google/wiki40b huggingface dataset:
NGC 4293

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.5 והיא התגלתה ב-14 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון V.5, כשהיא מתוארת כגדולה, מאורכת ושניתן להבחין בה בכוכבים. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1195, כשהיא מתוארת כעמומה, גדולה או גדולה מאוד, מאורכת ועם מרכז יותר בהיר או קצת יותר בהיר משוליה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2867 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4293, כאשר היא מתוארת כעמומה, גדולה מאוד, מאורכת וקצת מתבהרת במרכזה.

תצפית

הגלקסיה נמצאת בשוליו הצפוניים של צביר הבתולה שגולש לתחומי קבוצת הכוכבים שערות ברניקי, כ-8.6 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב הבולט דנבולה, כ-10 מעלות מדרום לכוכב γ בשערות ברניקי וכ-11.6 מעלות ממערב לכוכב α בשערות ברניקי. כמעלה ממזרח לה נמצאת M85 וכעשירית מעלה מעבר לה, NGC 4394, כ-2.2 מעלות מדרום-מזרח ל-NGC 4293 נמצאת NGC 4450, כ-1.8 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4350, כ-2.6 מעלות וכ-4 מעלות מדרום לה נמצאות בהתאמה M100 ו-M99, וכ-3.9 מעלות מדרום-דרום-מערב לה נמצאת M98, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4293 הוא כ-5.6 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-77,000 שנות אור, יותר משלושה רבעים מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בלפחות ‎3×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-5 אחוזים ממסת שביל החלב, כאשר כמעט כולה מורכבת ממסת הכוכבים שבגלקסיה. בנוסף יש בה גם מעט מאוד מימן אטומי, שכמותו מוערכת בפחות מ-‎9×10⁷‎ מסות שמש ומימן מולקולרי שכמותו מוערכת בכ-‎1.2×10⁹‎ מסות שמש, כך שבסך הכל כמות המימן החופשי בגלקסיה מהווה לא יותר מ-4% ממסתה הכוללת. למרות שכמות המימן החופשי אינה גדולה במיוחד, היא מאפשרת יצירת כוכבים חדשים בגלקסיה בקצב של כ-0.8 מסת שמש בשנה, אך יצירת הכוכבים החדשים מתרחשת רק באזור מצומצם קרוב למרכז הגלקסיה. נראה שבמרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי עם מסה של קרוב ל-60 מיליון מסות שמש.
רחוב ירושלים (חיפה)

היסטוריה

הרחוב נכבש (אך לא נסלל) כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה כחלק מ"עבודות יזומות" שבוצעו בהדר הכרמל. לאחר מכן היווה הרחוב חלק מתכנונו של ריכרד קאופמן להדר הכרמל בשנות ה-20 של המאה ה-20, שנעשה על פי תפיסת עיר גנים טיפוסית וכתכנוניו היותר מאוחרים של קאופמן בחיפה (בת גלים, כרמל מרכזי וכיוצא בזה) – רחובות על בסיס קווי הגובה הטופוגרפיים הטבעיים, ובקצותיהם גנים: גן בנימין וגן הטכניון. רחוב ירושלים נמצא על אחד מקווי הגובה האלו ומקביל לרחובות הרצל, נורדאו ופבזנר. עקב תכנונו זה של "עיר גנים", הותרה בתחילה בניית בתים בעלי שתי קומות בלבד והדבר גרם למרמור בקרב ועד השכונה שכן בעלי הבתים רצו למקסם את משאבי המגרשים שקנו ולבנות דירות נוספות.
הבתים שנבנו בשנותיו הראשונות של הרחוב נבנו ותוכננו על ידי ראשוני הקבלנים והאדריכלים של "חיפה העברית" באותה תקופה: גדליהו וילבושביץ, שבנה כעשרה בתים ברחוב, בנימין אוראל ואחרים. על אף היותו רחוב מגורים כבר מלכתחילה שכנו בו מוסדות תרבות כבתי-ספר ומקומות מפגש קטנים. לאחר מעברן של משפחות מבוססות לכרמל הפך הרחוב בחלקו הגדול לבניינים שאכלסו עסקים, אולם עם מעברם של משרדים ממשלתיים ובתי המשפט לעיר התחתית ננטשו חלק מן הדירות והבתים. על אף שחלק מהבניינים נבנו מחדש, חלקם שונה ובחלקם מוקמו משרדים - שומר הרחוב על אופי הדר הכרמל כמו שראו אותה מייסדיה ומתכנניה. בתחילת המאה ה-21 שיפצה עיריית חיפה את הרחוב כחלק משיפוץ הרחובות הסובבים את תיאטרון חיפה. מפאת היסטוריית הבניינים והאנשים אשר התגוררו בהם הוצבו על חלק מהבתים "שלט כחול" מטעמה של הוועדה לשילוט היסטורי ובאמצעות המועצה לשימור אתרים.
אז באו אל מקום אחד בעיר, ששם בתי המעון הקלים והיפים. הדרך התחילה מגביהה והולכת. הם היו עתה על הכרמל. פה נראו היכלות נאים קטנים בתוך גנות נוזלי בשמים. אצל איזה בתים נוים לפי טעם המאַורים ראו שבכות עץ קלועות על יד החלונות.
— הרצל, "אלטנוילנד" בתרגום נחום סוקולוב
פוקימון קריסטל

גיימפליי

פוקימון קריסטל זהה במידה רבה לגרסת זהב וכסף, על אף שכולל תכונות חדשות. יחד עם זהב וכסף, הוא אחד ממשחקי הפוקימון הראשונים המאפשרים לשחקן לבחור את המין של הדמות שלו, ואילו בעבר הדמות הייתה תמיד זכר. כמו כן, נוספו אנימציות לפוקימונים; למשל, כאשר סינדקוויל נכנס לקרב, הלהבות על גבו מהבהבות. תכונה זו נעלמה בפוקימון רובי ספיר ופוקימון אדום אש וירוק עלה, אך הופיעה בכל המשחקים הבאים החל עם פוקימון אמרלד. התוספת הגדולה ביותר של המשחק הייתה מגדל הקרב, בניין חדש המאפשר לשחקנים להשתתף במריבות כמו בפוקימון אצטדיון. המהדורה היפנית של המשחק נקלטה באופן בלעדי עם המתאם הנייד GB, מכשיר המאפשר חיבור עם שחקנים אחרים באמצעות הטלפון הנייד.

ביקורות

פוקימון קריסטל זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, אם כי רבים ציינו שאין מספיק תוספות ופיצ'רים חדשים כדי להגדיר את השינוי מפוקימון זהב וכסף באופן משמעותי. קרייג האריס מ-IGN הגדיר את המשחק "יוצא מן הכלל" ודירג אותו ב-9 מתוך 10. ביפן, מגזין Famitsu דירג את המשחק ב-34 מתוך 40 נקודות.
קריסטל היה המשחק השני הכי נמכר בקונסולת גיים בוי קולור ביפן, עם 1,871,307 עותקים שנמכרו.
ילד פלא

ילד פלא הוא ילד שמפגין יכולת מומחית נדירה בתחום שבדרך כלל עוסקים בו מבוגרים. לדוגמה, בובי פישר היה אלוף ארצות הברית בשחמט בגיל 13 - הישג שמעט מאוד אנשים שמומחים לשחמט השיגו בגיל כלשהו. ישנם תחומים שבהם התפרסמו ילדי פלא רבים, יחסית, כגון: מתמטיקה, מוזיקה, שחמט, ואמנות.
בעולם היהודי המסורתי היו לא מעט רבנים שהתפרסמו בילדותם כבקיאים בתלמוד ובהלכה ואף יותר מכך. אחד המפורסמים ביותר הוא הגאון מווילנה, שנפוצו סיפורים רבים על גאונותו מילדות.

מחקרים

אחת השאלות השנויות במחלוקת לגבי ילדי פלא, היא האם היכולות הגבוהות שלהם נובעות כתוצאה מתורשה של מיומנויות הוריהם, או בעקבות אימון אינטנסיבי שקיבלו מהסביבה בילדותם. נערכים מחקרים בניסיון להוסיף מידע בשאלה זו.
בסריקות PET שנערכו במוחם של ילדי פלא מוכשרים מאוד בתחום המתמטיקה, נמצא כי הזיכרון שלהם פועל בצורה של מעין זיכרון עבודה ארוך-טווח: בעוד זיכרון עבודה של אדם ממוצע מוגבל בקיבולת שלו ויכול לזכור כשבעה פריטים לזמן קצר מאוד, יכול ילד פלא במתמטיקה לזכור מספר רב של פריטים בתחום זה, למשך מספר שעות לפחות. הדבר מתבטא בתחום של המיומנות הגבוהה בלבד, ולא בתחומי חיים ולימוד אחרים של הילד.
בני יוסף

רשת בני יוסף - מעיין החינוך התורני היא רשת בתי ספר, תלמודי תורה, וגני ילדים שהוקמה בישראל על ידי תנועת ש"ס ב-1984.
בשנת 2017 לומדים בה 51,500 תלמידים ב-230 מוסדות. הרשת פועלת במסלול החינוך המוכר שאינו רשמי, בדומה לרשת החינוך העצמאי. בסוף שנת 1991 קיבלה הרשת הכרה כזרם חינוכי. יו"ר הרשת הוא הרב משה מאיה, המנכ"ל הוא חיים ביטון. ההכנסות של מרכז מעיין החינוך התורני, רשת החינוך של ש"ס הסתכמו ב-2009 ב-359.3 מיליון שקל.

שם

שמה הרשמי של רשת "מעיין החינוך התורני" הוא "מרכז מעיין החינוך התורני בארץ ישראל". רבים מכנים את הרשת בשם "אל המעיין" - שמה של תנועה בפני עצמה. ב-2015 מותגה הרשת כ"בני יוסף".

רקע

עד להקמת מעיין החינוך התורני, הייתה בית יעקב הרשת היחידה של החינוך העצמאי שפעלה בקרב הציבור החרדי-ספרדי. אופי החינוך בה היה בסגנון "חרדי ליטאי", ועלו טענות על קיפוח על רקע עדתי.
את הקמת מעיין החינוך יזם הרב בן ציון אבא שאול בשנת תשמ"ד. הוא והרב יהודה צדקה רתמו את הרב שאול קצין והושגה תרומה לצורך הקמת 10 תלמודי תורה. בין חברי ההנהלה היו יהודה כהן, הרב יעקב יוסף והרב אליהו אבא שאול. בתשמ"ה הוכפל מספר המוסדות. הרב אבא שאול נסע לגייס תרומות במקסיקו, בפרט אצל אדמונד ספרא.
עקב קשיים באחזקת המוסדות ניסה הארגון לחבור לרשת החינוך העצמאי, ולאחר לחצים נאות יצחק נבון, אז שר הדתות, להסדיר את מעמד הרשת כגוף נפרד תחת השם "מעין החינוך התורני".
בכ"ב סיון תשמ"ז חבר הארגון באופן רשמי לתנועת ש"ס. הרב עובדיה יוסף מונה כחבר שלישי בנשיאות הרשת, ואריה דרעי מונה לנציג מטעמו.
תוכן הלימודים ברשת דומה לזה שבחינוך העצמאי. נוסח התפילה וההלכות הנלמדות הן בהתאם לנוסח ולפסקים של הרב עובדיה יוסף. המורות חובשות מטפחת (ולא פאה).

חוק נהרי

בשנת 2007 אושר בכנסת ברוב גדול תיקון מס' 7 לחוק חינוך ממלכתי (תיקון שנודע בשם חוק נהרי) המחייב רשויות מקומיות במימון "מוסדות מוכרים שאינם רשמיים" (שהם בעיקר מוסדות חרדיים, ובהם 'מעיין החינוך התורני'), בשיעור של 75 אחוזים מהמימון הניתן למוסדות חינוך רשמיים, עם אופציה למתן מימון של 100 אחוזים. ביולי 2013 בוטל התיקון. במסגרת "חוק ההסדרים" לשנים 2015 ו-2016 תוקן שוב חוק חינוך ממלכתי, והוחלף בו סעיף 11א, לסעיף המחייב רשויות מקומיות במימון "מוסדות מוכרים שאינם רשמיים".

במאה ה-21

ב-2002 הוחלט מטעם הממשלה שיוצמד לרשת חשב מטעם משרד האוצר. אולם למרות זה נקלעה הרשת לחובות וקשיים כספיים. לאחר ביסוסה של הרשת, הצטרפו אליה כמה בתי ספר, כגון תלמוד תורה איתרי, ורשת בתי הספר אור אבנר של לב לבייב.
נכון ל-2012, רשת גני הילדים כללה כ-300 גנים ובהם כ-13,000 תלמידים. גני הילדים של הרשת מאופיינים בכיתות קטנות ובמספר גבוה יחסית של אנשי סגל, וכן בשכר לימוד נמוך יחסית. על רקע זה נקלעה הרשת לגירעון, ובשנת 2012 זכתה למענק ממשלתי בסף 18 מיליון ש"ח, מעבר לתקצוב השוטף בסך 85 מיליון ש"ח. במקביל הוחלט על סגירת גני ילדים קטנים וצמצום מספר המשרות.
לרשת ישנם בתי ספר לבנים ולבנות בנפרד. נכון ל-2017 קיימים כ-230 בתי ספר ברחבי הארץ. 27,509 תלמידים, ו- 24,061 תלמידות. בשנת 2016 היו ברשת כ-8000 עובדים.
לאופולד אידליץ

לאופולד אידליץ (באנגלית Leopold Eidlitz 23 במרץ 1823 – 1908) היה אדריכל ניו יורקי בולט.

תולדות חייו

אידליץ נולד בפראג, אז בתחומי האימפריה האוסטרית, לאברהם ויהודית אידליץ. את תחילת הכשרתו הטכנית עשה בבית ספר תיכון בפראג ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת וינה לטכנולוגיה, שם למד מנהל עסקים. בשנת 1843 עזב את וינה והיגר לארצות הברית.
לאחר הגעתו לניו יורק, עבד שלוש שנים במשרדו של האדריכל ריצ'רד אפג'ון, בתקופה בה עבודתו על כנסיית השילוש הקדוש הייתה בעיצומה. בשנת 1846 הקים שותפות עם האדריכל הגרמני קרל אוטו בלש, שאת הכשרתו עבר אצל האדריכל פרידריך פון גרטנר במינכן.
אחת מעבודותיהם המשותפות הייתה תכנון מבנה הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'ורג' (1846 - 1849), בניין אשר עומד עד עצם היום הזה. קהילת הכנסייה האפיסקופלית הייתה מרוצה כל כך מהתכנון כך שלאחר ששריפה הרסה את המבנה בשנת 1865 הוקם המבנה מחדש בדיוק על פי התוכניות המקוריות.
בשנים 1876 - 1881 היה אידליץ מעורב בתכנון בניין הקפיטול של מדינת ניו יורק, פרויקט שיחד עם היותו אולי המפורסם ביותר שלו, הביא לפגיעה מסוימת במוניטין האישי עקב מחלוקת ציבורית שנוצרה סביב פיטוריו של האדריכל תומאס פולר לאחר שכבר החל בתכנון הבניין.
על אף שכונה האדריכל האמריקאי היהודי הראשון, התאמץ אידליץ להסתיר את מוצאו היהודי. נישואיו, למשל, נערכו על ידי כומר  אפיסקופלי.
אידליץ התערה היטב בחברה הניו יורקית ואף היה חבר במועדון חברים ניו יורקי יוקרתי. בשנת 1857 נמנה עם מייסדי המכון האמריקאי לאדריכלות.
בנו, סיירוס לזלי וורנר איידליץ, היה גם הוא אדריכל נודע.
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי

פיתוח הרכבת התחתית

הרכבת התחתית באה לעולם בעקבות בעיות תחבורה חמורות שהתפתחו במקסיקו סיטי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר כבישי העיר נפקקו מדי יום בתנועת 91 קווי אוטובוסים ובכ-150 אלף מכוניות פרטיות. התרומה הגדולה ביותר להקמת הרכבת התחתית הועלתה על ידי המהנדס ברנרדו קינטנה אריוחה (Bernardo Quintana Arrioja) אשר בעקבות מחקריו יצר את התוכנית הראשונית לרכבת. הוא פעל למימוש תוכניתו החל מסוף שנות החמישים, אך רק בשנת 1967 החליטה ממשלת מקסיקו לאמצה. בניית הרכבת התחתית החלה באותה שנה, והקו הראשון בה, באורך של 12.7 קילומטרים ובו 14 תחנות (מתוך 20 כיום) החל לפעול ב-4 בספטמבר 1969.
מאז פתיחת הקו הראשון הורחב מערך הקווים במספר שלבים. ב-1970 הופעלו שני קווים נוספים (2 ו-3). לאחר הפסקה ארוכה, במהלך שנות השמונים, נוספו לרכבת חמישה קווים (4, 5, 6, 7, ו-9), ובשנות התשעים נבנו והופעלו עוד שלושה קווים (קו 8 ושני הקווים הפרבריים המזינים המסומנים כ-A ו-B). הקו החדש ביותר של הרכבת, מס' 12, החל לפעול ב-2012. במקביל להקמת הקווים החדשים הוארך תוואי הקווים הוותיקים ונפתחו בהם תחנות חדשות.
מקצת קטעי קווי הרכבת ניבנו מעל פני הקרקע, במקומות שבהם הדבר הסתייע. עקב כך נמצאות 115 מתחנות הרכבת מתחת לפני הקרקע (בעומק של עד 35 מטרים), 54 מצויות בגובה פני הקרקע ו-26 תחנות פועלות במפלס מוגבה.
בעשרה מהקווים פועל ציוד נייד בעל צמיגי גומי, ורק בשניים מהם (A ו-12) פועל ציוד בעל גלגלי מתכת סטנדרטיים. באפריל 2012 פעלו בקווי הרכבת 335 רכבות בנות 6 עד 9 קרונות כל אחת.
בעת הקמת הקו הראשון של הרכבת הגיע שיעור האנאלפביתיות של תושבי מקסיקו לכשליש מהאוכלוסייה. לכן זוהתה כל תחנת רכבת גם על ידי לוגו מינימליסטי שעוצב במיוחד עבורה, ושיטה זו נוהגת גם כיום, למרות שכבר אין בה צורך כבעבר. מעצב השיטה שעל פיה נוצר כל לוגו היה המעצב הגרפי האמריקאי לאנס ויימן (Lance Wyman), שהיה גם אחד ממעצבי הלוגו של משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). סימון התחנות על ידי לוגו אומץ גם על ידי מערכות הרכבות התחתיות בערים גוודלחרה ומונטריי שבמקסיקו.
לקווי הרכבת התחתית תחנות מעבר למערכות תחבורה אחרות של המטרופולין - המטרובוס, הרכבת הקלה (el Tren Ligero) ורכבת הפרברים (Ferrocarril Suburbano de la Zona Metropolitana del Valle de México). החיבור איננו מתקיים במסגרת תחנות מאוחדות אלא באמצעות מעבר הולכי רגל במפלס הרחוב.
דייוויד הרברט לורנס

ביוגרפיה

דייוויד הרברט לורנס נולד באיסטווד, נוטינגהאמשייר. אביו היה כורה פחם ואמו הייתה מורה לשעבר. היחסים בין אביו האלים ואמו, שהייתה במעמד חברתי גבוה ממנו, היו סוערים והשפיעו רבות על כתיבתו לאחר מכן.
ב-1898 זכה לורנס במלגת לימודים לבית ספר התיכון נוטינגהאם, וב-1906 למד באוניברסיטה לתעודת הוראה. הוא לימד בבית ספר יסודי ברובע קרוידון בלונדון, והתחיל לכתוב שירים וסיפורים קצרים. שיריו הראשונים פורסמו ב-1909.
אחרי מות אמו ב-1910, הוא חלה בדלקת ריאות ובריאותו הייתה רופפת כל חייו. הרומן הראשון שלו The White Peacock פורסם ב-1911. הוא הפסיק ללמד והתרכז בכתיבה. ב-1913 פרסם את "בנים ואוהבים" (Sons and Lovers), יצירתו הגדולה הראשונה שהייתה בחלקה אוטוביוגרפית.
ב-1912 לורנס פגש את פרידה פון ריכטהופן, שהייתה נשואה לפרופסור ויקלי (מורה לשעבר של לורנס). הם התאהבו, פרידה עזבה את בעלה וילדיה, ונסעה עם לורנס לגרמניה. אחרי תקופה של נסיעות בגרמניה ובאיטליה, הם חזרו לאנגליה ב-1914 והתחתנו שם. נישואיו נתנו השראה לספר שיריו Look! We Have Come Through שפורסם ב-1917. עוד בהיותו מחוץ לאנגליה הוא התחיל רומן בשם "האחיות", אשר בסופו של דבר התפצל לשני הרומנים המפורסמים שלו "הקשת בענן" The Rainbow ו"נשים אוהבות" Women in Love.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נרדף באנגליה על ידי השלטונות, בגלל מוצאה הגרמני של אשתו ודעותיו הפציפיסטיות. לורנס ואשתו גם נחשדו בריגול עבור הגרמנים. לורנס עזב את אנגליה לצמיתות ב-1919 והזוג הירבה במסעות. הם ביקרו בנוסף לאיטליה וגרמניה בצרפת, ציילון, אוסטרליה, ניו זילנד, טהיטי, ארצות הברית ומקסיקו. הוא כתב ספר מסע בשם "קנגורו" Kangaroo המתרחש באוסטרליה, ואת הספר Etruscan Places. הוא גם כתב ביקורת ספרותית Studies In Classic American Literature.
בספריו בטא את ההשקפה שתרבות התיעוש פוגעת ביסוד האנושי שבאדם, ועל האדם להגביר את מודעותו לגוף ולנטיותיו הטבעיות, ועליו להתמזג עם הטבע. סגנון כתיבתו ריאליסטי ועם זה לירי וחושני. בשיריו ניכרת השפעה של המשורר עזרא פאונד, שביקש לצרף את לורנס לחוג הכותבים שסביבו, אך לורנס העדיף את דרכו העצמאית.
בהיותו בפירנצה כתב את הרומן האחרון שלו "מאהבה של ליידי צ'טרלי" Lady Chatterley's Lover, הרומן גרם לשערוריה באנגליה בגלל תיאורי יחסי המין הגלויים שבו, וב-20 באוקטובר 1960 נערך משפט נגד פרסומו. הוא פורסם באופן מצונזר ב-1928, ופורסם באופן מלא רק אחרי 30 שנה. הספר היה לנקודת-ציון חשובה במאבק על ספרות אירוטית וכתיבה חשופה, ליברטינית.  בריאותו הרופפת של לורנס התדרדרה, והוא מת בצרפת ממחלת השחפת.
אגוסטינו דפרטיס

ביוגרפיה

דפרטיס נולד ב-31 בינואר 1813, בעיירה קטנה שכיום נמצאת בנפת פאביה שבלומברדיה. עוד מצעירותו הושפע מהפוליטיקאי והוגה הדעות ג'וזפה מציני ועם תנועתו הפטריוטית "איטליה הצעירה". הוא אף החל להיות פעיל ותנועה זו, ואף כמעט נעצר על ידי אוסטרים כשניסה להבריח נשק למילאנו. דפרטיס לא החזיק בתפקיד רשמי עוד למינוי למושל העיר ברשה בשנת 1859.
בשנת 1860 נסע דפרטיס כשליחו של המנהיג קמילו בנסו די קאבור אשר רצה לכלול את האי באיטליה המאוחדת. זאת בניגוד לרצונו של ג'וזפה גריבלדי, שרצה לצרף את סיציליה לאחר שחרור נאפולי ורומא. בשנת 1862 הפך לשר בממשלתו של אורבנו רטאצי. לאחר ארבע שנים, עם פרוץ מלחמת העצמאות השלישית, החל לשמש כשר האחראי על הצי. כשר, התעקש על קיומו של קרב ליסה.
עם מותו של רטאצי בשנת 1873, הפך דפרטיס למנהיג השמאל. בשנת 1876 הקים את ממשלתו הראשונה. פוליטיקאי ממפלגתו, בנדטו צ'ארולי, הצליח להחליפו פעמיים- במרץ 1878 וביולי 1879.  בנובמבר 1879 דפרטיס החל לכהן כשר הפנים בממשלתו של צ'ארולי, והצליח להחליפו ולהקים את ממשלתו השלישית במאי 1881. בניגוד לשתי ממשלותיו הקודמות, הצליח דפרטיס לייצב את ממשלתו עד ליום מותו ביולי 1877. בכהונתו הארוכה הצליח לבטל את מס ההכנסה, לפתח את מערכת הרכבות וליצור את הברית המשולשת עם האימפריה האוסטרו-הונגרית ועם הקיסרות הגרמנית. בנוסף על כך, החל לבצע מדיניות קולוניאליסטית והגדיל את המיסוי העקיף.
וסטלי

ביוגרפיה

וסטלי היה "נער החווה" בביתה של באטרקאפ. כל הזמן באטרקאפ הייתה מבקשת עוד ועוד דברים אך וסטלי היה עונה לה: "כרצונך"
ולא התרגז עליה. לאחר זמן מה (שבאטרקאפ והוא התחילו להקשר אחד לשני) היה צריך וסטלי ללכת לאמריקה כדי להרוויח כסף בשביל חתונתם, באטרקאפ הייתה עצובה מאוד שווסטלי נוסע אך נתנה לו ללכת. לאחר זמן שמעה באטרקאפ שווסטלי נהרג על ידי הפיראט רוברטס האיום ואמרה לעצמה "אף פעם לא אוהב שוב!". אך הנסיך האמפרדינק הפך אותה לבת זוגו ולא הייתה לה דרך להתנגד, לאחר זמן פגשה את וסטלי על ידי חטיפתם של צוות הנוכלים: איניגו מונטויה, פזיק, וויזיני. כאשר הגיעו לעמק השיגעון (המקום שבין "ביצת האש" ו"צוקי השיגעון") אך לא ידעה היא שהוא וסטלי כי הוא הסביר לה (אמת) שהוא "הפיראט רוברטס האיום" עד שדחפה אותו לעמק והוא צעק לה "כל מה שתרצי" ומיד ידעה היא שהוא הנו וסטלי, הם הלכו ביחד עד סוף "ביצת האש" בגלל האפרדינק וחייליו שהפרידו אותם ולקחו את וסטלי לביבר המוות שם עינו את וסטלי המסכן. למזלו של וסטלי הצילו אותו פזיק ואיניגו ולקחוהו ל"מקס בעל הנס" שהציל אותו והפך אותו מ"מת חלקית" לחי. הם הלכו לארמונו של האפרדינק והצילו את באטרקאפ שהייתה אצל האפרדינק.

מראהו בסרט

בספר וסטלי מתואר רק כאדם רזה ובלונדיני אך בסרט מופיע בעל בגדים שחורים (מכאן בא כינויו האיש בשחור) ושפם מכחול.
זאבידוביצ'י

היסטוריה

העיירה נוסדה במהלך המאה ה-19. ב-1878 סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו את אזור בוסניה והחלה בתיעוש האזור. בזאבידוביצ'י נפתחו בתי חרושת לייצור נייר ועיבוד עצים ובהמשך מפעלים לייצור רהיטים. ב-1887 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל.
ב-1908 סופח האזור דה יורה לשטחים האוסטרו-הונגריים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה זָאבִידוֹבִיצִ'י בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-1944 שוחררה זָאבִידוֹבִיצִ'י על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה וכחלק ממנו פרצה מלחמת בוסניה ולאחריה נכללה העיירה בשטחי בוסניה והרצגובינה.

הקהילה היהודית

קהילה ספרדית קטנה נוסדה במקום בשלהי המאה ה-19. לאחר הסיפוח היגרו למקום גם משפחות אשכנזיות. הקהילה הייתה משותפת ונשאה אופי ספרדי. ב-1910 התגוררו בזאבידוביצ'י 137 יהודים. בראש הקהילה עמד יוסף חביליו ובניה היו בעיקר סוחרים, רובם זעירים. ב-1911 הוקם בית הכנסת הקהילתי. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה במקום פעילות ציונית ונפתח סניף התנועה הציונית. ב-1930 מנתה הקהילה 200 נפשות שהיוו כ-2 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזאבידוביצ'י 117 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון שלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ואיש לא ניצל.
כתר דרומי

כוכבי הקבוצה

α בכתר דרומי (אלפקה מרידיאנה) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-130 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
β בכתר דרומי, הוא ענק כתום במרחק של כ-510 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ בכתר דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-58 שנות אור המורכב מזוג כוכבים לבנים - צהבהבים עם בהירות מדרגות 4.2 ו-5. ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ בינוני.

גרמי שמים מעניינים נוספים

NGC-6541 הוא צביר כדורי במרחק של כ-14,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו בקלות באמצעות משקפת אך נדרש טלסקופ על מנת להבחין בכוכבים בודדים בתוכו.

מיתולוגיה

הקבוצה זוהתה ככתר של הקנטאור המיוצג בקבוצת קשת הסמוכה.
לפי אגדות זמן החלום של האבוריג'ינים במרכז אוסטרליה, הכתר הוא למעשה המיקום בשמיים ממנו נפלה עריסת תינוק לאדמה וממנה נוצרו בני האדם.
J.Lo

סינגלים

האלבום הנפיק ארבעה סינגלים. הסינגל הראשון מהאלבום היה "Love Don't Cost a Thing" אשר היה להצלחה עולמית, המשך ההצלחה הייתה גם לסינגל "Play" שהגיע ל-20 המובילים במצעד הבילבורד הוט 100 וברחבי העולם הצליח "Play" לחדור לעשרת המובילים במצעדי הפזמונים. 
הסינגל השלישי היה "I'm Real" שהיה להיט נוסף שחדר לעשרת המובילים ברוב המדינות והגיע למקום הראשון במצעד ההוט 100 של הבילבורד והפך לשני של לופז שעשה זאת, והאחרון "Ain't It Funny" זכה להצלחה דומה, והרמיקס שיצא לו מתוך האלבום J to tha L-O! The Remixes, הצליח לכבוש את פסגת מצעד ההוט 100 גם כן, ובכך הפך את לופז לאמן הראשון אשר הצליח לעשות זאת עם רמיקס לשיר.

הצלחה

עם יציאתו נכנס האלבום היישר אל המקום ה-1 במצעד הבילבורד 200, ובכך הפך לראשון של לופז שעושה זאת. באותו זמן הצליח האלבום להעפיל לצמרת מצעדים רבים, ובעקבות זאת החלו הסינגלים מן האלבום להימכר בכמויות גדולות בכל רחבי העולם.
צבי אורליאנסקי

לימודים

צבי אורליאנסקי סיים בהצטיינות את בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ליד אוניברסיטת תל אביב. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי. הוא המשיך בלימודיו בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, ארצות הברית. בהמשך השתלם, בין השאר, אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי.

קריירת נגינה

אורליאנסקי הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בקאמרטה הישראלית ירושלים.
אורליאנסקי מנגן גם מוזיקה קאמרית, כחבר בטריו מיתרים אראטו.
אורליאנסקי הוא בנה של זמרת הסופרן אווה בן צבי.
ישראל מאיר וייס

הרב ישראל מאיר וייס (יליד ה'תש"ג, 1942) הוא מייסד וראש ישיבת נחלת הלויים בנווה שאנן שבחיפה.

ביוגרפיה

נולד ללאה ושמשון רפאל וייס בארצות הברית, למד בישיבת מיר ונישא לגיטל בתו של ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ. לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת מיר. ב-1977 הצטרף כר"מ לצוות ישיבת עטרת ישראל שהוקמה אז בשכונת בית וגן.
ב-1986 יסד את ישיבת נחלת הלויים בשכונת נווה שאנן בחיפה בסיועם של תושבי השכונה, משפחת טופורוביץ. הישיבה נקראה על שם בני הזוג טופורוביץ שהיו לויים "נחלת הלויים". מאז הוא מעביר בקביעות שיעורים בישיבה, ומשמש מנהיג רוחני לקהילת בוגרי הישיבה.
מתגורר בשיכון חב"ד בירושלים. במשך שנים נסע בקביעות מדי יום מביתו לישיבה בחיפה, אך בעשור השני של המאה ה-21 עבר להתגורר עם אשתו בקרבת הישיבה בכל ימות השבוע, והוא שב לביתו בירושלים רק לחגים ובימי בין הזמנים.
הרב וייס חבר נשיאות ועד הישיבות.
רודולף דרייקורס

רודולף דרייקורס (Rudolf Dreikurs;‏ 8 בפברואר 1897 - 25 במאי 1972), היה פסיכולוג ומחנך אוסטרי-אמריקאי, אשר פיתח את תאוריית הפסיכולוגיה האינדיבידואלית של אלפרד אדלר לגישה מעשית.

חייו

דרייקורס נולד למשפחה יהודית בווינה, אוסטריה, ב-8 בפברואר 1897. למד באוניברסיטת וינה והיה עמית וסטודנט של אלפרד אדלר, עד מותו של אדלר ב-1937. דרייקורס השלים את מסע ההרצאות של אדלר בסקוטלנד, ולאחריו החל לקדם את תאוריית הפסיכולוגיה האינדיבידואלית של אדלר. הוא עזב את אירופה ב-1937 בשל חששו מהשתלטות הנאצים, עבר לברזיל והמשיך לשיקגו, ארצות הברית. ב-1939 פתח קליניקה ראשונה לטיפול בילדים בשכונת מצוקה בשיקגו. הוא הרצה בבתי כלא, בתי ספר ומוסדות בריאות, ופרסם מספר ספרים. 
ב-1952 הקים יחד עם קבוצה של ממשיכי דרכו של אדלר את "האגודה הצפון אמריקאית לפסיכולוגיה אדלריאנית" (North American Society of Adlerian Psychology) והיה פעיל בה עד מותו. 
ב-1963 הקים בישראל, יחד עם קבוצת פסיכולוגים, אנשי חינוך ועובדים סוציאלים, את מכון אדלר. 
נפטר בשיקגו ב-25 במאי 1972.