google/wiki40b huggingface dataset:
צבא איטליה

היסטוריה

מקורותיו של צבא איטליה הם בצבא המלכותי (Regio Esercito), שהיה קיים החל מהקמתה של ממלכת איטליה לאחר ההשתלטות על שטחי מדינת האפיפיור ואיחודה של איטליה. ב-1861, תחת הנהגתו של ג'וזפה גריבלדי, הוזמן ויטוריו אמנואלה השני מבית סבויה לעלות על כס המלכות של הממלכה העצמאית החדשה.
חילות המשלוח האיטלקים נשלחו לסין במהלך מרד הבוקסרים ב-1900 וללוב במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ב-1911–1912.

לאחר המלחמה הקרה

בסיומה של תקופת המלחמה הקרה ב-1989 כלל צבא איטליה 26 בריגדות מבצעיות: 4 בריגדות שריון, 10 בריגדות חיל רגלים ממוכן, 5 בריגדות חיל רגלים ממונע, 5 בריגדות אלפיניות, בריגדת תותחנים אחת ובריגדה מוטסת אחת.
ב-1991 החל הצבא לצמצם את כוחותיו. פורקו 7 בריגדות ומספר רב של יחידות קטנות. ב-1997 המשיכה מגמת הצמצום בצבא ופורקו יחידות קטנות נוספות ובאותה שנה בוצע ארגון מחדש בכל הצבא. יחידות קטנות אוחדו ופורקו 6 בריגדות נוספות. בוצעו העברות של יחידות לבסיסים חדשים, הרכבי הכוחות שונו והוגדרו מחדש המשימות. ב-2002 פורקו 2 בריגדות נוספות. ב-2011 בוצעו שינויים נוספים ורבות מהיחידות הועברו לדרום איטליה ולסיציליה. ב-2013 בוצע בצבא שינוי רב היקף וכעת היקף הכוחות הקרביים שלו עומד על 9 בריגדות. נכון להיום סדר הכוחות של הצבא עומד על 2 בריגדות כבדות המצוידות בטנקים, משחיתי טנקים, נגמ"שי לחימה ותותחים מתנייעים, 2 בריגדות בינוניות המצוידות בנגמ"שי לחימה, 4 בריגדות קלות המצוידות במשחיתי טנקים, נגמ"שים ותותחים נגררים ובריגדה מוטסת אחת המצוידת במשחיתי טנקים, נגמ"שים ובמסוקי תקיפה ותובלה. כל יחידות ההדרכה מתוכננות להיות תחת פיקוד מאוחד שמרכזו ברומא.

משימות

צבא איטליה השתתף בפעולות סיוע לאוכלוסייה האזרחית במקרים של אסונות טבע. המשימות העיקריות מסוג זה שהוא מילא במשך השנים הן: בנפת דרום טירול ב-1967, בסרדיניה ב-1992, בסיציליה ב-1992 ובקלבריה ב-1994. נכון להיום הוא עוסק בהגנה על אתרים רגישים בכל רחבי איטליה מאז פיגועי 11 בספטמבר. הצבא גם עוסק בביצוע משימות מחוץ לאיטליה בחסות האו"ם, נאט"ו ומשתתף בכוחות רב-לאומיים, כמו בלבנון מאז 1982, בנמיביה מאז 1989, באלבניה מאז 1991, בכורדיסטן מאז 1991, בסומליה מאז 1992, במוזמביק מאז 1993, בבוסניה מאז 1995, במזרח טימור מאז 1999, בקוסובו מאז 1999, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מאז 2001, בדארפור מאז 2003, באפגניסטן מאז 2002, בעיראק מאז 2003 ושוב בלבנון מאז 2006. למעשה, בין השנים 1980 עד 2009, הייתה איטליה המדינה השלישית בעולם, לאחר ארצות הברית ובריטניה במספר משימות שמירת השלום שהיא ביצעה.
הקרביניירי שהיה בעבר הגוף הגדול ביותר בצבא, הוא כיום זרוע עצמאית לצד הצבא והצי האיטלקי וחיל האוויר האיטלקי ומספק שירותי משטרה צבאית לכל זרועות הכוחות המזוינים של איטליה.
סטיבן דורף

ביוגרפיה

דורף נולד באטלנטה וגדל בלוס אנג'לס שבארצות הברית לאם קתולית, ולאביו המוזיקאי היהודי, סטיב דורף.
דורף למד במספר בתי ספר פרטיים וגורש כמעט מכולם.
הופיע לראשונה כילד במספר פרסומות לטלוויזיה.
את הופעתו הקולנועית הראשונה עשה כנער בסרט האימה הקנדי "השער".
שיחק בתפקיד ראשי בדרמת האפרטהייד של ג'ון ג. אבילדסן "כוחו של האחד" בתור הנער האנגלי פי קיי.
הופיע לצידה של ריס וית'רספון בתחילת דרכה בדרמה "לא דופק חשבון".
ב-1994 שיחק דורף במיוזיקל ההיסטורי"Backbeat" המתעד את התנהלות להקת הביטלס בתחילת דרכה, בסרט גילם את גיטריסט הלהקה סטיוארט סאטקליף.
ב-1996 שיחק במותחן הפשע "דם ויין" בתור בנה של סוזן (ג'ודי דייוויס) שבורחת איתו מפני אביו החורג סוחר היינות אלכס גייטס (ג'ק ניקולסון).
ב-1998 הופיע דורף בתפקיד הערפד דיקן פרוסט, אויבו של צייד הערפדים בלייד (וסלי סנייפס) במותחן
הפעולה "בלייד" וזכה בפרס נבל השנה.
בשנת 2000 גילם דורף את הבמאי המטורף ססיל ב. דה-מיל בקומדיית הפשע העצמאית של ג'ון ווטרס "ססיל בי. דימנטד".
דורף שיחק בתפקידים ראשיים בסרטי האימה "פחד נקודה. קום" בתור הבלש מייק ריילי שחוקר את מקרי המוות, "המפתח לפחד" בתור דייל מייסי בעל הבית הקודם של ביתם החדש של ליאה (שרון סטון) וקופר טילסון (דניס קווייד) ו"לבד בחשיכה" בתור ריצ'רד בורק המפקד של סוכנות המחקר 713. ב- 2004 גילם דורף את בן זוגה של בריטני ספירס לקליפ "Everytime".
ב-2006 השתתף דורף לצידם של ניקולס קייג' ומייקל פניה בדרמה היסטורית של אוליבר סטון " מגדלי התאומים" וגילם את השוטר סקוט סטראוס.
ב-2008 שיחק דורף בדרמת בית הסוהר "לשרוד מעבר לסורגים" בתור האסיר המורשע בהריגה ווייד פורטר.
ב-2009 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "אויבי הציבור" בתפקיד שודד הבנק הומר ואן מטר שותפו לפשע של ג'ון דילינג'ר (ג'וני דפ).
ב-2010 הופיע בתפקיד כוכב הקולנוע ההוליוודי ג'וני מרקו בדרמה של סופיה קופולה "אי שם" המבוססת על חייה האישיים לצד אביה הבמאי פרנסיס פורד קופולה.
במאי 2012 ערך צילומים בהדסה נעורים לסרטו של ערן ריקליס "להישאר בחיים".
ב-2019 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" בתפקיד הבלש רולנד ווסט.
אורות פיניקס

אורות פיניקס הוא השם שניתן לאירוע הופעתם של כתמי אור בשמי פיניקס, אריזונה, בליל 13 במרץ 1997. הכתמים היו ככל הנראה עצמים בלתי מזוהים, אך יכול להיות שהיו פצצות תאורה.
על פי עדויות, באותו לילה בסביבות השעה 22:00 נצפו מספר עצמים בלתי מזוהים בשמי העיר פניקס שבאריזונה, ארצות הברית, שנוספו למספר מקרים שנצפו אחרי ולפני מקרה זה. עצמים אלה נראו כאורות בוהקים אשר ריחפו ולאחר זמן מה דעכו, על פי הנטען, מאחורי רכס הרים, למרות העובדה שבתיעוד מצולם קשה להבחין בזאת.
מייחדת אירוע זה על פני עדויות אחרות על מופעי עב"מ, היא העובדה כי למקרה זה היו עדי ראייה רבים, והוא היה בין המדווחים ביותר. עוד לפני כן, כשלוש שעות לפני שדווח על המקרה, נצפו סדרת אורות נוספים, מסודרים בצורת V, מרחפים מעל שמי נבדה. רבים רואים קשר בין מקרה מוזר זה למקרה של פניקס.

הסברים לתופעה

תאוריות רבות התפתחו סביב מקרה זה. תאוריה רווחת, אם כי קשה מאוד לביסוס, היא שהעצמים שנצפו הם כלי טיס של חוצנים. תאוריה נוספת היא שהעצם בצורת V, ואף האורות עצמם, הופקו על ידי מטוס ביון של ארצות הברית, חמקן.
שאלות רבות הועלו כאשר הוצע הסבר זה, כמו מדוע אחד ממטוסי הביון הסודיים והחשובים ביותר ירחף מעל עיר גדולה עם אורות וכו'.
התאוריה המקובלת ביותר, שגם הועלתה בערוץ החדשות המקומי, הייתה שסדרת האורות המוזרים היו פצצות תאורה ששוגרו על ידי מטוסים מבסיס "לוק" של חיל האוויר האמריקאי, הסמוך לעיר גלנדייל, מערבית לפניקס. כחיזוק לתאוריה זו נמסר כי אחד מטייסי הבסיס העיד שבאותו לילה הוטלו פצצות תאורה מאחורי רכס ההרים. בעזרת טכנולוגיית עיבוד תמונה על תצלום האורות ניתן היה להסיק כי העצמים נצפו כאשר הם מרחפים ודועכים מאחורי הרכס, כפי שטען הטייס. מנגד, סיבה אחת בולטת לשלילת תאוריה זו היא הקושי בהשגת דיוק כזה בהטלת הפצצות, כך שהעצמים ייצפו ויימדדו כמרחפים במרחק כה מדויק זה מזה ובגובה תואם מאוד, יחסית. יתר על כן, באותו לילה לא הופיע כל כלי טיס על המכ"ם של מגדלי הפיקוח המקומיים.

תגובת מושל אריזונה

ביום חמישי ה-19 ביוני 1997, כינס מושל אריזונה, פייף סימינגטון, מסיבת עיתונאים בה התייחס לתופעה בצורה הומוריסטית בכך שהציג את אחד מחברי הצוות שלו מחופש לחוצן ואזוק באזיקים בטענה שהוא האשם באירוע.
בשנת 2007, כאשר התראיין לעיתונות טען שבאותו הלילה חזה בעב"מ, "זה היה ענק ובלתי נתפש", "מי יודע מאיכן הוא הגיע? הרבה אנשים ראו את זה וכך גם אני".
לאחר שנשאל מושל אריזונה לסיבה בגללה התייחס לתופעה בצורה צינית השיב כי באותה העת אריזונה כולה הייתה מצויה בהיסטריה ולכן ניסה להרגיע את הרוחות בכך שהציג קלות ראש, אך לטענתו כבר אז הוא לא חשב שהנושא ראוי ללעג.
סימינגטון ציין כי יצר קשר עם מפקד בבסיס חיל האוויר "לוק", הגנרל האחראי למשמר הלאומי וראש המחלקה לביטחון הציבור על מנת לקבל הסברים לתופעה, אך ללא הועיל, לטענתו הם נותרו "מבולבלים".
מסדר כוכב סיני

תיאור העיטור

עיטור המסדר הוא מדליה בצורת כוכב בעל שמונה קודקודים, אשר יושב על קרניים היוצאות מאחוריו. במרכז הכוכב עיגול אשר בתוכו מפה סכמטית של חצי האי סיני, אשר על שמו המסדר. הכוכב תלוי על סרט ומחובר לאבזם בצורת סמל מצרים שהוא עיט מוזהב עם הכיתוב "רפובליקת מצרים הערבית" בבסיסו, סמל זה מעוטר בטבעת עלי אלון, האבזם מחובר לאבזם מרובע המתחבר לסרט העיטור עצמו. סרט העיטור מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעי דגל מצרים (אדום, לבן ושחור).
אות העיטור מורכב גם הוא משלושת צבעי דגל מצרים, אך אלו מסודרים באופן אופקי שלא כמו בסרט העיטור; פס אדום עליון, במרכז פס לבן ובתחתית פס שחור. אות העיטור של המסדר מדרגה ראשונה מכיל אבזם מוזהב במרכזו אשר מורכב מסמל מצרים, בדומה לאבזם המרכיב את העיטור עצמו.
ג'ון ריס-דייוויס

ביוגרפיה

דייוויס נולד בסולסברי, וילטשייר שבמערב אנגליה לזוג הורים ממוצא וולשי.
את מרבית ילדותו בילה דייוויס בבית אימו שבאמנפורד.
את השכלתו רכש דייוויס ב"אוניברסיטת מזרח אנגליה", לאחר מכן זכה דייוויס במלגה שאיפשרה לו ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
דייוויס החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1975 בדרמה הקומית הביוגרפית המבוססת על ספרו של קוונטין קריספ "ערום בשירות הציבור". הוא התפרסם לראשונה ב-1976 כשגילם את דמותו מפקד המשמר הפרטוריאני, נוויוס סוטוריוס מקרו בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC, אני, קלאודיוס. ב-1980 שיחק דייוויס בסדרת הדרמה ההיסטורית זוכת 3 פרסי גלובוס הזהב "שוגון", על תפקידו בסדרה היה דייוויס מועמד לפרס אמי.
בהמשך שנות ה-80 של המאה ה-20 הופיע דייוויס במגוון סרטים כשהבולטים שבהם היו: סרט ההרפתקאות זוכה 4 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "שודדי התיבה האבודה", בסרט גילם דייוויס את דמותו של סלאח, "החופר הכי טוב בקהיר", חברו של אינדיאנה ג'ונס (האריסון פורד) שעוזר לו למצוא את ארון הברית ובמאבקו כנגד הנאצים הרודפים אחריו ומחפשים גם הם את הארון.
דמות ידועה נוספת אותה גילם דייוויס הייתה בסרט ה-15 בסדרת "סרטי ג'יימס בונד", "007 באזור המסוכן". בסרט גילם דייוויס את דמותו של גנרל לאוניד פושקין, ראש סוכנות הק.ג.ב. שהחליף את גנרל גוגול.
בסוף שנות ה-80 השתתף דייוויס בסרט השלישי ב"סדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס", "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון". בסרט חובר סלאח לג'ונס ולאביו ד"ר הנרי ג'ונס (שון קונרי) במטרה למצוא את הגביע הקדוש, ולמנוע מהנאצים להשתלט עליו. בנוסף שיחק דייוויס בסדרת הדרמה "תקוות גדולות" המבוססת על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התפרסם דייוויס בעיקר בזכות דמותו הראשית בסדרה הבדיונית "גולשים בזמן" בה גילם את דמותו של פרופסור מקסימיליאן ארתורו, מרצה לפיזיקה של גיבור הסדרה קווין מלורי (ג'רי אוקונל). דייוויס עזב את הסדרה אחרי העונה השלישית לאחר ביקורת חריפה נגד שינויים דרמטיים שהרשת רצתה, האיכות הרדודה של התסריטים ונגד המפיק בפועל דייוויס פקינפה.
בשנת 2001 נבחר דייוויס על ידי פיטר ג'קסון לתפקיד בסרט הפנטזיה זוכה 4 פרסי האוסקר "שר הטבעות: אחוות הטבעת", בסרט גילם דייוויס את דמותו של הגמד גימלי, המתנדב ללוות את ההוביט פרודו בגינס, כנציג הגמדים, במסעו להשמיד את הטבעת האחת.
בשנה שלאחר מכן השתתף דייוויס בתפקיד כפול בחלק השני, זוכה שני פרסי האוסקר בטרילוגיה "שר הטבעות: שני הצריחים", מלבד גילומו של גימלי דיבב דייוויס גם את דמותו הספרותית של זקן-עץ מנהיג האנטים, עץ עתיק מאוד שיודע לדבר אשר פוגש את פיפין ואת מרי בעת מנוסתם מהאורקים. יחד עם אנטים אחרים הוא תוקף את סרומן במשכנו.
ב-2003 שיחק דייוויס את דמותם של גימלי וזקן-עץ בחלק האחרון ב"טרילוגיית סרטי  שר הטבעות","שר הטבעות: שיבת המלך". הסרט זכה ב-11 פרסי אוסקר וגרף למעלה ממיליארד דולרים.

חיים אישיים

דייוויס נשוי משנת 1966 למתורגמנית סוזן ווליקנסון, לזוג שני בנים: בן וטום. בתחילת שנות ה-80 נפרד דייוויס מאשתו אולם הם לא התגרשו רשמית ונשארו נשואים עד מותה בשנת 2010.
משנת 2004 גר דייוויס עם ליסה מנינג, מנחת טלוויזיה לשעבר, להם ילדה אחת בשם מאיה.
פוספודיאסטראז

היסטוריה

הצורות הרבות הללו (איזופורמים או תת-סוגים) של פוספודיאסטראז בודדו ממוח של חולדה באמצעות אלקטרופורזת ג'ל פוליאקרילאמיד בתחילת שנות ה-70 ובמהרה נמצאו כמעוכבים סלקטיבית על ידי מגוון תרופות במוח וברקמות אחרות. הפוטנציאל במעכבי פד"א סלקטיביים לשימוש כתרופות נחזה בשנות ה-70. החיזוי הזה כיום התממש במגוון תחומים (למשל סילדנפיל כמעכב פד"א 5 ורוליפרם כמעכב פד"א 4).

משמעות קלינית

אנזימי פוספודיאסטראז הם בדרך כלל מטרות למעכבים תרופתיים בזכות חלוקת הרקמות הייחודית שלהם, והמאפיינים המבניים והתפקודיים שלהם.
מעכבים של פד"א יכולים להמשיך או לשפר את ההשפעות של תהליכים פיזיולוגיים המתווכים על ידי cAMP או cGMP על ידי עיכוב הפירוק שלהם על ידי פד"א.
סילדנפיל (ויאגרה) הוא מעכב פד"א ספציפי ל-cGMP מסוג 5, שמשפר את ההשפעות הוסודילטוריות של cGMP ברקמות האחראיות על זיקפה ובכך משמש לטיפול באימפוטנציה. בנוסף, השפעותיו על הלב נחקרות עם אינטרס ספציפי בטיפול בניוון שרירים דושן ובהגדלה שפירה של הערמונית.
השפעות תרופתיות של מעכבי פוספודיאסטראזות
מעכבי פוספודיאסטראז זוהו כבעלי פוטנציאל רפואי בתחומים כמו יתר לחץ דם בעורקי ריאה, מחלת לב כלילית, דמנציה, דיכאון, אסתמה, מחלת ריאות חסימתית כרונית, זיהומים פרוטוזואנים (כולל מלריה) וסכיזופרניה.
פד"א חשובים גם בשכיחות התקפים. למשל, פד"א פוגע בפעילות האנטיאפילפטית של אדנוזין. שימוש במעכב פד"א ( פנטוקסיפלין) בהתקף מושרה פנטילנטטראזול מצביע שההשפעה האנטיאפילפטית על ידי הארכת מרווחי הזמן בין ההתקפים והקטנת משך ההתקפים באורגניזם חי.
צילוסטזול (פלטל) מעכב PDE3. העיכוב הזה מאפשר לתאי דם אדומים להפוך לגמישים יותר. זה שימושי בתנאים כמו קלאודיקציה אינטרמיטנטית, כך שהתאים יכולים לתמרן דרך כלי דם מכוויצים בקלות.
זפרינסט מעכב גדילה של שלב-הדם הא-מיני של טפילי מלריה (פלסמודיום פלציפרום) באורגניזם חי עם ערך ED₅₀ של 35 מיקרומולר, ומעכב PfPDE1, פד"א ספציפי ל-cGMP של פלסמודיום פלציפרום עם ערך IC₅₀ של 3.8 מיקרומולר.
קסנתינים כמו קפאין ותאוברומין הם מעכבי פד"א ספציפיים ל-cAMP. למרות זאת, השפעת העיכוב של קסנתינים על פד"א נצפית רק במינונים גבוהים מאלה שאנשים בדרך כלל צורכים.
אוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ

ביוגרפיה

אוגוסטה מריה נולדה ב-6 בפברואר 1649 בטירת גוטורפ, לפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולמריה אליזבת מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה. ב-15 במאי 1670 התחתנה אוגוסטה מריה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ממנו נולדו לה 11 ילדים.
בשנת 1677 מת חמיה פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך. בשנת 1709 מת בעלה פרידריך, וב-25 באפריל 1728 מתה אוגוסטה מריה בטירת אוגוסטנבורג בגרצינגן.
גבריאלה (אוניית מעפילים)

תולדותיה

גבריאלה הייתה אוניית עץ בעלת תורן אחד; הונעה על ידי דיזל ומפרשים; מסוגלת למהירות 6 קשר, הפליגה תחת דגל יוון. באחד מגילגוליה השתתפה בשוד ימי.
נרכשה בפיראוס שביוון, על ידי איש הפלי"ם לוי שבט (שוורץ), באמצעות מתווך יווני בשם חרילוס הורטיס (Harillos Hortis), שכינויו היה "הנספח". שניהם בלווית יצחק אלשיך (אבוזי) עובד נמל חיפה. הם הכינו את האונייה להפלגת העפלה. האונייה צוידה בסירת הצלה אחת לשמונה נפשות, וסודרו בה 40 מקומות שינה, מטבח קטן ושירותים. 
המעפילים, כארבעים נפשות, היו ניצולי השואה, חלקם מיוון והשאר מארצות אחדות באירופה; השתייכו בחלקם לתנועות נוער ומפלגות:  26 – הקיבוץ המאוחד, 9 –  השומר הצעיר, 5 -  בודדים. גילם הממוצע של המעפילים היה 25.
העלאת מעפילים התבצעה במפרץ קטן ליד פיראוס. השלטונות לא ידעו על ההפלגה שנעשתה בחשאי. הם נאספו בקרבת מקום ההפלגה, בו הוקם מחנה הכשרה במסווה של  עריכת פיקניק. ורוכזו בו בעזרת אונרר"א. אל האונייה הגיעו מפולין דרך הונגריה ויוגוסלביה, ומיוון ברכבת.
האונייה יצאה מנמל פיראוס ב-2 בספטמבר 1945 אל הים האגאי, ומשם לקפריסין וקיסריה. 
ב–9 בספטמבר הגיעה אל מול ראש הכרמל, שם אמורה הייתה לפגוש סירה ובעזרתה להוריד את המעפילים. 
בנוסף לכך, נקבע שתובער מדורה על החוף 2.5 קילומטרים צפונית לגבעת אולגה. סימן הזיהוי היה מכנסיים על תורן הספינה, כדי להבדילה מסירות דיג של ערבים מקומיים.  ארבעה בני אדם – דב מגן (ברצ'יק), יואש צידון (צ'אטו), משה רבינוביץ' ומכונאי משדות ים יצאו בסירה בערב ראש השנה להפגש עם "גבריאלה", אולם הפגישה לא התקיימה, משום שהאונייה לא נמצאה.
לבסוף, "גבריאלה" הגיעה בכוחות עצמה לחוף קיסריה, והמעפילים ירדו ממנה. לאחר ההורדה נשלחו אליה חביות דלק כדי שתוכל לחזור ליוון.
בהמשך השתתפה האונייה במספר הפלגות כאוניית עזר לאוניות מעפילים אחרות.
סמדר פרי

ביוגרפיה

סמדר פרי גדלה בחיפה, בת לאם ילידת ארץ ישראל ולאב יליד פולין. נינתו של רבה של חיפה, ברוך מרקוס. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה במגמת מזרחנות, וכבוגרת המגמה התגייסה לחיל המודיעין.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה ככתבת לענייני ערבים בעיתון "על המשמר", ובשנות ה-80 עזבה אותו ועברה לשמש כתבת ופרשנית בעיתון "ידיעות אחרונות" (תחילה ככתבת לענייני מצרים), ובו היא כותבת עד היום.
ככתבת העוסקת בעולם הערבי קיימה ראיונות עם מנהיגים ערבים רבים, בהם אנואר סאדאת, חוסני מובארק, חוסיין מלך ירדן ומחמוד עבאס.
נמנית עם מגישי תוכנית הרדיו "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
אחותה היא הסופרת מירב הלפרין.
קלייטון האטמצ'ר

ביוגרפיה

האטמצ'ר נולד בוונאטצ'י שבוושינגטון. הוא התגייס בינואר 1978 לחיל הנחתים של ארצות הברית. במאי 1984 עבר לשרת בצבא ארצות הברית לאחר שהתקבל לתוכנית הכשרת מש"קים לאנשי צוות אוויר והוכשר כטייס מסוקים. הוא שירת כטייס פינוי רפואי בחטיבה האווירית של הדיוויזיה המוטסת ה-101. 
ב-1987 סיים קורס קצינים, הוא התקבל ללהק המבצעים מיוחדים 160 ושירת במטה החטיבה וכמפקד מחלקת פשיטה אווירית כטייס MH-60 נייט הוק. הוא סיים קורס קציני תעופה מתקדם והוצב במסגרת תוכנית חילופי קצינים בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר, בו שירת כמדריך טיסה ומוביל מבנה בטייסת המבצעים המיוחדים ה-55. לאחר מכן שימש מפקד פלגה וקצין מבצעים ביחידה חשאית למבצעים מיוחדים של כוח דלתא וה-CIA. 
ביוני 2002 חזר לחטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160 ושירת כסגן מפקד הגדוד הראשון. בתקופה זו השתתף במלחמת עיראק ובמרדף אחר סאדאם חוסיין.  
ביוני 2004 מונה למפקד הגדוד החמישי ברגימנט האווירי ה-158 של הצבא המוצב בגרמניה. ביולי 2006 מונה למפקד הגדוד בחטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160 ובמאי 2008 מונה למפקד החטיבה. בהמשך שירותו שימש עוזר לענייני מבצעים מיוחדים בפיקוד ארצות הברית ונאט"ו לאימון כוחות הביטחון של אפגניסטן.   
ביוני 2012 מונה למפקדו השני של פיקוד המבצעים האוויריים המיוחדים של צבא ארצות הברית. ביוני 2014 מונה לסגן מפקד דיוויזיית חיל הרגלים השנייה וב-2015 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. ביולי 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. הוא פרש מהשירות הצבאי ב-2018.
האטמצ'ר בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה לפיקוד ומטה של הצי, ותואר שני באסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
דוד הלפרין

דוד הלפרין (ברומנית: David Halperin) היה הרב השני של יהדות בוקרשט ובנו של הרב הראשון שלה.
אלמוני שהגיע מהונגריה לבוקרשט לאחר שנת 1800 היה הרב הראשון שהוכר על ידי שלטונות נסיכות ולאכיה. בנו, דוד הלפרין, נולד בבוקרשט ונבחר לתפקיד רב הקהילה של בוקרשט בשנת 1834, תחת שלטונו של אלכסנדרו גיקה. תוארו של דוד הלפרין היה "הרב של בוקרשט והסביבה". הוא ידע עברית, רומנית ויוונית מודרנית ונחשב למלומד.
בתקופת כהונתו של דוד הלפרין הקהילה היהודית של בוקרשט הייתה מפולגת לשתי סיעות שהתקוטטו ללא הפסק ושלחו קובלנות, האחת נגד רעותה, אל השלטונות. ב-1856, כשהלפרין נואש מלהשלים עם הסיעה המתנגדת לו, נסע אל קונסטנטינופול, כדי להתלונן בפני הווזיר הגדול (ולאכיה הייתה כפופה לאימפריה העות'מאנית) ולקח איתו את החוזה שנחתם בינו ובין הקהילה היהודית ומסמכים נוספים, כדי להציגם בפני השלטונות העות'מאניים. במקום בו התארח בקונסטנטינופול, נגנבו ממנו מסמכיו ובלעדיהם לא יכול היה להציג את עמדתו, לכן נשאר שם עד מותו, בעוד רעיתו ממתינה לו בבוקרשט.
במקומו של דוד הלפרין בחרה הקהילה היהודית של בוקרשט את עויזר מנדל, מברלאד, כדי שישמש כממלא מקום.
ת'אבת אבן קורה

אסטרונומיה ופיזיקה

קופרניקוס, שבחן טקסט בלטינית המיוחס לת'אבת, טוען כי ת'אבת קבע שאורכה של שנה הוא 365 ימים, 6 שעות, 9 דקות ו-12 שניות (טעות של 2 שניות). 

בפיזיקה, הוא התנגד לפיזיקה של אריסטו והציע תאוריה שלפיה תנועה כלפי מעלה וכלפי מטה נגרמת על ידי משקל וסדר היקום הוא תוצאה של שתי אינטראקציות: האחת בין גורמים שמימיים לארציים והשנייה בין כל החלקים של כל רכיב בנפרד.
עינת גיל-צובארי

ביוגרפיה

גיל–צובארי שירתה כקצינת חינוך וראש מחלק נוער בתחנת המשטרה ברמלה, במהלך פעילות מבצעית נורתה על ידי עבריין ונפגעה ממספר קליעים. שימשה דוברת מרחב שפלה, דוברת אגף התנועה ודוברת מחוז דרום. ב-2007 מונתה לדוברת המטה הארצי של המשטרה. שירתה כקצינת אגף קהילה ומשמר אזרחי במחוז מרכז. בהמשך שימשה ראש מחלקת שיטור קהילתי באגף שיטור וביטחון. ביולי 2016 מונתה לראש חטיבת האבטחה והרישוי בדרגת תת-ניצב. 
בפברואר 2019 הועלתה לדרגת ניצב ומונתה לראש אגף משאבי אנוש.
גיל-צובארי היא תושבת סביון, נשואה ואם לארבעה, בוגרת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בחינוך.
איחוד גרמניה מחדש

רקע

אחרי הכנעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה חולקה גרמניה לארבעה אזורי כיבוש. בירת גרמניה, ברלין, אף שהייתה בתוך האזור הסובייטי, חולקה בעצמה לארבעה אזורי כיבוש.
הכוונה המקורית הייתה שבעלות הברית המנצחות ימשלו בגרמניה במשותף, אולם עם גבור המתח של המלחמה הקרה אוחדו בשנת 1949 אזורי הכיבוש הבריטים, הצרפתיים והאמריקאים ליחידה אחת שהיוותה את הבסיס להקמת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה שזכתה לעצמאות מלאה בשנת 1955. בשנת 1949 גם הוקמה באזור הכיבוש הסובייטי במזרחה של גרמניה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. העיר ברלין חולקה אף היא, וחומה נבנתה כדי לחצוץ בין שני חלקי העיר.
בתחילה היו עוד תקוות לאיחוד בין שתי המדינות הגרמניות, אולם עם דחיית תוכנית סטלין על ידי גרמניה המערבית, השתלבותה של גרמניה המזרחית בגוש המזרחי והשתלבות גרמניה המערבית בגוש המערבי, חודדו ההבדלים בין שתי המדינות.

היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות גרמניה אחזו בגישות שונות לשאלת האיחוד האפשרי בין המדינות. גרמניה המערבית טענה שהיא היורשת הבלעדית של הרייך הגרמני, ורק לה הזכות לייצג את העם הגרמני. כפועל יוצא מגישה זאת הוטל חרם על גרמניה המזרחית, שהוגדרה בידי שכנתה המערבית כמדינה בלתי לגיטימית תוך מאמץ לבודד אותה בזירה הבינלאומית. אף על פי שגישה זו רוככה בשנות השבעים כתוצאת ממדיניות הדטאנט, היא מעולם לא ננטשה.
גרמניה המזרחית ניסתה לנתק את עצמה מההיסטוריה הגרמנית. טענתה הייתה שעם כיבוש הרייך הגרמני בידי בעלות הברית בשנת 1945 הוא חדל מלהתקיים, ושתי המדינות שהוקמו על חורבות הרייך הן מדינות חדשות בלי שום מחויבות וזיקה למדינות הגרמניות של העבר.

האיחוד

גרמניה אוחדה רשמית ב-3 באוקטובר 1990, ושטחה של מה שהיה עד אז גרמניה המזרחית, חולק לחמש מדינות (ברנדנבורג, סקסוניה, תורינגיה, סקסוניה-אנהלט ומקלנבורג-פורפומרן), לפי השיטה הפדרלית של גרמניה. החוקה הגרמנית הוחלה גם על 5 מדינות המחוז החדשות.
החוקה הגרמנית תוקנה כדי להרגיע את שכנותיה של גרמניה, ולפי התיקון אין שום חלקים מגרמניה שלא הצטרפו לפדרציה. אולם, בעתיד יש אפשרות לשינוי נוסף בחוקה כדי לאפשר צירוף טריטוריות חדשות לפדרציה.

תוצאות האיחוד

האיחוד גבה מחיר כבד מכלכלתה של גרמניה, והגביר את המיתון בו הייתה נתונה הכלכלה הגרמנית מזה שנים מספר. אחת הסיבות למחיר הייתה ההחלטה ששער ההמרה של המארק המזרחי ייקבע, מסיבות פוליטיות, כשווה לזה של המארק הגרמני, וגרמניה אולצה להזרים השקעות לכלכלה המזרחית החלשה.
רוב העסקים המזרח גרמנים לא יכלו לעמוד בתחרות עם המערב, ונסגרו. התעשייה המזרח גרמנית, שבעבר נתמכה על ידי ממשלת מזרח גרמניה, הופרטה ופורקה. כתוצאה מכך נסקה האבטלה במזרח גרמניה לשיעור גבוה בהרבה מזו שבמערב, וחלק גדול מכוח העבודה המזרח גרמני, במיוחד העובדים המיומנים ביותר, היגרו למערב.
העובדה שהאיחוד נעשה על ידי הצטרפות של מדינות מזרח גרמניה ולא של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית כיחידה שלמה, הביאה לרגשות התמרמרות במזרח ולראייה של תהליך האיחוד כ"סיפוח" או "כיבוש".
דמם שלאחר לידה

גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה

מצבים בהם הרחם יתכווץ פחות טוב ויהיה א-טוני אלו מצבים המהווים גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה. מצבים אלו יכולים לכלול לידות ממושכות, שימוש באוקסיטוצין, התרחבות מוגברת של הרחם שמקשה על התכווצותו עקב עובר גדול, היריון מרובה עוברים וכן זיהום של הרחם.
גורמי סיכון אחרים יכולים להיות קשורים לסיכון לקרע בתעלת הלידה - עוברים גדולים, אפיזיוטומיה שנעשתה באיחור, לידה מכשירנית (ואקום או מלקחיים) או לידה מהירה (תוך שעה ממועד הצירים). 
כליאת כתפיים (shoulder dystocia) מהווה אף היא גורם סיכון לדמם שלאחר לידה.
אירידנטה

אירידנטה (או אירידנטיזם Irredentism) היא התלכדות קבוצה לאומית המצויה במדינה אחת (לרוב קבוצה שהיא מיעוט), מתוך שאיפה להסתפח למדינה אחרת (בדרך כלל בעלת גבול משותף) שבה מהווה לאום זה רוב או מחזיק בשלטון. האירידנטה יכולה להתבטא הן בסיפוח השטח שבו מצויה הקבוצה הלאומית בלבד, והן בסיפוח כולל של המדינה שבה מצויה קבוצה זו. שאיפה זו מבוססת על זהות לאומית אתנית או דתית. בניגוד להגדרתו של ארנסט גלנר ללאומיות, המתבססת על חפיפה בין לאום לבין שטח, הלאומיות האירידנטיסטית מתבססת על הזיכרון ההיסטורי המשותף של ה"מולדת", ולכן איננה מוגבלת בהכרח לקרקע עליו יושב הלאום כיום.
אפריל או'ניל

מיראז' סטודיו

במהלך עבודתה אצל סטוקמן בנתה או'ניל רובוטים רבים אך ברחה לאחר שגילתה כי הם נועדו למטרת פריצות לבנקים וגניבת כסף, לאחר בריחתה נרדפה או'ניל על ידי רובוטים ששלח סטוקמן. המרדף נמשך עד ביוב במנהטן, שם ניצלה או'ניל על ידי צבי הנינג'ה ולאחר מכן חברה להם. לאחר שנותרה ללא עבודה פתחה או'ניל חנות עתיקות, אך זאת נהרסה לאחר ששרדר, אויבם של הצבים ומנהיג כנופיית שבט הרגל, פרץ לחנות במטרה לחסל את חבריה הצבים.
במהלך שנות ה-90 הכירה אפריל את שוטר המשמר האזרחי קייסי ג'ונס והשניים החלו במערכת יחסים רומנטית. לאחר עימות קשה עם שרדר בורחת אפריל עם הצבים, קייסי ומנהיגם הרוחני של הצבים ספלינטר לבית החווה שלה בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. בהמשך מערכת היחסים של אפריל עם קייסי ניזוקה לאחר שקייסי מידרדר לשכרות, דבר הגורם לשניים להיפרד. לאחר הפרידה פוגש קייסי באלמנה בהריון בשם גבריאלה, גבריאלה יולדת ילדה הקוראת לה שאדו ומתה במהלך הלידה. לאחר מותה של גבריאלה חוזר קייסי לאפריל ויחד הם מגדלים את שאדו.

ארצ'י קומיקס

בהרצה זו המבוססת על סדרת הטלוויזיה מ-1987 אפריל היא העתק כמעט מדויק מסדרת הטלוויזיה. בקומיקס נוספו לה כישורי לחימה לאחר שהתאמנה רבות עם ספלינטר. בהרצה זו עבדה אפריל לפרנסתה ככתבת חדשות ערוץ 6 אך איבדה את עבודתה בעקבות הרפתקאות רבות עם הצבים שהפריעו לעבודתה. לאחר פיטוריה הייתה כתבת חדשות עצמאית.

Dreamwave Productions

בהרצת קומיקס המבוססת על סדרת הטלוויזיה מ-2003 הייתה אפריל דמות מרכזית ודומיננטית. אפריל התעניינה בעיתונות אך עסקה המון בלימודיה וניסתה לשלב תוך כדי את הרפתקאותיה עם הצבים.