נוירופתיה פריפרית

מונונוירופתיה

מונו-נוירופתיה הוא תהליך של נוירופתיה המשפיע רק על עצב בודד. הסיבות הנפוצות לכך כוללות למשל תהליך של לחץ פיזי על העצב- הידוע גם כ- compression neuropathy- למשל, תסמונת התעלה הקרפלית. מצבים תחושתיים המתוארים כתחושת דקירות או סיכות ("רגל שנרדמת") נגרמים גם הם כתוצאה ממונו-נוריופתיה זמנית, אשר יכולה להסתיים לאחר ביצוע תנועות מסוימות למשל. פגיעה ישירה בעצב כלשהו, בעיה באספקת הדם אליו או תהליך דלקתי יכולים להביא כולם למונו-נוירופתיה.

טיפול

טיפולים רבים בנוירופתיה פריפרית הם טיפולים הנוגעים לתסמינים עצמם. קיימות מספר תרופות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית כגון נוגדי דיכאון ותרופות לטיפול באפילפסיה, אשר נמצאו יעילות בהקלת כאב נוירופתי. טיפולים קיימים כוללים שימוש בתרופות טריציקליות (כגון אמיטריפטילין) וטיפול בתרופות נוגדות אפילפסיה כגון גבאפנטין או ולפוראט. 
מחקרים רבים נעשו במהלך השנים 2005-2010, המצביעים על כך שקנבינואידים סינתטיים (מריחואנה רפואית למשל) הם טיפולים יעילים להפרעות נוירופתיות.
פרהגבלין היא תרופה אנטי-פרכוסית המיועדת לכאב נוירופתי. היא נמצאה יעילה גם לטיפול בהפרעת חרדה מוכללת. תרופות נוספות המשמשות לטיפול כאב נוירופתי כוללות קבוצות ממשפחת ה- SNRI כגון דולוקסטין. 
מחקרים] שנעשו לאחרונה מצביעים על כך שטיפול בנוירופתיה סוכרתית יכול לעיתים להגיב לטיפול בגירוי חשמלי עצבי דרך העור - TENS. 
במידה ומוצאים גורם הניתן לטיפול, הרי שאז ניתן לרפא את המחלה, וזאת בתנאי שהטיפול הוחל במועד לפני שנגרם נזק בלתי הפיך לעצבים. דוגמאות לכך הן חסר בוויטמינים, כגון B12 ואז מתן הוויטמין בזמן יביא לריפוי הפגיעה העצבית, או מחלות דלקתיות הניתנות לטיפול על ידי תרופות, או לחץ על העצבים הניתן לשחרור על ידי ניתוח וכו'. לעיתים לא מוצאים את הסיבה למחלה וזאת על אף בירור נוירולוגי מקיף, או שהסיבה אינה ניתנת לריפוי, למשל נוירופתיה תורשתית. חשוב, לציין, כי גם במקרים בהם לא ניתן לרפא לחלוטין את הנוירופתיה, הרי שקיימת אפשרות להקל באופן משמעותי על הסימפטומים ולשפר את איכות החיים. כיום, קיימות תרופות רבות לטיפול בכאבים הנוירופתיים ובהפרעות התחושה. התגובה לתרופה שונה מאדם לאדם, וחשוב למצוא את התרופה שתתאים לחולה מסוים הן מבחינת היעילות והן מבחינת תופעות הלוואי. במקרים מסוימים, כאשר שימוש בתרופה אחת אינו יעיל דיו, ניתן לשלב מספר תרופות.

טיפול ברפואה סינית בנוירופתיה

בנוסף לטיפול התרופתי הקונבנציונלי, ניתן להיעזר ברפואה סינית לטיפול בנוירופתיה. 
הטיפול בכאבים נוירופתיים כוללת אבחנה ייחודית לרפואה סינית המבדילה בין התופעות השונות, למשל האם ישנה תחושה של חום או קור, רגליים כבדות או רגליים חלשות, חוסר תחושה, הרגשת נימול או כאב חד ועוד. כך שבשונה מן הרפואה הקונבנציונלית אשר לרוב תטפל באותן תרופות עבור אנשים הסובלים מסימפטומים שונים של נוירופתיה פריפרית, ברפואה הסינית הטיפול יהיה שונה בין אדם לאדם. כך למשל: אדם אשר מתלונן על חולשה וקור ברגליים יטופל באופן שונה מאשר אדם עם שריפה בכפות הרגליים ושרירים הנתפסים בעיקר בלילה.  
הרפואה הסינית רואה בכאבים נוירופתיים תוצר של חוסר איזון במערכות הגוף השונות במישורים שונים.
במאמר שנכתב בנושא במגזין Clinical Diabetes בינואר 2005, המליצה האגודה האמריקנית לסוכרת (ADA) לשקול שילוב של דיקור סיני כטיפול יעיל בכאבים נוירופתים.
מחקר קליני אשר פורסם על ידי חוקרים מאוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה בשנת 1997 במגזין Diabetes Research & Clinical Practice, הראה שיפור משמעותי בקרב 77% מחולי הסוכרת הסובלים מכאבים נוירופתים בגפיים, בעקבות טיפולים אשר שילבו רפואה סינית.
בתי החולים הגדולים בישראל החלו לשלב רפואה סינית בשנים האחרונות, חלקם אף מציע טיפול בכאבים נוירופתים באמצעות רפואה סינית.

מערכת העצבים ההיקפית

מערכת העצבים ההיקפית מורכבת למעשה מרשת של "סיבים מוליכים" המפוזרים ומכסים את כל הגוף: גפיים, עור, שרירים, איברים פנימיים וכו'. תפקידם של העצבים ההיקפיים הוא לקשר בין מערכת העצבים המרכזית, דהיינו המוח וחוט השדרה ובין כל איבר ואזור בגוף. בהשאלה, ניתן להתייחס למוח כמחשב המרכזי, ולעצבים ההיקפיים כחוטים מוליכים המקשרים לכל נקודה. בצורה כזו מתאפשרת שליטה מלאה של המוח על כל חלקי הגוף, והעברת אינפורמציה בדרך ההפוכה מכל חלקי הגוף למוח. העור עשיר בעצבים תחושתיים הקולטים תחושות שונות, למשל מגע נעים או תחושות לא נעימות כגון כאב, חום וכו' אשר מזהירות מפני סכנה, השרירים מופעלים על ידי העצבים המוטורים האחראים ליכולת התנועה, האיברים הפנימיים, כגון: הלב, מערכת העיכול וכו' נשלטים על ידי העצבים האוטונומים. זאת הסיבה למשל שפגיעות במערכת העצבים עלולות לגרום גם להפרעה בתפקוד איברים חיוניים כמו הלב, מערכת העיכול, מערכת השתן, בלוטות הפרשה ועוד.
כאשר העצבים ההיקפיים נפגעים נגרמות הפרעות מגוונות בהתאם לעצבים שנפגעו. בדרך כלל הפגיעות המטרידות ביותר הן התחושתיות. העצבים התחושתיים רגישים מאוד. בניגוד, לעצבים המוטורים, אשר נדרשת פגיעה ניכרת בהם על מנת לגרום לחולשת שרירים, הרי שככל שהדבר נוגע לעצבים התחושתיים – די בליקוי קל יחסית על מנת לגרום להיווצרות תחושות מטרידות וכואבות.

סימנים של נוירופתיה

הסימפטומים התחושתיים הם השכיחים ביותר. מדובר בסימפטומים מטרידים, לא נעימים, כואבים, אשר פוגעים באופן משמעותי באיכות החיים. הפגיעה בעצבים גורמת לעיתים קרובות לפעילות יתר שלהם, דהיינו: העצבים החולים מייצרים פעילות חשמלית לא תקינה, אשר אינם אמורים לייצר באופן נורמלי. פעילות זו נקלטת על ידי המוח כתחושות לא תקינות. ניתן לחלק את הפרעות התחושה לכאלה שמופיעות באופן עצמוני, כלומר ללא כל גירוי חיצוני, וכאלה שהן העצמה של גירויים קיימים למשל, גירוי נעים נתפש ככואב, מצב של רגישות יתר. הפרעות התחושה האופייניות לנוירופתיה כוללות: תחושת שריפה או צריבה, נימול- הרגשה שנמלים מטפסות על פני העור, עקצוצים, זרמים, תחושת קור או חום, רדימות (בדומה לתחושה לאחר זריקה אצל רופא שיניים), כאבים (הכאב לרוב בעל אופי שורף).
רגישות היתר מתבטאת בכך שגירוי אשר במהותו אינו כואב נתפש כלא נעים או כואב, לדוגמה: מגע של בגד או סדין נתפש כלא נעים או כואב, או תחושה שדורכים על אבנים או סיכות בזמן הליכה. בנוירופתיה הפרעות התחושה שכיחות יותר באזורים המרוחקים של בגוף, וזאת משום שהעצבים הארוכים רגישים יותר. מכאן, שכפות הרגליים הן הראשונות להיפגע, אחריהן הידיים ואזורים אחרים בגוף. כפות רגליים שורפות או בוערות הן לעיתים סימן ראשון של נוירורפתיה. כאשר התלונות מתחילות בידיים, לדוגמה: נימול, כאבים, רדימות או שריפה בידיים, יש לחשוב על פגיעה מקומית של עצב ביד, כגון: תסמונת התעלה הקרפלית, אשר בה קיים לחץ על עצב בשורש כף היד או בעיה בעמוד השדרה הצווארי עם לחץ על שורשי עצבי הידיים. יצויין, כי בתסמונת התעלה הקרפלית תחושות הרדימות, הכאב והנימול בכף היד מופיעות לעיתים קרובות בלילה ומעירות משינה. עם התקדמות המחלה הפרעות התחושה שתוארו עלולות להתפשט לאזורים נרחבים על פני העור. כשהעצבים המוטורים נפגעים תתפתח חולשה של השרירים. כמו כן, השרירים יאבדו מנפחם ויהפכו לרזים יותר. כתוצאה מכך יופיע קושי בפעולות השרירים. כאשר נפגעים שרירי הידיים יהיה קושי בפעולות עדינות עם הידיים, כגון: כתיבה, החזקת חפצים, הכנסת חוט לקוף של מחט, כפתור כפתורים ועד. כששרירי הרגליים נפגעים, תופיע חולשה ברגליים, אשר תתבטא בקשיי הליכה, כפות רגליים שמוטות, קושי לעמוד על בהונות הרגליים או העקבים, ובמקרים קשים קושי לקום מישיבה ועוד. פגיעה בעצבים האוטונומים, המעצבבים את האיברים הפנימיים תגרום להפרעה בתפקודם, לדוגמה: הפרעות בקצב הלב, הפרעות בתנועתיות מערכת העיכול (שלשלולים או עצירות), הפרעה במתן שתן, תחושת סחרחרות כשקמים מישיבה, הפרעות בהזעה ועוד.

הגורמים לנוירופתיה פריפרית

כיום ידועות עשרות רבות של סיבות לפגיעה בעצבים ההיקפיים. בעולם המערבי הסיבה השכיחה היא מחלת הסוכרת. רמת סוכר גבוה בדם, שאינה מאוזנת גורמת לפגיעה בעצבים ההיקפיים. זאת הסיבה שיש חשיבות רבה לאבחון ואיזון נכון של הסוכרת. יצויין, כי לעיתים הנוירופתיה היא הסימן הראשון לסוכרת. כאמור, קיימות סיבות רבות ומגוונות אחרות, הכוללות: חוסר תזונתי, למשל חוסר בוויטמין B₁₂ או ויטמינים אחרים; נטילת תרופות הפוגעות בעצבים; חשיפה לחומרים רעילים, למשל: חומרי תעשייה שונים הרעילים לעצבים; מחלות דלקתיות; מחלות אוטואימוניות – מחלות בהן מערכת החיסון תוקפת איברים של הגוף עצמו; מחלות ממאירות; מחלות זיהומיות; לחץ על העצבים, כגון: תסמונת התעלה הקרפלית, או פריצת דיסק בעמוד השדרה הלוחץ על שורשי העצבים; סיבות תורשתיות, גנטיות ועוד. יצויין, כי לעיתים מחלות זיהומיות (שפעת, שלשולים, מחלות חום וכו') גורמות לנוירופתיה קשה וחריפה, הקרויה תסמונת ע"ש גיליאן ברה, אשר מתפתחת לאחר חלוף הזיהום החריף, ועלולה לגרום לשיתוק שרירים. למרבה המזל, רוב הלוקים בתסמונת ע"ש גיליאן ברה מחלימים.

אבחון

אבחון המחלה מבוצע על ידי בדיקת נוירולוג, אשר כוללת לקיחת אנמנזה רפואית, דהיינו: מידע בנוגע למכלול הסימפטומים, התפתחותם ומהלכם, ובדיקה נוירולוגית. בבדיקה הנוירולוגית בודק הנוירולוג את תפקוד מערכת העצבים, למשל: תפקודי התחושה השונים, כוח השרירים, קואורדינציה וכו' וזאת על מנת לבסס את האבחנה. יש לציין, כי סימפטומים דומים ייתכנו גם במחלות אחרות של מערכת העצבים, למשל טרשת נפוצה, ולכן חשוב לאבחן, כי אכן מדובר במחלת העצבים ההיקפיים. בדרך כלל, לאחר הבדיקה הנוירולוגית יש צורך לבצע בדיקת הולכה עצבית
(EMG) על מנת לאפיין את סוג הנוירופתיה ואת חומרתה. בנוסף יש צורך בביצוע בדיקות דם על מנת לנסות לאתר את גורם המחלה. במקרים מסוימים נדרשות בדיקות נוספות, כגון ביופסית עצב, אך הדבר תלוי לגופו של עניין.