google/wiki40b huggingface dataset:
סורת אל-בינה

סורת אל-בַינה (ערבית: سورة البينة), היא סורה מספר 98 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במדינה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-טלאק ולפני סורת אל-חשר.
חלקה הראשון של הסורה מתאר את "עמי הספר", הם הנוצרים והיהודים המונותאיסטים, ואת הפוליתאיסטים שאימצו את אללה לצד אלוהויות אחרות, כמי שהוצגה להם "הראיה", קרי מוחמד שליח האלוהים והקוראן, אולם חלקם לא האמין בעדות זו ולא המיר את דתו. כל שנצטווה עליהם, גורסת האיה החמישית, הוא לעבוד את אללה כאל יחיד, להתפלל לו ולתת צדקה (אלזכאה).
חלקה השני של הסורה מלמד כי אלו שיתכחשו לדרישות בסיסיות אלו הם "הרעים שבברואים" ודינם הוא הגהנום, ואילו "המאמינים ועושי הטוב" הם הטובים שבברואים וגמולם יהיה גן העדן לנצח נצחים.
מכפלה וקטורית

במתמטיקה ובפיזיקה, מכפלה וקטורית היא פעולה בינארית על שני וקטורים במרחב תלת ממדי, שמחזירה וקטור (בניגוד למכפלה הסקלרית שמחזירה סקלר). הווקטור המוחזר תמיד ניצב לשני הווקטורים המוכפלים.
מרקוס קלאודיוס מרקלוס

מרקוס קלאודיוס מרקלוס (Marcus Claudius Marcellus,‏ 268 – 208 לפנה"ס לערך), היה מצביא רומאי שהשתתף במלחמה הפונית השנייה והתפרסם ככובש סירקוסאי.
הוא נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-222 לפנה"ס, ויחד עם עמיתו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס לחם בגאלים האינסוברים. בקרב קלאסטידיום (Clastidium), בו הכו השניים את הגאלים מכה ניצחת, נחל קלאודיוס את הכבוד הגבוה ביותר בו יכול לזכות מצביא רומי; הוא שב כמנצח ובידיו ה"ספוליה אופימה" (spolia opima), שלל כלי הנשק של מצביא האויבים, לאחר שהכריע והרג במו ידיו את וירידומארוס (Viridomarus) מלך הגאיסטים. פלוטארכוס מספר, כי לאחר שניצח את יריבו, "תפס בידיו את כלי-נשקו של החלל, תלה עיניו לשמיים ואמר: הו יופיטר פיריטריוס... אתה עדי שאני גברתי על האיש הזה והרגתיו במו ידי, ואני הוא המושל והמצביא הרומאי השלישי שהרג מושל ומלך...".
ב-216 לפנה"ס, בעקבות תבוסת הרומאים בקרב קאנאי, קיבל את הפיקוד על שרידי הצבא החונה בקאסילינום, ואף שלא היה בכוחו למנוע מקפואה לעבור לצדו של חניבעל, הציל את נולה ואת דרום קמפניה.
ב-214 לפנה"ס נבחר שוב לקונסול ונשלח אל הזירה הסיקיליאנית כדי למנוע את השתלטות סירקוסאי על האי כולו, לאחר שעברה לצדם של הקרתגים. הוא כבש בסערה את לאונטיני והטיל מצור על סירקוסאי, אך כל התקפותיו סוכלו על ידי ארכימדס ומכונותיו. לאחר שתי שנות מצור הצליח לחדור לעיר בהדרגה ולהשתלט עליה, חרף תגבורות גדולות שהחישו הקרתגים להצלתה. פלוטארכוס מספר, כי מרקלוס ניצל נקודות תורפה בהגנת חומות העיר וביצוריה, עליהן למד במהלך המשא ומתן להסגרתה, וכך עלה בידו לפרוץ לתוכה. הוא רצה לחוס על חיי הסירקוסאים, אך לא יכול היה למנוע את משיסת העיר בידי חייליו, אשר אחד מהם הרג את ארכימדס. על פי מקור אחר חס מרקלוס על חיי התושבים, אך לקח שלל את כל אוצרותיה והעבירם לרומא.
מרקלוס מונה לקונסול פעם נוספת בשנת 210. הוא כבש את סלאפיה באפוליה, שמרדה ועברה לצדו של חניבעל, בעזרת הסיעה האוהדת לרומא בעיר, והרג את חיל המשמר הנומידי שבה. שנה אחר כך, בהיותו פרוקונסול, התנגש בחניבעל בקרב קנוסיום ליד ונוסיה בחבל בזיליקטה. לאחר לחימה נואשת וללא הכרעה נסוג לעיר הסמוכה ונוסיה שבחבל בזיליקטה. הוא הואשם במצביאות כושלת, ונאלץ לעזוב את חייליו ולשוב לרומא כדי לגונן על שמו הטוב.
הוא נהרג במהלך הקונסולאט האחרון שלו, ב-208 לפנה"ס, בהתקפת פתע על צבאו ליד ונוסיה. טיטוס ליוויוס מפריז בהערכת השגיו, אך השם שהעניק לו – "חרבה של רומא" – נשתמר עד לימינו.
בית הכנסת מגן שלום

רקע

קהילת קראצ'י היא הקהילה היהודית המרכזית בפקיסטן. רוב בני יהדות קראצ'י הם צאצאים לעדת בני ישראל מהודו השכנה שהחלו להגר בסוף המאה ה־18 לאזור פקיסטן של היום שהיה אז חלק מהודו הבריטית.

בית הכנסת

בית הכנסת הוקם בשנת 1893 על ידי סולומון דויד אומרדקר, ראש הקהילה היהודית בעיר, והורחב בשנת 1912 על ידי שני בניו, גרשון סלומון ורחמים שלמה.
בית הכנסת שירת את הקהילה הקטנה של יהודי קראצ'י שבראשם עמד אברהם ראובן קמרלקר, והוא הפך במהרה למרכז הקהילה היהודית הקטנה אך התוססת. בשנת 1936 הפך אברהם ראובן קמרלקר, לחבר מועצת העיר.
בין השנים 1916–1918 שימש בית הכנסת גם כבית ספר יהודי עברי, כאשר הלימודים התקיימו בחצר בית הכנסת, וב־1918 הוקם האולם 'נתן אברהם' עבור בית הספר. בשנת 1927 הקים אברהם ראובן בנין נפרד עבור בית הספר של הקהילה הקיים עד היום בשכונת Liaquatabad (אנ') שבקראצ'י. על בית הכנסת נתלה שלט "קהילת בני ישראל פקיסטן" (Pakistan Bene Israel Community), "בני ישראל מסג'יד", וכן כיתוב הקובע כי, "רק בני העם היהודי מורשים להיכנס למקום הזה".

לאחר הקמת המדינה

מאז הקמת מדינת ישראל ב־1947 ועליית יהודי קראצ'י לארץ, בית הכנסת הפסיק לתפקד. ב־17 ביולי 1988, בית הכנסת מגן שלום נהרס על ידי ממשלת פקיסטן כדי לפנות מקום למרכז הקניות 'קניון חוראם' בשכונת קווי רנצ'ור בקראצ'י. רוב בני יהדות פקיסטן שעלו לישראל השתקעו בערים לוד, דימונה ורמלה. ברמלה נבנה בית כנסת על פי דגם בית הכנסת מגן שלום.
בשנת 1989, אוכסנו ארון הקודש והתיבה המקוריים אצל אחד מתושבי העיר (הלא יהודים), וספרי התורה נלקחו על ידי יהודי אמריקאי. בשנת 2004 נתרם פנקס בית הכנסת המכסה את פעילות הקהילה בתקופה שבין 1961–1976 לספריית יד יצחק בן-צבי בירושלים. בספרי חשבונות אלה, נרשמה ברית מילה אחת בשנת 1963 ומספר חתונות בשנים 1963–1964. בשנת 1973 רק 15 שמות יהודים הוזכרו בפנקס.
מישל פייפר

ביוגרפיה

פייפר נולדה בסנטה אנה, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא גדלה במידווי סיטי שבתחומי המדינה. השנייה מבין ארבעה ילדים, כששניים מאחיה היו גם הם לשחקנים. פייפר סיימה את לימודיה התיכוניים ב-1976 ולאחריהם פתחה בקריירה מזדמנת כדוגמנית. היא זכתה בתחרות יופי של אורנג' קאונטי (1978), וזכתה לייצג את אֵזורה בתחרות "מיס קליפורניה". היא אומנם לא זכתה בתואר, אך קיבלה חשיפה ופרסום, והחלה להופיע בפרסומות טלוויזיה.
פייפר התחתנה ב-1981 עם שחקן הטלוויזיה פיטר הורטון, אולם השניים התגרשו ב-1988 בשיא הקריירה של פייפר. מאז נקשר שמה במערכות יחסים עם ואל קילמר, ג'ון מלקוביץ' ומייקל קיטון.
ב-1993 נישאה למפיק דייוויד אי קלי. קודם לכן באותה שנה אימצה פייפר ילדה, ושנה לאחר נישואיה נולד לזוג ילד בשם ג'ון הנרי. בשנת 2012 הפכה לטבעונית.

קריירה

תפקידה הגדול הראשון בקולנוע היה בסרט "גריז 2" (1982), אולם רק שנה אחר כך החלה הקריירה שלה לתפוס תאוצה. היה זה סרטו של בריאן דה פלמה "פני צלקת", בו כיכבה לצד אל פאצ'ינו שגרם לאנשי התעשייה בהוליווד לשים לב אליה. במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 הופיעה פייפר בשורה של סרטים קופתיים ובעלי ביקורות טובות: "ליידי נץ", "המכשפות מאיסטוויק", "נשואה למאפיה" (של ג'ונתן דמי), "טקילה סנרייז" (של רוברט טאון), "בית רוסיה", על פי ספרו של ג'ון לה קארה, "פרנקי וג'וני", "באטמן חוזר" (בתור אשת החתול החושנית), "עידן התמימות" שביים מרטין סקורסזה ו"יחסים מסוכנים", עליו זכתה בפרס באפט"א וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר כשחקנית המשנה. שנה אחר כך קיבלה מועמדות לאוסקר כשחקנית ראשית על "נערי בייקר המופלאים". מועמדות שלישית ואחרונה לפרס הייתה על סרטה "שדות האהבה" (1992).
פייפר שיחקה עם מגוון רחב של שחקני קולנוע גברים מפורסמים כגון, ג'ף ברידג'ס ב"נערי בייקר המופלאים", אל פאצ'ינו ב"פני צלקת", "פרנקי וג'וני" ו"שדות האהבה", ברוס וויליס ב"זה הסיפור שלנו", שון קונרי ב"בית רוסיה", ג'ורג' קלוני ב"יום בהיר אחד", רוברט רדפורד ב"צמודים אישית", ג'ק ניקולסון ב"המכשפות מאיסטוויק", מל גיבסון ב"טקילה סנרייז", האריסון פורד ב"האמת שמתחת לפני השטח" ושון פן ב"קוראים לי סם". אחד מתפקידיה הידועים היה כאשת החתול (Catwoman) בסרט "באטמן חוזר" של טים ברטון.
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. באותה שנה שיחקה במותחן הפסיכולוגי "אמא!", לצד ג'ניפר לורנס וחאווייר ברדם. דארן ארונופסקי כתב, ביים והפיק את הסרט כולו.
פייפר הופיעה ברשימת "50 האנשים הכי יפים בעולם" של פיפל (מגזין) בשנים 1991–1993, 1996.
רפאל דאבוש

תולדות חייו

נולד בעיר זליתן (Zliten) שבלוב בשנת 1864, נצר למשפחת רבנים ידועי שם מהעיר טריפולי. אביו היה הרב המקובל פרג'אללה דאבוש ששימש אב בית הדין בעיר טריפולי, אחיו הרב חיים דאבוש היה מפקח על הישיבות בלוב.
לאחר מספר שנים בהן שימש כדיין, מונה בשנת 1902 הרב דאבוש לתפקיד אב בית הדין היהודי בטריפולי (תפקיד בו החזיק בעבר גם אביו) ושימש בו עד ליום פטירתו. נחשב לאחד ממנהיגיה הרוחניים של הקהילה בעת הכיבוש האיטלקי. 
לרב דאבוש היו שמונה ילדים; חמשה בנים ושלוש בנות. בנו הרב כלאפו דאבוש כיהן כדיין בבית הדין הרבני בעיר בנגזי, בן נוסף הרב שאול דאבוש נרצח במאורעות הדמים בטריפולי בשנת 1945, בתו, מרים (רמו) נחאיסי, נישאה לרב כמוס נחאיסי, דיין בבית הדין הרבני בטריפולי, ששימש לאחר עלייתו לישראל במועצה הדתית בתל אביב וכיהן כרב שכונת שיכון דן בעיר.
בשנת 1926 נפצע הרב דאבוש קשה בעת שחיתן זוג בטריפולי, כאשר הבמה שעליה הוקמה החופה התמוטטה. לאחר כשבועיים נפטר מפצעיו בבית החולים.
קרוסלת המלך טריטון

קרוסלת המלך טריטון (באנגלית: King Triton's Carousel of the Sea) היא קרוסלה המצוייה בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה.
המתקן קרוי על שם אביה של אריאל בסרט "בת הים הקטנה". בשונה מקרוסלת המלך ארתור שבדיסנילנד וממלכת הקסם, במקום סוסים משמשים בקרוסלה זו יצורים ימיים כגון סוסוני ים, דגים מעופפים, לוויתנים, דולפינים, אריות ים וכלבי ים.
שלמה ברנשטין

שלמה יוסף (סְיוֹמָה) ברנשטֵיְן (ט"ז בשבט תרס"ז, 31 בינואר 1907, וילנה – י"ח בטבת תשכ"ט, 1 בינואר 1969, תל אביב) היה אדריכל ישראלי, מבוני העיר הלבנה של תל אביב.

ביוגרפיה

ברנשטין נולד בעיר וילנה לקלמן ברנשטין, סוחר בדים, ולפייגה לבית גילינסקי.  התחנך בגן ילדים ובחדר, ולאחר מכן למד בגימנסיה כגן ובגימנסיה או-אר-או. למד ציור בבית ספר פולני לאמנויות פלסטיות. בנוסף רקד בלהקת בלט קלאסי וכן היה חבר בקבוצת הכדורגל "מכבי וילנה".
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ותחילה התגורר בנס ציונה. בארץ למד במחזור הראשון של הטכניון שלוש שנים (תרפ"ו 1925/1926 - תרפ"ח 1927/1928). מורהו היה אלכסנדר בֶּרְוַואלד, מי שבנה את מבנה הטכניון בהדר הכרמל בחיפה. בתקופת לימודיו לקח חלק באימוני "ההגנה" בפיקודו של יעקב פת, וכן היה מראשוני קבוצת הכדורגל הפועל חיפה.
ב-1930 נישא לברטה קובארסקי, בתו של ד"ר הֶרץ קוֹבַארְסקי (Kowarski), רופא ילדים ידוע ועסקן ציבורי בווילנה, ממניחי היסוד לחינוך החילוני היידישאי בווילנה. אשתו הייתה מורה לחינוך גופני, בוגרת בית הספר הגבוה לתרבות הגוף בברלין.
ב-1931 יצא להמשך לימודיו בבית הספר "באוהאוס" בגרמניה. שם התחשבו בלימודיו הקודמים בטכניון ובהצטיינותו בלימודי האדריכלות אצל ברוואלד, והוא התקבל היישר לשנת הלימודים השלישית והאחרונה (הסמסטרים החמישי והשישי). מוריו היו מיס ון דר רוהה, ואסילי קנדינסקי ויוזף אלברס. ב-15 באוגוסט 1932 סיים את חוק לימודיו באדריכלות ב"באוהאוס" והוענקה לו דיפלומה. באותה שנה נסע להשתלם אצל לה קורבוזיה בפריז.
ב-1933 שב לארץ והשתקע בתל אביב. פתח משרד פרטי ובמסגרתו בנה בתי מגורים ווילות רבים בסגנון הבינלאומי ("הבאוהאוס").
במלחמת העולם השנייה עבד במחלקת עבודות ציבוריות בתכנון תחנות משטרה עבור ממשלת המנדט.
משנת 1946 ועד מותו עבד במחלקת ההנדסה של עיריית תל אביב.
מרבית הבתים שתכנן נהרסו עם השנים. נותר על כנו הבית ברחוב אחד העם 95 בתל אביב (1937), המהווה דוגמה מובהקת לסגנון.
בנו של ברנשטין, משה ענבר, הוא פרופסור אמריטוס למקרא ולאשורולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
חסידות פיטסבורג

רבי יוסף

רבי יוסף לייפר היה בנו של רבי ישכר בער מסאטמר, בנו של רבי מרדכי מנדבורנה. היה תלמידו של הרב יהודה גרינוולד מסאטמר, וחתנו של הרב אברהם אבא מיזנר, חסיד זידיטשוב. כיהן בהתחלה כאדמו"ר בעיר קראלי, ובשנת ה'תרפ"ו היגר בשל חובות כספיים לארצות הברית שם הקים את חצרו בפיטסבורג שבמדינת פנסילבניה והתפרסם בארצות הברית כצדיק גדול. את בניו שלח ללמוד בישיבות אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה, שם נספו שניים מבניו, רבי יששכר בער ורבי מרדכי. היה לו בן נוסף בשם יצחק שנפטר בילדותו. בנותיו היו לאה הינדא אשת רבי שלמה מהורניסטייפול וחיה, אשת הרב אברהם טברסקי אחיו של גיסה רבי שלמה. דברי תורתו יצאו בספר "צדקת יוסף".

רבי אברהם אבא

בנו בכורו הרב אברהם אבא לייפר ניצל מהמלחמה בנסים, בעוד שני אחיו נהרגו בשואה. בשנת ה'תש"ח נסע לארצות הברית והתגורר אצל אביו כשנה ולאחר מכן עבר לניוארק שם הקים בית מדרש ופתח קהילה משלו. לאחר פטירת אביו באדר ה'תשכ"ו, הוכתר לכהן במקומו כאדמו"ר בעיר פיטסבורג. בשנת ה'תש"ל עלה לישראל וקבע את משכנו בעיר אשדוד, שם הקים מוסדות תורה וחסד.

רבי מרדכי

הרב מרדכי יששכר בער, האדמו"ר הנוכחי, מכהן משנת ה'תש"ן. בהנהגתו של רבי מרדכי התבססה החסידות באשדוד, וקיימים בה מוסדות רבים. הוקמה קריית פיטסבורג בעיר, למגורי החסידים. רבי מרדכי כאביו מלחין ניגונים, וחלקם יצאו לאור בסדרת התקליטים "ניגוני חסידי פיטסבורג". כמה מניגוניו התפרסמו ביותר, בין השאר הניגון "וידע כל פעול" לראש השנה, והניגון "יה רבון" לשבת.
אריה ניר הוצאה לאור

אריה ניר הוצאה לאור בע"מ נוסדה בשנת 1995. 
אריה ניר (2009-1942), מייסד ההוצאה, החל את דרכו בענף הספרים בשנת 1967 והיה עורך ספרותי ומוציא לאור. במהלך שנות השמונים והתשעים  כיהן ניר כמו"ל וכעורך הראשי של ספריית מעריב. ניר ערך את ספריהם של אפרים קישון, יהושע בר יוסף, יורם קניוק, מנחם תלמי, חנוך ברטוב, שפרה הורן ורבים נוספים. 
אריה ניר הוצאה לאור בע"מ מפרסמת כשלושים ספרים בשנה. קטלוג ההוצאה כולל כשלוש-מאות ספרים. ההוצאה מוציאה לאור ספרות יפה (תרגום ומקור), ספרי מתח, ספרי עיון והדרכה במגוון רחב של תחומים, ספרי מדע פופולרי וספרי ילדים. ה"סדרה המוערת" של ההוצאה כוללת תרגומים מוערים של ספרי קלאסיקה כדוגמת "שלושה בסירה אחת", "טום סויר", "האקלברי פין", "הקוסם מארץ עוץ", "כלבם של בני בסקרוויל", "פיטר פן" ו"הרוח בערבי הנחל".
בין סופרי ההוצאה נמנים: תומאס פרידמן, מריו ליביו, סקוט טורו, ג'וזף שטיגליץ, דניס ליהיין, מיצ'יו קאקו, סטיבן פרספילד, כריס קולפר, רפי יעקובי, שרה אנג'ל, דני קרמן, אליעזר ויצטום, ניצה אייל, חוה עציוני-הלוי ועוד רבים נוספים.
לאחר מותו של אריה ניר בשנת 2009 עברה ההוצאה לבעלות ילדיו: אבישג וינון ניר. כיום מנוהלת ההוצאה על ידי אבישג ניר.
שמואל ליפשוץ

קריירה

ליפשוץ היגר לארצות הברית בשנת 1880, בגיל 17. בזמן קצר נודע שמו בחוגי השחמט ובשנת 1883 הוא נבחר לקבוצה שתייצג את ניו-יורק בתחרות שחמט מול פילדלפיה. ליפשוץ זכה בשני משחקיו. בשנת 1885 זכה ליפשוץ באליפות מועדון ניו-יורק ושנה לאחר מכן השתתף בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בלונדון, שם ניצח את יוהנס צוקרטורט וג'ורג' הנרי מקנזי . 
בתחרות האמנים בניו-יורק, בשנת 1889 ליפשוץ הגיע שישי והיה לשחקן האמריקאי היחיד שזכה בפרס. ליפשוץ ניצח באליפות ארצות הברית בשנת 1890 ו-1892. ליפשוץ הבטיח למועדון מנהטן את הגביע של "Staats-Zeitung" לצמיתות לאחר שזכה בו שלוש פעמים ברציפות (תיקו בודד מול וילהלם שטייניץ). בשנת 1900 ניצח ליפשוץ באליפות מועדון מנהטן בהקדימו את פרנק מרשל וג'קסון שוואלטר. 
ליפשוץ שיחק פעמיים מול עמנואל לסקר ושני המשחקים הסתיימו בתיקו. מספר משחקים ששיחק ליפשוץ פורסמו כדוגמאות למשחקי אמנים.
ליפשוץ עדכן את הספר The Chess-Player's Manual וערך את ספר התחרות The Rice Gambit. 
לאחר שלקה במחלת ריאות נסע ליפשוץ להמבורג לצורך טיפול ומת לאחר ניתוח.
שושנה בירן

תולדתיה

בירן, הצעירה מבין ששת ילדי שרה ויעקב לבית שמואלביץ' (שמואלי), נולדה בתל אביב, בה גדלה והתחנכה. עם סיום לימודיה התיכוניים בבית הספר "תיכון חדש", התגייסה לצה"ל ושירתה כמורה חיילת. במסגרת תפקידה זה עבדה גם עם ילדים חולי שחפת בסנטוריום שבהרי-יהודה, לימים בית-החולים "איתנים". לאחר סיום שירותה הצבאי למדה בסמינר הקיבוצים והשלימה את הכשרתה כמורה למדעי הטבע. במהלך לימודיה הכירה את שרגא בירנבאום (בירן); השניים נישאו בשנת 1954, ונולדו להם שלושה בנים. 
לאחר שובה משנת-לימודים באוניברסיטת סורבון בפריז, החלה בירן את לימודי הרפואה בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ומאז קשרה את גורלה בעיר זו. עם סיום לימודיה בשנת 1960, החלה להתמחות במחלקה האונקולוגית בבית-החולים "הדסה", שם עשתה את מרבית דרכה המקצועית עד לפטירתה. 
במשך השנים התקדמה במקצועה כרופאה קלינית וכחוקרת אקדמית. בשנת 1978 התמנתה לפרופסור-חבר בחוג לאונקולוגיה שבבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. היא ייסדה את היחידה לטיפול-יום אונקולוגי במרכז הרפואי הדסה עין כרם. בשנת 1984 התמנתה כמנהלת המכון האונקולוגי על שם משה שרת בבית החולים הדסה עין כרם. בשנת 1985 התמנתה כ"פרופסור מן-המניין" בחוג לאונקולוגיה בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך שנות עבודתה טיפלה באלפי חולים אונקולוגיים, ובה בעת פעלה כחוקרת אקדמית וכמרצה לסטודנטים לרפואה, וחינכה דור של רופאים אונקולוגיים.
בירן הייתה יושבת הראש של החברה הישראלית לאונקולוגיה, והביאה למודרניזציה של האבחון והטיפול בסוגי סרטן שונים, בעיקר בסרטן השד. היא הייתה מחלוצות הטיפול המסייע בסרטן השד בישראל, והראשונה לארגן תוכנית טיפול כלל-ארצית לסרטן-השד. גם "הניתוח המשמר" לסרטן-השד הוא פרי יוזמתה ומאבקיה המתמידים לשיפור הטיפול בחולות סרטן-השד. היא פרסמה מאות מאמרים בעיתונים אקדמיים ומקצועיים ברחבי העולם, וזכתה לכבוד ולהערכה מצד עמיתיה.
בירן הייתה נציגה של מדינת ישראל בארגון הבריאות העולמי, ובין היתר מונתה בשנת 1986 למארגנת הכינוס האונקולוגי היוקרתי "ECCO" (הכנס האירופי לאונקולוגיה קלינית). 
בירן נפטרה ב-1989 בביתה שבירושלים מסרטן השד. נטמנה בהר המנוחות. 
לאחר פטירתה קראה עיריית ירושלים על שמה של שושנה בירן את כיכר הכניסה למרכז הרפואי הדסה עין-כרם.
כריסטופר פייק

תיאור הדמות

מעט מאוד ידוע על חייו האישיים של כריסטופר פייק. על פי דיאלוג בפרק "The Cage", הוא מהעיר מוהאבי, קליפורניה שעל פני כדור הארץ וכי בעבר היה בבעלותו סוס "טנגו".
עד לשנת 2019 פייק היה הקפטן הידוע הראשון של ספינת החלל "USS אנטרפרייז NCC-1701" בקאנון של מסע בין כוכבים אשר נראה על המסך בסדרות הלייב אקשן. עם זאת, על פי "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", קפטן רוברט אפריל קדם לפייק, כך גם על פי ספרים, וחומרים מודפסים אחרים, של "מסע בין כוכבים". פייק התקבע בקאנון כקפטן השני בפרק Brother בסדרה דיסקברי, כשבאחת הסצנות מופיע על מסך המחשב שמו של אפריל כקפטן הראשון של האנטרפרייז.

The Cage

בתחילת הפרק "The Cage", פייק והצוות שלו מתאוששים ממשימתם אל רייגל 7, בה מספר מחברי חוליית הנחיתה נהרגו על ידי התושבים המקומיים. האירוע ממלא את פייק עם כל כך הרבה רגשות אשם, והוא שוקל להתפטר ממשרתו.
בינתיים, האנטרפרייז נמצאת בדרכה אל מושבת וגה כדי להשאיר שם מספר אנשי צוות פצועים, כאשר היא מקבלת קריאת מצוקה מספינת החלל קולומביה (Columbia), אשר נחשבת לאבודה בחלל מזה כ-18 שנים. פייק מוביל את ספינתו אל כוכב הלכת טאלוס 4, על מנת להציל את השורדים.
פייק לומד במהרה כי כולם, מלבד אחד מהניצולים, הם אשליות שנוצרו על ידי הטאלוסיאנים כדי לפתות את אנשי צוות האנטרפרייז אל כוכבם טאלוס 4. הטאלוסיאנים עושים כל מאמץ על מנת לספק פנטזיות מיניות, אשר הם מקווים ימצאו חן בעייני פייק, תוך שהם משתמשים בווינה (Vina), ניצולת הקולומביה היחידה והאמיתית, כמושא תשוקה. זמן קצר לאחר שפייק מצליח להימלט מהכלא שלו, בעזרתם של הקצינה הראשונה שלו מספר 1 והשליש ג'יי.מ. קולט, הטאלוסיאנים חושפים בפני פייק את המראה האמיתי של וינה - כאישה מבוגרת ומעוותת. הטאלוסיאנים הצילו את חייה לאחר התרסקות הקולומביה, אך לא היה להם את המידע הנדרש על מנת לתקן את גוף האדם. פייק מבקש מהטאלוסיאנים לשחזר את אשליית היופי של וינה והאנטרפרייז עוזבת את טאלוס 4.

The Menagerie

בנקודת זמן מסוימת, טרם האירועים המתרחשים בפרק "The Menagerie", פייק מקודם לתפקיד מפקד צי
. הוא נפצע באורח קשה, בזמן שהציל מספר צוערים במהלך אימון, וכתוצאה מחשיפה לקרינת דלתא נותר משותק, אילם ומצולק, תלוי בכסא גלגלים המופעל על ידי גלי המוח. האמצעי היחיד שלו לתקשורת הוא נורה המוצבת במרכז הכיסא שלו: הבהוב אחד משמעותו "כן", ושני הבהובים מציינים "לא".
בפרק "The Menagerie", האנטרפרייז, כעת תחת פיקודו של קפטן ג'יימס ט' קירק, מגיעה אל תחנת חלל 11. ספוק, ששירת תחת פיקודו של פייק במשך "11 שנים, 4 חודשים ו-5 ימים", עושה סידורים חשאיים על מנת לקחת את פייק בחזרה אל טאלוס 4, למרות שהגעה לכוכב זה היא עבירה פלילית, היחידה בצי הכוכבים עם עונש מוות. ספוק מועמד למשפט צבאי, כאשר הראיות המוצגות במהלך ההליכים כוללת קטעים מצולמים מתוך הפרק "The Cage". בסיומו של הפרק הכפול, פייק מתאחד עם וינה, כאשר שניהם תחת האשליה שבריאותם מושלמת.

אזכורים נוספים

פייק מוזכר בפרק "Mirror, Mirror": על פי דיווחים, גרסת יקום המראה של קפטן קירק התנקשה בחייו של פייק, על מנת שקירק יקודם לתפקיד קפטן האנטרפרייז.
התייחסות קצרה לפייק מתרחשת בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Tears of the Prophets", בו לקפטן בנג'מין סיסקו מוענקת "מדלית גבורה על שם כריסטופר פייק" על מעשיו והישגיו במהלך מלחמת הפדרציה-דומיניון.
בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "The Most Toys", השם "פייק" נראה בקצרה על צידה של מעבורת חלל, אותה לוטננט-קומנדר דאטה מתכוון להטיס, בתחילת הפרק.
טביעת המעבורת טויה מארו

טביעת המעבורת טויה מארו התרחשה ב-26 בספטמבר 1954. המעבורת, שהפליגה במצר צוגרו שבין האיים היפנים הוקאידו והונשו, טבעה לאחר שנתקלה בסופת טייפון. באסון ניספו לפחות 1,159 מיושבי האונייה. היה זה האסון הימי האזרחי החמור ביותר בתולדות יפן.

האסון

טויה מארו הייתה מעבורת רכבת בבעלות חברת הרכבות הלאומית של יפן. היא הושקה בשנת 1947. היא הייתה בעלת מעמס של 3,898 טונות ושירתה בקו שבין נמל הקודטה שבהוקאידו לבין נמל אומורי שבהונשו, אותו כיסתה בזמן של 4.5 שעות הפלגה. צוותה מנה 120 איש והיא הייתה מסוגלת לשאת 1,128 נוסעים.
סופת הטייפון מארי נעה דרך האי הונשו והגיעה לים יפן בצהרי ה-26 בספטמבר 1954 במהירות של למעלה ממאה קילומטר לשעה. התחזית הייתה שהיא תגיע למצר צוגרו בשעה 17:00 באותו יום.
בשעה 11:00 הגיעה האונייה לנמל הקודטה לאחר מסעה הראשון באותו יום מאומורי. היא הייתה אמורה להפליג שוב בשעה 14:40 ולהגיע לאומורי לפני הגעת הטייפון, אך הפלגתה התעכבה לאחר שהועברו אליה נוסעים וכלי רכב ממעבורת אחרת שהפלגתה בוטלה.
ב-15:10 ביטל קברניט הטויה מארו את ההפלגה, אך לאחר שיפור במזג האוויר ב-17:00 החליט להפליג, בסברה שהטייפון כבר עבר במצר כפי שנחזה. למעשה הטייפון רק האט. באופן לא טיפוסי הוא גם התחזק בעוברו מעל ים יפן.
בשעה 18:39 הפליגה הטויה מארו מהקודטה. זמן קצר לאחר מכן התגברה הרוח שנשבה לעברה מכיוון דרום-דרום-מזרח. ב-19:01 הורידה האונייה עוגן כדי להמתין לשיפור במזג האוויר, אך עקב הרוח הוא לא החזיק מעמד. מים חדרו לאונייה דרך סיפוני המטען ומנוע הקיטור שלה פסק מלפעול. האונייה החלה להיסחף ללא שליטה. קברניט האונייה החליט לנסות להעלות אותה על החוף ליד הקודטה.
בשעה 22:26 התקרבה האונייה לחוף ושידרה קריאת מצוקה, אך הגלים היו כה חזקים עד כי ב-22:43 התהפכה המעבורת ושקעה בים כמה מאות מטרים מהחוף. לפחות 1,159 משוכניה נספו, לרבות למעלה ממחצית אנשי צוותה. רק כ-150 מיושבי האונייה ניצלו. מספר הנספים המדויק איננו ידוע משום שנוסעים נוספים עלו על סיפון המעבורת ואחרים ירדו ממנה זמן קצר לפני ההפלגה.
אותה סופת הטייפון גרמה לטביעתן של ארבע מעבורות נוספות וכ-200 כלי שיט קטנים נוספים, ומספר הנספים הכולל באותו יום הגיע ל-1,430 לפחות.
טביעת המעבורת טויה מארו הייתה אחד הגורמים שהביאו לאחר שנים לבנייתה של מנהרת סייקן בין האיים הוקאידו והונשו. עם זאת שירות מעבורות ממשיך עדיין לפעול במצר צוגרו.
ארמון קפיטניה חנרל

ארמון הקפיטניה חנרל (בספרדית: El Palacio de la Capitanía General) הוא בניין הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה שבאיים הקנריים, ספרד.
הבניין ממוקם במרכז העיר, בנייתו הושלמה בשנת 1578 והיה לאחד מהמקומות החשובים ביותר לכוחות המזוינים של האיים הקנריים. הארמון שימש כמפקדה של הקפיטניה חנרל של האיים הקנריים, הפיקוד הצבאי של הכוחות המזוינים של ספרד באיים הקנריים.

היסטוריה

משרדם של הפיקוד הצבאי באיים הקנריים הוקם בשלהי המאה ה-16 בקומה הראשית של ארמון הקפיטניה חנרל. תחילה הוחלט למקם את הפיקוד הצבאי בעיר לה לגונה אך לבסוף הוחלט למקמו בעיר סנטה קרוס דה טנריפה, החלטה שהשפיעה על התפתחותה של העיר שהייתה נתונה להתקפות ימיות.
בשנת 1656 החל הפיקוד הצבאי של העיר לארח את המטה הצבאי הכללי של האיים הקנריים.
בבניין זה איקונוגרפיה שנערכה על ידי גומרסינדו רוביינה המציגה את המאפיינים של קסטיליה ולאון ושל כל אחד מסמלי האיים הקנריים השונים.
בעת שלטונו של קרלוס השלישי, שמונה למנהיג בשנת 1782, נהגו בכל שנה לערוך בבניין זה את חגיגות חג הפסחא הצבאי. 
החוגגים היו בעיקר חיילים מהכוחות המזוינים של האיים הקנריים בנוכחותו של ראש הפיקוד הצבאי, המייצג את המלך.
ואנס

היסטוריה

ואנס נוסדה בשנת 1966 על ידי פול ואן דורן ושמה היה "חברת הגומי של ואן דורן". החברה משווקת בתחומי גלישת הגלים, הסקייטבורד והפאנק-רוק. בשנים האחרונות ואנס החלה משווקת פריטים נוספים כגון ביגוד ואביזרי סקייטבורד.
בשנות השמונים איבדה ואנס רבים מלקוחותיה המרכזיים, כאשר התחילה לייצר נעלי כדורסל וכדורגל. כתוצאה מכך התאגיד פשט רגל בשנת 1984. ארבע שנים לאחר ההתאוששות מפשיטת הרגל קנתה את ואנס חברת הבנקאים McCown De Leeuw, ויצאה בהצהרה פומבית על כך בשנת 1991.
ואנס פתחה חנויות קמעונאות המכילות פארקי החלקת סקייטבורד מקורים וגדולים, והפתיחה הראשונה הייתה בשנת 1998 ב-"The Block at Orange". פארק ההחלקה הזה, כמו גם פארק החלקה נוסף באורלנדו הם היחידים שנשארו פתוחים עד היום.
בשנת 2004 נרכשה החברה על ידי "VF תאגידים", יצרני ג'ינס ליווי'ס וג'ינס Wrangler, בשווי של 396 מיליון דולר.
ואנס הם נותני החסות של ואנס וארפד טור, פסטיבל סקא/פאנק וספורט אתגרי המתקיים בארצות הברית מדי שנה מאז שנת 1995.
הפריט הידוע והפופולרי ביותר של ואנס הוא הנעליים שלהם, הפופולריות ביותר בסצנת הפאנק/רוק/סקייטבורד ובשנים האחרונות גם בסצנת האימו וההיפ-הופ.
בשנת 2007 החלו לעלות ספקולציות שואנס עושים שימוש מכוון בסממנים אנטישמים, זאת לאור העובדה שבסוליות נעלי החברה ישנן חריטות בצורת מגן דוד (ודריכה על הסמל לכאורה מבזה אותו), ובסרטון שצולם בישראל מספר שנים לאחר מכן והפך לווירלי נראה צלב קרס חרוט בתוך הנעל. הליגה נגד השמצה פנתה לחברה בעניין הסימנים הדומים למגני דוד, ומנכ"ל האחרונה השיב שעיצוב זה של הסוליה לא נעשה מתוך כוונה זדונית או ידיעה על מה שמסמל. בנוסף, סביר שמטרת מבנה הסולייה - אשר לא השתנה מתקופת היווסדות החברה - היא שיפור אחיזת הנעל בעת שימוש בסקייטבורד. כמו כן, בבדיקה שנערכה במחסני החברה בישראל לא נמצאו צלבי קרס בתחתית סוליות הנעליים. באשר לטענה נוספת שהופצה המצביעה על כך שצירוף אותיות המילה Vans במקלדת בעברית יוצר את המילה "השמד", יש להניח שהדבר מקרי לחלוטין שכן החברה קרויה אחר מייסדה, שזה היה שמו.
בשנת 2010 נפתחה חנות הדגל הרשמית הראשונה של ואנס בישראל בקניון שבעת הכוכבים ומאוחר יותר באותה שנה גם בקניון איילון. כיום, קיימים ברחבי ישראל סניפים נוספים.