google/wiki40b huggingface dataset:
קשר חם

קשר חם הוא מרכז מחקר ופיתוח לקידום, שיפור וריענון החינוך המתמטי בישראל. המרכז הוקם בטכניון בשנת 1986 ביוזמת פרופ' נצה מובשוביץ-הדר, על מנת לתרום להוראת המתמטיקה בישראל בעזרת פיתוח יוזמות מבוססות מחקר או מלוות במחקר, שיש בהן כדי לתרום לפתרון סוגיות מהותיות במערכת החינוך המתמטי בישראל.

פעילות "קשר חם"

מאז הקמת המרכז התנהלו במסגרתו פרויקטים רבים. להלן רשימה חלקית:

התערוכה: מתמטיקה על גבי בולי דואר

התערוכה "מתמטיקה על גבי בולי דואר" מעבירה את המבקרים בה דרך סדרת הפעלות המיועדת להדגים כי מתמטיקה היא חלק מרתק, מעניין, ובלתי נפרד מהתרבות האנושית. התערוכה בנויה על גבי 16 פאנלים (לוחות כפולים) בגודל של 3 מ"ר כל אחד, עליהם מופיעים כ-80 בולים מקוריים, צילומיהם בהגדלה רבה, כיתובי הסבר, וכרטיסי הפעלה המיועדים להדרכה למבקרים בתערוכה. הבולים נאספו ממדינות שונות בעולם, ביניהן אוסטרליה, איראן, הודו, הולנד, ישראל, ניקרגואה, סין, עיראק, צרפת, רומניה, רוסיה ועוד.
התערוכה תוכננה ונבנתה על ידי זיוה שחם ואמירה קופר מצוות "קשר-חם" בהתייעצות עם מנכ"ל התאחדות בולאי ישראל מר טיבי יניב ועם אספן הבולים מר מנחם לדור, ובתמיכתה של הנהלת השירות הבולאי. עיצוב התערוכה נעשה על ידי המעצבים חובב ואורלי גבעתי מבנימינה, בהתייעצות עם ד"ר אירית וורטהיים מצוות "קשר-חם".
התערוכה מוצגת דרך קבע בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון. לפני כן היא הוצגה במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע בשנת 1998, בגן המדע ע"ש קלור במכון ויצמן באפריל 2003, ובמסגרת כנסים המיועדים למורים למתמטיקה.

פרויקט רמזור למורה

מיזם "רמזור למורה" מציע אתר אינטרנט ובו מאגר שיתופי ופתוח של מערכי-שיעור במתמטיקה, תוכניות הוראה נושאיות או תקופתיות, ופריטי הערכת הישגים. כל חומרי ההוראה באתר נכתבו וממשיכים להיכתב על ידי מורים למתמטיקה בפועל בהתאם לתוכניות הלימודים במתמטיקה המחויבות על ידי משרד החינוך. זהו מאגר מידע אינטראקטיבי אשר מאפשר למורים למתמטיקה בכל שכבות הגיל להשתמש במאגר המצטבר ולהירשם כדי להעלות חומרי הוראה משלהם, לקבל עליהם משוב מעמיתיהם, לערוך חומרים שפרסמו אחרים ולהגיב עליהם.
הפרויקט מתנהל בשיתוף פעולה עם מוסד נאמן למחקרי מדיניות חברת "אומניסול בע"מ".

פרויקט שילוב הבזקי חדשות בהוראת המתמטיקה בחטיבה העליונה

המיזם "הבזקי חדשות במתמטיקה לתלמידי תיכון" נועד לאפשר לתלמידי החטיבה העליונה בישראל הצצה אל המתרחש בתחום המתמטיקה בת זמננו. הפרויקט מעמיד לרשות המורים למתמטיקה מצגות פאואר-פוינט שכל אחת מהן מתמקדת בחדשה שהתפרסמה בעיתונות המתמטית המקצועית בשנים האחרונות. כל אחד מההבזקים חושף את התלמידים לחדשה, לרקע המתמטי שלה, לפרטים על אודות המתמטיקאים שעסקו בה, ולמשמעות הרחבה יותר של ההישג – למשל ליישומיו (אם כבר התגלו). משך כל הבזק הוא 25–30 דקות.
הפרויקט מתנהל במוסד הטכניון למחקר ופיתוח בשיתוף פעולה בין הפקולטה למתמטיקה, הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון וחברת "אומניסול בע"מ".
מרגרטה, נסיכת פרוסיה

ילדותה

הנסיכה מרגרטה ביאטריס פאודורה נולדה ב-22 באפריל 1872 בפוטסדאם, ילדתם השמינית והאחרונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. סנדקיה היו פדרו השני, קיסר ברזיל ומרגריטה, נסיכת סבויה, רעייתו של אומברטו הראשון, מלך איטליה.
אחיה הגדולים של מרגרטה - וילהלם, שרלוטה והיינריך היו קרובים מאוד לסבם הקיסר וילהלם הראשון ורעייתו אוגוסטה, נסיכת סקסה-ויימאר, בעוד שמרגרטה יחד עם אחיותיה הקרובות לה בגילן סופיה וויקטוריה היו קשורות מאוד לאימן ולסבתן, המלכה ויקטוריה. לאחר מותו של אביה כשהייתה בת 16 נותרה מרגרטה קרובה מאוד לאמה, הקיסרית האלמנה.

בניה במלחמות

שני בניה הבכורים של מרגרטה, פרידריך וילהלם ומקסימיליאן, נהרגו בקרבות מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה אימצו בניה פיליפ וכריסטוף את הנאציזם, בתקווה שהיטלר יביא יום אחד להשבתה של המונרכיה הגרמנית. הנסיך פיליפ נישא לבתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ובשל קשריו לבית המלוכה האיטלקי מונה לסגל האישי של היטלר והיה הנסיך הגרמני הבכיר ביותר במשטר הנאצי. כשהבין לבסוף את מלוא המציאות של המפלגה הנאצית הוא ניסה להתפטר אך לא הותר לו לעשות כן, ובשנת 1943 נשלחו הוא ורעייתו למחנות ריכוז. הנסיכה מפאלדה מתה בבוכנוואלד בעוד שפיליפ הועבר בין פלוסנבירג לדכאו עד ששוחרר בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האמריקאי.
הנסיך כריסטוף היה תומך נלהב בנאציזם אולם לאחר קרב סטלינגרד נעשה מתוסכל ממגבלות תפקידו במלחמה וביקר את ההנהגה הגרמנית. הוא תכנן, כאחיו, לעזוב את המפלגה אולם לפני שניסה לעשות כן, נהרג בהתרסקות מטוס בשנת 1943. הנסיכה מרגרטה איבדה גם כלה נוספת במהלך המלחמה כשרעייתו של הנסיך וולפגנג, מארי אלכסנדרה, נסיכת באדן, נהרגה בהפצצה על פרנקפורט בינואר 1943.

שנותיה האחרונות

לאחר המלחמה אחוזתה של מרגרטה בקרונברג אים טאונוס נלקחה על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים ושימשה כמועדון קצינים. בנובמבר 1945 מנהלת המועדון, סרן קת'לין נאש, גילתה בארמון את תכשיטי המשפחה שהוסתרו במרתף. התכשיטים, ששווים הוערך בלמעלה מ-2 מיליון ליש"ט, נגנבו על ידי נאש ובעלה והועברו לארצות הברית. רק בשנת 1951 נעצרו האשמים אולם 10 אחוזים בלבד מהתכשיטים שנגנבו הוחזרו למרגרטה ומשפחתה.
הנסיכה מרגרטה מתה באחוזתה ב-22 בינואר 1954, בגיל 81, בדיוק 53 שנים לאחר מותה של סבתה, המלכה ויקטוריה.
דולאפו אדלקה

ביוגרפיה

אדלקה נולדה ב-6 בספטמבר 1990 במדינת קאנו. היא החל לכתוב בגיל מוקדם, והוצאה לאור שני ספרים טרם לימודיה באוניברסיטה. היא למדה והתחנכה בעיר לאגוס, והיא סיימה תואר ראשון בלימודי תקשורת המונים מאוניברסיטת Covenant ב-2011.

קריירה

אדלקה ייסדה את חברת Doreen Media Africa ב-2014. ב-2016, היא הקימה את ערוץ הטלוויזיה LowlaDee TV. בראיון לעיתון ThisDay עם העיתונאי בוסאיו אדיוקה הצהירה לראשונה בעיתון כי היא החלה לביים סרטים בגיל 21. ב-2016, הפיקה את סדרת הטלוויזיה המצליחה This is It אשר זכתה ללמעלה מ-300,000 צפיות, וקיבלה ביקורות נלהבות ושבחים רבים. ב-2012, היא נכללה ברשימת האוונגרד של היוצרים הניגרים הצעירים והמצליחים ביותר בתעשייה.

חיים אישיים

באוגוסט 2007, בדרכה לאוניברסיטה נפגעה אדלקה בתאונת דרכים. לדבריה, האירוע הזה הביא אותה לגילוי עצמי בחייה.
רב-בריח

היסטוריה

במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 נרשמה עלייה משמעותית, במספר אירועי חדירה ופריצה לבתים בישראל שביצעו ארגוני טרור פלסטיניים. אירועים אלה הובילו לירידה ברמת הביטחון האישי ולדרישה להחליף את דלתות העץ, שהיו מקובלות אז בבתים במדינת ישראל, בדלתות שיספקו רמת הגנה גבוהה יותר. בשנת 1972, בעקבות גל פריצות נרחב לביתה, נכנסה לקוחה לחנות מנעולים בשם האחים ביטר בע"מ, בבעלות יחיאל אלטמן, ברחוב אלנבי בתל אביב וביקשה התקנת 4 מנעולים בדלת הכניסה של דירתה. בקשתה המיוחדת של אותה הלקוחה סקרנה את הפקיד שטיפל בה, אברהם בחרי והובילה, למעשה, להקמת חברת רב-בריח ובהמשך את פיתוחה של דלת ה"פלדלת".
כעבור כשנה מאותו המפגש נוסדה בבית המסחר למנעולים חברת רב-בריח, על ידי אברהם בחרי וחברו משה דולב, אשר התחילה לפתח, לייצר ולמכור דלתות ביטחון, מנעולים וצילינדרים. תחילה הותקנו מנעולי החברה בדלתות עץ ובהמשך בדלתות פלדה, דבר שהוביל, למעשה, לפיתוח דלת ה"פלדלת" בשנת 1977. באותה השנה שכרו אברהם בחרי ומשה דולב מחסן קטן בגודל של 14 מטר רבוע בו התחילו את פעילותם העסקית. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1979, בעקבות העלייה בביקוש דלתות ה"פלדלת", הקימה החברה מפעל ביבנה שהשתרע על פני 2,300 מטר רבוע. מספר שנים לאחר מכן העתיקה החברה את מיקומה למפעל בגודל של 8,200 מטר רבוע באזור התעשייה ברקן.
בשנת 1999 נמכרה חטיבת המנעולים של חברת רב-בריח לחברת Assa Abloy השוודית, וקיבלה את השם "מולטילוק". בין "מולטילוק" ל"רב בריח" התקיימו עימותים משפטיים אחדים, בטענה של הפרת סימני מסחר.
במאי 2008 הוצא צו הקפאת הליכים לקבוצת רב בריח וביולי 2008 נרכשה חטיבת הדלתות של רב-בריח על ידי היזם שמואל דונרשטיין. בשנת 2009 עברה החברה מיתוג מחדש על ידי המעצב פיליפ בולקיה (Philip Bulakia) ושדרגה את לוגו הדמות השרירית המוכרת בדמות חדשה - דמות המגן והלפיד.
בינואר 2011 הקימה רב-בריח מחדש את חטיבת מוצרי הנעילה אשר מתמחה בתכנון, פיתוח וייצור של: מנעולים, צילינדרים, מערכות נעילה מכניות ואלקטרומכניות ומוצרי נעילה אלקטרוניים.
בשני מפעלי החברה, הממוקמים באשקלון ושמשתרעים על פני שטח של כ-15,000 מטר רבוע, מייצרים מגוון רחב של דלתות "פלדלת" כגון: דלתות ביטחון, דלתות עמידות אש והדף, דלתות וחלונות ממ"דים ועוד.

"פלדלת"

דלת ה"פלדלת" הראשונה הורכבה, כאמור, בשנת 1977 כשמנעול של חברת רב-בריח הוטמן בתוך דלת פלדה. דלתות ה"פלדלת" הראשונות נצבעו בצבע אפוקסי מבריק, דבר אשר הוביל לגל תלונות מקרב לקוחות החברה, היות שהצבע המבריק שיווה לדלתות מראה של מכוניות. בבדיקות שנעשו באותה תקופה מול לקוחות פוטנציאליים נמצא כי רבים נרתעו מדלת ה"פלדלת" המבריקה וסירבו להחליף את דלת העץ שהייתה קיימת בביתם מחשש שמראה הפלדה דווקא יגרום לאפקט הפוך אשר ימשוך את הפורצים. ואכן לאחר השקת הדלת החדשה נמכרו כ-30 דלתות בחודש בלבד.
לבעלי החברה נדרשו שנתיים נוספות של שינויים והתאמות מראה ועיצוב הדלת לטעם הישראלי. השינוי המרכזי שנעשה התבסס בעיצוב הדלת: צידה החיצוני צופה בוִינוֹרִיט (Vinorit) בגוון חום בהיר כדי לדמות מראה של עץ ובתוך הדלת נדחס צמר סלעים על מנת לגרום לעמעום קולות הנקישה על הפלדה (בדומה לקול שמתקבל בעת נקישה על דלת עץ). לאחר הכנסת השינויים הללו החלו מכירות החברה לעלות, דבר אשר התבטא בעלייה במכירות דלתות ה"פלדלת" מ-30 דלתות בחודש לכ-10,000. השינוי במראה הדלת לווה במסע פרסום נרחב, שהסלוגן שלו: "מה את דואגת? יש פלדלת!" הפך למטבע לשון באותה התקופה.
שמחה פטרושקא

שמחה פטרושקא (שמו המלא ביידיש: שמחה בונים פיעטרושקא) אוקטובר 1893 – אפריל 1950. סופר, אנציקלופדיסט, עיתונאי, פובליציסט ומתרגם. נודע בתרגום ובפירוש היידי שכתב למשנה.
נולד בפראגה הסמוכה לוורשה. קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבות, ונודע בשם "העילוי מפראגה". בין היתר למד בישיבה בראדזימין אצל הרב פינחס מנחם זינגר והיה חברו לספסל הלימודים של בנו הסופר ישראל יהושע זינגר. בגיל 16 החל לרכוש השכלה כללית ולמד שפות ומדעים. ב-1917 נכנס ללמוד בסמינר לרבנים של פוזנסקי בוורשה. זמן מה שימש כספרן במכון שבבית הכנסת הגדול בוורשה ובאוניברסיטת ורשה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל וחי בה כשנה. משם נסע לארצות הברית לזמן קצר וחזר לפולין. בפולין חי עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. 
בוורשה כתב בעיתונים שונים בהם "נייעס" והיינט. כמו כן כתב עבור עיתונים יידיים בלונדון וניו יורק. כתב ספרים בנושאי היסטוריה יהודית וספר על ארץ ישראל. תרגם יצירות ידועות ליידיש, כמו "רבי יוזלמן" של מאיר להמן (מגרמנית). מ-1932 החלה לצאת האנציקלופדיה שכתב, "יידישע פאָלקס–ענציקלאָפּעדיע" (אנציקלופדיה יהודית עממית). האנציקלופדיה יצאה לאור בארבעה כרכים בוורשה. בשנת 1949 יצאה האנציקלופדיה במונטריאול בשני כרכים. 
מאז חי באמריקה בניו יורק ובעיקר במונטריאול. ב-1945 קיבל תואר דוקטור מבית המדרש לרבנים באמריקה.

פירושו למשנה

מפעלו העיקרי של פטרושקא בתחום היהדות היה תרגום המשנה ליידיש יחד עם פירוש ביידיש למשנה. הפירוש הוא פירוש מקיף, המסביר הסבר פשוט ומובן את דברי המשנה לכל דובר יידיש. היה זה מפעל חלוצי, כי עד אותו זמן נועדו הפירושים שנכתבו למשנה לתלמידי חכמים שלהם רקע רחב ומוקדם בספרות חז"ל. 
חיבורו על המשנה יצא לאור במונטריאול בשישה כרכים החל מתש"ה ועד לשנת תש"ט. מהדורות נוספות יצאו בשנים אחר כך.
סטניסלב הקדוש

תולדות חייו

המקור ההיסטורי היחיד לתולדות חייו הוא מכתבי ההיסטוריון גאלוס אנונימוס (שכתביו מתוארכים לשנת 1115 לערך). שאר החומר אודותיו הוא הגיוגרפיה (סיפורי קדושים).

שנים ראשונות

סטניסלב נולד בכפר שצ'פנוב שבפולין קטן והתחנך בקתדרלה של בירת פולין באותה עת, גנייזנו. ייתכן שאף הגיע לפריז. ב-1072 נבחר לכהן כבישוף קרקוב בהוראת האפיפיור אלכסנדר השני. כאשר הוכתר בולסלאב למלך פולין שכנע אותו סטניסלב להקים בפולין מנזרים בנדיקטינים על מנת לסייע בניצורה של פולין.

החייאת פיוטר

העימות הראשון של סטניסלב עם הכתר היה על רקע של משפט מקרקעין. סטניסלב רכש עבור הכנסייה חלקת אדמה מאדם ששמו פיוטר (Piotr). לאחר זמן מה נפטר אותו פיוטר ויורשיו סירבו להכיר במכירה ופנו למלך למשפט. המלך פסק לטובת היורשים ונגד הבישוף. בתגובה ביקש סטניסלב מבית המשפט שיינתנו לו שלושה ימים על מנת שיוכל להביא את פיוטר עצמו לעדות. המלך ואנשי החצר הגיבו בגיחוך, אך נתנו לו את מבוקשו. במשך שלושה ימים צם סטניסלב והתפלל ובתומם הלך בגלימת הבישוף ועם עדים לבית הקברות שם היה קבור פיוטר. סטניסלב ביקש מפיוטר לקום ולבוא לעזור לו במתן עדות ואכן - פיוטר המת קם מקברו והעיד שאכן בוצעה מכירה ושהקרקע שייכת לכנסייה. לאחר מכן שאל סטניסלב את פיוטר האם הוא מעוניין להמשיך לחיות או לשוב ולנוח על משכבו ופיוטר ביקש לשוב לקברו.

העימות עם המלך והרצחו

בעת המלחמה המתמשכת ברותניה קיבלו חיילים רבים בשורות שנשותיהן אינן נאמנות ושקרקעותיהם נבזזות, דבר שגרם לתופעה של עריקה. המלך בוליסלאב העניש קשות את הנשים הבלתי-נאמנות וננזף על כך על ידי הבישוף. מקורות אחרים מוסרים שהבישוף הוכיח את המלך על חוסר נאמנותו-שלו ועל הרגליו המיניים. גאלוס אנונימוס מציין שהמלך היה "אלים" ושהבישוף היה "בוגדני". כך או כך, סטניסלב נידה את המלך והפסיק את אמירת המזמורים לכבודו בקתדרלת קרקוב. הנידוי שימש בידי יריביו של המלך, שהוציא מצידו גינוי לבישוף כבוגד, פשע שעונשו מוות.
המלך ציווה על אנשיו להוציא את הבישוף להורג ללא משפט אולם לא מצא אדם שיהין להרים יד על הבישוף. לפיכך, הרג אותו המלך במו ידיו (בעיצומה של מיסה או בארמון המלכותי בקרקוב). לאחר הרצח ביתר המלך את גופתו של הבישוף לגזרים והשליכם לבריכת הארמון. לפי האגדה נותרו אבריו של הבישוף שלמים כיוון שעל הבריכה שמרו ארבעה עיטים.
רציחתו של סטניסלב עוררה את יריביו של המלך לקום נגדו והוא נאלץ לוותר על כסאו ולהמלט להונגריה, כאשר על הכס עלה אחיו, ולדיסלב הראשון הרמן.

התקדשותו

תפיסתו של סטניסלב כמרטיר (קדוש מעונה) החלה מיד עם הרצח. ב-1245 הועברו שרידיו לקתדרלת ואוול בקרקוב שנקראה על שמו ובה הוכתרו כל מלכי פולין, כשהם כורעים ברך לפני הסרקופג בו נטמן. ב-1253 הוקדש באסיזי על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
ב-1600 לערך קבע האפיפיור קלמנס השמיני את יומו ל-7 במאי, אולם בקרקוב נחוג היום ביום מותו ב-8 במאי, כפי שנחוג מאז 1245. בשנת 1969 שינה הוותיקן את יומו ל-11 באפריל.
סטניסלב הקדוש מהווה סמל לאומי בפולין. חלוקת פולין נמשלה לביתור גופתו של סטניסלב ונאמר שפולין תשוב ותתאחד כפי שחלקי גופו של סטניסלב שבו והתחברו. האפיפיור יליד פולין יוחנן פאולוס השני ביקש לתזמן את ביקורו הראשון כאפיפיור בקרקוב לחגיגות 900 שנה למותו של סטניסלב באפריל 1979, אולם השלטון הקומוניסטי שחשש מהתפרצות לאומית-דתית דחה את הביקור ליוני.

מורשת

כיום ישנם עדיין הרבה סלאבים נוצריים וכאלה ממוצא מזרח אירופאי שנקראים על-שמו, "סטניסלב", או בקצרה "סטס".
ז'וזף לה בל

עבודתו המדעית

בעקבות עבודתו החלוצית של לואי פסטר בתחום הסטריאוכימיה, ניסה לה בל, שהצטרף למעבדתו של שרל-אדולף וורץ בשנת 1873, להבין את המקור לפעילות האופטית (קיטוב אור) השונה של מולקולות בעלות אותה נוסחה מולקולרית. בשנת 1874 הוא הגיע למסקנה ששתי מולקולות בעלות אותה נוסחה מולקולרית ומבנה גאומטרי טטרהדרלי, שבמרכזו נמצא פחמן ובקצוותיו מתמירים שונים, יהיו תמונות מראה לא חופפות זו את זו, ותהיה להן פעילות אופטית שונה. כיום אנו אומרים על מולקולות כאלו שיש להן מרכז כיראלי, או פחמן אסימטרי, והן מולקולות כיראליות, אבל באותה תקופה לא היה מינוח לממצאים החדשים. הכימאי ההולנדי יאקובוס ואן 'ט הוף, סטודנט אחר של וורץ, הגיע למסקנות דומות באותה שנה, באופן עצמאי ובלתי תלוי.
בשנת 1893 הוענקה לו מדליית דייווי.
שלמה זלמן בהר"ן לעווי

שלמה זלמן (בהר"ן) לעווי (כונה בירושלים: רבי נחומצן, בהר"ן ראשי תיבות של בן הרבי נחום) (התקצ"ו - כ"א בכסלו ה'תרפ"ח 15 בדצמבר 1927) היה מנהל החשבונות של חברת ההתיישבות שהייתה אחראית לייסוד השכונות מחוץ לחומות במאה ה-19 בירושלים. הרב לעווי היה תושב שכונת בתי מחסה בעיר העתיקה והוא הרבה לעסוק בהתנדבות בניהול כספי החברה.

המגורים בפולין והעלייה לארץ ישראל

שלמה זלמן לעווי נולד לרב נחום לעווי (כונה רבי נחום שאדיקר) ולחיה סימפלוניע לעווי בעיר שאדיק בפולין. אביו היה רבה הראשי של העיר וראש כולל פולין לאחר עלייתו לארץ ישראל יחד עם משפחתו. 
הרב שלמה זלמן היה בן בכור להוריו, עם עלייתם ארצה החל הרב שלמה זלמן לקחת חלק בפעולות נגד החלטות השלטון שהתערב באותם ימים בענייני החינוך בירושלים. בשנת ה'תרט"ו, עם הקמת בית הספר הראשון בעיר - 'למל', קרא הרב שלמה זלמן (בהוראת רבני ירושלים) להחרמת בית הספר לאחר שהנהלתו הנהיגה חינוך חילוני שאיימה על לימודי הקודש בעיר. בעקבות כך נכלא הרב שלמה זלמן על ידי הממשל.
הרב שלמה זלמן התפרסם בחוכמתו הרבה. בין תלמידיו הבולטים היה אחיו הרב דוד בהר"ן והרב גרשון לפידות. עם עלייתו ארצה של הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין - המהרי"ל דיסקין. הוא הסתופף בקבוצת תלמידיו הקרובה שכונתה 'חבורת האריות' והפך להיות לאיש סודו של המהרי"ל. נחשב לאחד מתלמידיו הבולטים ולימים אף שימש כדיין בבית הדין של המהרי"ל.

היציאה מהחומות ומאה שערים

הרב שלמה זלמן היה ממייסדי חברת בוני ירושלים שהייתה החברה העיקרית לבניית השכונות הראשונות של ירושלים במאה ה-19 לאחר היציאה מהחומות. יחד עם הרב שמואל הומינר הוא ניהל את החברה ובנה בעזרתה כמה מהשכונות המפורסמות של ירושלים כמו נחלת שבעה, משכנות שאננים, מחנה ישראל, בית דוד ושכונת מאה שערים. 
לאחר היציאה מהחומות התגורר בשכונת מאה שערים ואף כתב את ספר התקנות המפורסם של השכונה, מאוחר יותר היה ממקימי המושבה פתח תקווה. לזכרו נוסד רחוב שלמה זלמן בהר"ן בשכונת מאה שערים.
מיינה מצויה

קינון

המיינה המצויה היא מונוגמית, והקינון מתבצע באותו מקום שנה אחר שנה. בתקופת הקינון דוגרים שני בני הזוג על 4 עד 6 ביצים במשך 13–14 יום. בשונה מרוב העופות צבען של ביצי המיינה הוא תכלת כהה. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 25 ימים, אך ההורים ממשיכים להאכיל אותם כחודש לאחר מכן. תוחלת החיים של המיינה בטבע היא כ-12 שנים בממוצע.

השפעות אקולוגיות וכלכליות של המיינה

בתקופה האחרונה החלה להתברר השפעתה על מינים מקומיים. ממחקר ראשוני שנעשה במעבדה לחקר המגוון הביולוגי, במחלקה לאבולוציה וסיסטמטיקה, המכון למדעי החיים, האוניברסיטה העברית בירושלים, נמצא כי למיינה יש פוטנציאל לדחיקת מינים מקומיים. 
המיינה היא מקננת חורים והיא מתחרה על אותם חורי הקינון עם מינים מקנני חורים מקומיים: דרור הבית, ירגזי מצוי, נקר סורי ושעיר. במחקר שנערך בפארק הירקון בתל אביב נצפתה המיינה משתלטת על אתרי קינון של דרורים ושל ירגזי תוך שהיא דוחקת החוצה את הזוגות המקומיים. באחד המקרים נצפתה פלישה אקטיבית לתיבת קינון בה קיננו זוג דרורים עם ארבעה גוזלים; המיינות הגיעו לתיבה והוציאו ממנה את הגוזלים, וכשבוע לאחר מכן נצפה באותה התיבה קינון של זוג המיינות. תצפיות אלו וההחלפות המרובות בפארק, של זוגות דרורים וירגזים במיינות, מצביעים על הפוטנציאל של המין לדחוק את מקנני החורים המקומיים. בתקופת הרבייה ניתן לראות זוגות של מיינות סביב אתרי הקינון, ובפארק הן נצפו מגרשות פולשים כגון חתולים ובעיקר עורבים. 
בנוסף נצפו אינטראקציות אלימות בתחרות על מקורות מזון. באחד המקרים מיינות הציקו לשלדג לבן-החזה שזה עתה תפס חרק, לבסוף עזב השלדג את השלל והותיר אותו למיינות שאכלו אותו. במקרה נוסף, ארבע מיינות רדפו אחר בז מצוי שלכד זיקית; הבז, עוף דורס גדול מהמיינות, נכנע לבסוף להצקות האלימות ועזב את הטרף למיינות שניזונו ממנו. 
מעבר לסיכון האקולוגי הכרוך בפלישת המיינות, מינים אלו מהווים סיכון גם לחקלאות, בעיקר למטעי נשירים וכרמים. פיקחותן ויכולת העברת המידע שלהן מקשות על תפיסתן והדברתן בסמיכות לאזורים חקלאיים. יתרה מכך, המיינות מקננות בארץ גם במבנים, ארגזי חשמל, עמודי חשמל ואף בכנפיים של מטוס. בשדה דב נמצא קינון של מיינה מצויה במטוס ארקיע, שחנה במשך סוף השבוע בשדה התעופה. טיפול בקינונים בעמודי חשמל, מטוסים, פנסים וכדומה מצריך משאבים רבים, ועם ההתרבות והתפשטות המין ייתכן כי יגדל הצורך בהשקעת המשאבים לטיפול בנזקים. 
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 אוכלוסיית המיינות מתפשטת בישראל באופן נרחב. בשלהי שנות ה-90 הצטמצמה האוכלוסייה לאזור גוש דן בלבד, אך תוך כמה שנים נצפו מיינות מקננות מנהריה בצפון עד אילת בדרום. לכידות חוזרות של מיינות והסחר בהן מעצימים את התופעה, מאחר שהמיינות מצטיינות בבריחה מכלובים, וכך הן נפוצות.
המיינה הוגדרה על ידי האו"ם כאחד ממאה המינים הפולשים המסוכנים בעולם, ועל כן ייבוא של מיינות לישראל, החזקתן וסחר בהן, אינם חוקיים.
יאיצה

היסטוריה

העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה. העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר. בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה". יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים. כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.

הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי. ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה. בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק. הקהילה חרבה בשואה. את מבנה בית הכנסת לא ניתן עוד לאתר. בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק. ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.
אבוב

כלים נוספים ממשפחת האבוב

ישנם מספר כלים אחרים במשפחת האבוב. הנפוצים ביותר הם הקרן האנגלית (cor anglais), כלי בעל צליל עמוק ונמוך יותר משל האבוב בשל האפרכסת דמוית הנורה שכביכול "סוגרת" את הצליל. הקרן האנגלית נמוכה בקווינטה מן האבוב ופעמים רבות נוהגים להשתמש בה בתזמורת הסימפונית. בדרך כלל כותבים לקרן האנגלית בטרנספוזיציה. כמו כן ישנו אבוב ד'אמורה (oboe d'amore), שקטן יותר מן הקרן האנגלית ומכוון בטרצה קטנה מתחת לאבוב. כמו לקרן האנגלית גם לו כותבים בדרך כלל בטרנספוזיציה. באבוב הד'אמורה השתמשו בעיקר בסוף הבארוק בתחילת המאה ה-18 בגרסה עם חורים ומאוחר יותר בסוף המאה ה-19 ככלי מפותח יותר עם קלאפות. ישנם כלים נוספים ממשפחת האבוב, ביניהם אבוב פיקולו הקרוי גם אבוב מוזט, אבוב בס, הקלפון ואבוב דה קאצ'ה (oboe da caccia; באיטלקית: אבוב ציד).
One More Chance

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מדונה ודייוויד פוסטר. השיר הוא מעין בלדת פופ אקוסטית שקטה, המספרת בתוכה סיפור. בנוסף לכך, הוקלט השיר כבר בספטמבר 1995, כמה חודשים לפני צאתו של אלבום האוסף.
עם השיר לא הופיעה מדונה בשום סיבוב הופעות במהלך הקריירה שלה.
אליזבת בר

ביוגרפיה


בר היא נצר לשושלת אוקראינית ולשושלת שוודית. נולדה בשם שרה בר אליזבת' וישנבסקי, בהרטפורד שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. בעבר עבדה בתעשיית המדיה. חיה בלאס וגאס שבנבדה (אשר היוותה את הרקע לסיפורים הקצרים "One-Eyed Jack and the Suicide King", "Follow Me Light", "This Tragic Glass") אך חזרה לקונטיקט בינואר 2006.
הרומן הראשון שכתבה, "Hammered", פורסם בינואר 2005, ואחריו פורסמו "Scardown" ביולי ו-"Worldwired" בנובמבר. הטרילוגיה עוסקת בדמות הקנדית ג'ני קסידי, שהיא גם הדמות הראשונה בסיפור הקצר "Gone to Flowers". הספר זכה בפרס המגזין לוטוס לספר הבכורה הטוב ביותר באותה שנה. במאי 2006 הוציאה בר לאור את "The Chains That You Refuse", אוסף סיפורים קצרים פרי עתה. "דם וברזל", הספר הראשון בסדרת הפנטזיה "The Promethean Age", פורסם ב-27 ביוני 2006. בר היא גם אחת הכותבות של סדרת האינטרנט "Shadow Unit" המשודרת כיום.
ב-2008, בר תרמה את אוסף הספרים הפרטי שלה לאוניברסיטת צפון אילינוי, שם הוא הפך לחלק מהמחלקה לספרים נדירים ואוספים מיוחדים.
אוניברסיטת אדיס אבבה

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1950 כמכללה על ידי היילה סלאסי לבקשתו של קנדי ישועי בשם ד"ר לוסיאן מאטה, והופעלה משך שנתיים שלאחריהן הפכה למוסד אוניברסיטאי, תוך שיתוף פעולה עם אוניברסיטת לונדון.
במסגרת שינויים מרחיקי לכת שנעשו באתיופיה, החונטה הצבאית האתיופית הורתה לסגור זמנית את האוניברסיטה ב-4 במרץ 1975 ולשלוח את 50,000 הסטודנטים מכל המדינה לאזורי הכפר כדי לסייע לגייס תמיכה במשטר החדש. למרבה האירוניה, קבוצת תלמידים של הקולג' לשעבר ממחוז תיגראי, היא שייסדה את החזית העממית לשחרור תיגראי והחלה בהתנגדות לממשל הדרג. בשלב מאוחר הצטרפו התלמידים למספר קבוצות והפכו ל"חזית המהפכה הדמוקרטית של העם האתיופי". 
בשנת 1979 החלה האוניברסיטה להציע את התואר מוסמך אוניברסיטה, ובשנת 1987 את התואר דוקטור.
בדצמבר 2002 שלושה ממנהליה הבכירים של האוניברסיטה התפטרו במחאה על התערבות הממשל בענייניה הפנימיים של האוניברסיטה. פקידי ממשל בקשו לשנות את שיטת הערכת הסטודנטים כדי להתאים לשיטת הביקורת העצמית, שיטה המועדפת על ידי המפלגה השלטת.

תוכניות הלימודים

נכון ל-2011, המוסד מציע 215 תוכניות לרכישת תארים אקדמיים, מהם 67 תוארי דוקטור ו-20 תארים בתוכניות לימודים ייחודיות. בנוסף מציעה האוניברסיטה יותר מ-70 מסלולי תעודה. באוניברסיטה שמונה פקולטות למנהל עסקים וכלכלה, מידענות, משפטים, תקשורת ועיתונות, רפואה, מדעים, טכנולוגיה ווטרינריה; ארבעה קולג'ים (מסחר, מדעי החברה, חינוך וכן אמנות הבמה ואמנות פלסטית); וארבעה בתי ספר (רוקחות, מוזיקה, עבודה סוציאלית וכן עיצוב ואמנות יפה). עוד פועלים באוניברסיטה חמישה מכונים: מחקר חינוכי, פתולוגיה, לימודי אתיופיה, בלשנות, זכויות אדם ולימודי מגדר.
איגואנה (סוג)

מאפיינים

האיגואנות נפוצות בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית. תחום תפוצתן משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים, ומגיע עד למדינות דרום ארצות הברית, כפלורידה וטקסס. האיגואנות ידועות בחוש הטעם המפותח שלהן, מפותח יותר משל בני אדם.
השם איגואנה מקורו בשיבוש ספרדי לשם הלטאה בשפת שבט טאינו - Iwana.