מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל

בצעירותה

מארי תרז נולדה ב-8 בספטמבר 1749 בטורינו, ללואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ולכריסטינה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-רוכפורט. בשנת 1767 היא נישאה ללואי אלכסנדר, נסיך למבל, שהיה צאצא ישיר למלך לואי ה-14 (היה הבן של נכדו). היא נבחרה להיות רעייתו הודות לאדיקותה ויופייה הרב, אולם הזוג לא נפגש לפני יום החתונה. לואי אלכסנדר היה סקרן לראות את אשתו והגיע למקום בו היא לנה יום לפני חתונתם. הוא הגיש לה זר פרחים, ואמר שבעלה לעתיד הנחה אותו למסור לה את הזר. למחרת, בחתונתם, מארי תרז הופתעה לגלות כי האיש הפשוט שבו פגשה יום קודם הוא בעלה לעתיד. לואי אלכסנדר היה ידוע באורח חייו ההולל ובני משפחתו קיוו שאשתו הצעירה והיפה תשנה זאת. אולם לאחר שלושה חודשי נישואים, חזר בעלה לסורו וחמישה חודשים לאחר החתונה הוא ברח עם רקדנית אופרה. בשלב מסוים הוא אף מכר את יהלומיה של אשתו כדי לגייס כסף לשלם את החובות שלו. 16 חודשים לאחר נישואיהם, מת לואי אלכסנדר ממחלת מין, לצד אשתו, מותיר אותה אלמנה בגיל 19, ויורשת להונו העצום. 
היא נותרה להתגורר לסירוגין בהוטל דה טולוז בפריז ובשאטו דה רמבוליי, עד אשר הוזמנה לחתונה של בני משפחת המלוכה, שם הכירה את מארי אנטואנט והחיבור בין השתיים היה כה מיידי ומהיר שהביא לשמועות ולרכילות על טבע היחסים ביניהן. מארי תרז הפכה לחביבת המלכה ולחברה הקרובה ביותר, היא עברה להתגורר בחצר המלכות ומונתה על ידי המלכה להיות בעלת תפקיד מרכזי בפמליית המלכה.
מארי תרז הייתה ידועה בפרטיותה ובשמרנותה, אולם הדבר לא הפריע להולכי הרכיל שבחצר המלכות להאשים את השתיים ביחסים לסביים, כחלק ממסע ההכפשה שהתנהל כנגד מארי אנטואנט, לערעור הלגיטימיות של בית המלוכה.

המהפכה הצרפתית

כאשר לואי ה-16, מארי אנטואנט וילדיהם הוכרחו לעזוב את ביתם בארמון ורסאי ולעבור להתגורר בארמון טווילרי לאחר צעדת הנשים לוורסאי, באוקטובר 1789, מאדאם למבל החליטה ללוות אותם לשם למרות הסכנה לחייה. רבים מבני משפחת המלוכה, חבריהם הקרובים ואנשי האצולה ברחו מפריז ומצרפת בתקופה זו, אולם מאדאם למבל החליטה לא לנטוש את המלכה. 
היא הקימה סלון, מועדון ומקום מפגש, בביתה, בעבור המלכה וחברי האספה המכוננת הלאומית, שנפגשו כדי לשמר את המונרכיה בצרפת בתקופה מסוכנת זו. 
ב-1791 היא שכרה בית בבאת' בבריטניה, שם החליטה לכתוב את צוואתה שכן הבינה כי חייה יהיו בסכנה כאשר תשוב לפריז. למרות זאת היא אכן חזרה מתוך נאמנות למארי אנטואנט. היא הלכה לארמון טולירי והמשיכה לעמוד לשירות המלכה עד להתקפה על הארמון ב-10 באוגוסט 1792, אז הועברה משפחת המלוכה מארמון טווילירי למצודת טמפל .

מותה

ב-19 באוגוסט היא הופרדה ממשפחת המלוכה ונכלאה יחד עם המרקיזה דה טורזל, האומנת של ילדי המלך והמלכה, בכלא לה פורס. היא נשארה שם עד ליום ה-3 בספטמבר, אז הועברה לבית דין שנאסף בחופזה על מנת לדרוש את שבועת הנאמנות שלה למהפיכה. היא נדרשה להשבע לאהבת החירות והשוויון ולהשבע על שנאתה למלך, למלכה ולמונרכיה. היא הסכימה להשבע לחלק הראשון של השבועה, אולם סירבה לגנות את המלך, המלכה והמלוכה. על כך, משפטה הסתיים במשפט "קחו אותה מפה", והיא נזרקה מיידית לרחוב צדדי, בו התפרעו המונים ברחובות באותם הימים של שבין ה-2 ל-7 בספטמבר, וטבחו באנשים במה שייקרא לאחר מכן "הטבח בספטמבר". אספסוף של צרפתים ואנשי משמר חמושים ונעזרים בכידונים, סכינים וחרבות טבחו בכל מי שנחשד בהתנגדות למהפיכה. כ-1,400 איש נרצחו ברחובות, מחצית מאוכלוסיית האסירים של פריז, אנשי אצולה, כמרים, 150 מיושבי מנזר הכרמליטים, שומרים שווייצרים, אסירים פוליטיים ופושעים רגילים. המתים נערמו בערימות וההמון התעלל בגופותיהם.
מאדאם למבל, שנזרקה לרחוב הסוער, הייתה טרף קל להמון הפרוע, שתוך דקות עשה בה לינץ', רצח אותה, התעלל בגופתה וכרת את ראשה. מבין הזוועות שתוארו על רגעי מותה, טוענים כי היא נאנסה, ששדיה נכרתו ושהתעללו בגופתה. דיווחים נוספים מתארים כי ראשה הכרות הועבר לבית קפה סמוך, שם התבקשו הסועדים לשתות למותה. לאחר מכן הוצב ראשה הכרות על כידון, והובל בתהלוכה צוהלת ברחבי פריז, עד לחלונה של מארי אנטואנט הכלואה במצודת טמפל. 
מטרת התהלוכה הייתה לחגוג את מותה של מי שתוארה בעיתונות הצהובה של התקופה כמאהבת של המלכה, וכשם ששנאתו של ההמון הצרפתי למארי אנטואנט הייתה רבה, כך גם הייתה שנאתם למקורבים אליה. 
ראשה של מאדאם למבל הובל לחלונה של מארי אנטואנט, ושם צעק ההמון למלכה לצאת אל החלון ולנשק את השפתיים של חברתה המתה. ההיסטוריונים מציינים כי ראשה הכרות של מאדם למבל לא הגיע לעיניה של מארי אנטואנט, שכן למרות מאמצי האספסוף הם לא הורשו להיכנס אל המצודה, ורק צעקו אל המלכה מן הרחוב. ממארי אנטואנט נחסך המראה של חברתה הקרובה שנרצחה, שכן מיד כאשר נאמר לה מה מתרחש מחוץ לחלונה, שההמון רוצה להראות לה את ראשה הכרות של מאדאם למבל, היא התעלפה. 
גופתה של מאדאם למבל לא נמצאה מעולם ולא נקברה. מיד לאחר שראשה נכרת מגופה, הוא הועבר לרשויות על ידי מספר אזרחים, והוצג לראווה במשך יום שלם ביום שלמחרת הרצח. אולם גופתה לא הועברה לאחר מכן לקבורה ועל כן לא נקברה באחוזת הקבר המשפחתית.