google/wiki40b huggingface dataset:
מונטגיו פארקר

חייו

לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי נפגש עם הפיני ואלטר יובליוס שטען כי ידוע לו, מעיון בכתבי יד עתיקים, היכן בירושלים קבורים אוצרות בית המקדש שבנה המלך שלמה, ובעיקר ארון הברית.
פארקר נדלק לרעיון, הצליח לגייס כספים רבים, ויצא בשנת 1909 לירושלים. כדי לחסום באיבן כל לשון רעה וביקורת שעלולות היו לצוץ בירושלים על המשלחת שהתנהלה בסודיות רבה, גייס פארקר למשלחתו את חוקר המקרא, תושב ירושלים האב לואי-איג וינסאן מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים. לוינסאן לא הייתה זכות החלטה בקביעת האסטרטגיה של החפירה, כלומר היכן בדיוק יש לחפור, אך הוא הורשה לתעד את השרידים שנמצאו בחפירות.
תחילה התרכזה העבודה בגבעה שמעל למעיין הגיחון ובסביבתו. במערכת מחילות שנחפרו בעפר נתגלו קברים קדומים, קטע מביצור עבה, ופריטים נוספים. כן נוקתה נקבת השילוח מן הטין שהצטבר בה מימי קדם, וכאן נחשפו גם מנהרות קצרות נוספות. המשלחת גם חפרה את פיר וורן.
משלא נמצאו האוצרות המבוקשים באזור המעיין פנו בשנת 1911 אל הר הבית עצמו. פארקר הצליח לשחד את מרבית שומריו המוסלמיים של המתחם הקדוש אך ככל הנראה לא את כולם. משעבדו בחשאי בלילות, גילה זאת מי מהשומרים שלא היה בסוד העניין והרים קול זעקה שהביאה למהומה רבתי של תושביה המוסלמים של ירושלים. פארקר ואנשיו נמלטו בעור שיניהם מן הארץ. הפרשה זכתה להדים בעיתונות המקומית והבינלאומית.
תגובה אחרת הייתה של הברון רוטשילד (הנדיב הידוע) אשר שנה לאחר מכן רכש חלקת קרקע גדולה על המדרון המזרחי של הגבעה ושלח את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור בה (1914-1913).
זמן קצר לאחר שוך הסערה הוציא האב וינסאן לאור את דוח החפירה, בשתי גרסאות צרפתית ואנגלית. למרבה האבסורד, מחפירה שערורייתית יצא דין וחשבון מדעי חשוב ביותר. כך יכול היה וינסאן לקבוע סופית כי הגבעה הדרומית מזרחית של העיר, שבה איתר קברים מתקופת הברונזה הקדומה I, היא אמנם הגבעה היחידה בכל הסביבה שיש בה שרידים כה קדומים, ולכן בהכרח יש לזהותה עם עיר דוד המקראית. ניקוי נקבת השילוח ובעקבות כך מדידתה המדויקת בידי וינסאן הייתה לתיעוד מדויק ביותר, המשמש את המחקר הארכאולוגי עד ימינו.
רפי כהן (חלוץ)

קריירה

כהן נולד בטירת כרמל, עיר הולדתו של ראובן עטר, האחראי העיקרי לקריירת המשחק של כהן.
עטר זיהה את כשרונו של החלוץ הצעיר כהן והמליץ לו להצטרף למסגרת מסודרת, קבוצת הנערים של מכבי חיפה.
הקבוצה הבוגרת הראשונה בה שיחק הייתה מכבי אור-עקיבא בליגה ב`. כהן הניחן במהירות וחדות רבה, הרבה להבקיע. בסיום העונה עבר יחד עם מאמנו להפועל כרמיאל לה עזר להעפיל לליגה א` בה כבש 23 שערים ודורג כסגן מלך השערים במחוז הצפוני.
ב-1997, אחרי שנבחן ללא הצלחה במכבי חיפה חתם בעירוני ראשון לציון ונטל חלק בהישרדות הקבוצה בליגת העל.
בעונת 1999/2000, ביקש אלי כהן, מאמן מכבי חיפה דאז מהנהלת הקבוצה להחתים את כהן. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש החלוץ הפורה 18 שערים, מבלי לשחק בהרכב הפותח ברוב העונה. בשתי העונות הבאות מיעט החלוץ לשחק ולמרות זאת כבש בשתיהן יחד 18 שערים.
בעונת 2002/2003 שיחק בשורות מכבי חיפה בשלב הבתים של ליגת האלופות והתכבד בכיבוש שער באולד טראפורד נגד מנצ'סטר יונייטד. עם תחילת העונה, שב לארץ ממבחנים באנגליה החלוץ איגביני יעקובו לאחר שלא זכה לרישיון עבודה ורפי כהן ירד לספסל, עליו בילה את רוב העונה.
עם מכבי חיפה זכה כהן בתארים הראשונים בחייו, שתי אליפויות מדינה. כשנתמנה רוני לוי לתפקיד המאמן, עבר כהן לשחק בקבוצת בני סכנין עמה זכה בגביע המדינה.
בהמשך, נדד כהן בין קבוצות קטנות דוגמת הפועל עכו, סקציה נס ציונה, הפועל בני טמרה והפועל אום אל-פחם מליגה א' צפון.
כהן הרבה לכבוש שערים במדי אום אל פאחם והוביל את טבלת מלך השערים בליגה א'. ב-29 בינואר 2008 סיכם כהן על מעברו לקבוצת בני יהודה אך הפועל אום אל-פאחם סירבה לשחררו ומנעה ממנו לחזור לשחק בליגה הבכירה.
לאחר ששיחק במספר קבוצות נוספות בליגות הנמוכות, פרש כהן בקיץ 2011 לאחר ששיחק בעונתו האחרונה בקריירה בקבוצת בית"ר חיפה.
לאחר הפרישה החל כהן לעבוד ברשות הספורט בעיריית חיפה ולאמן קבוצת ילדים במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
מיטל מיכאלי

ביוגרפיה

למדה בתיכון "דה שליט" בעיר רחובות, במגמת תיאטרון. בשנים 2006-2004 עשתה את שירותו בצה"ל בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
מיכאלי היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בקולנוע ותקשורת.

קריירת שירה

בשנת 1998 שרה מיטל מיכאלי בסרט "נסיך מצרים" בשירים שונים. באותה השנה, מיכאלי התמודדה בתוכנית "בראבו" ולא זכתה. שנה לאחר מכן, ב-1999, היא ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה "בילבי". בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של התוכנית "דה וויס ישראל" והודחה בשלב ההופעות החיות. במהלך הצילומים פגשה את עציון מאיר, והשניים החלו לנגן ולהופיע יחד, בארץ ובחו"ל, וכתבו אלבום משותף בשם "מילים כמו מים". כותבת גם שירים בעברית ובאנגלית ומלמדת מוזיקה ונגינה

קריירת דיבוב

בשנת 1997 דיבבה מיכאלי את אניקה בסרט "בילבי". שנה לאחר מכן, ב-1998, מיכאלי דיבבה את קיילי בסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט". בנוסף, מיכאלי דיבבה את ויטני בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה". באותה השנה היא דיבבה גם את פולי בסדרת הטלוויזיה "פופאי ובנו", ואת בייב החזיר בסרט "בייב בעיר הגדולה". בשנת 1999, מיכאלי דיבבה את הדמות הראשית בילבי בסדרה "בילבי". בשנת 2001 דיבבה מיכאלי את פרידה, ויולט ופאטי בסדרה "סנופי וחברים" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 דיבבה את לין בסרט האנימה "המסע המופלא".

קריירת משחק

את קריירת המשחק שלה התחילה מיטל מיכאלי בשנת 1995 במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של מנחם גולן. בשנת 1996 כשחקנית מחליפה של באנה במחזמר "ספר הג'ונגל". ב-1997 שיחקה במחזמר "הלב" בתפקיד ג'ולייטה. ב-1998 הנחתה את הפסטיגל, בתפקיד דינגדינג, בבימויו של משה קפטן. בשנת 2001 השתתפה מיכאלי בסדרה "כל העולם במה" בתור המספרת. בשנת 2007 שיחקה את הדס בסדרת הטלוויזיה "הנפילים". בשנת 2009 שיחקה את קשת ענר בסדרה "ראש גדול". בשנת 2010 שיחקה מיכאלי את עלמה בסדרה "גירושים נפלאים", את עמי מוצ'ניק בסדרה "הקרמבויז" ואת כנרת בסדרה "השועלים". ב-2014 מיכאלי שיחקה את ענבל בסדרה "פלפלים צהובים", ואת גילי בעונות הרביעית והחמישית של הסדרה "גאליס" בערוץ הילדים.

חיים אישיים

מיטל מיכאלי היא לסבית מוצהרת.
חיים חובארה

קורותיו

נולד בצנעא בירת תימן, ליהודה חבארה ולרומיה לבית עזירי. למד אצל הרב הראשי רבי יחיא יצחק הלוי. בהיעדרו של הרב הראשי הלוי ולאחר שנתמנה ידידו הרב יוסף שמן לרב בית הכנסת בית אלרייעאני, החל הרב חובארה למלא את מקום רבו בהנהגת בית הכנסת אלמדרש. אחר פטירת הרב הראשי הלוי, בשנת ה'תרצ"ב (1932) התמנה הרב חובארה לעמוד בראש "אלמדרש". הוא לימד גם בישיבות בית אלשיך (בראשה עמד הרב חיים כסאר) ובית שרעבי ושימש כדיין ופוסק.
בשנת ה'תש"ד (1944) עלה לארץ ישראל והתפרנס מכתיבת סת"ם. התבקש לשמש כדיין בבית הדין של העדה התימנית בירושלים. בתקופת מלחמת השחרור עבר לשכונת בקעה ושימש כראש ישיבת "ימין משה". 
בשנת ה'תשי"ח (1958) התמנה לדיין בבית הדין בבאר שבע וברחובות, וכעבור זמן התמנה לדיין בבית הדין בתל אביב.
נפטר בז' בשבט ה'תשכ"ב בהיותו בן שישים.
פרידריך פון פלוטו

ביוגרפיה

פלוטו נולד למשפחה אריסטוקרטית עשירה. בצעירותו חונך לקריירה דיפלומטית אך הראה נטייה למוזיקה. ב-1827 נסע לפריז והתקבל ללימודים בקונסרבטוריון, שם החל לחבר מוזיקה, בעיקר אופרות.
הוא חיבר 29 אופרות שתורגמו לאנגלית, לצרפתית ולאיטלקית, והוצגו ברחבי אירופה. רק האופרה מרתה שחיבר, שרדה את מבחן הזמן. "מרתה" (המכונה גם "השוק של ריצ'מונד") הועלתה לראשונה בווינה ב-25 בנובמבר 1847. הגרסה האיטלקית של האופרה התקבלה בהתלהבות רבה יותר מהגרסה הגרמנית. שני הקטעים המפורסמים מהאופרה הם האריה של מרתה, המבוססת על השיר האירי העממי The last rose of summer וכן האריה "Ach, so fromme" הזכורה יותר בגירסתה האיטלקית M'appari, בביצועו של מריו לנצה.
אנדרטת בית הכנסת בלייפציג

היסטוריה

ב-1933, עם עליית הנאצים, הגדירו מעל ל-11,000 מתושבי העיר את עצמם כיהודים. בשואה הושמדה כל הקהילה.
בית הכנסת נבנה בשנת 1855 והיה גדול ומפואר. נשרף ונהרס כליל בליל הבדולח ב-1938 והקהילה היהודית נאלצה לשאת בהוצאות.
ב-1966, בתקופת השלטון הקומוניסטי, הוקם במקום עמוד זיכרון מאבן ליהודי לייפציג ובו כתובות בעברית ובגרמנית. הכתובת בעברית: "בעיר לייפציג נפלו לקרבן 14,000 יהודים מטרור הפשיסתי".
לאחר איחוד גרמניה הוחלט להקים במקום אתר זיכרון יותר מרשים. האתר נחנך ב-24 ביוני 2001. במרכזו 140 כיסאות ריקים מברונזה המחכים ליהודים שישבו עליהם בבית הכנסת אך הם לא יחזרו עוד.
על קיר הזיכרון יש כתובות הסבר על שריפת בית הכנסת ושואת יהודי לייפציג בעברית, גרמנית ואנגלית.
רוזנפלד (עיר)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יהודים בעיר

טרום מלחמת העולם הראשונה חיו בעיר לפחות שלוש משפחות יהודיות. משפחות אלו נדדו מהעיר להונגריה ולפולין.
כיום בכפר לא גרים יהודים כלל.
בעליס מלך בני עמון

בעליס מלך בני עמון מלך בזמן חורבן בית המקדש הראשון, על פי המסופר בספר ירמיהו.
אחר שנחרבה ממלכת יהודה, נותר בארץ יישוב יהודי קטן, מפוזר ומוכה. נבוכדנאצר מלך בבל, מחריב הארץ, הפקיד על היהודים את גדליה בן אחיקם לנציב מטעמו. יום אחד, ניגש אל גדליה בסתר יוחנן בן קרח, משרי החיילים היהודים ששרדו אחר החורבן, ומסר מידע מודיעיני קריטי: בעליס מלך בני עמון שלח אליו את ישמעאל בן נתניה, יהודי מזרע המלוכה, כדי להורגו. הוא קרא לגדליה להיזהר מפני ההתנקשות ואף הציע לו שהוא עצמו יטפל בישמעאל למענו בלי שאיש ידע על כך. גדליה סירב בתוקף לקבל את הדברים.
כעבור זמן מה, התגשמה אזהרתו של יוחנן. ישמעאל ניצל את הכנסת האורחים של גדליה, רצח אותו וטבח באנשים שאיתו במצפה, יהודים ובבלים כאחד.
אחר הטבח, ישמעאל ואנשיו שבו את הנשים ושאר האנשים שנותרו בחיים במצפה ומיהרו איתם אל ארץ בני עמון. יוחנן בן קרח שמע על הטבח ובלם את ישמעאל בגבעון. הוא הצליח לשחרר את השבויים, אך ישמעאל הצליח לברוח עם שמונה מאנשיו אל מלך בני עמון.
תוצאות הקשר שארגן בעליס היו קשות ביותר. בעקבות הרצח, ברחו רוב יושבי הארץ היהודים מצרימה ונחתם הגולל על היישוב היהודי בארץ מאז כניסתם ארצה בימי יהושע. היישוב היהודי התחיל להתחדש שוב רק עשרות שנים אחר כך בעקבות הצהרת כורש. לזכר אירוע זה, עם ישראל צם במשך אלפי שנים את צום גדליה.
המקרא עצמו אינו מפרש מדוע ארגן בעליס את הקשר ומה ביקש להרוויח מכך. מסתבר שכוונתו הייתה להחליש את היישוב היהודי שהלך והתחדש בארץ אחר החורבן ואף קיווה להיות גורם משפיע בארץ בעזרת בן בריתו ישמעאל בן נתניה.
קרחון פארה

גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופיע במפה ממשלתית ארגנטינאית משנת 1953. במפה זו לקרחון אין שם.
הקרחון צולם על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בסקר צילומי אוויר שערכה החברה בשנים 1956–1957. הקרחון מופה על בסיס צילומים אלה בשנת 1959.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, והוא נקרא על שמו של אמברואז פארה, מנתח צרפתי שלימד לראשונה את החשיבות של חבישות פצעים נקיים, ושיפר טכניקות ניתוח וטיפול בשברים.

לקריאה נוספת

• Geological Survey (U.S.), Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area, P 28
מירל בראטש

מירל בראטש (נולד ב-1936) הוא סופר יהודי ישראלי יליד גאלאץ, רומניה, הכותב ברומנית.
מירל בראטש סיים לימודיו והוסמך כמהנדס בנין. היה קצין בצי. בשנות השמונים של המאה ה-20 היה עיתונאי נשכני ב-"Drapelul Roşu" (הדגל האדום), כתב עת שיצא בטימישוארה. לאחר שנכלא לכמה חודשים, עלה לישראל והתיישב בבאר שבע.
בנוסף לכתיבתו הספרותית, מירל בראטש מפרסם מפעם לפעם גם בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית, בעיקר ב-"Ultima oră" (השעה האחרונה).
בשנת 2005 הוענק לו פרס ניקו פלטי (Nicu Palty).
הארט בוצ'נר

קורות חיים

בוצ'נר נולד בטורונטו למשפחה יהודית. אמו רות' הייתה פסנתרנית ואביו היה השחקן לויד בוצ'נר.
למד ארכאולוגיה ב"מכללת מרטון" שב"אוניברסיטת אוקספורד".
התגלה בפעם הראשונה בדרמת המסע המבוססת על הספר "איים בזרם" ובקומדיית ההתבגרות "תרגילים בהתבגרות".
ב-1980 שיחק בתפקיד ראשי לצד כוכבת הקולנוע ג'יימי לי קרטיס וזוכה האוסקר בן ג'ונסון בסרט האימה הקנדי של רוג'ר ספוטיסווד "רכבת הטרור".
ב-1984 השתתף בסרט גיבורי העל "סופרגירל".
ב-1988 התפרסם בסרט הפעולה "מת לחיות", בו שיחק בתור הארי אליס העובד לצידה של הולי ג'נרו (בוני בדליה). באותה שנה שיחק במיני סדרה "מלחמה וזיכרון" בתפקיד ביירון הנרי.
שיחק באותה שנה בתפקיד גדול ומשמעותי יותר לצידו של קולין פירת' במותחן הפוליטי הארגנטינאי "דירה אפס".
ב-1990 הופיע בקומדיה " צחוק הגורל" בתפקיד הנבל נילס פנדר.
ב-1994 דיבב בסרט האנימציה "באטמן: מסכת התעתועים", את חבר המועצה המושחת ארתור ריבס.
ב-1999 שיחק בדרמה הקומית המשפחתית "בכל מקום אחר", בתור רופא השיניים ד"ר ג'וש ספריטצר.
בשנת 2000 שיחק בסרט האימה "אגדה עירונית 2, בתפקיד פרופסור סולומון. בשנת 2009 שיחק בקומדיה "התפשטות" בכיכובם של אשטון קוצ'ר ואן הייש. בשנת 2019 גילם קצין משטרה בסדרת הפשע "מבוגר מכדי למות צעיר" ברשת אמזון. 
מחוץ לתחום המשחק עוסק בוצ'נר בבימוי והפקה, ביים והפיק בשנות ה-90 את הקומדיות "תיכון בראש טוב" ו"פי.סי.יו"
סוואו קאטו

ביוגרפיה

קאטו נולד במחוז ניאיגטה. הבן הצעיר מבין חמישה אחים. אחיו טאקשי קאטו אף הוא אלוף אולימפי בהתעמלות מכשירים.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קאטו ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על הטבעות. אחיו טאקשי, זכה ביחד עמו במדליית זהב קבוצתית, במדליית ארד בתרגיל הקרקע שבו הוא זכה במדליית זהב ובמקום חמישי בתרגיל הקרב רב אישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קאטו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי פעם שנייה ברציפות, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ו-2 מדליות כסף בתרגיל על סוס הסמוכות ובתרגיל על המתח.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בוארנה, בולגריה בשנת 1974 זכה קאטו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (571.40 נק'), לפני ברית המועצות (567.350 נק') ומזרח גרמניה (562.400 נק'). 
אולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קאטו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים פעם שנייה ברציפות. מדליית כסף בתחרות הקרב-רב אישי אחרי ניקולאי אנדריאנוב מברית המועצות ולא הצליח לזכות בפעם שלישית ברציפות בתחרות זו.

תארים והישגים

בשנת 2001 זכה קאטו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
דברי תורה

דברי תורה, הם כינוי לדרשה תורנית (כלומר דרשה על נושאים מארון הספרים היהודי ובפרט נושאים מהתורה) קצרה בדרך כלל, בניגוד לדרשה תורנית.
אמירת דברי תורה נעשית באופן יזום במסגרת של הרצאה בפני ציבור או קבוצת אנשים. האדם הנושא דברי תורה עוסק בנושא מרכזי המבוסס על הספרות התורנית. בדרך כלל נקשרים דברי התורה לעניינים אקטואליים ובעיקר לפרשת השבוע.

רקע

אמירת דברי תורה מהווה חלק בלתי נפרד מההווי הדתי והתרבות היהודית, והיא מבוססת על קיום מצוות לימוד תורה. 
נהוג לומר דברי תורה בעיקר בסעודת מצווה כגון סעודת שבע ברכות או שבת חתן בהם אף מקשרים את הנאמר לחתן או לכלה.
רבים נוהגים לומר בעת אכילתם דבר תורה, בהתבסס על הנאמר במסכת אבות: "שניים שיושבין ואין ביניהן דברי תורה, הרי זה מושב לצים, שנאמר: 'ובמושב לצים, לא ישב'; אבל שניים שיושבין ויש ביניהם דברי תורה, שכינה ביניהם...  שלושה שאכלו על שולחן אחד ולא אמרו עליו דברי תורה, כאילו אכלו מזבחי מתים".(משנה, מסכת אבות, פרק ג',  משניות ב – ג)
במרבית עלוני השבת מוקדשים מספר מאמרים ל'דברי תורה', ונפוצים גם עלונים שמוקדשים אך ורק לדברי תורה, שלעיתים עוסק בנושא מסוים, שמשוייך לפרשת השבוע. 
פעמים רבות דברי התורה של דמות תורנית מכונסים לספרים כעבור שנים, מאפיין הרווח בייחוד אצל אדמו"רים חסידיים.
עליזה ורדי

ביוגרפיה

עליזה ורדי נולדה ב-1935 בארץ ישראל. סיימה את הגימנסיה הריאלית בראשון לציון. לאחר שירות בצה"ל היא למדה ביולוגיה לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית והמשיכה כתלמידת מחקר בחוג לגנטיקה. ב-1970 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בנושא "היברידים טריפלואידים בקבוצת החיטה (Triticum-Aegilops) ומשמעותם האבולוציונית בהתפתחות יחידות פוליפלואידיות בקבוצה זו".
היא יצאה לשנה של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' ולאחר מכן הייתה שנתיים אסיסטנטית במעבדה של פרופ' דניאל זוהרי. ב-1972 התקבלה לעבודה כחוקרת במכון המטעים, מכון וולקני. מקיץ 1973 היא ניהלה פרויקט חשוב להשבחת הדרים, כדי לתת מענה לחוסר הריווחיות של ענף הפרדסנות הישראלי. בשנות ה-80 של המאה העשרים פותחו במסגרת הפרויקט זני הדרים חדשים, שהחשוב ביניהם היה אור. בשנת 1998 התמנתה לתפקיד מנהלת המחלקה להשבחה וגנטיקה מולקולארית של עצי פרי. ב-2001 פרשה לגמלאות, אך המשיכה לשמור על קשר עם חוקרי מכון וולקני ולסייע בעצות. הלכה לעולמה ב-2014.
במכון וולקני פותח זן הדרים דמוי אשכולית בשם עליזה, שנקרא כך לזכרה.
הסכם רומא

הסכם רומא, עליו חתמו ב-25 במרץ 1957 נציגיהן של שש מדינות: גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג, הוא הסכם הייסוד שעל פיו הוקם השוק האירופי המשותף. חשיבותו היא בראש ובראשונה כלכלית, בכך שהביא להורדה הדדית של מכסים ולשיתוף פעולה כלכלי מוגבר בין המדינות החתומות, ואלו שהצטרפו לאחר מכן. אולם מעבר לכך נודעה לו חשיבות כאחד הצעדים הראשונים בדרך לאיחוד המדיני הכולל של רבות ממדינות אירופה - האיחוד האירופי.
קדם להסכם רומא הסכם הייסוד של קהילת הפחם והפלדה האירופית (אמנת פריז), שנחתם בפריז ב-1951. שני ההסכמים, יחד עם הסכם נוסף שעניינו הקמת הקהילה האירופית לאנרגיה אטומית, נקראים לעיתים באופן קיבוצי הסכמי רומא. הסכמים אלו תוקנו והורחבו ב-1992 עם חתימתה של אמנת מאסטריכט.
במרץ 2007 חגגו מדינות האיחוד האירופי חמישים שנה להיווסדו, מניין המצביע על תאריך חתימת הסכם רומא כראשיתו של האיחוד. 
בדומה למגילת העצמאות, גם הסכם רומא המקורי נחתם חגיגית על דף ריק, לאחר שהמדפיס הממשלתי האיטלקי לא סיפק במועד את המסמך, בן למעלה מאלף העמודים.
לינץ' באמצעות צמיג בוער

לינץ' באמצעות צמיג בוער (באנגלית: Necklacing) היא שיטה לרצח, שבה אוזקים את ידיו של אדם מאחורי גבו, כורכים צמיג גומי של כלי רכב סביב צווארו או פלג גופו העליון. ממלאים את הצמיג בדלק נוזלי ומציתים את הצמיג. משקלו של הצמיג מונע מהקורבן לזוז ממקומו, ומותו מגיע לאחר דקות ארוכות של סבל כתוצאה מכוויות הנגרמות מהאש ומהגומי הנמס. מקור השם הלועזי במילה Necklace - שרשרת הנענדת סביב הצוואר.
העינוי, מלבד הכאבים והסבל הרב, כלל גם אימה דתית. תושבי אפריקה האמינו כי רצח באמצעות שריפה מביא לכך שרוחו של אותו אדם מתנתקת מרוחות אבותיו.

בדרום אפריקה

שיטת לינץ' זו נקשרה במיוחד לתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה. אז היא שימשה תושבים מהאוכלוסייה השחורה לשם רצח שחורים שנחשדו בשיתוף פעולה עם השלטון הלבן. בשנים 1984-‏1987 הציתו למוות פעילים נגד האפרטהייד בדרום אפריקה 672 אנשים, כמחציתם באמצעות צמיג בוער. רציחתה בדרך זו של מאקי סקוסנה (Maki Skosana) בת ה-24 ב-1985, בחשד שהייתה מודיעה של המשטרה, צולמה ושודרה בטלוויזיה של דרום אפריקה ועוררה זעזוע בעולם.
מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני התנגדה באופן רשמי ללינץ' באמצעות צמיג בוער, ובמיוחד יצא נגדה הכומר דזמונד טוטו. בכירים אחרים במפלגה העלימו עין. ויני מנדלה, אשתו של נלסון מנדלה, אף התבטאה כי "אין לנו רובים - יש לנו רק אבנים, קופסאות גפרורים ודלק... עם קופסאות הגפרורים וה-Necklacing שלנו נשחרר את ארצנו."
לאחר תום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, הוסיף לינץ' באמצעות צמיג בוער לשמש בדרום אפריקה כאמצעי להריגה בלא משפט של אנשים שנחשדו בביצוע פשעים פליליים כגון אונס וגניבה.
צלם העיתונות קווין קרטר צילם בדרום אפריקה לינץ' באמצעות צמיג בוער. תצלום זה זיכה אותו בהמשך בפרס פוליצר.
קורפוס הפאנצר השלישי (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם בברלין ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס השלישי", וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקדו ארווין פון ויצלבן, שהוחלף ב-16 בנובמבר 1938 על ידי קורט האזה.
בפרוץ המלחמה לחם הקורפוס ה-3 בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-14 בנובמבר 1940 מונה קורט פון גרייף למפקד הקורפוס. ב-15 בינואר 1941 מונה אברהרד פון מקנזן למפקד הקורפוס, וב-21 במרץ 1941 הפך הקורפוס לקורפוס ממונע. במבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מקבוצת הפאנצר הראשונה, במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-31 במרץ 1942 העביר פון מקנזן את הפיקוד על הקורפוס ללאו גייר פון שוופנבורג ויצא לחופשה קצרה, וב-20 ביולי 1942 חזר לפקד על הקורפוס שבינתיים הפך לקורפוס פאנצר, ופיקד עליו במהלך מתקפת הקיץ ובכלל זה בקרב חרקוב השני. ב-2 בינואר 1943 מונה הרמן בריית למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ובספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. ב-20 באוקטובר 1943 מונה היינץ ציגלר למפקד הקורפוס, וב-25 בנובמבר 1943 החליפו פרידריך שולץ. ב-9 בינואר 1944 חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. ב-31 במאי מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, וב-29 ביוני 1944 שוב חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובאוקטובר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, עימה לחם בקרבות בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
מלון נגרסקו

מלון נגרסקו (צרפתית: Hotel Negresco) הוא בית מלון בניס שבריביירה הצרפתית.

היסטוריה

מלון נגרסקו נמצא בפרומאנד דז אנגלה ונקרא על שמו של הנרי נגרסקו (1920-1868) שבנה אותו ב-1912. המלון נפתח ב-1913, כשבהתאם לנורמות של אותה עת, חזיתו פנתה לים התיכון. 
הנרי נגרסקו, נולד לבעל פונדק בבוקרשט, רומניה, עזב את ביתו בהיותו בן 15, הגיע לפריז, שם עבד כרב-מלצרים ואחר כך לריביירה הצרפתית, שם ניהל את הקזינו המוניציפלי של ניס. במוחו של נגרסקו עלה הרעיון לבנות מלון פאר שימשוך את הלקוחות העשירים ביותר. הוא השיג את מימונו של תעשיין צרפתי ושכר את הארכיטקט אדוארד נירמאנס, הידוע שבאדריכלי בל אפוק, שתכנן את המלון עם גוסטב אייפל שהעניק למלון את הכיפה הוורודה המפורסמת שלו. נברשת הבדולח של חברת בקרה (Baccarat) שבלובי המלון, ניתנה בידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שבגלל מהפכת אוקטובר לא עלה בידו לשלוח אותה לרוסיה.
מלחמת העולם הראשונה פרצה שנתיים אחרי שהמלון נפתח והוא הוסב לבית חולים. בתום המלחמה, כמעט שלא פקדו תיירים עשירים את הריביירה, דבר שהביא את המלון לקשיים כספיים כבדים. המלון נתפש בידי נושים, והנרי נגרסקו מכר אותו לחברה בלגית, הוא הלך לעולמו שנים מועטות אחרי כן, בפריז, בגיל 52.
במרוצת השנים ידע המלון עליות וירידות וב-1957 נמכר למשפחת אוז'ייה. מאדאם אוז'ייה הפיחה חיים במלון וקישטה אותו בעיטורים יוקרתיים וריהוט עתיק, אוסף אמנות נכבד, בכללם זה לובי בסגנון לואי ה-16, טרקלין ובו השטיח הגדול ביותר שנעשה בצרפת שלפני המהפכה (375 ממ"ר ממפעל לה סאוונדי המלכותי), דיוקן של המלך פרי עטו של הצייר היאסינת ריגו. כל אחת מארבע קומות המגורים של המלון מעוצבת בסגנון שונה, בחדרים כיסויי המיטה עשויים מפרוות חורפן והאמבטיות מצופות זהב. שומרי הסף בסגנון בורגני של המאה ה-18, חבושים בכובע עם נוצה אדומה. 
במלון מסעדת שאנטקלר, שלה כוכב אחד במדריך האדום של מישלן (שנים ארוכות היא החזיקה בשני כוכבים וב-18-17 נקודות בגו מיו) ומסעדה עממית בשם לה רוטונד. השף של שאנטקלר הוא ברונו טורבו (Bruno Turbot) מנורמאנדי, שהחליף את אלן לורקה, שעזב ב-2003 להיות השף של מסעדת מולן דה מוז'ן, במקום רוז'ה ורז'ה שפרש. לפניו היו השפים של המסעדה ז'אק מקסימן ודומיניק לה סטאנק, עשר שנים כל אחד. 
ב-2003 נמנה מלון נגרסקו כאתר מורשת היסטורית לאומית של ממשלת צרפת והוא חבר באגודת Leading Hotels of the World. במלון 119 חדרים ובנוסף להם 22 סוויטות.
קפואה

היסטוריה

קפואה הייתה בעת העתיקה הגדולה בערי קמפניה. על פי הממצאים הארכאולוגיים, מיוחסים הקמת קפואה, כמו גם שמה, לאטרוסקים. האטרוסקים ייסדו עוד ערים בקמפניה, כנולה, נוקריה ופומפי. קאטו הזקן העריך שהעיר נוסדה כ-260 שנים לפני ההשתלטות הרומית עליה, כך שייסודה מתוארך לסביבות 600 לפנה"ס. 
בסביבות 423 נכבשה העיר על ידי הסאמניטים, שעד מהרה השתלטו על מרבית קמפניה, אך אנשיה של העיר כרתו ברית הגנה עם רומא והפכו לאזרחיה, אם כי ללא זכות הצבעה. קפואה הפכה לעיר הראשית של אגד-ערים שהתאגדו לצורכי הגנה, ובהן אטלה, קאלאטיה, וקאסילינום. 
היחסים בין הרומאים לסאמניטים באזור הוסדרו בהסכם משנת 354, אך משגברו הצקותיהם של האחרונים ליישובי קמפניה פרצה ב-343  המלחמה הסאמניטית הראשונה. המלחמה הוכרעה על ידי הרומאים בקרב אחד לא הרחק מקפואה. השלום לא שרר זמן רב, וב-326 פרצה המלחמה הסאמניטית השנייה, במהלכה (321) נחלו הרומאים תבוסה ניצחת ומשפילה במיצרים הקאודינים. במהלך המלחמה צירפה רומא את העיר לבעלות בריתה, וב-312 החל הקנזור אפיוס קלאודיוס לסלול את הדרך הרומית הראשונה - ויה אפיה, בין רומא לקפואה. ב-304 נחתם הסכם שלום, שהחזיק מעמד כחמש שנים, עד לפרוץ המלחמה השלישית, שבה הוכרעו הסאמניטים סופית.
בתקופת המלחמה הפונית השנייה פרשה קפואה, שהגיעה למעמד של העיר העשירה באיטליה, מהברית עם רומא וכרתה ברית עם חניבעל. רומא מצדה הגיבה במצור על העיר (212). ניסיונות חניבעל לבוא לעזרתה, בכלל זה מסע לעבר רומא עצמה, לא עלו יפה וב-211 נכנעה העיר, חברי הסנאט וחלק מבני האצולה הוצאו להורג והעיר הוכרזה כשטח המדינה (publicus Ager) והושמה תחת שלטון רומאי. חלקים משטחה ניתנו לתושבי מושבות רומיות בקרבת החוף - Volturnum ו-Liternum.
בסביבת קפואה היו בתי ספר לגלדיאטורים, שבאחד מהם התאמן ספרטקוס.
בשנת 841 הותקפה העיר על ידי סרצנים וחרבה, למעט כנסיית סנטה מריה מג'ורה, ששרדה. ב-856 הוקמה קפואה החדשה במרחק מה מחורבותיה של זו הישנה.
סורת אל-עצר

סורת אל-עַצְר (ערבית: سورة العصر), היא סורה מספר 103 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שלושה פסוקים (אַיאַת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִיל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-אנשראח ולפני סורת אל-עאדיאת.
הסורה מכריזה כי גורלם של כל בני האדם לאבדון, פרט למאמינים באללה והנביא מוחמד, לעושי הטוב, למצווים על האמת ולמצווים על עוז רוח.
נאמר כי סורה זו הניעה את עמר בן אל-עאץ להתאסלם לאחר שהשמיע אותה לנביא בעיני עצמו (ונביא שקר בעיני המוסלמים) מוסיילִמה, בן זמנו של מוחמד. מוסיילמה בתגובה דקלם את ה"סורה" שהתגלתה לו אודות שפנים, אותה דחה בן אל-עאץ כבלתי מתקבלת על הדעת.
שנות ה-70 של המאה ה-7

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ואהידה פרצ'ין

חיים אישיים

ואהידה פרצ'ין נישאה לשחקן הטורקי אלטאן גורדיום ואימצה את שם משפחתו. ב-1994 נולדה בתם עליזה. הזוג נפרד ב-2013.