google/wiki40b huggingface dataset:
רצח פוליטי

רצח פוליטי הוא רצח של אדם על שום דעותיו או פעילותו האידאולוגית או הפוליטית.

הגדרות ומחלוקות

רצח פוליטי עשוי להתבצע לצורך מטרות שונות, כגון החלפת השלטון, זעזוע המשטר, שינוי הקו המדיני של מדינה או תנועה פוליטית, סיכול תוכנית מדינית, סילוק מתחרה מזירת ההתמודדות על השלטון, או מניעת המשך פעילות. לעיתים הסיבה לרצח אינה להגשמת מטרה עתידית ברורה, אלא כנקמה על מעשי עבר, השגת אפקט פסיכולוגי כלפי תומכי הנרצח, ואף פרסום עצמי.
ההגדרה של פעולה כרצח פוליטי תלויה כמעט תמיד בעיני המסתכל. אירוע הנחשב לרצח פוליטי בעיני תומכי הנרצח, לעיתים קרובות יוגדר על ידי מתנגדיו כהתנקשות לצורך שחרור מרודן, נקמה לגיטימית, או פעולת ענישה (הוצאה להורג), בעיקר אם הם מחזיקים בעמדת כוח בזמן הרצח או כתוצאה ממנו. בדומה לכך, אירועים המתרחשים כחלק מלחימה נגד ארגוני גרילה או ארגוני טרור ומוגדרים מצד אחד כפעולות אכיפה, השלטת סדר בכוח הנשק, או סיכול ממוקד, עשויים להיתפס על ידי הצד השני כרצח פוליטי. על כן הגדרות של אירועים ספציפיים נתונות לעיתים קרובות במחלוקת.
בהיבט ההיסטורי, רצח פוליטי יכול לשנות גורל של עמים ומדינות. אירועי רצח פוליטיים הביאו במספר מקרים לשינוי ניכר במדיניות בעקבות החלפת השלטון, ובטווח ארוך יותר. דוגמאות לכך הן רצח הקיסר הרומי קליגולה שסיים את שלטון האימים והטירוף שלו, רצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן שגרם לעיכוב ארוך ביישום שוויון זכויות לאחר ביטול העבדות, ורצח יצחק רבין שעצר בפועל את המשך יישום הסכמי אוסלו. רצח יורש העצר האוסטרו-הונגרי הארכי-דוכס פרנץ פרדיננד היה הניצוץ שהצית את מלחמת העולם הראשונה.
בהיבט המשפטי, רצח פוליטי עשוי להיות עבירת רצח מבחינת החוק הפלילי המקומי, אך לעיתים מתואר הרצח בדיעבד כמעשה לא פוליטי ואף לגיטימי, במיוחד אם הוא חלק מהפיכה שהצליחה להביא להחלפת השלטון. במקרים רבים זכו רוצחים בדיעבד להכרה כגיבורים לאומיים. בימי קדם היו מקרים רבים בהם מבצעי רצח פוליטי תפסו את השלטון בעצמם. עלייתו של יהוא לשלטון בממלכת ישראל היא דוגמה לכך.
לא כל רצח של אישיות פוליטית נחשב בהכרח רצח פוליטי. טבח משפחת המלוכה של נפאל שבוצע על ידי יורש העצר אשר התאבד לאחריו, לא נחשב כרצח פוליטי, על פי ההסבר המקובל (אם כי על פי תאוריית קשר הנפוצה במדינה, האחריות לרצח מוטלת על אחיו של יורש העצר שהוכתר למלך לאחר הרצח; במסגרת השערה זו, זהו רצח פוליטי לכל דבר).
התנקשות או ניסיון התנקשות באישיות פוליטית מוסברים לעיתים כמעשה טירוף. כך היה ברצח השרה השוודית אנה לינד, וכך היה בניסיון ההתנקשות בנשיא ארצות הברית רונלד רייגן.
הוצאה להורג של שליט או יריב פוליטי לאחר הפיכה אינה נחשבת לרוב כרצח פוליטי, אם השלטון החדש אינו המשכו הישיר של השלטון הקודם. דוגמאות לכך הן הוצאתו להורג של ניקולאה צ'אושסקו לאחר לכידתו בידי מורדים, ושל סדאם חוסיין, בעקבות משפטו בידי המשטר החדש בעיראק, אשר בנסיבות אחרות היו עשויים להיות מוגדרים כרצח פוליטי.

אבטחת השלטון

לנוכח האיום של רצח פוליטי, הייתה הגנת חיי השליט לאורך ההיסטוריה למשימה חשובה שהוטלה על כוחות מיוחדים, לרוב של נאמני השליט כמו קרובי משפחתו או בני עמו. בתקופה המודרנית, בה נחשפים המנהיגים לציבור ואינם מסתגרים בארמונות וטירות, הפך תפקיד שמירתם למורכב וקשה ביותר ודורש הכשרה מקצועית ונהלים מיוחדים. בארצות הברית מוטלת משימת אבטחת הנשיא על השירות החשאי. ברוסיה את התפקיד מבצע שירות הביטחון הנשיאותי ושירות האבטחה הפדרלי. בישראל מוטלת משימת אבטחת ראשי השלטון על היחידה לאבטחת אישים של שירות הביטחון הכללי ועל יחידת "כח עוז" של משמר הכנסת.
אלצק

אלצק, מנהיג בולגרי, מחמשת בניו של קובראט.
לאחר מות קובראט התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות נפרדות בראשות חמשת בניו. אלצק הוביל את אנשיו, יחד עם האווארים למרכז אירופה. לאחר שהסתכסך עם האווארים המשיך לכיוון בוואריה ושם נוצח על ידי מלך הפרנקים Dagobert הראשון ומ-9000 אנשיו ניצלו רק 700, אותם הוביל אמנצור להתיישבות באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי.
סטמפריה ולדונגה

סְטַמְפֶּרִיָה וַלְדוֹנְגָה (באיטלקית: Stamperia Valdonega) הוא בית דפוס בנפת ורונה שבאיטליה המתמחה בהפקות דברי דפוס באיכות גבוהה מאד ובגימור מיוחד. בית הדפוס שהוקם ב-1948, עומד מאז 2007 בבעלות קבוצת SIZ האיטלקית.

היסטוריה

החברה הוקמה בידי המדפיס ואמן הטיפוגרפיה הגרמני-איטלקי ג'ובאני מרדרשטייג (צר') ב-1922 בלוגאנו, ב-1948 הקים מרדרשטייג את בית הדפוס ברובע ולדונגה (איט') שבוורונה, וניהל אותו עד מותו ב-1977. מאז מוביל את בית הדפוס בנו, מרטינו מרדרשטייג.
בית הדפוס נועד בעיקר עבור הדפסות ייחודיות לביבליופילים, וחתם במשך השנים חוזים לעבודות מיוחדות עם הוצאות ספרים נודעות באירופה ובארצות הברית.
בשנת 1984 הקדיש המטרופוליטן בניו יורק תערוכה מיוחדת לעבודות של בית הדפוס בוולדונגה כמחווה לפעלו האמנותי של מרדרשטייג המנוח.
מרד האיכרים האנגלי

מרד האכרים האנגלי (באנגלית: LPeasants' Revolt, Tyler’s Rebellion, or the Great Rising of 1381) היה מרידה נגד המלך ריצ'רד השני, מלך אנגליה, בגיל 14, בשנת 1381.

רקע למרד

לאחר המגפה השחורה, נוצר באנגליה מחסור בכוח אדם וכתוצאה מכך המשכורות החלו לעלות. במטרה למנוע את עליית השכר, נחקקו חוקים שקבעו שכר מקסימום ונקבע שכל אדם המסוגל לעבוד חייב לעבוד. בשנת 1377 הטיל אדוארד השלישי, מלך אנגליה מס גולגולת שנועד לממן את מלחמת מאה השנים נגד צרפת. בשנת 1381 הועלה שיעור המס באופן חד וגבייתו הפכה לגמישה, כאשר סכומים שונים הוטלו על אנשים שונים, ועל כן נתפסה בעיני ההמון כשרירותית ומפלה.
כיוון שהמלך היה בן 14 בלבד הייתה ליועציו מעורבות גדולה בענייני הממלכה, והם נחשבו בעיני רבים בעם כמושחתים. השלטון הפעיל יד קשה במאמציו לגבות את המס.

המרד

כאשר ג'ון במפטון, אחד מגובי המס, הגיע עם שני עוזרים לעיירה ברנטווד באסקס, בשנת 1381, סירבו התושבים לשלם את המס בטענה שהם כבר שילמו מספיק, והמון זועם של מעל מאה איש בהנהגת תומאס בייקר גרש מהעיירה את גובי המס. כאשר תגבורת נשלחה לברנטון מלונדון, הוציא ההמון להורג שישה מהפקידים בתגבורת והשביע את השאר שלעולם לא יחזרו לגבות מס. שמועת המרידה התפשטה במהירות ובכל מחוזות אסקס וקנט סירבו אנשים לשלם את המס. קבוצה גדולה של חמושים, מעודדים מההצלחה, יצאו ביוני לכיוון לונדון. כאשר ההמון הגיע לבלקהית' בקרבת לונדון, ב-12 ביוני, הוא פגש את הכומר ג'ון בול אשר טבע את האימרה: "כאשר אדם עדר וחוה טוותה, מי היה במעמד האצילים?" (?When Adam delved and Eve span, who was then the gentleman). למחרת נכנס ההמון ללונדון והציג את דרישותיו בפני המלך, בהן ביטול הצמיתות ופיטורי חלק מהשרים, שנחשבו מושחתים.
במקביל, פשט המון על מצודת לונדון והצליח להיכנס פנימה, כנראה הודות לסיוע מבפנים. ההמון חיסל את השרים שנמצאו שם, ובהם את סיימון מסדברי שהיה הלורד צ'נסלור והארכיבישוף של קנטרברי, ורוברט דה האלס שר האוצר.
למחרת היום, אחד ממנהיגי המורדים, ווט טיילר, נפגש לבדו עם המלך ואנשיו, והוצא להורג על ידיהם, לפי הנטען לאחר שנהג בגסות ושלף סכין. המלך הצליח לשכנע את ההמון כי הכל כשורה ושדרישותיהם ימולאו ואמר להם לחכות לטיילר בנקודת מפגש רחוקה. בינתיים הצליח המלך לגייס צבא של 7,000 חיילים, ויצא למסע לחיסול המורדים. המלך הפר את כל התחייבויותיו למורדים ולא ביטל את המיסים החדשים כפי שהבטיח.
יוחנן אהרוני

קורות חייו

אהרוני נולד בשם יוחנן ארונהיים (Aronheim) בעיר פרנקפורט על האודר שבגרמניה של ויימאר בשנת 1919 להיינריך אהרונהיים, עורך דין, ואויגניה לבית סימון, אחיו הוא צבי אהרוני. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. היה תלמיד בית הספר הריאלי בחיפה, ובית הספר החקלאי מקווה ישראל. לאחר סיום לימודיו היה ממקימי קיבוץ אלונים.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים והיה מתלמידיו של הארכאולוג בנימין מזר. אהרוני הצטרף לצוות המרצים של האוניברסיטה העברית בשנת 1954, וקיבל תואר דוקטור במאי 1957. בשנת 1966 נתמנה פרופסור חבר במכון לארכאולוגיה. בשנת 1968 עבר לאוניברסיטת תל אביב, בה שימש ראש המכון לארכאולוגיה וראש החוג ללימודי המזרח התיכון הקדום עד למותו. לאחר מלחמת ששת הימים נמנה עם התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
אהרוני החל את דרכו הארכאולוגית בביצוע סקרים ארכאולוגיים בגליל העליון, באזור הנגב, במדבר יהודה, ובבקעת באר שבע, עם דגש על תקופת בית ראשון. הוא קבע ומיפה את ממצאי ההתנחלות של תקופת הברזל I ברחבי הארץ: בורות התנחלות, קנקני שפת הצווארון, ועוד. בנוסף ניהל חפירות ברמת רחל, תל-ערד, תל באר שבע, תל חצור, תל לכיש, ועוד. כמו כן השתתף בחפירת מערות בר כוכבא, וחקר דרכים עתיקות בנגב.
נפטר ממחלת הסרטן ב-1976.
ארכיונו מופקד בארכיון לתולדות אוניברסיטת תל אביב.
בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.

אהרוני כארכאולוג

מבחינת דרכו הארכאולוגית ניתן לראות את אהרוני כחלק מזרם הארכאולוגיה המקראית. התייחסותו אל הממצא הארכאולוגי נבעה לרוב מתוך נקודת הייחוס המקראי, מתוך כוונה למצוא סימוכין בשטח לכתוב במקרא, ולהפך - למצוא בכתובים הוכחות לממצא זה או אחר בשטח. ואולם, הסקרים שאותם הוביל הביאו אותו לתמוך בגירסת "ההתנחלות השקטה", גישה שלא נתמכה על ידי הממסד הארכאולוגי באותה תקופה. יריבו הגדול יגאל ידין, איש "התלים הגדולים" (תל חצור, תל מגידו, תל גזר, ועוד) דגל בגרסת "הכיבוש המהיר" של שבטי ישראל, יחד עם רוב חוקרי הארכאולוגיה המקראית. הוויכוח הפך עד מהרה לוויכוח בין-אקדמי, כשאוניברסיטת תל אביב מאמצת את גישת אהרוני, והאוניברסיטה העברית תומכת בגישה המסורתית. כיום, בעקבות סקרים רבים שנערכו בכל רחבי הארץ, וכן בעקבות חפירות נוספות בתילים הגדולים, ספורים הם הארכאולוגים המאמינים בגרסת "הכיבוש המהיר".
בג"ץ מחמלי נגד שירות בתי הסוהר

רמי מחמלי נגד שרות בתי הסוהר ואח' בג"ץ 6069/10 ניתן בשנת 2014 ובו קיבל בית המשפט העליון את טענותיו של מחמלי להפלייה לרעה בעניין קידומו בדרגה ובתפקיד, חרף היותו קצין מוערך אישית ומקצועית וזאת עקב אחוז משרתו הנמוך (3/4 משרה) שנובע מהמוגבלות הרפואית שלו. בית המשפט החליט שאכן התקיימה הפלייה על בסיס מוגבלותו והחליט שהעובד יקודם בתפקידו ותינתן לו דרגת רב כלאי. בהחלטתו זו, חיזק בית המשפט את הדרישות מן המעסיק לבצע התאמות, על מנת לאפשר שוויון הזדמנויות של עובדים עם מוגבלויות בעבודה.

רקע

רמי מחמלי משרת בשב"ס משנת 1995 כאחראי קשר ובקרה, ובשנת 2001 סיים קורס קצינים וקיבל דרגת כלאי. בשנת 2003, אושפז מחמלי ביחידה לטיפול נמרץ לב ושם התגלה שהוא סובל מדלקת בקרום הלב. בחוות דעת של הקרדיולוג צוין כי קיימת סבירות גבוהה של קשר נסיבתי לכך שנידבק במחלה עקב תנאי אוורור נחותים במקום עבודתו. בשנת 2006 החליטה ועדה רפואית של השב"ס כי על מחמלי לעבוד 6 שעות ביום ולעבור ל 3/4 אחוז משרה. אין חולק על כך שבמשך כל שנותיו ביצע מחמלי את תפקידיו לשביעות רצון הממונים עליו ואף הוערך בחוות דעת ממונה, כקצין שרמת תפקודו היא גבוהה מאוד. החל משנת 2003, מחמלי פונה לממונים עליו בבקשה חוזרת ונשנית להשתבץ בתפקיד חדש על מנת להתקדם בדרגתו, והגיש 6 מועמדויות לתפקידים שונים שבהם נדחה על הסף, למרות הערכות המקצועיות החיוביות שקיבל. באחד מנימוקי הדחייה שקיבל לתפקיד נכתב בין היתר, "למרות שהנך עומד בקריטריונים הרלוונטיים, ברמת ההשכלה הנדרשת, והנך מוערך מקצועית, הרי העסקתך במשרה חלקית אינה מספקת לצורך ביצוע היקף המשימות הנדרש מקצין טכנולוגיה".

בעקבות פסק הדין

בפסק הדין, בית המשפט חיזק את הדרישות ממעסיק לביצוע התאמות על מנת לאפשר שוויון זכויות בעבודה, לאנשים עם מוגבלות, בכך מחדש פסק הדין את ההלכה בקובעו שיש חובה לבצע את ההתאמות באופן אקטיבי לשילוב עובדים עם מוגבלויות וביצירת העדפה מתקנת אקטיבית כדי לשבצם לתפקיד המתאים לכישוריהם תוך התחשבות במוגבלותם ולא לשבת ולהמתין שתקרא הזדמנות בדרכם לשיבוץ.
בנוסף אנו רואים שימוש מאוחר יותר בפסק הדין הנ"ל במספר תביעות כנגד ארגונים שעוסקים בביטחון המדינה, השימוש נעשה כדי להראות שגם ארגונים מסוג אלו כפופים לביקורת משפטית ולכן חייבים לקבל החלטות בהתאם לזכויות העובדים ולא ניתן לנקוט בהפליה בקידומם, נושא זה של כפיפות כוחות הביטחון הוא לא חידוש בפסיקה אך פסק דין מחמלי מחזק את כפיפות זו של כוחות הביטחון, לבית המשפט.
רמת מגשימים

היסטוריה והווה

רמת מגשימים הוא מראשוני היישובים הישראלים בגולן, והראשון מבין היישובים הדתיים בגולן. בשנת 1968 התארגן הגרעין שהקים את היישוב - כ-20 יוצאי נח"ל מגרעין המגשימים של התנועה הדתית - ציונית בני עקיבא, שהתיישבו זמנית בבתים נטושים בכפר פיק. לאחר שמונה חודשים עברו למחנה צבאי סורי נטוש בצמוד למקומו הנוכחי של היישוב ובקיץ 1972 עבר היישוב למיקומו הנוכחי. היישוב תוכנן על ידי האדריכל דוד בסט.
בט' באב ה'תש"ל (11 באוגוסט 1970), בשעות אחר הצהריים, יצא מרמת מגשימים אל השדות ג'יפ ובו חמישה אנשים: שניים מחברי המשק, בנימין כפיר ועזריה גינסברג, ואיתם שלוש בנות גרעין 'איתן' של הצופים הדתיים: יונה סובר, אילנה בולה ותמר דרור, שעלו לעבוד במושב עד למועד גיוסן. עם רדת הערב, משבוששו לחזור, החלו מחפשים אחריהם אך רק למחרת בבוקר התברר כי הג'יפ בו נסעו עלה על מוקש רב עוצמה שהטמינו מחבלים מזרחית למושב, וכל נוסעיו נהרגו. על שמן של הבנות שנהרגו נקרא בית הכנסת "בית ציון ואוהל אית"ן" - אילנה בולה, יונה סובר, תמר נחמה דרור, .
בתחום היישוב הוקמה בשנת 1973 ישיבת הסדר (ישיבת הגולן), שמאוחר יותר עברה ליישוב הסמוך חיספין.
במהלך מלחמת יום הכיפורים פונה היישוב, נכבש על ידי הצבא הסורי ונהרס בעקבות קרב שריון שהתנהל בו. חברת המושב, אסתר (אסי) בן דוד, נהרגה במהלך הפגזה ארטילרית ביום י"ט בשבט תשל"ד, 11 בפברואר 1974.
בי"ז בכסלו ה'תשל"ו (20 בנובמבר 1975) חדרה לישיבה חוליית מחבלים מסוריה. שלושת חברי החוליה רצחו תלמיד ושני אורחים ופצעו שני תלמידים, והצליחו להימלט ללא פגע.
היישוב הוגדר כ"מושב שיתופי" ולא "קיבוץ". משמעות הדבר היא שרמת השיתוף נמוכה יותר. המושב התבסס על משק חקלאי גדול ועבודת חוץ של חברים, שהכניסו את משכורתם לקופה המשותפת וכל משפחה הייתה מקבלת תקציב על פי מספר הנפשות וצרכיה.
בסוף שנות ה-80 נקלע המושב למשבר כלכלי, שנבע בחלקו מהכבדת הנטל על הקופה הציבורית של קיום הקהילה המתפתחת, הגדלה ומתבגרת. אספת החברים של המושב החליטה על הקמת צוותי חשיבה שתפקידם היה להמליץ על שינויים באורחות החיים ביישוב. המלצות הצוותים השונים התקבלו בהצבעה בקלפי ברוב של כ-97%, ובעקבותיהם מרכיבי הצריכה ביישוב (חינוך, בריאות, דיור) עברו בחודש מאי 1991 לשיטת התשלום הישיר. מאז, כל חבר צריך לשאת בעלות חינוך ילדיו, בריאות משפחתו, אחזקת ביתו והרחבתו (כשקודם לכן, הכול מומן על ידי המושב). חברים העובדים במושב מקבלים  את שכרם, מאז השינוי, על פי אופי תפקידם והיקף משרתם, וחברים העובדים מחוץ למושב (מה שמכונה "עובדי חוץ") מקבלים את שכרם ממעבידם. בוטל "התקציב האחיד" והונהגה הפרדה מוחלטת בין עסקי המושב בתחום החקלאות לבין ניהול חיי הקהילה (תרבות, בית כנסת, נוי וכדומה), שממומנים מאז ואילך מגביית תשלום אחיד מכל בית אב.
המושב שותף בכפר הנופש "כינר", הסמוך לכנרת.
עד שנת תשנ"ג כיהן כרבו של המושב הרב יחזקאל דאום, כיום רב היישוב הוא הרב יהושע ון דייק.
יחסי פולין–צ'כיה

היסטוריה

שתי המדינות הוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם היה קיים בין המדינות סכסוך על אזור צ'שין שנותר בידי צ'כוסלובקיה, ובשנת 1938 מיהרה פולין לספח את האזור לאחר הסכם מינכן. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, והן שוחררו בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האדום. עד מהרה הקימה ברית המועצות ממשלות קומוניסטיות בשתי המדינות, והן אף הצטרפו לברית ורשה בשנת 1955. בשנת 1968 התרחשו בצ'כוסלובקיה אירועי האביב של פראג, ובעקבות כך פלשו אליה כוחות ברית ורשה, ובכלל זה פולין, וחיזקו את הכוחות הקומוניסטיים במדינה. בשנת 1989 פרצו אירועי סתיו העמים שהובילו לנפילת המשטרים הקומוניסטיים בפולין ובצ'כוסלובקיה (מהפכת הקטיפה), ובסופו של דבר הביאו לקריסת ברית המועצות. בינואר 1993 התפצלה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, ועד מהרה כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים עם פולין.
כיום שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים, והם חברות באיחוד האירופי, בנאט"ו, ובקבוצת וישגרד.

יחסים דיפלומטיים

פולין מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג ו-2 קונסוליות בברנו ובאוסטרבה. מאידך, צ'כיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-5 קונסוליות בבידגושץ', צ'נסטוחובה, לודז', פוזנן וורוצלב.
איגנלינה

תולדות העיר

האזור היה מיושב כבר במאה ה-9 ומוזכר במקורות מהמאה ה-13. ב-1810 קנה אציל מקומי אחוזה במקום והדבר תרם להתפתחות היישוב. בניית מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה הביאה לבנייתה, במאה ה-19, של תחנת רכבת ביישוב. בתקופה זו היו רוב בתי היישוב בנויים מעץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה כבשה פולין את אזור וילנה, ובכלל זה השטח בו נכללה איגנלינה. בתקופה זו נעצרה התפתחות היישוב. 
בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את איגנלינה, אך כעבור ימים מעטים סופח היישוב לליטא. ביוני 1940 סופחה ליטא, ואיגנלינה בתוכה, לברית המועצות. 
לאחר מלחמת העולם השנייה שב היישוב לגדול, וב-1950 הוענק לו מעמד של עיר שהפכה למרכז מחוזי. בתקופה הסובייטית התפתחה העיר בתור מרכז תיירותי

יהודי איגנלינה

באיגנלינה חיו כ-1,200 יהודים. באיגנלינה פעלו מפלגות ציוניות ומפלגת הבונד וכן מוסדות דת, חינוך ותרבות יהודיים. ביולי 1941 כבשו הגרמנים את איגנלינה ורצחו כמה עשרות גברים יהודים. יהודי היישוב רוכזו בגטו, בספטמבר הועברו למחנה מעבר בו רוכזו גם יהודים מיישובים אחרים, ובאוקטובר נורו רובם למוות מחוץ למחנה. בעלי מלאכה מעטים נשלחו לגטו שהוקם בשוויינציאני.
רב העיר, מ-1903 ועד השואה, בה נספה, היה הרב משה אהרן חייט.
נייט מקמילן

נעורים ומכללות

מקמילן נולד וגדל בעיר ראלי שבקרוליינה הצפונית. את קריירת המכללות שלו החל באוניברסיטת צ'ואן שבצפון קרוליינה הצפונית, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית הממוקמת בעיר ראלי. בשתי עונותיו האחרונות הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב 8 הגדולות של טורניר אליפות המכללות (Elite Eight), כשהעמיד ממוצעים של כ-8.5 נקודות ו-6.0 אסיסטים בממוצע למשחק.

קריירת משחק

מקמילן נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה ה-30 של דראפט ה-NBA לשנת 1986. כחודש מפתיחת עונתו הראשונה הפך מקמילן לרכז הפותח של הקבוצה, וב-23 בפברואר 1987 רשם הישג נדיר של 25 אסיסטים בניצחון קבוצתו על לוס אנג'לס קליפרס. בכך השווה מקמילן את שיא ה-NBA לאסיסטים במשחק על ידי שחקן רוקי, אותו קבע ארני דיגרגוריו בעונת 1973/1974. מקמילן המשיך לשחק עבור הסופרסוניקס לאורך כל 12 שנות הקריירה שלו, ופתח בחמישייה הפותחת בכחצי מהמשחקים. הוא התבלט כשומר וחוטף מצוין, ובעונת 1993/1994 הוביל את ה-NBA עם 3.0 חטיפות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה, וכן בזו שאחריה, נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. הישג השיא של הסוניקס בתקופתו היה העפלה לגמר ה-NBA בפלייאוף 1996, בו הפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 4-2.
תקופתו הממושכת בסיאטל הפכה אותו לסוג של סמל במועדון, מה שהקנה לו את הכינוי "מר סוניק" ("Mr. Sonic"). מקמילן שיחק בסך הכול ב-796 משחקים במדי סיאטל (רביעי בתולדות הקבוצה), חילק 4,893 אסיסטים (שני לגארי פייטון) וחטף 1,544 פעמים (שני לפייטון). בשנת 1999 הוציאה הקבוצה לגמלאות את גופייתו של מקמילן עם המספר 10.

קריירת אימון

לקראת עונת 1999/2000, שנה לאחר פרישתו ממשחק, מונה מקמילן לעוזר מאמן בסיאטל, ובמהלך העונה הבאה קודם לתפקיד המאמן הראשי כמחליפו של פול וסטפאל. בעונת 2001/2002 העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA מהמקום השביעי במערב, והפסידה בסיבוב הראשון לסן אנטוניו ספרס (3-2). כוכבי הקבוצה באותה תקופה היו גארי פייטון ו-וין בייקר, ולאחר מכן ריי אלן ורשארד לואיס. מקמילן המשיך להחזיק בתפקיד מאמן הסופרסוניקס עד סיום עונת 2004/2005, בה הגיעה סיאטל לחצי גמר המערב, לראשונה מזה 7 עונות, אך הודחה ממנו כשהפסידה לספרס בתוצאה 4-2.
בעונת 2005/2006 עזב מקמילן את מועדון הסופרסוניקס אחרי 19 עונות רצופות (כשחקן וכמאמן), כשמונה למאמן פורטלנד טרייל בלייזרס. מתוך 6 עונותיו הראשונות בפורטלנד, העפילה הקבוצה 3 פעמים לשלב הפלייאוף, בהנהגת ברנדון רוי ולמרכוס אולדריג', ובשלושת הפעמים הפסידה בסיבוב הראשון בתוצאה 4-2. במהלך עונתו השביעית עם הבלייזרס, 2011/2012, פוטר מקמילן מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו קיילב קנאלס. במקביל לתפקידו בפורטלנד, שימש מקמילן גם כאחד מעוזרי המאמן של מייק ששבסקי בנבחרת ארצות הברית. במסגרת התפקיד השתתף באליפות העולם בכדורסל 2006, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאולימפיאדת לונדון (2012).
בעונת 2013/2014 מונה לתפקיד עוזר מאמן באינדיאנה פייסרס תחת פרנק ווגל, וב-16 במאי 2016, לקראת עונת 2016/2017, החליף את ווגל כמאמן הראשי של הקבוצה.
When You Kiss Me

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)", השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון מוזיקת העולם.
השיר הוא האיי-סייד של השיר "Up!", שאותו הוציאה טוויין כסינגל כמה חודשים לפני כן.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי פול בויד, אשר ביים לטוויין קליפים נוספים במהלך הקריירה שלה. הקליפ צולם בטקאפונה שבניו זילנד, בזמן צילום הקליפ לשיר "Forever and for Always". הקליפ צולם בשחור-לבן.
נכון ל-3 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-45 מיליון צפיות.
שמואל הולנדר (כלכלן)

שמואל הולנדר (נולד ב-6 באפריל 1939) הוא פרופסור לכלכלה בריטי-קנדי-ישראלי העוסק בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית.

ביוגרפיה

הולנדר נולד בלונדון. השלים תואר ראשון בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון ב-1959 ודוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ב-1963. לאחר מכן היה חבר סגל באוניברסיטת טורונטו בשנים 1963–1998. החל משנת 2000 הוא חבר סגל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הולנדר עוסק בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית ובמיוחד בכלכלנים הקלאסים: אדם סמית, דייוויד ריקרדו, תומאס מלתוס וג'ון סטיוארט מיל אשר ניסחו את תאוריית הערך של העבודה. הולנדר רואה את ריקרדו כמבשר הכלכלה הנאו-קלאסית ובכלל זה אלפרד מרשל ולאון ולרה.
נלי אגסי

ביוגרפיה

נלי אגסי נולדה בתל אביב בשנת 1973. בתם של האמנים מאיר אגסי ורותי אגסי. גדלה בצפון תל אביב ולמדה בבית הספר היסודי אוסישקין ונדדה בין כמה תיכונים אך בעיקר בתיכון חדש. מבית הספר תיכון חדש עברה לויצ"ו צרפת ולמדה שם אמנות, ריקוד, ציור ומשחק.
במסגרת לימודיה באנגליה, התחילה נלי אגסי בלימודי תואר ראשון בפיסול בסנטרל סט. מרטינ'ס, בית הספר גבוה לאמנות, המשיכה בלימודי תואר שני במכללת צ'לסי לאמנות ועיצוב, וכן השלימה למודיה בארץ בקמרה אובסקורה ובבית הספר של רקפת לוי.
עם שובה לארץ הוכרה עבודתה עד מהרה, והיא הציגה תערוכות יחיד רבות והשתתפה בהרבה תערוכות קבוצתיות. בין השאר הציגה מעבודותיה במוזיאון ישראל במוזיאון תל אביב במוזיאון הרצליה חיפה ופתח תקווה. וכן הוצגו עבודותיה בחו"ל. נלי אגסי עובדת עם גלריה דביר.
זכתה בפרס גוטסדינר, 2003, לאמנים צעירים. זכתה בפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית לשנת 2011.
נלי אגסי נשואה לאמן אסף עברון.
לונטה

באדריכלות, לונטה (מצרפתית: עצם בצורת ירח) היא צורה של חצי עיגול או סהר, מלא או ריק, הממוקמת בין קשת לבין דלת או פתח. כאשר הלונטה ממוקמת מעל דלת כניסה ראשית של כנסייה, נקראת הלונטה "טימפנון" (tympanum) והיא מעוטרת לרוב בתבליטים.
חרגוליים

מראה

החרגולים ניכרים ברגליהם האחוריות הארוכות והדקות המשמשות לניתור ובמחושיהם הדקים, הארוכים יותר ממחצית אורך גופם. מחושים אלו הם הסימן החיצוני הבולט ביותר המבדיל בין החרגולים לחגבים. לבני משפחת החרגולים מגוון צורות וצבעים המותאם לסביבתם ומאפשר להם להתחפש ולהסוות עצמם כך שיתמזגו בסביבתם.

תעופה

לחרגולים שני זוגות כנפיים. כנפיהם העליונות הנוקשות והישרות נקראות כנפי חפיה משום שהן חופות על שתי הכנפיים התחתונות הקרומיות הגמישות שהן כנפי תעופה. הכנפיים מנוונות אצל רוב החרגולים שוכני הקרקע.

תזונה

מרבית החרגולים ניזונים מתזונה מעורבת אך יש ביניהם צמחוניים גמורים ויש הטורפים חרקים קטנים.

השמעת קולות

זכרי החרגולים משמיעים קולות למשיכת הנקבות אליהם. בדומה לצרצר הם עושים זאת על ידי חיכוך כנפי החפיה זו בזו. היכולת להפיק קולות נשמרת גם אצל רוב המינים בעלי כנפיים מנוונות. איברי השמע של החרגולים, כמו של הצרצרים, נמצאים בשוקי רגליהם הקדמיות.
גשר אבני מדרך

גשר אבני מִדְרָךְ הוא גשר הבנוי ממקבץ אבנים המסודרות זו לצד זו במרווחים של עד עשרות סנטימטרים (כגודל של צעד אחד של בן אדם) ויוצרות מבנה של גשר פשוט או משטח מוגבה, המאפשר להולכי רגל לעבור מעל מכשול טבעי (כדוגמת נחל). בשונה מסוגי גשרים אחרים, לגשר מסוג זה אין מיפתח ראשי. גשר אבני מדרך, לצד גשרי בולי עץ, מהווה ככל הנראה את סוג הגשר העתיק ביותר שנבנה אי פעם.
כונדרויטין סולפט

כונדרויטין סולפט (באנגלית: Chondroitin sulfate) הוא גליקוזאמינוגליקן (GAG) הקשור לקבוצת סולפט. מורכב מרצף חוזר של סוכרים (אצטילגלוקוזאמין וחומצה גלוקורונית). בדרך כלל מחובר לחלבון כחלק מפרוטאוגליקן (רב סוכר עם חלק חלבוני). שרשרת כונדרויטין יכולה להגיע עד לרצף של מאה סוכרים עם אפשרות לקבוצות סולפט בכמויות ומקומות שונים. מדע הגליקוביולוגיה מנסה להבין, בין השאר, את מגוון הגליקוזאמינוגליקנים הגדול הזה. כונדרויטין סולפט משמש רכיב חשוב בסחוס ונותן לו את היכולת להתנגד לדחיסה. מסיבה זו, כונדרויטין סולפט וגלוקוזאמין משמשים כתוספי תזונה לטיפול בדלקת מפרקים ניוונית.
אדרא רבא

אדרא רבא (בעברית- האספה הגדולה) הוא מאמר מספר הזוהר, המתאר את התאספות חבורתו של רבי שמעון בר יוחאי, לשם גילויים של סודות קבלה שלא התגלו עד אז. המאמר עוסק ברובו בתיקוני "הפרצוף העליון" והוא מופיע בספר הזהר בתוך פרשת נשא.
אדרא פירושה "אספה", (ותרגומו המילולי מארמית: גורן) והחלק נקרא בשם זה מפני שתלמידיו של ר' שמעון בר יוחאי נאספו לשמוע את דברי רבם. הכינוי רבא פירושו - הגדולה, להבדילה מן האדרא זוטא (אספה קטנה), המופיעה בפרשת האזינו, אותה כינס רבי שמעון ביום מותו.
תלמידיו של ר' שמעון בר יוחאי הנזכרים באדרא: רבי אלעזר ברבי שמעון (בנו), ר' אבא, ר' יהודה, ר' יוסי בר יעקב, ר' יצחק, ר' יחזקיה בר רב, ר' חייא, ר' יוסי ור' ייסא.
במהלך ה"אספה" מבקש רבי שמעון מכל אחד מן המשתתפים לשאת דרשה בעצמו. כל אחת מן הדרשות מתייחסת לאיבר אחר מן ה"פנים העליונות" ורשב"י מסביר לתלמידיו, כי אמירתה של כל אחת מן הדרשות מתקנת את "התיקונים העליונים". לקראת סוף האידרא, במהלך הדרשה של רבי שמעון עצמו, נפטרים שלושה מן התלמידים- ר' יוסי בן ר' יעקב, ר' חזקיה ור' ייסא.
עיקר קבלת האר"י כפי שבאה לביטוי בכתבי רבי חיים ויטאל, מיוסדים על הכתוב בשתי ה'אידרות'.

מנהגים

ישנם מנהגים הקשורים לאדרא רבה וכן לאדרא זוטא - בו נוהגים לקרוא בל"ג בעומר; הסיבה העיקרית לכך, היא בגלל שסיבת התאספות תלמידיו של רשב"י וגילוי הסודות ביניהם בגלל אימרה המופיעה בתחילת החיבור (כח.) "אנן בחביבותא תלייא מילתא" (תרגום מילולי: אנו בחביבות תולים את הדבר), ויש שפירשו שהכוונה היא שכל גילויי הסודות תלויים בחביבות ואהבת החברים. סיבה נוספת קשורה בעניין הגורן (האידרא בארמית) והעומר, שחג זה קשור בו. באידרא זוטא יש תיאור של יומו האחרון של רשב"י, המתאימה כמובן להיקרא ביום ההילולה, ועל פי המסורת יום פטירתו.
גם בליל שבועות נפוץ מנהג לקרוא בשתי ה"אדרות", כפי שמופיע בתיקון ליל שבועות של עדות המזרח.
ישיבת האידרא נקראת כך על שם קטע זה בזוהר.