google/wiki40b huggingface dataset:
לוקהיד מרטין SR-72

פרסומים לגבי תהליך הפיתוח

לאחר פרישת ה-SR-71 בשנת 1998 נוצר פער ביכולת איסוף מודיעין המגשר בין לוויני ביון, מטוסים מאויישים, ומטוסים בלתי מאויישים לאיסוף ותקיפה. עם התפתחות אמצעים נגד לווינים, אמצעים נגד מטוסים, ואמצעים מתוחכמים יותר לזיהוי כלי טיס חמקנים, כלי טיס מהירים במיוחד מסוגלים לעקוף את כל האמצעים הללו, להיכנס לאזור מאויים ולאסוף מודיעין לפני שאמצעי הנגד של האוייב יוכלו ליירטו. פיתוח כלי טיס מהיר במיוחד מהווה סטייה משמעותית מהנטייה הנוכחית להסתמכות על חמקנות רדיו במטוסי קרב מהדור החמישי ומטוסי בלתי מאויישים.
דיווחים לגבי פיתוח של ה-SR-72 החלו בשנת 2007, כאשר מקורות שונים ציינו שלוקהיד מרטין מפתחת מטוס בשביל חיל האוויר האמריקאי המסוגל לטוס במהירות של מאך 6. עצם העבודה של סדנת הבואשים נחשפה לראשונה במגזין Aviation Week & Space Technology ב-1 בנובמבר 2013.
בשביל להשיג את המהירות הגבוהה, לוקהיד החלה בשותפות עם חברת אארוג'ט רוקטדיין החל משנת 2006 לפיתוח המנוע. קונספט המנוע הושאל מתוכנית ה-HTV-3X שבוטלה בשנת 2008. המנוע מתוכנן לשלב בין פעולת מנוע סילון רגיל המשתמש בטורבינה, ומנוע על-מגח סילוני. שני המנועים ישתמשו באותו כונס אשר ינתב את האוויר לתעלות שונות בהתאם לתנאי הטיסה - מה שמכונה מעגל משולב מבוסס טורבינה (TBCC). טכנולוגיות ייצור חדשניות כגון הדפסה תלת-מימדית יאפשרו ייצור של רכיבים מורכבים כגון מערכת הקירור שתשולב בתוך המנוע עצמו.
בשל החום הרב במהירויות של מאך 5 ומעלה, המסוגל להמיס מתכות המרכיבות את גוף המטוס, המהנדסים מתכננים להשתמש בחומרים מרוכבים מתקדמים כגון חומרים המשלבים פחמן, קרמיקה ומתכות לייצור רכיבים קריטיים. חומרים דומים שימשו למבנה של מעבורת החלל וטילים בין יבשתיים.
במאי 2015 נחשף כי ה-SR-72 מתוכנן כפלטפורמת ביון ותקיפה, אבל לא דווח על מטענים, חימושים ויכולות ספציפיות. סיבה אפשרית לכך שאין ,נכון לעכשיו, מכשור, חיישנים ואוויוניקה המסוגלים לבצע את העבודה הנדרשת לביצוע המשימות במהירות של מאך 6, ואלה דורשים פיתוח.
בנובמבר 2013 נחשף כי ההרכבה של מטוס מאוייש אופציונלית (בעל יכולת להטסה ידנית ואוטונומית יחדיו) יחל בשנת 2018. המטוס הניסיוני הזה יוכל לטוס דקות בודדות במהירות של מאך 6, אבל ישמש כפלטפורמת ניסוי. המטוס הנ"ל יהיה קטן יותר מהדגם הסידרתי - בגודל של מטוס F-22 לערך. הדגם הסדרתי מתוכנן להיות בגודל של מטוס SR-71  - באורך של ‏30 מטר, וגם בעל טווח דומה.
בדצמבר 2014 נחשף כי לוקהיד זכתה במכרז של נאס"א לבדיקת היתכנות פיתוח מערכת ההנעה ל-SR-72 עם טכנולוגיות קיימות. החוזה על סך 892,292 דולר שואף לבחון אפשרות שילוב של מנועי טורבו-סילון וטורבו מניפה קיימים עם מנוע מגח סילון בעל שני אופני פעולה ויכולת להצתה במספר מאך נמוך (DMRJ). אם תוצאות המחקר יהיו חיוביות, נאס"א מתכוונת לממן מטוס ניסוי לבחינת מערכת זאת.
במרץ 2016, מנכ"ל לוקהיד מרטין, מרלין היוסון הכריזה כי החברה נמצאת על סף פריצת דרך טכנולוגית שתאפשר למטוס ה-SR-72 להגיע למהירות של מאך 6. וכי יהיה ניתן לייצר מטוס הדגמה מוקטן במחיר של פחות ממיליארד דולר.
בנובמבר 2018 לוקהיד מרטין הצהירו כי אב טיפוס של המטוס מתוכנן להמריא בשנת 2025. בשנת 2017 הצהירו שתהליך הפיתוח של הדגם הסדרתי יחל בשנת 2020 וכי המטוס יוכל לשגר טילים היפר-קוליים.
קם אוסום

קריירת אגרוף

בשנת 2005, החל להתאגרף כתחביב בחדר כושר על מנת לרדת במשקל אולם במהרה גילה עניין בתחום והחל להתמקצע באגרוף חובבני . בשנת 2008, בהיותו בן 20, זכה לראשונה באליפות ארצות הברית לאגרוף למשקל סופר כבד. לאורך הקריירה שלו, זכה ארבע פעמים נוספות בתואר זה וכן זכה מספר פעמים בתואר אלוף 'כפפות הזהב', אלוף 'National PAL Championships' ואלוף 'Ringside Worlds Tournament'. בשנת 2012, הושעה לשנה על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט לאחר שבמשך שנה וחצי כשל שלוש פעמים לספק את מיקומו כדי לעבור בדיקות. לדבריו, נהג לצאת ממדינתו מבלי לעדכן את הסוכנות במיקומו המדויק כפי שמוטל היה עליו לעשות, ולאחר שלוש פעמים בהן לא הצליח להיענות לדרישת הסוכנות להתייצב תוך שעה במקום מגוריו - הושעה. השעיה זו מנעה ממנו להשתתף באולימפיאדת לונדון. בשנת 2015, היה מועמד לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אולם באותה השנה הובס על ידי לניאר פרו  במשחקים הפאן-אמריקאיים ולא הצליח לתפוס מקום באולימפיאדה.

חיים אישיים

אוסום נולד וגדל בניו יורק, ארצות הברית. סבתו גידלה אותו עד גיל 12 ולאחר מכן עבר להתגורר אצל הוריו. בגיל 18 עבר לפלורידה ובגיל 19 עבר להתגורר בקנזס. בנוסף לעיסוקו באגרוף, הוא גם עוסק בסטנדאפ. בשנת 2012, אימץ אורח חיים טבעוני ובשנת 2013 החליט לשנות את שמו מלנרוי תומפסון לקם אוסום. בשנת 2017, השתתף בסרט הדוקומנטרי CounterPunch.
קרל לואלין

‏קרל ניקרסון לואלין (באנגלית: Karl Nickerson Llewellyn; ‏ 22 במאי 1893 –  13 בפברואר 1962) היה משפטן אמריקאי בולט השייך לאסכולה של ריאליזם משפטי.

ביוגרפיה

קרל לואלין נולד בסיאטל וגדל בברוקלין. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת ייל ואחר כך בבית הספר למשפטים של ייל, שם הוא היה עורכו של כתב העת למשפטים של ייל, ובן חסותו של ארתור לינטון קורבין, שהיה מלומד החשוב בתחום דיני חוזים. 
בשנת 1925 הצטרף לואלין לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה, שם הוא לימד עד לשנת 1951, אז הוא הצטרף לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בעודו בקולומביה נהפך לואלין לאחד ממלומדי המשפט החשובים ביותר בני דורו, והיה דמות חשובה בוויכוח שנערך לגבי ריאליזם משפטי. הוא שירת כמנסחו העיקרי של "קוד המסחר האחיד" (UCC). הוא נישא לפרופסורית עמיתה, סויה מנצ'יקוף, שהייתה אף היא ממנסחי קוד המסחר, ונהפכה להיות דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי.

לואלין והריאליזם המשפטי

לואלין והריאליזם המשפטי הקנו משקל רב יותר לעובדות של המקרה הפרטי מאשר לחוקי המשפט הכלליים. לפי גירסת האסכולה הריאליסטית, החוק אינו מדע דדוקטיבי. לואלין ידוע באמרתו (בהתייחס לשופטים, שוטרים, לבלרים, סוהרים ועורכי דין): "מה שהפקידים הללו עושים הוא, לפי דעתי, החוק עצמו" (Bramble Bush, p. 3). בעוד גישה זו של הגדרת החוק ספגה ביקורת כלוקה בחסר מידי ה.ל.א. הארט בספרו רעיון החוק, הייתה לה השפעה משמעותית על תורת המשפט באופן כללי. אכן, נטען שהפוזיטיביזם המשפטי לפי גישתו של הארט קרוב יותר לריאליזם המשפטי מכפי שנראה היה בתחילה. תגובתו של הארט לבעיה של חוקי משפט חייבה את השופטים להסתמך עליהם ובעת ובעונה אחת הייתה הפכפכה וטענה שחוקים נוצרים בהתאם להקשר והם אינם חקוקים בסלע. כאן הוא טען כי חוקים מנחים התנהגות משום תפקודם בהקשר של לקיחתם כהנחות מובנות מאליהן, עמדה הרחוקה מזו שהוא טען כי הוא נמנע ממנה.
פאולו דה לה האסה

קריירה

פאולו דה לה האסה החל את הקריירה המקצועית בספורט בויס, מעיר הולדתו לימה שבפרו. בשנת 2005 חתם לשנתיים בסיינסיאנו עמה זכה באליפות פרו. בשנת 2007 חתם לארבע שנים במועדון הפאר האוקראיני, צ'רנומורץ אודסה, אך לא הירבה לשחק ואחרי 28 הופעות בשנתיים בהן כבש צמד שערים, חזר פאולו לעיר הולדתו בה חתם במועדון הגדול, אליאנסה לימה. בשנת 2009 הושאל לעונה אחת למועדון הפאר הישראלי, בית"ר ירושלים, עמו ניסה לזכות באליפות, לצד הפרואני ג'וניור ויסה, אך באמצע העונה נפצע ובית"ר סיימה במקום החמישי. לאחר עונה לא רעה בלימה, דה לה האסה היה שחקן חופשי עד מרץ 2011 בו חתם בקבוצה הסינית, ג'יאנגסו סונינג ורשם 21 הופעות ליגה. בין השנים 2012–2014 שיחק פאולו בססאר ואייחו הפרואנית בה אף שימש כקפטן. בשנת 2014 חזר הקשר ההתקפי לעיר הולדתו, אך הפעם לקבוצה ספורטינג קריסטל. בקיץ 2016 חתם לעונה אחת בחואן אאוריץ' בה הירבה לשחק וכבש שער ב-34 הופעות. ביולי 2017 חזר לקדנציה שנייה באליאנסה לימה.

נבחרת לאומית

פאולו דה לה האסה, רשם 24 הופעות בשבע שנותיו בנבחרת פרו אך לא כבש שערים במדיה. פאולו השתתף אף בקופה אמריקה של שנת 2007.
שניות לעריות

רמז בתורה

למרות ששניות לעריות אינן נחשבות איסור מהתורה, מצאו החכמים רמזים שונים בתורה לאיסורי עריות, חלקם בפרשת קדושים שבה נאמרו איסורי עריות, וחלק בספריו של שלמה המלך שתיקן את האיסור בפועל. רמזים אלו חלוקים ככל הנראה בגדר האיסור:
לפי פרשנותו של רבא, קיים רמז בפסוק לכך שגם על עריות קיים איסור מסוים, הנחשב כ"איסור קל" לעומת האיסור החמור שהם איסורי עריות "אמר רבא: רמז לשניות מן התורה מנין? שנאמר "כִּי אֶת כָּל הַתּוֹעֵבֹת הָאֵל עָשׂוּ אַנְשֵׁי הָאָרֶץ אֲשֶׁר לִפְנֵיכֶם וַתִּטְמָא הָאָרֶץ"" רבא מסביר כי מילה "האל" - משמעותה "קשות" (כמו: ואת אילי הארץ לקח כלומר - יושבי הארץ עשו את כל התועבות הקשות, ומכאן שיש גם תועבות קלות יותר, הן השניות לעריות.
מקור אחר לאיסור נמצא על ידי רב יהודה, ולפיו איסורי שניות לעריות אינן איסור מיוחד, והינן רק כעין תקנת חכמים כדי להרחיק את העם מאיסורי עריות: נאמר אודות שלמה המלך מייסד התקנה, בספר קהלת: "וְיֹתֵר שֶׁהָיָה קֹהֶלֶת חָכָם עוֹד לִמַּד דַּעַת אֶת הָעָם וְאִזֵּן וְחִקֵּר תִּקֵּן מְשָׁלִים הַרְבֵּה", ועל כך פירש עולא בשם רבי אלעזר: "קודם שבא שלמה, הייתה תורה דומה לכפיפה שאין לה אזנים (כלי שאין לו ידית כדי לאחוז ב), עד שבא שלמה ועשה לה אזנים". 
לפי רבי אושעיא איסורי עריות אינן איסור נפרד משאר איסורי עריות, והינן כלולים מדרבנן באיסור החמור של שאר העריות: "פְּרָעֵהוּ אַל תַּעֲבָר בּוֹ שְׂטֵה מֵעָלָיו וַעֲבוֹר", - הגדילהו לאיסור והוסיף עליו כדי שלא תעבור בו, כמו (במדבר ו ה): "גַּדֵּל פֶּרַע שְׂעַר רֹאשׁוֹ" (רש"י).
לפי רב כהנא נמצא רמז בתורה לאיסורי שניות לעריות, בפרשת עריות: "וּשְׁמַרְתֶּם אֶת מִשְׁמַרְתִּי לְבִלְתִּי עֲשׂוֹת מֵחֻקּוֹת הַתּוֹעֵבֹת אֲשֶׁר נַעֲשׂוּ לִפְנֵיכֶם וְלֹא תִטַּמְּאוּ בָּהֶם אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם" במילים "ושמרתם את משמרתי" אומרת התורה "עשו משמרת למשמרתי".

גדר האיסור

איסורי שניות לעריות מוגדרים על פי מספר הכללים.

כל שבנקבה ערווה גזרו על אשתו

כלל נוסף הוא הכלל אותו טבע רב יהודה בר שילא לפיו "כל שבנקבה ערוה בזכר גזרו על אשתו משום שניה", כלומר כל אדם שאם הוא היה נקבה הוא - היא הייתה אסורה מהתורה, גזרו על אשתו ואסרו אותה. ככלל זה זכה לתמיהה רבתי על ידי רבא, מכך שידוע שאשת חמיו מותרת למרות שחמותו אסורה מהתורה, ואשת בן חמיו (אשת גיסו) למרות שבת חמותו (אחות אשתו) אסורה מהתורה, כמו כן אשת בנו חורגו (בן אשתו) מותרת למרות שבת אשתו אסורה ("את אשה ובתה לא תקח"), ועל כן סייג רבא את הכלל וקבע שתקנה זו תוקנה רק על קרובות שהקשר המשפחתי בינו לבינה הוא על ידי קשר נישואין אחד, כמו אשת אחיו של אמו מצד אמה, שהדוד עצמו הוא קרוב משפחה אמיתי ואשתו הצטרפה למשפחה על ידי נישואין, ולא אסרו אשת חמיו, שהיא הצטרפה למשפחת חמיו על ידי נישואין, וגם חמיו עצמו הצטרף למשפחת קרוביו על ידי נישואין.
סילביאן יוסיפסקו

סילביאן יוסיפסקו (ברומנית: Silvian Iosifescu, ‏ 21 בינואר 1917 בוקרשט - מאי 2006 בוקרשט) היה מבקר ספרות, פילולוג ומתרגם יהודי-רומני, פרופסור לספרות רומנית בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת בוקרשט, ראש הקתדרה לתורת הספרות.
יוסיפסקו כתב לפעמים תחת שמות העט "סורין אירימיה" ו"מוניקה שרבנסקו".
הוא כתב על סופרים קלאסיים רומנים ועל סוגיות אסתטיות, ואחר תקופה קצרה של גישה אסתטית דוגמטית מרקסיסטית, הפך לפרשן ספרותי מוערך של הפרוזה המודרנית.

קורות חיים

סילביאן (סילבן Sylvain) יוסיפסקו נולד ב-1917 בבוקרשט במשפחה יהודית. אביו, פינקו יוסיפסקו היה יהודי ספרדי ואמו הייתה טוניה (תמה) לבית לווינסון. הוא סיים לימודי תיכון בבית הספר "מאתיי בסאראב" בשנת 1934 ואחר כך בשנים 1939-1934 למד בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.
Colaboreaza la Era noua (1936). Membru al P.C.R. din ilegalitate. Redactor la Scinteia si la Editura de Stat (1945-l949); cariera universitara (inceputa in 1948);
בגיל 19 כתב מאמר ובו טיעונים נלהבים בעד התורה הפסיכואנליטית.
הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית עוד בימי היותה במחתרת.  פרסם בצעירותו בעיתון "Era nouă" (ארה נוֹוּה - העידן החדש) ובעיתון האנטיפאשיסטי "קובנטול ליבר" Cuvântul liber = המילה החופשית).
בימי המעבר למשטר הקומוניסטי ברומניה היה זמן מה עורך בבטאון המפלגה הקומוניסטית - "סקנטייה" (הניצוץ) ובהוצאה לאור הממלכתית Editura de Stat‏ (1949-1945). החל משנת 1948 התחיל קריירה אוניברסיטאית. בשנות ה-50 תרם יוסיפסקו במיוחד למהדורות הבקורתיות של יצירותיו של יון לוקה קאראג'אלה, כתב מאמרי עיון על המפעל הספרותי של הסופר הזה, אחד מהקלאסיקונים של הספרות הרומנית.
(Dimensiuni caragialiene ממדים קאראג'אליים, Momentul Caragiale - שעת קאראג'אלה 1963) ותרגם לצרפתית כמה מכתביו.
יוסיפסקו פרסם גם ביוארים לכתביהם של גריגורה אלכסנדרסקו וליביו רבריאנו.
הוא תרגם לרומנית מספריו של וולטר, ג'ורג' ברנרד שו ואחרים. כמו כן פרסם אנתולוגיות של פרוזה הומוריסטית רומנית וצרפתית.
בהיותו אינטלקטואל אמיתי, בקי בתרבות העולמית, בעשורים האחרונים לפעילותו, בנסיבות הליברליזציה המוגבלת ומתנדנדת של המדיניות התרבותית של המשטר הקומוניסטי, יוסיפסקו הצליח להשתחרר מכבלי ההשקפה הריאליסט-סוציאליסטית ופרסם מחקרים בעלי ערך בתחום התאוריה הספרותית, כגון În jurul romanului (סביב לרומן) (1961), Literatura de frontieră (ספרות הפרינג') (1969), Construcție și literatură (קונסטרוקציה וספרות) (1970), "Configurație și rezonanțe:un itinerariu  teoretic:" (קונפיגורציה ותהודות: מסלול תאורטי) (1973)  „Mobilitatea privirii despre perspectiva narativă în proza secolului al XX-lea” (המוביליות של המבט אל הפרספקטיבה הנרטיבית בפרוזה של המאה ה-20). 
יוסיפסקו התעניין במיוחד בספרות הנמצאת בגבול עם הפילוסופיה והפסיכולוגיה (למשל מסות, אפוריזמים, הספרות המורליסטית, הדתית), עם המדע (הספרות המדע-בדיונית) ועם ההיסטוריה (הרומן ההיסטורי, ספרי הזיכרונות, הרומן הביוגרפי, רשמי המסע וכו').
יוסיפסקו תרגם  לרומנית מצרפתית ומאנגלית  (יחד עם ורה קלין) ספרים מאת רוברט גרייבס, ארסקין קולדוול, רומן רולן ושל אחרים.
נאלץ לפרוש מוקדם מההוראה בגלל בעיות בריאות.
יוסיפסקו נפטר בשנת 2006 בגיל 89, בעקבות מחלה ממושכת.
פייר וילנב

ביוגרפיה

וילנב נולד ב-31 בדצמבר 1763, ובשנת 1778 החל את שירותו בצי, השתתף בפעילות צבאית בקולוניות צרפתיות באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. משנת 1786 עבר לזירת הים התיכון. לאחר המהפכה הצרפתית התמנה למפקד אונייה אך נרדף עקב מוצאו ממשפחת אצולה.
בשנת 1798 השתתף במסעו של נפוליאון לכיבוש מצרים, כאשר בקרב אבוקיר הפגין פסיביות מוחלטת למרות שהחליף בתפקידו את מפקד הצי שנהרג בקרב, את שארית הצי הסיג למלטה שם נכנע לאנגלים.
בשנת 1804 התמנה לסגן-אדמירל. בשנת 1805 התמנה למפקד צי שתפקידו היה פלישה לאיים הבריטיים, עקב ידיעה גרועה של פרטי התוכנית האסטרטגית של פלישה לאיים התבלבל בתרגילי ההסחה, איבד זמן יקר ושיבש בזאת את לוח הזמנים של הפלישה. אחרי ניסיון פלישה לא מוצלח לאיים בריטיים נשלח לקדיס על מנת לפרוץ הסגר ימי בריטי על הצי הספרדי. אחרי שהתאחד עמו ב-21 באוקטובר 1805 ממערב לכף טרפלגר, שנמצא בדרום-מערב ספרד נלחם בקרב טרפלגר בצי הבריטי (הקרב הימי והחשוב ביותר של מלחמות נפוליאון). למרות יתרונו במספר הספינות (33 לעומת 27) הובס וילנב בקרב ונפל בשבי.
לאחר ששוחרר מהשבי חזר לצרפת שבור ברוחו וירא מכעסו של נפוליאון. ב-22 באפריל 1806 התאבד.
ירדן כהן

קריירה

כהן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה בה שיחק עד לקבוצת הנוער ובגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה. ב-2 באוגוסט 2016 כהן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. את העונת הבכורה שלו בבוגרים, סיים כהן עם 15 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2018/2019, כהן הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת. ב-9 במרץ 2019 כהן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד הפועל חיפה.
לזכותו של כהן ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
אחד אחרי השני

סגנון

הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום, "לא פוגע", הציג את השינוי שעברה הלהקה והנטייה שלה לסגנון הרוק, זאת בניגוד לשני אלבומיה הקודמים שהתמקדו בסגנונות כמו דיסקו. לאחר פרישתו של גלוסקא ב-2008 נותרה הלהקה ללא סולן מובהק, ובאלבום זה ארבעת חברי הלהקה חולקים את תפקידי הקולות.
הסגנון המרכזי באלבום הוא, כאמור, מוזיקת רוק (למשל בשירים "לא פוגע", "קרן", "אל תלכי לי"). עם זאת, סגנון הפאנק היסודי של הלהקה מופיע גם באלבום זה ("רוצה לרקוד", "מים קרים", "כל הזמן"). האלבום מכיל גם בלדות כגון "אם רק תדברי" ו"שיר קצר עם המון הרוגים".
השיר "אח, איזה בוקר" הוא פרודיה על שירי הלהקות הצבאיות, המופיע באלבום בשתי גרסאות: "אח, איזה בוקר 56'" הקצרה יותר, בעלת סאונד האופייני למוזיקה הישראלית של שנות ה-50, ו"אח, איזה בוקר 72'" המאופיינת בעיבוד עשיר הנאמן לסגנון המוזיקה הישראלית בשנות ה-70. הזמר ששי קשת, שהיה מכוכבי הלהקות הצבאיות בשנות ה-70, משתתף בגרסה השנייה ושר את הבית האחרון.
בסופו של השיר האחרון באלבום, "זהו השיר", מקריאים חברי הלהקה על רקע המנגינה רשימת תודות לאנשים שסייעו בהפקת האלבום.
הטבח בגאלאץ

הטבח בגאלאץ הוא מעשה טבח שהתרחש בגאלאץ, רומניה, ב-30 ביוני 1940.

הרקע לטבח

בעקבות הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברית המועצות תבעה באולטימטום מרומניה לפנות את צבאה ומוסדות השלטון שלה מבסרביה ומחלק מבוקובינה. רומניה נכנעה לתביעה וצבאה נסוג מאזורים אלה. יחד עם הצבא נסוגו גם תושבים מקומיים שחששו מהשלטון הסובייטי החדש. בנוסף, היו רבים שניצלו את ההזדמנות כדי לבחור באיזה מדינה לחיות, בברית המועצות הקומוניסטית או ברומניה האנטישמית. תנועת רבה של היוצאים אל המחוזות האלה הצטלבה בתנועה רבה לא פחות של העוזבים את המחוזות האלה. בין היוצאים אל המחוזות, שעמדו לעבור לשלטון ברית המועצות, בלט מספרם הגדול של היהודים העניים, שמאסו באנטישמיות הרומנית וקיוו לחיים טובים יותר מעבר לגבול.
גאלאץ, עיר רומנית, הגדול בנמלי הדנובה וצומת מרכזי של דרכים בקרבת הגבול החדש עם ברית המועצות, היוותה מקום ריכוז למסות העוברים לשני הכיוונים.

אירועי הטבח

אין דיווח מדויק על המתרחש, אך משערים שיחידות הצבא שנסוגו מבסרביה, דרך גאלאץ, כעסו בראותם את המוני האנשים המנסים להגיע למקום ממנו גורשו והגיבו על כך בירי על ההמון.
בדו"ח שנשלח למטכ"ל הרומני ביום הטבח צוין שנורו אנשים שברחו משמירה. בהודעה רשמית, שהוציאו השלטונות הרומניים, נטען שכאלפיים איש, שהמתינו תחת שמירה למעבר לצד הסובייטי, התמרדו משום שלא ניתן להם לעבור מהר. לטענת השלטונות הם ניסו לברוח מהמשמר והחיילים פתחו עליהם באש בגלל סירובם להישמע להוראות וגם מפני ש"השיבו אש" (טענה זו צצה רק בהודעה המאוחרת).
לדברי עד ראייה יהודי, ברחוב הרכבת וברחוב הנמל שכבו מאות יהודים מתים. הערכות נעות סביב 400 נרצחים, אך המספר המדויק מעולם לא נודע. הנרצחים היו יהודים מקרב יהדות בסרביה, יהדות שזמן קצר לאחר מכן הושמדה כמעט כליל, לכן הטבח בגאלאץ נבלע ולא בלט על רקע שואת יהודי בסרביה.
גם במקרה זה, כמו בפרעות דורוחוי לפניו ופרעות יאשי מאוחר יותר, איש לא נענש על ידי השלטונות.

פרסום האירוע

הטבח בגאלאץ זכה לפרסום בשידורי רדיו מוסקבה, רדיו קייב ורדיו בודפשט וגם בעיתונות הארץ ישראלית. המקרה חייב הודעה רשמית, אך העיתונות הרומנית המצונזרת המעיטה בחשיבות המקרה. הגדיל לעשות עיתון שהופיע בגאלאץ, שקרא לקוראיו "שלא להאמין לשמועות מעוררות חרדה". העיתון התייחס אל מקרה זה כמקרה בודד ומצער.
זה היה פרסום מועט וחסר, אך עצום ביחס להשתקה המוחלטת של פרעות דורוחוי שנודעו רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
נורה ג'ונס

ביוגרפיה

נולדה כגייטלי נורה ג'ונס שנקר בברוקלין, ניו יורק, בתם של המוזיקאי ההודי ראווי שנקר וסו ג'ונס (Sue Jones). את רוב ילדותה העבירה ג'ונס עם אמה. הן עברו לדאלאס, טקסס כשהייתה בת 4. בגיל 16, שינתה את שמה באופן רשמי לנורה ג'ונס.
ג'ונס העריצה את ביל אוונס ובילי הולידיי. ג'ונס התחילה לשיר במקהלת הכנסייה, לקחה שיעורי פסנתר, ולזמן קצר למדה גם סקסופון. בתיכון היא זכתה בפרס "סולנית הג'אז הטובה ביותר" (פעמיים, ב-1996 וב-1997) וב"יצירה הטובה ביותר" (1996). היא למדה באוניברסיטת צפון טקסס. ב-1999, שנתיים לאחר שהחלה את לימודיה, היא עזבה כדי לנסוע לניו יורק. בן זוגה מאז אותה תקופה, הוא הבסיסט לי אלכסנדר.
הקריירה שלה התחילה עם אלבום הבכורה שלה Come Away with Me, שיצא בפברואר 2002. האלבום מכר 20 מיליון עותקים בעולם, מתוכם 10 מיליון בארצות הברית וזכה בשמונה פרסי גראמי.
האלבום השני שלה, Feels like Home, יצא ב-9 בפברואר 2004. האלבום מושפע ממוזיקת קאנטרי. הוא מכר למעלה מ-14 מיליון עותקים.
ב-2005, שיתפה ג'ונס פעולה עם להקת פו פייטרס באלבומם In Your Honor. באלבום היא שרה עם דייב גרוהל את השיר "Virginia Moon". השיר היה מועמד לפרס "הופעת הפופ של דואט או להקה הטובה של השנה" ב-2006.
ב-2006 השתתפה בפרויקט של מייק פאטון "פיפינג טום" ושרה את השיר "Sucker".
ב-30 בינואר 2007, יצא האלבום השלישי של ג'ונס, Not Too Late. זהו האלבום הראשון בו כתבה ג'ונס את כל השירים. רוב האלבום הוקלט באולפן בביתה של ג'ונס.
בנובמבר 2009, יצא אלבומה הרביעי The Fall.
ב-2012, יצא אלבומה החמישי Little Broken Hearts. 
ב-2014 שיחקה בקומדיה "באים ביחד" לצד פול ראד ואיימי פולר. 
ב-12 באפריל 2019 יראה אור אלבומה השישי תחת הלייבל בלו נוט, "Begin Again", כאשר חלק משיריו כבר שוחררו לציבור וניתן להאזין להם בפלטפורמות השונות ובאתר YouTube.
דלקת מפרקים ראקטיבית

שם המחלה

שמה הישן של תסמונת המפרקים הריאקטיבית היה תסמונת רייטר (Reiter’s Syndrome) על שם הרופא הנאצי ד"ר הנס רייטר. לאחר שפורסם בשנת 2000 מאמר המוכיח כי ד"ר רייטר היה מעורב באופן ישיר בביצוע פשעי מלחמה בזמן מלחמת העולם השנייה, פחת מספר החוקרים המזכירים את שמו לתיאור התסמונת. החל מאותה שנה האיגוד הישראלי לראומטולוגיה החליט לא להשתמש בשמו ולא להזכירו עוד, לא בעל פה ולא בכתב.

אפידימיולוגיה

התסמונת שכיחה בעיקר בגברים (פי 5 מבנשים) צעירים (בגיל 20-40) לבנים.
רוחות שוצפות

רוחות שוצפות או רוחות זועמות (באנגלית: Raging Spirits) היא מתקן רכבת הרים המצוי בפארק השעשועים טוקיו דיסניסי באתר הנופש טוקיו דיסני.

תיאור המתקן

מתקן זה תוכנן על ידי חברת Walt Disney Imagineering. המתקן הוא רכבת הרים הלוקחת את המבקרים דרך שרידי מקדש אינקה המופיע בסרט "הקיסר נפל על הראש" של חברת אולפני וולט דיסני. המתקן ממוקם באזור "דלתת הנהר האבוד" (Lost River Delta) של פארק השעשועים טוקיו דיסניסי, ומתאים לתמת חלק זה של פארק השעשועים.
על פי "סיפור המסגרת" או ה"תמה" של המתקן, כאשר בוצעו חפירות ארכאולוגיות ועבודות שיקום במקדש שהתגלה בדלתת הנהר האבוד התגלו בחפירות שני פסלי ענק. גילוי הפסלים העיר רוחות מסתוריות שהתגוררו בתוך הפסלים - התוצאה של התעוררות הרוחות - פסל אל המים (פסל לו ראשי נחש רבים) משפריץ מים, ופסל אל האש מוקף להבות.
רכבת ההרים מובילה את המבקרים בין הפסלים וייתר ה"אתרים הארכאולוגים" במקדש, והמבקרים עוברים בין מתזי מים ולהבות קופצות, וכן רכבת ההרים עוברת בלולאה של 360 מעלות לפני שהיא צונחת לבור אפוף קיטור.
מפרט רכבת ההרים זהה למפרט רכבת ההרים במתקן אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה המצוי בפארק השעשועים דיסנילנד פריז.
לנצ'חותי

גאוגרפיה

לנצ'חותי ממוקמת במישור קולכתי, בגובה 20 מטר מעל פני הים; בשנת 2006 אוכלוסיית העיירה מנתה 8,000 נפש.
לנצ'חותי מרוחקת ב-42 קילומטרים מהעיר פותי שמצפון-מערבהּ, ב-64 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מזרחהּ וב-85 קילומטרים מהעיר בתומי שמדרום-מערבהּ. 
לנצ'חותי מקושרת לבתומי על ידי קו הרכבת סמטרדיה-בתומי; בלנצ'חותי יש תחנת רכבת בקו זה.
בלנצ'חותי עובר הכביש ס-12 (ს-12), שמשתרע מסמטרדיה שבדרום-מערב אימרתי עד הכפר סופסה שלחוף הים השחור בצפון-מערב גוריה; הכפר נכלל בנפת לנצ'חותי.
האקלים בלנצ'חותי סובטרופי לח. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר היא 4,2 מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, יולי, היא 23 מעלות. הממוצע השנתי של המשקעים בלנצ'חותי הוא 1,980 מילימטרים.
בלנצ'חותי פועלים מפעלי מזון לייצור מוצרי בשר וחלב, מפעל לעיבוד תה, בית חרושת לשימורים ובית חרושת ללבנים ורעפים.
בלנצ'חותי פועלים שלושה בתי-ספר ציבוריים, ספרייה, מוזיאון ותיאטרון; בעיירה יוצאים לאור שני עיתונים: "לַנצ'חוּתי+" ו"הוֹ דַה אַרַה" (מילולית: "כן ולא").
בלנצ'חותי פועל מועדון הכדורגל "גוּריַה 2000", שנוסד בשנת 1924 תחת השם "קימי". בתקופת השלטון הסובייטי, בעונת 1987, קבוצת "גוריה" לנצ'חותי הופיעה בליגת העל של ברית המועצות; לנצ'חותי הוא היישוב הקטן ביותר בכל הזמנים, שנציגו הצליח להעפיל למפעל זה.
מעונת 2014-2013 קבוצת "גוריה 2000" לנצ'חותי משחקת בליגת העל הגאורגית (אחרי הפסקה של 14 שנה). בשנת 2012 החלו עבודות לחידוש האצטדיון של הקבוצה; בינתיים, היא מארחת את משחקיה באצטדיון "צֵ'לֵה אַרֵנַה" שבעיר כובולתי, אשר יכול להכיל 6,000 צופים.
ללנצ'חותי יש ברית ערים תאומות עם העיירה קודי שבמדינת ויומינג (ארצות הברית).
יצחק גורמזאנו גורן

תולדות חיים

יצחק גורמזאנו גורן נולד באלכסנדריה. עלה עם הוריו כילד ממצרים לישראל בשנת 1951. ארבע שנים חי במעברת גיל-עם ליד קריית אתא.
למד ספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ערך תוכניות דרמה בקול ישראל וכתב ועיבד עשרות תסכיתים, היה מנהל ספרותי בתיאטרון חיפה ולימד מחזאות באוניברסיטת תל אביב. מסוף 1974 עד 1980 שהה בניו יורק, שם סיים לימודי תואר שני, MFA בבימוי תיאטרון בברוקלין קולג'. עם שובו לארץ לימד תסריטאות באוניברסיטת תל אביב וכתב תסריטים עבור הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1982 הקים עם רעייתו השחקנית שושה גורן ועם המחזאי רפאל אהרון את תיאטרון בימת קדם, אותו ניהל מראשיתו ועד לפרישתו בשנת 2011. בשנת 1998 הקים את "בימת קדם" הוצאת ספרים, במסגרתה הוציא לאור כמו"ל 25 כותרים. בשנת 2000 יזם והקים את כתב-העת לספרות ותרבות "הכיוון מזרח", ומשמש מאז כעורכו הראשי.
בשנת 1979 זכה בפרס רמת גן על ספרו "קיץ אלכסנדרוני", בפרס המועצה הישראלית לתרבות ואמנות על מחזהו "הבשורה על פי מידורוס", בפרס גובינסקא ברץ על עיבוד תיאטרוני ל"סיפור פשוט" של עגנון, בפרס אלבין על תסריט "נסיעת מבחן", בפרס סופר-מורה ובפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-2001. בשנת 2015 הוענק לו פרס איינשטיין לאמנים ותקים על מפעל חיים.
בן-זוג לשחקנית שושה גורן, אב לשלושה. בן אחיו הוא במאי הקולנוע התיעודי עמית גורן.

יצירה ופעילות

במרוצת השנים שלח ידו בקשת מגוונת של סוגות יצירה – אם רומנים, אם מחזות, אם תסריטים או תסכיתים. כמו כן ביים עשרות הצגות תיאטרון, תסכיתים וגם סרט קולנוע קצר. השתתף כשחקן בהצגות ובסרטים. הן יצירתו והן מוסדות התרבות שהקים קשורים קשר בל יינתק אל ההכרה שלו שיש לחזק את ההוויה המזרחית בתרבות הישראלית כדי להעשיר אותה ולחלצה מן המונוליטיות האירופוצנטרית שלה.