אהרן מאיר מזי"א

שנים ראשונות

נולד בפלך מוהילב. התייתם מהוריו בגיל צעיר. בגיל 15 למד בישיבת מיר וכונה "העילוי ממוהילב" בשל ידענותו המופלגת. עבר לברלין על מנת ללמוד בבית המדרש לרבנים מיסודו של עזריאל הילדסהיימר (שם הוסמך לרבנות אף שמעולם לא כיהן כרב) והתקרב לתנועת ההשכלה היהודית. בנוסף למד שם לימודי חול. ולאחר שנתיים בברלין עבר לציריך והתקבל שם ללימודים בפוליטכניקום (האוניברסיטה ההנדסית-הטכנית) אך עבר ללימודי רפואה, שאותם סיים ב-1887. לאחר שסיים את לימודי הרפואה עבר לפריז כדי להתמחות ברפואת עיניים. באותה תקופה התקרב לציונות והכין עצמו לעלייה לארץ ישראל.
בפריז הוצג בפני הברון רוטשילד ועקב הרקע שלו ברפואת עיניים הוצעה לו משרת "רופא המושבות ביהודה" (ראשון לציון, פתח תקווה, עקרון וגדרה), שאחת הבעיות הגדולות בהן הייתה מחלת הגרענת.

בארץ ישראל

מזי"א עלה לארץ ישראל ב-1889, התיישב בראשון לציון ונוסף על עבודתו כרופא חידש מילים בעברית, בפרט חידש מילים רבות מן המילון הרפואי ולמעשה המציא את השפה הרפואית העברית. הוא הכיר והתיידד עם אליעזר בן יהודה אשר העיד: "מנהגי בקביעת שמות למושגים מדעיים, בפרט בענייני המחלות והרפואות, להתייעץ עם ידידי ד"ר מזי"א שהוא בן-סמך לדבר הן מבחינת המדע והן מבחינת הלשון".
הוא שהציע להשתמש במשקל םַםֶּםֶת כמשקל המחלות, לפי פרשת תזריע-מצורע. "וכך המחלה שגורמת לאדמומיות העור נקראת מעתה אַדֶּמֶת (Rubella), המחלה שגורמת לגוון צהבהב בעיניים נקראה צַהֶבֶת (Hepatitis), מצב רפואי הגורם להצטברות לא תקינה של נוזלים בגוף כונה מעתה בַּצֶּקֶת (Edema) והמחלה הנגיפית שתוקפת כלבים משוטטים, נקראה מעתה כַּלֶּבֶת (Rabies)."
נוסף על עיסוקו ברפואה ובבלשנות עסק מזי"א גם בפרדסנות. בין היתר נטע את הפרדס הראשון בפתח תקווה, שיכלל מתקנים חקלאיים ונמנה עם מייסדי אגודת הפרדסנים "פרדס". הלך בדרכו, חתנו, צבי איזקסון, לימים נשיא התאחדות האיכרים.
במשך שנים אחדות שימש רופא ראשי בבית החולים שער ציון ביפו.
בשנת 1902 עבר מזי"א לירושלים והחל במפעל כתיבת המילון לרפואה ולמדעי הטבע, עבודת מחקר רחבת היקף שלא תמה בחייו ונשלמה על ידי ד"ר שאול טשרניחובסקי. בביתו התארחו באופן קבוע חיים נחמן ביאליק, הרב קוק, אליעזר בן יהודה ואחרים.
בירושלים (1908 בקירוב) הקים עם הכומר והזואולוג הגרמני, ארנסט שמיץ, את החוג הראשון בארץ ישראל של דוברי השפה הבינלאומית אספרנטו.
היה בין מייסדיה של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ב-1913.
במלחמת העולם הראשונה נעצר בנו אליהו רוניא (רנה) בבית אביו בירושלים בחשד לחברות במחתרת ניל"י. הוא סבל כשנה וחצי בכלא הטורקי בדמשק, עד שהצליח לברוח בהמולת סוף המלחמה וניסה להגיע לארץ ישראל, בדרכו חלה אנושות ונפטר זמן קצר לאחר הגיעו ליפו, למרות מאמצי אביו להצילו.
בשנת 1923 היה חבר ב"ועד העיר ליהודי ירושלים".
משנת 1926 ועד מותו בשנת 1930 כיהן כנשיא ועד הלשון העברית.
בחג יום הולדתו השבעים חיים אמר עליו חיים נחמן ביאליק:
זכה לחמש עטרות... עטרת חכמת הרפואה, עטרת הבלשנות, עטרת מהנדס, עטרת מעשים טובים בעבודתו הצבורית ועטרת ההוראה. עתה זכה לעטרה נוספה וחשובה, עטרת תפארת שיבה. אני כשלעצמי חושב את עטרת הבלשנות ליותר חשובה, כי "החיים והמות ביד הלשון", בלי לשון אין חכמה, אין תורה ואין רפואה.
— דברי ח"נ ביאליק ביובל ד"ר מזי"א
ד"ר מזי"א נפטר בן 72 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. הותיר אחריו את רעייתו איגניה (אז'ני לפי מקור אחר, ייתכן אַגְנִייָה במקור) לבית גוטמן ובתו מרגלית, שנישאה לצבי איזקסון.

לאחר מותו

לעריכת המילון לרפואה ולמדעי הטבע הוזמן להמשיך הרופא והמשורר שאול טשרניחובסקי והמילון יצא לאור עם הקדמה מאת ביאליק.
באקדמיה ללשון העברית נפתח ב-1994 המכון לתולדות תחיית הלשון העברית על שם מזי"א (נסגר ב-2006) אשר עסק בחקר תולדות תחיית הלשון העברית בארץ ובתפוצות למן תקופת התחייה ולפניה ועד לייסוד מדינת ישראל על פי תעודות של ועד הלשון והעביר הרצאות וימי עיון לחוקרים, למורים ולציבור הרחב.
ביתו בירושלים משמש שלוש קבוצות תיאטרון: תיאטרון פסיק, קבוצת התיאטרון הירושלמי ותיאטרון האינקובטור.
נינו של מזי"א הוא המשורר מירון ח. איזקסון.