בוסטון סלטיקס

1946–1969: הבנייה ושושלת האליפויות

הקבוצה הוקמה ב-1946 על ידי וולטר בראון, מנהל אולמה הביתי המיתולוגי בוסטון גארדן, ושיחקה בשלוש עונותיה הראשונות בליגת ה-BAA שהיא ליגת האב של ה-NBA. ב-1949 ליגת ה-BAA אוחדה עם ליגת ה-NBL הוותיקה אך החלשה יותר והוקמה ליגת ה-NBA. בדראפט 1950 הפכו הסלטיקס לקבוצה הראשונה שבחרה בדראפט שחקן אפרו אמריקאי – צ'אק קופר.
בשנים הראשונות בליגת ה-NBA הסלטיקס התקשו, עד שמינו לעמדת המאמן את רד אאורבך. כשאאורבך התחיל לעבוד כמאמן לא היו לו עוזרים, והוא עשה את כל העבודות לבדו: ניהל את האימונים, חיפש כישרונות צעירים, ותכנן את מסעות משחקי החוץ של הקבוצה.
הסלטיקס הייתה הקבוצה השולטת בליגה בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60, שבמהלכן זכו בשמונה אליפויות רצופות (1958/1959–1965/1966), וב-11 אליפויות בסך הכל ב-13 עונות (1956/1957–1968/1969) בהנהגת ביל ראסל. אאורבך הוביל את הקבוצה כמאמן לתשע מהאליפויות לפני שהוחלף על ידי ראסל שהוביל אותה לשתיים נוספות כמאמן-שחקן. השחקנים הבולטים באותה תקופה (מלבד ראסל) היו הרכזים בוב קוזי וקיי. סי. ג'ונס, הקלעים סם ג'ונס וביל שרמן, הסמול פורוורדים ג'ון האבליצ'ק, פרנק רמזי וג'ים לוסקוטוף, והפאוור פורוורדים טום היינסון וסאץ' סנדרס.

1970–1978: הבנייה מחדש

עונת 1969/1970 הייתה אחת העונות החלשות ביותר של המועדון עד אז, כשהוא סיים עם מאזן הגרוע ביותר מאז עונת 1949/1950. למרות העונה החדשה, הרכישות של דייב קאונס וג'ו ג'ו וייט סמנו את ההתחלה מחדש של הסלטיקס.
אחרי שהפסידו בגמר המזרח ב-1972 הסלטיקס השיגו מאזן מצוין של 14–68 בעונת 1973. למרות העונה הסדירה המצוינת, הפלייאוף הסתיים באכזבה כאשר הסלטיקס הפסידו בסדרת גמר המזרח שנה שנייה ברציפות, הפעם לניו יורק ניקס ב-7 משחקים. בעונת 1974 הסלטיקס זכו באליפות ה-12 שלהם כשנצחו בסדרת הגמר את מילווקי באקס. בעונת 1976 הסלטיקס זכו באליפות שנייה ב-3 שנים, כשנצחו את פיניקס סאנס בסדרת הגמר ב-6 משחקים. בדראפט 1977 הסלטיקס בחרו את סדריק מקסוול, שיהפוך לשחקן מפתח.

1979–1992: עידן לארי בירד

בדראפט 1978 הסלטיקס אחזו בשתי בחירות דראפט מתוך ה-8 הראשונות. בבחירה ה-6 בדראפט לקח מאמן הסלטיקס, אאורבך, סיכון כשבחר בלארי בירד, אשר העדיף להשאר לשנה רביעית באוניברסיטת המדינה של אינדיאנה. אאורבך טען שההמתנה עבורו למשך שנה נוספת תשתלם. בירד אכן חתם בסלטיקס זמן קצר לאחר שהפסיד בגמר אליפות ה-NCAA לאוניברסיטת המדינה של מישיגן שהונהגה על ידי מג'יק ג'ונסון.
הסיפור החשוב האחר של הסלטיקס בעונת 1978/1979 הוא הסכסוך המתמשך בין המאמן אאורבך לבין בעלי הקבוצה החדש ובעלי קנטקי פרייד צ'יקן, ג'ון. וויי בראון. הסכסוך כמעט הוביל לעזיבתו של אאורבך לעמדת המאמן בניו יורק ניקס. תמיכת הציבור הייתה שייכת לאאורבך, כך שבראון החליט למכור את הקבוצה ולא להיות האיש ש"זרק" את אהוב האוהדים. בזמן הקצר שבראון היה מנהל הקבוצה הוא הספיק לארגן את רכישתו של בוב מקאדו, אותו אאורבך לא אהב. הסלטיקס סבלו מעונה חלשה וסיימו אותה עם מאזן שלילי של 29–53.
עונת 1979/1980 הייתה עונת הבכורה של לארי בירד, שנבחר לפני שנה. יחד עם כניסתו של הבעלים החדש של הקבוצה ביצע אאורבך מספר שינויים. אאורבך העביר את בוב מקאדו הלא מרוצה והביא את השחקן אם אל קאר, המתמחה בהגנה. אאורבך קיבל גם שתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון. בעונה זו בסלטיקס כיכבו מספר כשרונות, כבירד, נייט ארצ'יבלד, סדריק מקסוול ודייב קאונס. הסלטיקס שפרו את מאזנם מהעונה שעברה ב-32 ניצחונות, עד אז שיא המהפך העונתי לטובה כשהשיגו מאזן 21–61. הסלטיקס הפסידו בגמר המזרח לפילדלפיה 76'.
אחרי עונה זו אאורבך ביצע את אחד מהטריידים החד צדדיים בהיסטוריה של ה-NBA. לסלטיקס היו שתי בחירות דראפט גבוהות, הבחירה השנייה וה-13. אאורבך שלח את שתי הבחירות בתמורה לסנטר הגולדן סטייט ווריורס, רוברט פאריש, ובחירת הדראפט השלישית מאותו דראפט, קווין מקהייל. עם שני שחקנים אלה שיהפכו בעתיד לחלק מהיכל התהילה הסלטיקס הפכו לאחת מהקבוצות החזקות ביותר ב-NBA.
בעונת 1980/1981 הסלטיקס השיגו מאזן של 20–62 תחת המאמן החדש ביל פיץ'. המאזן הטוב הושג למרות פרישתו של דייב קאונס. בגמר המזרח הסלטיקס נפגשו עם פילדלפיה 76' בפעם השנייה ברציפות. לאחר שפיגרו בסדרה 1–3, הסלטיקס נצחו 3 ניצחונות ברציפות כשבמשחק ה-7 הם נצחו בנקודה אחת, 91-90. בסדרת הגמר הסלטיקס זכו באליפות נגד היוסטון רוקטס. סדריק מקסוול נבחר לMVP של סדרת הגמר. בעונה הבאה הסלטיקס התחרו בגמר המזרח בפעם השלישית ברציפות מול פילדלפיה, ושוב היו בפיגור 1–3. הם נצחו 2 משחקים ברציפות והשוו את הסדרה, אך לא הצליחו לנצח במשחק השביעי. ב-1983 הסלטיקס הודחו בפלייאוף בסוויפ בפעם הראשונה של המועדון על ידי מילווקי באקס.
בעונת 1983/1984 הסלטיקס השיגו מאזן 20–62 תחת המאמן החדש קיי סי ג'ונס. הסלטיקס חזרו לגמר ה-NBA אחרי היעדרות של 3 שנים. בתחילה הם היו בפיגור 1–2 נגד הלוס אנג'לס לייקרס, אך בסופה של הסדרה הם נצחו והשיגו את האליפות ה-15 בתולדות המועדון. בסיום העונה אאורבך הודיע רשמית שהוא פורש מעמדת המאמן, אך נשאר בעמדת נשיא הקבוצה. מהלכו הראשון של מנהל הקבוצה החדש היה העברתו של ג'רלד הנדרסון לסיאטל סופרסוניקס ובתמורה הוא קיבל בחירת דראפט בסיבוב הראשון.
בשנת 1985 הסלטיקס והלייקרס נפגשו עוד פעם בגמר, אך הפעם הלייקרס נצחו ולקחו את האליפות. לאחר העונה הסלטיקס רכשו מלוס אנג'לס קליפרס את הסנטר ביל וולטון, במקומו של סדריק מקסוול. וולטון היה כוכב בפורטלנד טרייל בלייזרס, אך פציעות מנעו ממנו לממש את הציפיות בסלטיקס.
קבוצת הסלטיקס בעונת 1985/1986 נחשבה לאחת מקבוצות ה-NBA החזקות ביותר בהיסטוריה. הסלטיקס השיגו מאזן 15–67, ומאזן 1–40 בביתם. לארי בירד זכה בפרס הMVP של העונה בפעם השלישית ברציפות, וביל וולטון נבחר לפרס השחקן השישי של העונה ב-NBA. הם זכו באליפות ה-16 בתולדות המועדון, והאליפות האחרונה במאה ה-20 כשנצחו את יוסטון רוקטס 4-2 בסדרת הגמר.
הסלטיקס אחזו בבחירה השנייה בדראפט 1986, בה הם בחרו את לן ביאס. הציפיות היו שביאס ישמור על חוזק הקבוצה לאחר שמקהייל, בירד ופאריש יפרשו. לרוע המזל, ביאס מת כ-48 שעות לאחר בחירתו כשהשתמש בקוקאין במסיבה. אף על פי שהסלטיקס הפסידו את ביאס, בעונת 1986/1987 הקבוצה נותרה חזקה, כשהשיגה מאזן 23–59. הסלטיקס זכו באליפות המזרח. בגמר ה-NBA הסלטיקס הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בסדרה של 6 משחקים, וזו תהיה הפעם האחרונה שהסלטיקס השתתפו בגמר ה-NBA למשך 22 השנים הבאות. בעונה הבאה הסלטיקס הפסידו בגמר המזרח לדטרויט פיסטונס ב-6 משחקים.
לאחר עונת 1987/1988 התפטר המאמן קיי סי ג'ונס, והוחלף על ידי עוזרו ג'ימי רוג'רס. לרוג'רס לא היו חסרות בעיות, כשכבר בתחילת העונה החליט לארי בירד לערוך ניתוח בשתי רגליו כדי להוציא מהן שברי עצמות. כל ניסיונותיו של בירד לחזור למגרשים נכשלו, והסלטיקס השיגו מאזן 40–42. הם הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונת 1989/1990 בירד חזר למגרש כדי לשחק 75 משחקים בעונה זו, ולשפר את מאזן הסלטיקס ל-20–52. בסדרת הפלייאוף הראשונה נגד ניו יורק ניקס הסלטיקס נצחו בשני המשחקים הראשונים, אך הפסידו בשלושת ההבאים, והודחו. לאחר ההדחה המבישה רוג'רס פוטר, ובמקומו מונה המאמן כריס פורד, שחקן העבר של הסלטיקס.
בעונת 1990/1991 הסלטיקס השתפרו והשיגו מאזן של 26–56 תחת מאמנם החדש. הסלטיקס נצחו בבית האטלנטי אף על פי שבירד פספס 22 משחקים בעקבות פציעות. בעונה הבאה הסלטיקס השיגו מאזן 31–51, ונפגשו בסיבוב הפלייאוף הראשון עם אינדיאנה פייסרס. הסלטיקס הדיחו את הפייסרס בסוויפ 0–3. בחצי גמר המזרח הסלטיקס הפסידו לקליבלנד קאבלירס בסדרה של 7 משחקים. בירד שיחק בעונה זו 45 משחקים בלבד, ובפלייאוף רק 4 משחקים (מתוך 10) בעקבות בעיות בגבו.
אחרי 13 עונות ביחד עם הסלטיקס, וזכייה באולימפיאדת 1992 כחבר הדרים טים, לארי בירד הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגלל בעיות בגבו.

1993–1998: הטרגדיות והירידה

הגארד בן ה-26 רג'י לואיס, נראה כיורש של לארי בירד בסלטיקס. לואיס התעלף במהלך סדרת הפלייאוף הראשונה ב-1993 נגד שארלוט הורנטס (בה הסלטיקס הפסידו ב-4 משחקים). לאחר מכן נודע שללואיס היו בעיות בלב. הוא מת מהתקף לב באימון קליעות שהתרחש בסיום העונה. הסלטיקס הנציחו את לואיס בכך שאף אחד לא ילבש עוד את מספר חולצתו, 35. עידן ה"שלישייה הגדולה" של בירד-מקהייל-פאריש הסתיים רשמית ב-1994 כאשר חתם פאריש בהורנטס. מקהייל פרש בהפסד של הסלטיקס להורנטס. את העונה הבאה הסלטיקס סיימו מחוץ לפלייאוף כשהשיגו מאזן 32–50.
בדראפט 1994 הסלטיקס בחרו באריק מונטרוס, שהיה אמור למלא את מקומם של הפורשים על המגרש. בפועל מונטרוס אכזב והועבר בטרייד מאוחר יותר. עונת 1994/1995 הייתה עונתם האחרונה של הסלטיקס בבוסטון גארדן. בעונה זו הסלטיקס החתימו את דומיניק וילקינס, שהוביל את הקבוצה בנקודות בממוצע עם 17.8. שחקן השנה השנייה דינו ראדג'ה חיזק את הסלטיקס ועזר להם להגיע לפלייאוף, שם הם הפסידו בסיבוב הראשון לאורלנדו מג'יק בסוויפ.
ב-1995 הסלטיקס עברו מהבוסטון גארדן ל"פליט סנטר" (שמאוחר יותר יקרא ה-TD גארדן). פורד פוטר ובמקומו התחיל לאמן מנהל הקבוצה. הסלטיקס בחרו בדראפט את אריק ויליאמס, וסיימו את העונה במאזן 33–49. הדברים נעשו גרועים יותר כאשר בעונה הבאה הסלטיקס נצחו 15 פעמים בלבד מול 67 הפסדים, אף על פי שבחרו את בחירת הדראפט הראשונה אנטואן ווקר. בדראפט 1997 הסלטיקס קיבלו את הבחירות ה-3 וה-6, ובחרו בצ'אנסי בילאפס ורון מרסר. דייוויד וסלי, דינו ראדג'ה וריק פוקס עזבו, ויליאמס נשלח בטרייד לדנוור נאגטס.

1998–2007: עידן פול פירס

בדראפט 1998 בחרו הסלטיקס בפול פירס בבחירה העשירית, שחקן שנחשב לכוכב במכללה והציפיות היו שייבחר בבחירה מוקדמת יותר. פירס אכן הפך לכוכב, והשתלב היטב עם אנטואן ווקר.
לסלטיקס היו 3 בחירות בדראפט 2001 כתוצאה מטריידים. הסלטיקס בחרו את ג'ו ג'ונסון, ג'ו פורטה וקדריק בראון. מתוך השלושה רק ג'ונסון הצליח בקריירת ה-NBA שלו, ועשה זאת כשעזב את הסלטיקס. את עונת 2001/2002 פתחו הסלטיקס עם ציפיות נמוכות. המבקרים הופתעו כשהסלטיקס השיגו הצלחה יחסית בעונה זו, כשהשיגו את פילדלפיה 76' (שסיימה בעונה שעברה בגמר ה-NBA) בבית האטלנטי.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הסלטיקס נצחו את פילדלפיה בסדרה 2–3. בחצי גמר המזרח גברו הסלטיקס על דטרויט פיסטונס בסדרה בתוצאה 1–4, כשהמשחק הזכור ביותר הוא השלישי בו הסלטיקס נצחו 64–66 בתוצאה נמוכה. בהופעה הראשונה של הסלטיקס בגמר המזרח מאז 1988 הם עלו ליתרון 1–2 נגד הניו ג'רזי נטס, אך הפסידו בשלושת המשחקים ההבאים והודחו בתוצאה 2–4. בעונה הבאה הסלטיקס הודחו בחצי גמר המזרח שוב על ידי הנטס בסוויפ, אף על פי שבמשחק הרביעי הם כפו שתי הארכות.
לפני ההדחה מינו הסלטיקס לעמדת המנהל את דני איינג', שחקן העבר של הקבוצה. מהלכו הראשון של איינג' היה לשלוח את אנטואן ווקר לדאלאס מאבריקס. בתמורה הסלטיקס קיבלו את ריף לפרנץ, כריס מילס, ג'ירי וולש ובחירת דראפט ב-2004. הסלטיקס הגיעו לפלייאוף, אך הודחו בסוויפ על ידי אינדיאנה פייסרס כשבכל המשחקים הם הפסידו בהפרש גדול.
לקראת עונת 2004/2005 מינו הסלטיקס את דוק ריברס לעמדת המאמן. הסלטיקס היו אז קבוצה של שחקנים צעירים, כשאל פירס הצטרף שחקן השנה הראשונה אל ג'פרסון. את העונה סיימו הסלטיקס במאזן 37–45, כשהם מנצחים בבית האטלנטי לראשונה מאז עונת 1991/1992. הסלטיקס החזירו את אנטואן ווקר לקבוצה במהלך העונה. הסלטיקס הודחו בשנית נגד הפייסרס, הפעם בסדרה בת 7 משחקים. הסלטיקס העבירו את ווקר בטרייד עוד פעם, הפעם למיאמי היט.
בעונה הבאה פול פירס חווה את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו מבחינה אישית, כשהוא קלע 26.8 נקודות בממוצע למשחק. הסלטיקס השיגו מאזן 33–49, בעיקר בגלל קבוצה צעירה מדי. הסלטיקס העבירו את מרכוס בנקס, ריקי דייוויס ומארק בלונט למינסוטה טימברוולבס ובתמורה קיבלו את הסנטר המאכזב מייקל אולווקנדי ואת האולסטאר וולי זרביאק.
בדראפט 2006 הסלטיקס המשיכו את ההיבנות שלהם. דני איינג' העביר את הזכויות על רנדי פוי, דן דיקאו וריף לפרנץ לפורטלנד טרייל בלייזרס וקיבל את סבאסטיאן טלפייר, ת'יאו ראטליף ובחירת דראפט בסיבוב השני. בערב דראפט 2007 הסלטיקס העבירו בחירת דראפט בסיבוב הראשון בתמורה לראז'ון רונדו, שיהפוך בעתיד לשחקן מפתח של הקבוצה. בסיבוב השני בחרו הסלטיקס את הפורוורד לאון פואו. ב-6 ביולי 2006 חתם בסלטיקס טוני אלן.
למרות השינויים הרבים, עונת 2006/2007 הייתה עונה עגומה למועדון. העונה התחילה עם מותו של המאמן לשעבר רד אאורבך בגיל 89. את העונה סיימו הסלטיקס במאזן 24–58, כשבמהלכה איבדו הסלטיקס את פול פירס וטוני אלן בעקבות פציעות. למרות האכזבה הגדולה קיוו הסלטיקס שיקבלו בחירת דראפט גבוהה, כדי לבחור בגרג אודן או קווין דוראנט, אך הסלטיקס קיבלו בהגרלה את הבחירה ה-5 בלבד. לדעת רבים רדף את המועדון מזל רע מאז מותו של לני ביאס עד ההגרלה הזו.

מ-2013: בראד סטיבנס כמאמן

בסוף עונת 2012/2013, מנכ"ל הקבוצה, דני איינג', החליט על הפיכה בקבוצה: המאמן הצעיר בראד סטיבנס מונה למאמן הראשי לאחר שדוק ריברס נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, שני סמלי המועדון פול פירס וקווין גארנט נשלחו יחד עם ג'ייסון טרי לברוקלין נטס בתמורה לכריס האמפריז, ג'רלד וולאס, מרשון ברוקס, קית' בוגאנס ובחירות דראפט עתידיות, כדי להפוך את הסגל לצעיר ואטרקטיבי יותר.
בדצמבר 2014 הועבר רונדו לדאלאס מאבריקס ובינואר 2015 הועבר ג'ף גרין לממפיס גריזליס. תחת הנהגתו של סטיבנס סיימה הקבוצה את העונה במקום השביעי וחזרה לפלייאוף כשבמאזנה 40 ניצחונות מול 42 הפסדים, אך הודחה בסיבוב הראשון בסוויפ 0–4 על ידי קליבלנד קאבלירס.
את עונת 2015/2016 סיימה בוסטון במקום החמישי במזרח עם מאזן של 48 ניצחונות מול 34 הפסדים והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף בתוצאה 2–4 מול קבוצת אטלנטה הוקס. בעונת 2016/2017 סיימה הקבוצה, בראשותו של שחקנה אייזיאה תומאס שנבחר לחמישיית העונה השנייה, במקום הראשון במזרח. בפלייאוף ניצחה הקבוצה בסדרה של שישה משחקים את שיקגו בולס ואחריהם את וושינגטון ויזארדס בשבעה משחקים, אך הפסידה בגמר האזורי לקליבלנד קאבלירס. בסדרה מול הקאבלירס נפצע תומאס, אך גם בלעדיו הצליחה הקבוצה לנצח משחק חוץ אחד על חודה של נקודה, מה שלא מנע מהקאבלירס לעלות לגמר ה-NBA מול גולדן סטייט ווריורס, לה הפסידו בסופה של הסדרה.

היריבות עם לוס אנג'לס לייקרס

לסלטיקס וללוס אנג'לס לייקרס אחת מהיריבויות הגדולות ב-NBA. הן נפגשו בגמר ה-NBA ‏ 12 פעמים, הכי הרבה פגישות לשתי קבוצות בהיסטוריה. שתי הקבוצות זכו בהכי הרבה אליפויות NBA, כשהם זכו ביחד ב-33 מתוך 72 אליפויות אפשריות. הסלטיקס זכו ב-17 אליפויות, אחת יותר משל הלייקרס. בשנות ה-60 הסלטיקס והלייקרס נפגשו בגמר 6 פעמים ובכל הפעמים הסלטיקס ניצחו, למרות ניסיונותיהם של אלג'ין ביילור וג'רי וסט לקחת אליפות.
בשנות ה-80 היריבות חודשה בין שתי הקבוצות. הסלטיקס והלייקרס זכו ב-8 אליפויות מתוך 9 אפשריות בין 1980–1988, כשהלייקרס זכו ב-5 והסלטיקס ב-3. במהלך שנות ה-80 הן נפגשו בגמר 3 פעמים. היריבות שקעה בשנות ה-90 כששתי הקבוצות נחלשו, ובתחילת שנות ה-2000 כשהלייקרס זכו באליפויות הסלטיקס לא היו קרובים לגמר ה-NBA.
היריבות חודשה בגמר 2008, בו הסלטיקס ניצחו את הלייקרס 2–4 . בגמר 2010 הלייקרס ניצחו את הסלטיקס 3–4.

היריבות עם פילדלפיה 76'

במזרח לסלטיקס יריבות ארוכת שנים עם פילדלפיה 76', שהובלה על ידי וילט צ'מברליין בשנות ה-60 (שמאוחר יותר התחרה בסלטיקס כשהוא במדי הלייקרס) ועל ידי ג'וליוס אירווינג ומוזס מלון בשנות ה-70 וה-80. היריבות בשנות ה-80 הייתה מסומנת בעיקר כיריבות של שני כישרונות, אירווינג ולארי בירד. היריבות האחרונה שלהם בפלייאוף הייתה ב-2002, כשאלן אייברסון ופול פירס, ממובילי הקבוצות, התמודדו ראש בראש בגמר המזרח.

היריבות עם דטרויט פיסטונס

עיקר היריבות עם הדטרויט פיסטונס היה בשנות ה-80. שתי הקבוצות נפגשו 5 פעמים בפלייאוף בין השנים 1985–1991. הרבה פעמים היו עימותים בין שחקן מסוים של הסלטיקס לבין ביל למביר של הפיסטונס. היריבות התקררה בשנות ה-90 כמו עם הלייקרס, אך הוא חודשה בחצי גמר המזרח ב-2002 ובגמר המזרח ב-2008. הקבוצות התחרו 7 פעמים אחת נגד השנייה בפלייאוף, והמאזן עומד על 3–4 לטובת הסלטיקס בסדרות ו-19–20 לסלטיקס במשחקים.

מקור השם

את הכינוי בוסטון סלטיקס החליט להעניק מייסד הקבוצה, וולטר בראון, כדי לייצג את האוכלוסייה האירית הרבה השוכנת בבוסטון (המילה סלטיקס באנגלית מייצגת את התרבות האירית העתיקה - קלטית, הגיית המילה שובשה).

לוגואים

הגרסה הכי מוכרת של לוגו הסלטיקס הייתה בין השנים 1976–1996, בערך בתקופה של לארי בירד. הלוגו היה צבוע בצבע מרכזי אחד בלבד, ירוק וכל שאר החלקים היו לבנים. בלוגו היה גם קצת צבע שחור, אך בכמות מזערית. הלוגו מתאר את הלפרקון, כשמסביבו מעגל ירוק ובתוכו כתוב שם הקבוצה. הלוגו עדיין משמש כמה רשתות טלוויזיה. עונת הבכורה שלו הייתה עונת 1975/1976, בה הוא היה על רק המכנסיים הירוקים.
בעונת 1996/1997 שונה הלוגו ונוספו לו צבעים. החולצה, הכובע והפפיון נצבעו בצבע זהב. הכדורסל נצבע בחום, ומכנסיו ונעליו נצבעו בשחור. צבע העור שלו נצבע בצבע ורדרד. לסלטיקס היו גם לוגואים חלופיים, כשהמפורסם ביותר מהם נוצר ב-1998. מצויר בו תלתן לבן על רקע ירוק, כשמעליו רשום שם הקבוצה באותיות לבנות. פעמים רבות הלוגו החלופי הוצג כשהתלתן בצבע זהוב, על האימוניות של השחקנים.