב-1956 נישא למשוררת האמריקאית-יהודייה הגרושה ג'וי דייווידמן שהתנצרה לפני נישואיהם. ב-1960 התאלמן ממנה והמשיך לגדל את שני ילדיה. סרט הקולנוע "ארץ הצללים" (1993) עוסק ביחסים בין לואיס ודייווידמן.
אריק מורן

שירות צבאי

מורן נולד וגדל בקיבוץ שער הגולן. בשירותו בצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב מורן לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד הנח"ל המוצנח. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד ובמלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד הפלוגה המסייעת של גדוד הנח"ל המוצנח, ולחם בראשה ברמת הגולן ובחזית הדרום, בטיהור החיץ החקלאי מלוחמי הקומנדו המצרי. פלוגתו הרגה עשרות לוחמי קומנדו מצריים ולקחה עשרות נוספים בשבי, במספר רב של היתקלויות בטווח קרוב. באחת מהן נפצע מורן מפגיעת כדור במרפקו. למרות פציעתו הוסיף מורן והמשיך לפקד על פלוגתו בלחימה. 
בין השנים 1977-1975 שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים. לאחר תפקידו זה שימש כסמג"ד בחטיבה ולחם במבצע ליטני. בשנת 1979 התמנה מורן למפקד גדוד 890 של הצנחנים ופיקד עליו כשנתיים. תחת פיקודו, השתתפו לוחמי הגדוד במבצע איש דמים ובמבצע מוביל, בו נהרג פקודו, מפקד פלוגת המסייעת, סרן מוקי קנישבך. כמו כן פיקד מורן על הגדוד בפעילות מבצעית שוטפת בגבול לבנון ובהר דב. בסיום תפקידו פיקד על פלוגת קורס קציני חי"ר בבה"ד 1. בתפקידו הבא החליף את שאול מופז כסגן מפקד חטיבת הצנחנים, והשתתף בין היתר מבצע צלצל. במלחמת לבנון לחם כסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם יורם יאיר, ופיקד על נחיתת הכוחות בשפך נהר האוואלי בלבנון ולקח חלק בלחימה בנתיב הקרבות של החטיבה למן הנחיתה ועד לביירות.
לאחר המלחמה נתמנה למפקד חטיבת הצנחנים "הנשר השחור, בדרגת אל"ם. בין השנים 1987-1986 היה מורן מפקדה השלישי של חטיבת גבעתי, במתכונתה המחודשת. תחת פיקודו הונהגה בגבעתי רמת אימונים וכשירות מבצעית גבוהה, והונחה אבן היסוד להפעלתה של מצודת יואב כאתר הנצחה. בהמשך שימש כמפקד עוצבת האש. את שירותו הצבאי סיים בדרגת תא"ל. בהמשך שימש כמדריך במכון לחקר תורת המערכה.
משיכת חבל

משיכת חבל היא תחרות ספורט שבה מתמודדות שתי קבוצות אחת כנגד השנייה במבחן חוזק באמצעות חבל.
הספורט היה חלק מהמשחקים האולימפיים מ-1900 עד 1920, אך לא נכלל בהם מאז. לספורט זה קיימת אליפות עולם בין מדינות המתרחשת אחת לארבע שנים ומאורגנת על ידי הפדרציה העולמית למשיכת חבל (TWIF). נכון ל-2005 חברות בפדרציה כ-34 מדינות. הפדרציה מארגנת גם תחרויות בין מועדונים. מועדוני משיכת חבל קיימים בארצות רבות ובתחרויות משתתפים גם גברים וגם נשים.
בהשאלה נהוג להשתמש בביטוי על מנת לתאר שימוש בכוח ברוטלי בין שתי קבוצות מנוגדות, למשל בין שתי מחלקות בארגון. לעיתים קיים צד שלישי המשמש כ"חבל" במאבק בין הצדדים.

חוקים

בתחרות חבל נערכות שתי הקבוצות בשני קצות חבל (שהיקפו כ-10 סנטימטרים). בכל קבוצה שמונה משתתפים שמשקלם הכולל אינו עולה על המשקל המקסימלי שהוגדר לקבוצת המשקל בה הם מתחרים. על החבל מסומן "קו האמצע" ושני סימונים במרחק ארבעה מטרים משני צדדיו של קו האמצע.
הקבוצות מתחילות כשקו האמצע של החבל ממוקם ישירות מעל קו התחלה המשורטט על הקרקע. ברגע שההתמודדות מתחילה, מנסה כל קבוצה למשוך את הקבוצה השנייה עד שהסימון של הקבוצה היריבה יעבור מעל קו ההתחלה המשורטט על הקרקע או עד שהקבוצה היריבה תבצע עבירה (למשל כשאחד מאנשי הקבוצה היריבה מתיישב או נופל).
הפדרציה מציינת במפורש את סוג הנעליים שמותר לנעול, למשל אסור שהנעליים יכילו עוקצים ממתכת. אחיזת החבל חייבת להיות בידיים בלבד. אסור להשתמש בכפפות או באמצעי מכני אחר לאחיזת החבל אך מותר להשתמש בשרף למניעת החלקה. האדם האחרון בכל קבוצה המכונה "עוגן", והוא היחידי שמותר לו לכרוך את החבל סביב גופו, ולכן גם מותר לו ללבוש מגן מיוחד מתחת לחולצה.
בית קרנובסקי

עלילה

דויד קרנובסקי, סוחר ותלמיד חכם צעיר, עוזב בכעס את מלניץ, עיירה יהודית בפולין, שהיא קנאית וחשוכה בעיניו, והולך אל ברלין המעטירה, בירתה של האימפריה הגרמנית, שהיא בעיניו עיר האורה והתרבות. שם הוא שוקד על התערות כאזרח בארץ החדשה והיפטרות מכל זכר וסימן למוצאו במזרח ("יהודי בבית, גרמני בחוץ"). בנו, גיאורג, יליד גרמניה, גבר יפה-תואר, גינקולוג ומנתח נודע, נושא לו גויה לאשה.
בנו של גיאורג - יגור, שעצם הדבר שהוא מישלינג עושה שמות בנפשו בימים של השתוללות תורת הגזע ועליית הנאצים לשלטון, נעשה בן אובד. בכל דור משלושת הדורות, בגרמניה ולאחר זמן באמריקה, שהם אנוסים להגר אליה מפני הרדיפות, מתגלם בעצמה רבה צד של הגורל היהודי.

דחייה עצמית

תהליך הדחייה העצמית מתואר בספר במיוחד על גבו של הנכד – יגור. נער מעורב, מישלינג, אשר הדם היהודי הזורם בו – גורם לו לדעתו רק צרות. נער שהצד הגרמני שבו שונא את הצד היהודי שבו, בכל עוצמת השנאה ששנאו הגרמנים את היהודים. מה שלא מועיל לו בעומדו מול החברה הגרמנית, ומנהיגי ה"סדר החדש" שאותם הוא כה מעריץ.

תנועת ההשכלה

דויד, אשר היגר לברלין מהמזרח בשל משיכת ליבו להשכלה ולתורתו של משה מנדלסון, מתאר בספר על שלושת חלקיו את תהליך הנפילה של תנועת ההשכלה.
בחלק הראשון מתאר דויד, שרכש בתחילת דרכו בברלין חברים משכילים וגרמניים, את גרמניה הנאורה בה יושבים בערבים ומשוחחים עם משכילים אחרים על חיי החברה, לומדים את תורתו של מנדלסון ומנחילים לדורות הבאים את עקרונות הדת בשילוב המוסר הגלובלי המובא בדוגמת לימודיי גיאורג את מסכת אבות והציטוטים החוזרים ונשנים ממנה.
בחלק השני דויד נוכח לדעת כי יותר משההשכלה מייצגת את עולם התורה החדש היא בעצם חזות שברירית המתבטאת בעזיבתו של גיאורג את הערכים היהודיים והתחתנותו עם גויה.
בחלק השלישי חוזה דויד בתהפוכות האנטישמיות והלאומנות החדשה באירופה ומבין כי אולי ההשכלה רצתה שיהודים יהיו אנשים בצאתם ויהודים בביתם אך השינויים החדשים רק מוכיחים לו כי אין מנוס מלהיות "יהודי בצאתך ואיש בביתך". את עיקרי ההשתלשלות מתאר זינגר בלייטמוטיב הפסל של מנדלסון שבתחילת שהותו של דויד בברלין נראה מכובד והדור. בתקופות קשות יותר הוא נראה כאילו הוא בוכה ופניו נוגות. עד שלבסוף נעקר הפסל על ידי הנאצים.

ההגירה לאמריקה

בספר מתוארת משפחת קרנובסקי העוזבת את גרמניה לפני נקודת האל-חזור ועוברת לאמריקה ומשתקעת בניו יורק. שם חווה המשפחה קשיים רבים הן בפן הדתי-תרבותי והן בפן הכלכלי. אמריקה, המתוארת על ידי יגור כמקום מלוכלך, מזוהם ומדכא מציגה בפני הקורא את תחושותיהם של המהגרים היהודים הרבים אליה לפני פרוץ השואה. ההגירה, אשר אליה לוו השפלה, אבטלה, אי-התאקלמות ומחסור כספי מתוארת גם בדמותו של גיאורג אשר לא מוצא תעסוקה כרופא ונאלץ להשלים עם העובדה שלא יוכל לרכוש את מקצועו המכובד לשעבר כמהגרים רבים באותה התקופה.

תרגומים לעברית

התרגום הראשון של הספר לעברית נעשה על ידי מ' ליפסון בשנת תש"ו בהוצאת עם עובד.
בנו של המחבר, יוסף זינגר (1923), שהיה סופר, מתרגם וצייר, תרגם את "בית קרנובסקי" לאנגלית בשנת 1969 מתוך עריכה שהוגדה מהטובות ביותר, עד שהעמיד מקור לעצמו. בתרגומים אלו נעזר המחדש אמציה פורת בחידושו של הספר בשנת 1987 בהוצאת עם עובד.
שחיין (תצלום)

תיאור

התצלום "שחיין" שייך לקבוצת עבודות שיצרה האמנית דגנית ברסט בשנים 1991-1986 ומתארים דמויות שצילמה בחוף תל אביב-יפו. תצלום זה, מן המוקדמים שבסדרת תצלומים אלו, נוצר במהלך עבודתה על פרויקט "חקירות לוך נס" (1989-1986). הוא מתאר דמות אנונימית של חותר בסירת חסקה, מתוך תצלום נרחב יותר. 
בעבודה הדגישה ברסט את הגרעיניות של סרט הצילום (נגטיב) ושל נייר ההדפסה על ידי הגדלה של הדימוי, צילומו והגדלתו החוזרת. תהליך הגדלה מכני זה, שהועצם עד להתפרקותה של הדמות לכדי מערך כתמי, מהווה דוגמה לאופן שבו המשיכה ברסט לנצל את טכנולוגיית הצילום כדי לבחון את מעמדו של האובייקט ואת אופני הראיה שבהם הוא מתגלה. 
ברסט עשתה שימוש נוסף דמות השחיין בציור "שחיין" (1989). בציור גדול-ממדים זה "הורכבה" הדמות מחדש ממערך של כתמים עגולים בצבע כחול ושחור. מרדכי גלדמן תיאר את הדימוי של הדמות בהקשר של ציור זה כדמות "[ה]נראית אך בקושי, כאותן דמויות ההופכות שחורות למבט בגלל סנוורי הקיץ המשחירים את כל הנראה. זהו ציור פוסט-פוינטליסטי המאזכר את ציוריו המופלאים והמסתוריים של ז'ורז' סרה". גרסה נוספת של הדימוי הופיע בציור בצבעי מים שהיווה חלק סדרת הציורים "מתרחצים" (1990).
דניאלה טלמור תיארה האיקונוגרפיה של השחיין כמאזכרת, באמצעות יצירתה המאוחרת יותר של האמנית, את דמותו של כארון מן המיתולוגיה היוונית. על פי טלמור הדמות היא דמות נערית בעלת און, אך גם כזו החסרה מגדר מובהק.
Mac Pro

מערכות הפעלה

ל-Mac Pro, כמו לכל מחשב מקינטוש אחר עם מעבד מתוצרת אינטל, יש יכולת להריץ מערכות הפעלה אחרות בעזרת התוכנה Boot Camp שאפל פיתחה. ה-Mac Pro יכול להריץ את מערכות ההפעלה Windows XP ו-Windows Vista.
איזוטרופיות

איזוטרופיות (איזו=שווה טרופוס=כיוון) (Isotropy) היא אי תלות בכיוון. לאיזוטרופיות יש משמעות במספר תחומים כגון: מתמטיקה, פיזיקה, אופטיקה, פיזיולוגיה ותכונות חומרים.
לדוגמה, היקום הוא איזוטרופי - אין בו נקודה מיוחסת או ייחודית או כיוון מועדף כלשהו. גם קרינת הרקע המגיעה במידה שווה מכל הכיוונים היא קרינה איזוטרופית.
הגאומטריה שבה עסק פליקס קליין (גאומטרייה לא-אוקלידית) היא איזוטרופית לזווית מכיוון שהיא אינה משמרת אורכים.
התכונה ההפוכה היא אנאיזוטרופיות.
ג'רמי רנר

ביוגרפיה

רנר נולד במודסטו, קליפורניה שבארצות הברית, בנם של ואלרי קארלי ולי רנר. הבכור מבין שבעה אחים. רנר למד בתיכון פרד ס. בייר ולאחר מכן במכללת מודסטו. הוא בן דוד מדרגה שלישית של השחקנית ג'ניפר לורנס.

קריירה

בשנת 2000 רנר הופיע בתפקיד אורח בסדרה "אנג'ל" כשגילם ערפד מרושע בן 220 שנה בשם פן. הוא התפרסם לראשונה בתפקיד ראשי בשנת 2002 כשגילם את דמותו של הרוצח סדרתי ג'פרי דאהמר בפשע הביוגרפי "דאהמר".
ב-2003 הופיע רנר בתור השוטר בריאן גמבל במותחן הפעולה "ימ"מ יחידת פריצה".
ב-2007 השתתף במערבון "ההתנקשות בג'סי ג'יימס", שם שיחק את ווד הייט, בן דודו הצעיר של הפושע ג'סי ג'יימס שגילם בראד פיט, תפקיד נוסף בו השתתף רנר באותה שנה היה בסרט האימה הפוסט אפוקליפטי "28 שבועות אחרי" בו גילם את השוטר האמריקאי דוייל אשר מגיע לאנגליה במטרה להשמיד וירוס אלים.
בשנת 2009 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו במותחן המלחמה זוכה שישה פרסי האוסקר של קתרין ביגלו "מטען הכאב".
ב-2010 הופיע במותחן הפשע המצליח "גנב עירוני", על הופעתו בתור ג'יימס "ג'אם" קופלי חבר בכנופייתו של דאג מקריי שגילם בן אפלק, וזכה למועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב. מאז שנת 2011 רנר משחק ביקום הקולנועי של מארוול את גיבור-העל הוקאיי.
בשנת 2016 שיחק בדרמת המסתורין "המפגש".
בשנת 2019 במהלך קומיקון סן דייגו הוכרזה סדרה בכיכובו על הדמות הוקאיי שתשודר בשנת 2021 בשירות הסטרימינג דיסני+ .

חיים אישיים

בשנים 2014–2015 היה נשוי לדוגמנית הקנדית סוני פצ'קו. להם בת אחת. רנר למד אסקרימה ואיגרוף תאילנדי כהכנה לתפקידים שגילם בסרטים משימה בלתי אפשרית והנוקמים.
סופי נליס

ביוגרפיה

נליס נולדה בווינדזור, אונטריו, שם גרה עד גיל 4, אז היגרה עם משפחתה למונטריאול, קוויבק. היא ממוצא קנדי-צרפתי. אחותה, איזבל נליס, גם היא שחקנית.
בגיל 7 החלה נליס להשתתף בפרסומות מסחריות. הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2011 בסרט "מר לאזאר", בו גילמה את התלמידה אליס. על תפקידה זה זכתה בפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס ז'וטרה, ובנוסף הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית "השחקנית הצעירה המובילה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי". נליס השתתפה גם בסרט "אסימסק" (Ésimésac) ובסיטקום הקוויבקי "ההורים" (Les Parents). 
בשנת 2013 גילמה את ליזל ממינגר בגרסה הקולנועית של הרומן רב המכר גנבת הספרים. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "גילי הופקינס הגדולה", לצד קתי בייטס, גלן קלוז וג'וליה סטיילס. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת קתרין פטרסון. 
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי לצד נומי ראפאס בסרט האקשן "הגנה צמודה" אשר שוחרר לנטפליקס.
Privacy Badger

על התוסף

מטרת התוסף לקדם גישה מאוזנת לפרטיות באינטרנט בין צרכנים לספקי תוכן על ידי חסימת פרסומות וקובצי עוגיות שאינם מכבדים את הגדרת האפשרות "אל תעקוב". לדבריה של מפתחת התוסף: "אם נראה שמפרסם עוקב אחריך במספר אתרים ללא רשותך, התוסף יחסום באופן אוטומטי את המפרסם מלקחת מידע נוסף מהדפדפן שלך. עבור המפרסם, זה כאילו לפתע נעלמת."
בעוד שחלק מהקוד של התוסף מבוסס על Adblock Plus, הוא חוסם רק פרסומות שעוקבות אחר המשתמש.
גרסת "אלפא" שוחררה ב-1 במאי 2014, ולאחריה גרסת הבטא ב-21 ביולי 2014. לפי ההודעה של קרן החזית האלקטרונית, בחודש אפריל 2017, הגיע התוסף למיליון משתמשים.

התייחסויות בתקשורת

במגזין PC World  נכתב כי התוסף "חוסם רק מעקב של צד שלישי, לא צד ראשון", ומציין כי מניעת תקיפת זיהוי (fingerprinting attacks) של הדפדפן מתוכננת לשחרור עתידי.
המגזין Ars Technica  דיווח כי במידה שמפרסם מתחייב לכבד את הבקשה "אל תעקוב", קובצי העוגיה שלהם לא יחסמו על ידי התוסף.
אתר החדשות LWN.net, מתאר את התגים הירוקים, הצהובים והאדומים של תפריט תוסף "תוספת יפה להדמיה", מה שהופך אותו קל עבור המשתמש בכדי להחליף את העוקבים לסירוגין, אם תרצה בכך המתאר קל יותר מאשר לחסום ממשקים רחבים.
באתר הבלוגים Gigaom  נכתב: "הרשימה השחורה של התוסף נוצרת באמצעות חסימה היורסטית, כלומר, התוסף משתפר ככל שמשתמשים בו", ובמאי 2014 כתב כי התוסף "שובר הרבה אתרים", אבל רואה את החשיבות בכך שהיא נוצרת על ידי ארגון ללא כוונות רווח, ומסכם שזה "הרבה יותר ממספיק טוב".
חיים פלטנר

ביוגרפיה

פלטנר נולד בפתח תקווה בשנת 1937, בנם של שמואל ומלכה פלטנר, שעלו לארץ מבלגיה בשנת 1934. הוא גדל והתחנך במושבה פרדס חנה, למד בבית הספר היסודי "אלונים" במושבה ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון בחדרה. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 13 (גדוד גדעון) בחטיבת גולני כמפקד כיתה ולאחר מכן כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. לאחר שחרורו בשנת 1959, החל ללמוד באוניברסיטה העברית (השלוחה בת"א) בחוגים למדעי המדינה וסוציולוגיה וברבות השנים השתתף גם בקורסים בנושאי כלכלה ושוק ההון. במקביל התחיל גם לכתוב לכמה עיתונים. בשנת 1961 התמנה לסגן עורך ביטאון "במחנה נח"ל", ובמקביל לעבודתו שם ערך כתבות בגלי צה"ל. בשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בקול ישראל בעריכת תוכניות בתחום החברתי. בשנת 1968 קיבל מלגה מממשלת גרמניה ויצא להשתלמות בתחנת הטלוויזיה הגדולה בגרמניה דאז Z.D.F. עם שובו לארץ השתלב במחלקת החדשות של קול ישראל והיה כתב לענייני מפלגות. במקביל השתתף בקורס הפקה בטלוויזיה הלימודית (כיום הטלוויזיה החינוכית), בהנחיתו של פרופ' סטאשף, פרופסור ללימודי טלוויזיה ב-MIT בארצות הברית. אתו בקורס למדו איש הרדיו והטלוויזיה דן כנר, והבמאי והתסריטאי אילן מושנזון.
במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה חיים פלטנר כתב צבאי בחזית הדרום. בשנת 1974 החל לעבוד בטלוויזיה הישראלית - תחילה ככתב לענייני עבודה והסתדרות ולאחר מכן ככתב כלכלי, תפקיד שבמסגרתו סיקר את התחום הכלכלי ושוק ההון בתל אביב. בתחילת שנות ה-80 התמנה לראש הדסק הכלכלי של מחלקת החדשות בירושלים ובמסגרת זאת סיקר את משרד האוצר, בנק ישראל והדיונים הכלכליים בכנסת וועדותיה ובכלל זה את פרשת ויסות מניות הבנקים ב-1983.ואת שלבי הכנת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 שהונהגה על ידי משרד האוצר בעקבות האינפלציה הגואה שהגיעה בשנת 1984 לשיעור שנתי של כ-400 אחוז. בסוף שנות ה-80 חזר פלטנר לפעילות מלאה במערכת החדשות של הטלוויזיה בתל אביב ובין השאר כיהן גם כראש מערכת החדשות. במקביל לכיסוי התחום הכלכלי ערך שורה של כתבות ל"יומן השבוע" וכן לתוכנית "רואים עולם", בהן כתבות על טייוואן, סלובניה וצ'ילה, שבהן ביקר.
בשנת 2002 פרש לגמלאות ומאז הוא עוסק בכתיבת מאמרים וכתבות בעיתונים וביטאונים שונים. בנוסף, הצטרף גם לתנועת של"מ (שרות לאומי למבוגר), תנועה של גמלאים מתנדבים הפועלת בכל רחבי הארץ ובה הוא מכהן כרכז תקשורת וחבר הנהלה. 
חיים נשוי לרינה לבית משפחת שמש, מורה במקצועה. רינה כיהנה במשך 15 שנים במועצת גבעת שמואל, תחילה כחברת מועצה ובהמשך כסגנית ראש המועצה.היא הייתה מיוזמי הקמת המשמר האזרחי בשכונת רמת אילן בגבעת שמואל ואף הייתה מפקדת השכונה בהתנדבות. לזוג חיים ורינה פלטנר שלושה ילדים: ד"ר אורלי פלטנר, סיגלית, רוני ונכדים.
הסכם אמבואז

הסכם אמבואז (בצרפתית: Edict de Amboise) היה הסכם בין הקתולים להוגנוטים (פרוטסטנטים) שנערך בטירת אמבואז ב-19 במרץ 1563, אשר סיים את השלב הראשון של מלחמות הדת בצרפת.
מצד הקתולים חתמה על ההסכם קטרינה דה מדיצ'י, עוצרת בשם בנה, שארל התשיעי, מלך צרפת. ההסכם הכיר בזכותם של ההוגנוטים לחופש דתי והביא לסיום קרבות שבהם נהרגו מאות בני אדם.
במסגרת ההסכם הותר לבצע טקסים דתיים פרוטסטנטיים בבתים פרטיים ובערים שהוגדרו מראש במחוזות השונים.
הפרלמנט לא היה שבע רצון מההסכם, אך נכנע לרוב שהשיג המלך בן ה-14 בפרלמנט של רואן. 
אולם הסכם אמבואז לא היה אלא הפוגה במלחמה. שני הצדדים נתמכו על ידי כוחות חיצוניים: הקתולים - על ידי פליפה השני, מלך ספרד, וההוגנוטים - על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה וכוחות אלה דירבנו אותם לשוב ולהלחם זה בזה וב-1567 התחדשו המלחמות ששיאן היה ב-24 באוגוסט 1572 בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש בו נרצחו מאות הוגנוטים.
מרטין-מרייטה X-24

תכנון ופיתוח

מטוס הניסוי X-24 היה חוליה נוספת בשורת מחקרים של סוכנות החלל האמריקנית ושל חיל האוויר האמריקני, שבחנו תצורות אווירודינמיות חדשניות שיוכלו לשמש בעתיד מטוסי חלל ומעבורות חלל. התצורה של גוף עילוי מאפשרת יצירת חלק ניכר מהעילוי באמצעות הגוף עצמו, ולא בסיוע כנפיים בעלות שטח גדול. תצורה זו מאפשרת למטוסי חלל לשוב מהחלל כדאונים מהירים, ולנחות בסוף הגלישה על מסלול, בניגוד לאופן החזרה המקובל אז של חלליות, שהשתמשו במצנחים ונחתו בים. טיסות הניסוי של גופי עילוי שימשו גם להוכחת היכולת של טייסים לשלוט בטיסתם של גופים ללא כנפיים.

תוכנית ניסויי הטיסה

X-24A הוטס 28 פעמים, וטיסותיו תרמו רבות להוכחת הקונספט של חזרת מעבורת חלל מהחלל וטיסה מבוקרת שלה באטמוספירה, עד לנחיתה. 10 טיסות היו בלתי ממונעות ו-18 ממונעות. מטוס ניסוי זה סבל מבעיות שונות של יציבות, וחברת מרטין-מרייטה בנתה את הדגם B, שכלל תצורה שונה לחלוטין של כנף, וגחון שטוח. כל טיסות מטוס הניסוי X-24 לדגמיו השונים התבצעו על ידי הטלתו מתחת לכנפו של מפציץ אמריקני מדגם B-52 בשימוש נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית. מטוסי הניסוי לא היו מסוגלים להמריא בכוחות עצמם.

X-24B

X-24 היה גוף עילוי שהתבסס על קודמיו, במיוחד על התכן של X-24A, אך עם יחס משופר של עילוי לגרר. על מנת לחסוך בתקציב הפרויקט, נמסר מטוס ניסוי X-24A למפעל מרטין-מרייטה, שם עבר הסבה עמוקה שהביאה אותו לתצורת  X-24B. הטיסה הראשונה של דגם זה התבצעה ב-1 באוגוסט 1973.

תוכנית ניסויי הטיסה

X-24B הוכיח כי ניתן לקיים טיסה נשלטת של גוף עילוי בלתי ממונע המושלך מגובה רב. בין היעדים של טיסות הניסוי היו גם נחיתות דיוק על מסלול סלול בבסיס חיל האוויר אדוארדס (בניגוד לרוב הנחיתות של מטוסי הניסוי שבוצעו על משטח עצום ממדים שהיה בעבר קרקעית של אגם). נחיתות אלה היו חיוניות לתוכנית מעבורת החלל. 
בסך הכל בוצעו 36 טיסות ניסוי של X-24B, מתוכן 12 טיסות בלתי ממונעות ו-24 ממונעות.

X24C

הצעות אחדות לבניית מטוס ניסוי נוסף ומתקדם יותר מסדרת X-24 נבחנו, כולל הצעת "מפעל הבואשים" של לוקהיד, למטוס שיוכל להגיע למהירות של 8 מאך. לאחר בחינת התועלת שבהמשך הפיתוח, ולאור התקדמות העבודה על מעבורת החלל הוחלט שלא לבנות את גרסה C של מטוס הניסוי.