דובוני מים

אנטומיה ומורפולוגיה

גופם של דובוני המים מורכב מארבעה מקטעים (לא כולל הראש), ארבעה זוגות רגליים חסרות פרקים, וכפות רגליים עם טפרים או בהונות. הקוטיקולה המכסה אותם מכילה כיטין, והם משילים אותה במהלך גדילתם. יש להם מערכת עצבים וונטרלית עם גנגליון אחד המוקדש לכל פרק, ומוח בעל מספר אונות.
במקום חלל קרביים (צלום, coelom) יש להם המיצלום, שהוא סדרה של מרווחים בין האיברים הפנימיים, עם מערכת הובלה מחזורית פתוחה. חלל קרביים אמיתי מצוי רק באזור הגונדות (הכיס הצלומי). הלוע, מהסוג היונק, הוא משולש, שרירי ובעל חספוסים המאפשרים לדובון המים להשתמש בו ככלי לפריצת דפנות תאים. הגם שחלק מהמינים הם פארתנוגנים (הם אינם מתרבים ברבייה זוויגית), זכרים ונקבות בדרך כלל קיימים גם שם, כל אחד מהם עם גונדה אחת. דובוני המים הם אאותליים  (לכל הפרטים באותו מין יש אותו מספר של תאים) ומטילי ביצים. לדובוני המים הבוגרים של רוב המינים יש כ-40,000 תאים בגוף.

תזונה

רוב דובוני המים הם צמחוניים או בקטריופגים (אוכלי חיידקים), אך חלקם טורפים (למשל ה־Milnesium tardigradum) ואף אוכלים מיני דובונים קטנים יותר. ישנם גם מינים קניבליים.

היסטוריה אבולוציונית

מידע עדכני מריצופי DNA ו־RNA מעיד שדובוני המים הם קרובי משפחה של פרוקי הרגליים ונושאי הציפורניים (Onychophora). נהוג היה לחשוב על קבוצות אלו כמקורבות לאנלידים, אך כיום מחשיבים אותם כאקדיסוזואים, ביחד עם הנמטודות ומספר מערכות קטנות אחרות. מקור ההחלטה לשייך אותם לאקדיסוזואים הוא בלוע שלהם, הדומה לזה של נמטודות. עדות אחרת היא מידע מ־18S-‏rRNA ומתבנית גני ה־HOX, המצביעה על קשר לנמטודות.
מכיוון שדובוני המים זעירים ביותר וגופם קרומי, קשה מאוד ולא סביר למצוא מאובנים שלהם. מקורו של המאובן היחיד שנמצא הוא במשקעים מאמצע תקופת הקמבריון בסיביר. כמו כן התגלו מספר דובוני מים בענבר מתקופת הקרטיקון. דובוני המים המאובנים שנמצאו בסיביר שונים מדובוני המים החיים בימינו בשלושה מאפיינים: יש להם שלושה זוגות רגליים (לעומת ארבעה הזוגות של דובוני המים המודרניים), מורפולוגיית הראש שלהם פשוטה יותר ואין להם גפי פה אחוריים. נהוג להניח שהם מייצגים את המקור של דובוני המים החיים.
ממצאים נדירים מענבר מניו ג'רזי מתקופת הקרטיקון, מכילים דובוני מים מהמין Milnesium swolensky, שהם דובוני המים הקדומים היחידים הידועים בהם גפי הפה והטפרים אינם שונים מאלו של M. tartigradum החיים כיום. כמו כן, נמצאו בענבר מדרום קנדה שני דובוני מים שחיו כ-15–20 מיליון שנה לפני ה־M. swolenskyi. מתוך השניים הללו, אחד קיבל שם סוג ומשפחה משלו – Beorn leggi (שם הסוג ניתן על ידי קופר, ונלקח משמה של הדמות ביאורן מהספר "ההוביט" של טולקין. שם המשפחה ניתן על שם הסטודנט שלו, ויליאם מ' לג). עם זאת, אותו אחד דומה במידה רבה לדובוני מים חיים ממשפחת ההיפסיבלידיים.
ב-2018, התגלה זן חדש של דובוני מים ביפן, אשר כונה Macrobiotus shonaicus, על שם מחוז שונאי, שם נמצא לראשונה באזוב שצמח במגרש חנייה של בניין. לזן מאפיינים ייחודיים בהשוואה לטרדיגריידים אחרים: הוא ניזון מאזוב, בעוד רוב הטרדיגריידים הם בשרונים. יש לו קפל בחלק הפנימי של רגלו, והוא מצליח להתרבות בתנאי מעבדה - דבר היוצא דופן משתי בחינות: רוב הטרדיגריידים אינם עושים זאת, ואלה שכן, עושים זאת ברביית בתולים על ידי נקבות, בעוד ל-M. shonaicus שני מינים. לביצים שלהם משטח סולידי, מה שמכליל את הזן בתת-קבוצה בשם hufelandi, אשר עד כה לא נמצאה ביפן. לביצים מאפיין נוסף – הן מוכתרות בטבעת יוצאת דופן של נימים דקים וגמישים, בדומה לביצים של שני זנים שהתגלו לאחרונה מדרום אמריקה.
ב-6 באוגוסט 2019 דווח באתר Vice כי החללית הישראלית בראשית נשאה עליה דובוני מים שייתכן וחלקם שרדו את ההתרסקות של "בראשית". על החללית הייתה הספרייה הירחית של קרן ה-Arch Mission של נובה ספיבק (יזם שלקח חלק בפרויקט של spaceIL). הספרייה, ארכיון בגודל דיסק DVD, הכילה כ-30 מיליון דפי מידע, דוגמיות DNA אנושיות, ואלפי דובוני מים. גם אם הדובונים שרדו את ההתרסקות (ויש להם יכולת לעמוד בלחצים הרבה יותר גדולים מאשר של התרסקות), הרי שהם נכנסו למצב השרדותי, ואם לא יגיעו לסביבה ימית, בסופו של דבר ימותו לאחר כמה שנים.