google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ף הנדרסון

ביוגרפיה

הנדרסון נולד בארקנסו שבארצות הברית, הצעיר מבין שישה אחים. מגיל צעיר הצטיין במקצועות האתלטיקה השונים, ב-2007 זכה באליפות התיכונים של ארקנסו בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.32 מטר. הוא למד בסטילמן קולג' באלבמה והיה אול-אמריקן בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק. 
ב-2014 עזב את הקולג' והחל להתאמן בסן דייגו אצל אל ג'וינר, האלוף האולימפי בקפיצה משולשת מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באותה שנה זכה בתחרויות ליגת היהלום בניו יורק, גלאזגו ולוזאן. ב-2015 זכה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו בשיא אישי של 8.52 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיים במקום הרביעי בתוצאה של 8.19 מטר. במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים ראשון. 
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.38 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 לא העפיל לגמר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית כסף בתוצאה של 8.39 מטר.
גלקסיה ננסית

גלקסיה ננסית היא גלקסיה קטנה המורכבת ממיליארדים בודדים של כוכבים (או פחות), מספר קטן בהשוואה, לדוגמה, לשביל החלב, אשר מכיל כ-400-200 מיליארד כוכבים. ענן מגלן הגדול, לדוגמה, מסווג לרוב כגלקסיה ננסית, למרות שיש שמסווגים אותו כגלקסיה לא סדורה רגילה, מכיוון שיש בו מעל 30 מיליארד כוכבים.
גלקסיות ננסיות הן הסוג הנפוץ ביותר בקבוצה המקומית, וככל הנראה גם ביקום כולו.

הקבוצה המקומית

בקבוצה המקומית ישנן כ-27 גלקסיות ננסיות, אשר נמצאות בסביבתן של הגלקסיות הגדולות בקבוצה, כגון שביל החלב, גלקסיית אנדרומדה (M31) וגלקסיית המשולש (M33), ולעיתים גם ממש מקיפות אותן.
לשביל החלב יש 13 גלקסיות ננסיות לווייניות מוכרות, כשחלקן מקיף אותו. לגלקסיית אנדרומדה יש 14 גלקסיות ננסיות לווייניות מוכרות. תגליות אחרונות הובילו אסטרונומים להאמין כי הצביר הגדול בשביל החלב, אומגה בקנטאור, הוא למעשה ליבה של גלקסיה ננסית עם חור שחור במרכזה, אשר נבלעה בתקופה כלשהי על ידי שביל החלב.

השפעה על יצירת גלקסיות

תצפיות של טלסקופ החלל צ'נדרה מחזקות את ההשערה כי הגלקסיות הננסיות עלולות להיות אחראיות לרוב היסודות הכבדים בתווך הבין-כוכבי. תהליכים אלימים של סיום חיי כוכבים, כגון סופרנובות, זורקות כמויות גדולות של יסודות כבדים במהירויות גדולות לרחבי הגלקסיה. עקב גודלה הקטן של הגלקסיה, ושדה הכבידה החלש שלה, מהירויות אלה מאפשרות לסילוני היסודות הכבדים לצאת מתחום השפעתה, אל המרחב הבין-גלקטי.
כמו כן, משערים כי תרחישים דומים ביקום המוקדם שיחקו תפקיד חשוב בתהליך של יצירת גלקסיות. גז מועשר ביסודות כבדים מתקרר מהר יותר, ולכן קצב ואופי היווצרות גלקסיות חדשות ביקום המוקדם היה עלול להיות מושפע במידה משמעותית מהתהליך המתואר.
בני דניאל

עלילה

דניאל הוא נער יהודי בן 15 המתגורר בווינה עם משפחתו. אביו הרברט הוא רופא ואמו עליזה (ליזל) בעלת חנות למוצרי קוסמטיקה. הקהילה היהודית בעיר קטנה, ורוב החברים בה אינם מפגינים בגלוי את יהדותם. דניאל ואחיו הצעיר בנימין (בֶּנֹו) סובלים לא אחת מגילויים אנטישמיים מצד חברים אחרים בכיתה ואף מצד מורים בבית-הספר. דניאל מנגן בחצוצרה ומופיע בהרכב קטן עם שנים מחבריו בבית הספר.
לאחר ביקור של שתי ישראליות בביתו, רות גונן ובתה אורית בת ה-11, דניאל נוסע לישראל לחופשת הקיץ, ושוהה בבית משפחת גונן: האבא יעקב קבלן בניין, האם רות, וילדיהם: ערן, רמי ואורית. נוסף לכך, גרה בבית משפחת גונן שבחדרה סבתא בטי, אמה של רות, שמגלה חיבה יתרה לדניאל. במהלך השהות בארץ דניאל נחשף לקשיי שפה. הוא דובר גרמנית, ואילו שאר בני הבית מדברים בעברית, ולכן הם נאלצים לתקשר ביניהם באנגלית. רק סבתא בטי מדברת עם דניאל ביידיש, שדומה דיה לגרמנית. כמו כן, דניאל מתמודד עם תופעות תרבותיות הזרות לו, שאותן הוא מאפיין בהבדל בין התרבות האוסטרית לבין הישראליות.
בין אורית ודניאל מתפתח קשר מיוחד, ובביקור במוזיאון אורית מגלה לו כי היא אוהבת את בן-דוד שלה. דניאל חוקר את הגנאלוגיה המשפחתית, ומופתע לגלות שאין לאורית בני-דודים בטווח הגילאים שלה, ולכן איננו מבין את כוונתה. הדבר יוצר ריחוק בינו לבין אורית. בעקבות הריחוק, יוצא דניאל לטיול בגליל עם ערן ורמי, ובין השאר הם מבקרים בכנרת ובצפת. אולם, במהלך הטיול סבתא בטי לוקה בהתקף לב, והילדים שבים הביתה. רמי וערן הולכים לבית החולים, ואילו דניאל נותר לבדו בבית. הוא מגלה אלבום תמונות בחדרו של רמי, ובו מופתע לגלות תמונות נישואין של אמו עליזה ושל דוד משפחת גונן המנוח, מאיר. לאחר שחוזרת אורית מבית החולים, היא מגלה לו כי למעשה דניאל נולד לעליזה מנישואיה הראשונים, ואביו איננו הרברט אלא מאיר.
דניאל מתקשה להתמודד עם התגלית המפתיעה. לאחר שיחה עם אמו בווינה, הוא קורא מכתבים ששלחה לו מבעוד מועד כדי להסביר את המצב. במכתבים, מסבירה עליזה לבנה כי היא הייתה עולה חדשה בארץ ומאיר דאג לה, ולבסוף התחתנו. אולם, כשנה לאחר שנולד דניאל, מאיר נפטר ממחלה קשה, והיא ירדה מן הארץ לבסוף, ושם פגשה את הרברט ונישאה לו. דניאל עולה לקברו של אביו הביולוגי, ונפגש עם סבתא בטי בבית החולים הואיל ונודע לו שהיא סבתו. הקשר הרומנטי עם אורית נמשך, למרות שמתברר שהם קרובי משפחה. בסוף חופשת הקיץ, דניאל חוזר למשפחתו בווינה. יחסיו עם הרברט, שעתה מסתבר שאיננו אלא אביו החורג, כמעט שעולים על שרטון, אולם הם מתפייסים.
גלקסיית הדובה הגדולה הננסית I

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-23 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,100 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎1.5×10⁷‎ מסות שמש, כ-50 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-14,000 מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת בעיקר מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא רק פי 12,500 מעוצמת ההארה של השמש, כלומר קיימים על-ענקים שיותר בהירים ממנה. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה מאוד, כ-7 אלפיות מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים מאוד ואין בה יצירה של כוכבים חדשים.
יחסי אוזבקיסטן–טורקיה

סקירה כללית

טורקיה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של אוזבקיסטן ב-16 בדצמבר 1991. הקשרים הדיפלומטיים כוננו בין שתי המדינות ב-4 במרץ 1992. עד שנת 2017 נחתמו יותר מ 90 הסכמים דו-צדדיים ופרוטוקולים בין שתי המדינות על מנת ליצור את הבסיס המשפטי של היחסים. ביקורים רמי דרג רבים נערכו בין שתי המדינות.
ערכה של הסחורה שהועברה בין טורקיה לבין אוזבקיסטן הייתה 1.24 מיליארד דולר בשנת 2016. נכון ל-2017 יש 500 חברות אוזבקיות הפעילות בטורקיה מהן 100 מחזיקות משרדים במדינה. החברות עוסקות בתחומי הטקסטיל, המזון, ניהול בתי מלון, חומרי בניין, פלסטיק, תרופות ושירותים אחרים.
סוף.

תקציר העלילה

לאחר סדרה של אירועים קטסטרופליים משונים שהרסו את לוס אנג'לס, שישה חברים נלכדים בביתו של חברם, ג'יימס פרנקו, אחרי מסיבה פרועה שערכו. כעת, כשהעולם בחוץ מתפרק, האספקה האוזלת והדיכאון בבית מאיימים לקרוע את החברות מבפנים, נאלצים בסופו של דבר החבורה לעזוב את הבית ולהתמודד פנים מול פנים עם גורלם.

הכנסות וביקורות

הסרט זכה להצלחה בקופות וכבר בסוף השבוע הראשון של הסרט הוא נהפך לסרט השני הכי נצפה של שנת 2013 (אחרי הסרט איש הפלדה). הסרט זכה בנוסף בביקורות נלהבות של 83% ביקורות חיוביות שזו כמות ביקורות חיוביות גבוהה מאוד לסרט קומדיה והסרט השני עם הכי הרבה ביקורות חיוביות שכתבו סת' רוגן ואוון גולדברג (הראשון הוא סופרבאד - חרמן על הזמן), באתר של המבקר רוג'ר איברט ניתן לסרט 3.5 כוכבים מתוך 4 ונכתב שהסרט מצחיק, כיפי, מותח ומשוחק היטב.
גם בישראל הסרט התקבל בביקורות חיוביות. באתר seret המבקר יאיר הוכנר כתב כי הסרט פרוע וכייפי, בעיתון הארץ נכתב שזהו הסרט "המרענן" של הקיץ, באתר ynet נכתב כי הסרט הוא מאוד מצחיק ועם השנים הוא יקבל מעמד של סרט פולחן. בנוסף מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות הכתיר את הסרט כאחת מקומדיות הטובות והחכמות של העשור.
הר קולומביה (קנדה)

גאוגרפיה

גובהו של הר קולומביה 3,747 מטרים, והוא ממוקם על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקצהו הצפוני של שדה הקרח קולומביה, פסגת ההר מצויה בשטח הפארק הלאומי ג'ספר באלברטה.

היסטוריה

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1898 על ידי ג'יי. נורמן קולי והוא נקרא על שם נהר קולומביה. הנהר בתורו נקרא על שם הספינה האמריקאית קולומביה רדיוויווה שהייתה תחת פיקודו של רוברט גריי, אשר היה הראשון שחקר את מוצא נהר קולומביה בשנת 1792. שמו של ההר אומץ רשמית ב-30 ביוני 1912.
הראשון שטיפס על הר קולומביה היה ג'יימס אאוטראם (James Outram), יחד עם מדריך הטיפוס כריסטיאן קאופמן (Christian Kaufmann), בשנת 1902.
דיוואן

הדיוואן הוא סגנון שירה שפותח בתרבות האסלאם של המזרח התיכון, צפון אפריקה, סיציליה, ודרום אסיה. לשירים אלה הייתה היכולת לעורר השראה, ולרוב היו מולחנים ומושמעים בבתי דין של מספר סולטנים.

גזרון

מערבית ("ديوان" - "diwan" ) מילה זו שאולה מהשפה הפרסית ומשמעותה : רשימה או רישום, מילה זו לקוחה מהמילה "bibir" ופירושה: סופר, לבלר.

הדיוואן באירופה

תופעת הדיוואן התייחסה לקבוצת משוררים שפעלה בצרפת בשנת 1697 ,אולם עדיין הייתה בראשית התפתחותה ולא נחשבה לפופולרית ביותר משום שנכתבה בעיקר לצרכים לימודיים, עד שבשנת 1819 זכה הדיוואן לעדנה מחודשת בזכות המשורר הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה יצירתו "פואמות של מזרח ומערב" משקפת את התעניינותו של גתה בכל הקשור לספרות המזרח באופן כללי, ובפרט לספרות הפרסית.
גישה זו יושמה גם בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד.

הדיוואן והשירה העברית

במהלך ימי הביניים עבר הדיוואן מהפך מהתחום המנהלי לתחום הספרותי, בעידן שלפני הדפוס נחשבו עורכי הדיוואן למומחים ששלטו באומנות השיר. שירים אלה היו נערכים בהתאם לתבנית החריזה בדומה לשירו שליהודה הלוי "יפה נוף", שירים כגון אלה הועתקו לדיוואן ולעיתים כללו אגרות בחרוזים, סדר השירים נקבע על ידי המעתיק באקראי או לפי זמן כתיבתם הכרונולוגי, תוך ציון התאריך שבו נכתב כל שיר.
בשירי שבח וידידות צייו המעתיקים את שם האדם שלכבודו נכתב השיר, בתוספת מידע על נסיבות כתיבת השיר, בין המפורסמים שבמשוררי הדיוואן ניתן למנות את שמואל הנגיד, שלמה אבן גבירול יהודה הלוי ו משה אבן עזרא, לעיתים מעריציהם של אותם משוררים הם שדאגו להעתיקם ולקבצם בדיוואנים, קצתם גם זכו לעיטוריהם של מאיירים מקצועיים.
לאחר גירוש ספרד העדיפה הקהילה היהודית להעדיף שירת קודש על פני שירת חולין שנותרה ללא קהל קוראים. מאוחר יותר בזמנה שלתנועת ההשכלה היהודית החלו להתפרסם קבצים של שירת החול, תחילת המאה העשרים בישרו התעניינות הולכת וגוברת בזיהוי מחברי השירים כמו: שלה אבן גבירול, יהודה הלוי ומשה אבן עזרא.
לאחר קריסת הגוש הקומוניסטי נתגלו בספריות ברוסיה קטעי שירה חשובים השופכים אור על תקופה זו.
שעת שיא (סרט)

עלילה

עלילת הסרט נפתחת בקטע קצר שבו מפקח המשטרה לי (ג'קי צ'אן) מחסל את רוב כנופיית ז'ונטאו. ומחזיר לעם הסיני אוסף אומנות בן 5000 שנה, אך ראש הכנופיה סאנג (קן לונג) בורח. לאחר מכן רואים מסיבת פרידה מהקונסול האן (צ'י מא) שעוזב לאמריקה. במקביל יש משימה של הבלש קרטר (כריס טאקר) שבו הוא נדרש לעצור סוחר נשק. קרטר מצליח לעצור את הסוחר נשק. אך המשימה מוגדרת ככישלון בגלל ששני שוטרים נפצעים במהלך המבצע. מיד אחר כך בתו בת ה-11 של הקונסול האן נחטפת על ידי אנשי המאפיה בדרכה לבית הספר. השגריר מזמין מפקח משטרה מהונג קונג, לי להגיע לארצות הברית ולחפש אותה. הFBI שלא מרוצה מהרעיון שמפקח סיני "יתרוצץ להם בין הרגליים" מחליטים לנסות ולהיפטר ממנו בעזרתה של משטרת לוס אנג'לס. התפקיד נופל על הבלש קרטר, בלש בעל אגו מנופח ופה גדול. המשימה של הבלש קרטר היא להעסיק את המפקח לי, ולעשות הכל על מנת שלא יגיע לקונסוליה הסינית בלוס אנג'לס. הבלש קרטר בעל כורחו מנסה להעסיק את המפקח לי. אך לי מבין שהבלש מבזבז את זמנו ומצליח לברוח ממנו ולהגיע לקונסוליה. הבלש קרטר מגיע לקונסוליה שם הוא מצטרף למפקח לי. בינתיים סאנג שחטף את הבת של הקונסול מתקשר לקונסוליה ומוסר לקרטר את ההוראות של הכופר. הFBI מצליחים לאתר את המיקום של השיחה ומגיעים לשם אבל סאנג כבר חמק. אחר כך לי וקרטר הולכים לכלא ומדברים עם הסוחר נשק שקרטר עצר בהתחלה, והוא מגלה איפה סאנג נמצא. לי וקרטר מגיעים לסאנג אבל לא מצליחים לעצור אותו וכל המקום מתפוצץ, הFBI מגיעים ושולחים את לי חזרה להונג קונג, ואת קרטר חזרה למשטרה. קרטר מחליט שהוא רוצה בכל זאת להישאר במשימה. אז הוא הולך למטוס ומחזיר את לי הם מצרפים את הבלשית ג'ונסון (אליזבט פנה) וביחד הם הולכים לתערוכה שם הקונסול האן נואם בעת שצריך להעביר את הכופר. הם עוצרים את הנאום של הקונסול באמצע ומוציאים את כל הקהל מהאולם ואז המפקח לי רודף אחרי תומאס גריפין (מתגלה שהוא ז׳ונטאו האמיתי) ומפיל אותו מהקומה הכי גבוהה בבניין (טום וילקינסון). קרטר רודף אחרי סאנג והורג אותו, הבלשית ג'ונסון משחררת את הבת של הקונסול מחבילות חומר הנפץ שהיו קשורות אליה. הסרט נגמר כשלי נופל וקרטר מציל אותו מנפילה למוות, ושניהם טסים להונג קונג לחופשה.

צוות שחקנים

ג'קי צ'אן - מפקח המשטרה לי .
כריס טאקר - קרטר .
טום וילקינסון - תומאס גריפין / ג'ונטאו .
קן לונג - סאנג . 
צ'י מא - הקונסול סולון האן .
אליזבט פנה - הבלשית טניה ג'ונסון .
מארק רולסטון - סוכן ה-FBI וורן רוס.
רקס לין - סוכן ה-FBI דן וויטני.
כריס פן - קלייב קוד .

פסקול הסרט

אלבום פסקול הסרט שיצא דרך חברת התקליטים דאף ג'אם כלל את הסינגלים: 'Can I Get A' של ג'יי-זי ו'How Deep Is Your Love' של דרו היל. הקו המוזיקלי של האלבום התאפיין במוזיקה שחורה.
את המוזיקה המקורית לסרט הלחין וכתב לאלו שיפרין .
קלמנטה פינקני

קלמנטה קרלוס פינקני (באנגלית: Clementa Carlos Pinckney;‏ 30 ביולי 1973 - 17 ביוני 2015) היה איש דת וסנאטור מדינתי אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית, שנרצח בפיגוע הירי בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית בשנת 2015.

ביוגרפיה

נולד בבופור שבקרוליינה הדרומית  לתאופיה לבית ברומס וג'ון פינקניי. בני המשפחה היו חברי הכנסייה האפריקנית מתודיסטית אפיסקופלית , וקלמנטה נשא את דרשתו הכנסייתית הראשונה כבר בגיל 13; בגיל 18 השלים את לימודיו הדתיים והתמנה לשמש ככומר. ב-1995 סיים תואר ראשון באוניברסיטת אלן , ובשנת 1999 קיבל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת קרוליינה הדרומית .
הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית ונבחר ב-1997 לכהן בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, בו כיהן עד שנת 2000. החל משנה זו ייצג את המחוז ה-45 בסנאט של קרוליינה הדרומית ‏15 שנה רצופות עד הירצחו בערבו של ה-17 ביוני 2015 עת מסר שיעור בתנ"ך לבני קהילתו. הרצח נחשד כפשע שנאה ואף הועלתה סברה לפיה היה פינקני יעד לרצח כהתנקשות פוליטית.
פינקני, בן 41 במותו, הותיר אחריו את אשתו ושתי בנותיו.
סאפי פיי

תחילת דרכה

סאפי פיי נולדה בשנת 1943 בדקר, סנגל, למשפחה אריסטוקרטית. הוריה מגיעים מפאדג'אל, כפר בדרום דקר. היא התחנכה בבית הספר Rufisque בדרום דקר וקיבלה תעודת הוראה בשנת 1962 ובעקבות זאת החלה ללמד במספר בתי ספר בדקר.
ב-1966 השתתפה פיי בפסטיבל דקר לאמנויות, שם פגשה לראשונה את הבמאי הצרפתי והאתנולוג ג'ין רואץ'. רואץ' עודד אותה להשתמש בבימוי סרטים ככלי אתנוגרפי. בתקופה זו החל לבצע את תפקידה הראשון כשחקנית בשנת 1971 כאשר שיחקה בסרט Petit a petit. פיי טענה כי לא התרשמה מסרטו של הבמאי הצרפתי רואץ', אולם לדבריה העבודה עמו אפשרה לה להתמקצע כבמאית קולנוע. בשנת 1970 החלה פיי ללמוד אתנולוגיה במכללת  École pratique des hautes études ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר לקולנוע  Lumière Film School . בתקופה זו התפרנסה בעיקר מעבודתה כדוגמנית, שחקנית סרטים ודיבוב אפקטים קוליים. ב-1979, קיבלה את הדוקטורט באתנולוגיה מאוניברסיטת סורבון שבפריז. מ-1979עד 1980, למדה פיי הפקת קולנוע בברלין ואף שימשה כמרצה אורח באוניברסיטה החופשית של ברלין. לאחר מכן, היא קיבלה תואר נוסף באתנולוגיה מסורבון ב-1988.

קריירה

סרטה הראשון של פיי (La Passante (The Passerby, בו גם תפקדה כשחקנית, ראה אור לראשונה ב-1972 ועסק בחייה של אישה זרה בפריז. פיי שיחקה בתפקיד הדמות המרכזית והסרט נפתח בסצנה שבה היא צועדת ברחובות פריז ומתמודדות עם התגובות התמוהות של התושבים המקומיים סביבה עקב היותה אישה זרה מאפריקה ומהגרת במדינה האירופאית. סרט נוסף של פיי הוא Kaddu Beykat, שפירושו משפת הוולוף הוא 'קול האיכר' הסרט היה ידוע בקולנוע הבינלאומי בשם Letter from My Village or News from My Villag. את המימון עבור הסרט Kaddu Beykat גייסה פיי מ-French Ministry of Cooperation. הסרט פורסם ב-1975, ולמעשה היה הסרט העלילתי הראשון אשר התבצע על ידי במאית אישה מאפריקה שמדרום לסהרה וזכה להכרה בינלאומית. אולם צונזר ונאסר לצפייה בסנגל. ב-1976 זכה הסרט בפרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע FIPRESCI.
סרטה הדוקומנטרי של פיי Selbé: One Among Many פורסם לראשונה בשנת 1983. הסרט עסק באישה בת 39 ששמה הוא Sélbe אשר תומכת בשמונה ילדים מאז שבעלה עזב את הכפר כדי לחפש עבודה. במהלך הסרט סלבה משוחחת באופן קבוע משוחח פיי שמקריינת חלק מהדו-שיח, ונשארת מחוץ למסך, ולמעשה מתארת את מערכת היחסים של סלבה עם בעלה ואת חיי היום-יום בכפר.
סרטיה של פיי ידועים בעיקר באירופה מאשר באפריקה שבה הם מוצגים רק לעיתים רחוקות.

חייה האישיים

פיי חיה בפריז, היא גרושה ויש לה בת אחת מנישואיה הקודמים.
תפילה זכה

תפילה זכה היא תפילה שנהוג לאומרה ברבות מקהילות אשכנז בפתיחת תפילות יום הכיפורים, קודם תפילת כל נדרי.

מחבר התפילה

התפילה חוברה על ידי הרב אברהם דנציג והובאה בספרו חיי אדם (כלל קמ"ד, סימן כ'), במהדורה השנייה שנדפסה בשנת תקע"ט (1819). וכך כתב: "אחר זה (=סעודה מפסקת) ילך לבית הכנסת באימה ורעדה… וכבר נדפס בחמדת הימים התפילה שסידר, ואמנם לא כל אדם מבין הדברים רק למי שבא בסוד ה' ומי שאינו יודע הוא להם כספר החתום, ולכן העתקתי מספרים קדמונים תפילה בלשון קל, כי בלאו הכי לדעת הרבה פוסקים מצות וידוי הוא סמוך ללילה דווקא, וראוי לכל אדם לאומרה... ואשרי מי שיאמר אותה גם בשחרית". התפילה התפשטה בקרב יהודי אשכנז, הודפסה בקונטרסים נפרדים ובהמשך הוכנסה לתוך המחזורים.
מועצת המאה וארבעה

מועצת המאה וארבעה הייתה מועצה שלטונית בקרתגו, הכפופה למועצת הזקנים. אריסטו מתאר אותם כ-"הסמכות החוקתית הגבוהה ביותר בעיר".
כפי ששמה מעיד עליה, המועצה הורכבה ממאה וארבעה חברים. מרבית חברי המועצה היו מבני המשפחות העשירות, והיו נבחרים לתפקיד לכל חייהם. אם כי חניבעל ברקה חוקק בשנת 196 לפנה"ס חוק שקובע שיתקיימו בחירות מדי שנה בשנה. בין תפקידיה של מועצת המאה וארבעה נמנו פיקוח על השוּפֵטים (שני ראשי המדינה), וכן על שפיטתם של מצביאים שנכשלו במשימותיהם. אולם למרות השפעתה הרבה של המועצה היא הייתה כפופה להלכה ל-"מועצת הזקנים" בת החמישה חברים.
חוק בר-למברט

סטיות מהחוק

מחוק בר-למברט ישנן כמה סטיות. בריכוזים גבוהים ישנה סטיה כלפי מטה בעקבות פיזור אור, ולכן משתדלים למדוד תמיסות בריכוזים נמוכים (עד 0.1M). כמו כן, קיומם של כמה צורונים הבולעים אור באורכי גל מיטביים קרובים, עלול להקשות על קביעת ריכוז כל אחד מהם. במקרים בהם חוק לא ישים, ניתן להשתמש בשיטת העברת מטריצות.
בתי נחושת (ישראל)

במהלך העלייה החמישית הוקמו בארץ ישראל מספר בתים טרומיים שחלקם היו בתי נחושת.
בתים אלו נבנו על ידי "החברה הגרמנית לבתי נחושת בע"מ" (Deutsche Kupferhaus - Gesellschaft m.b.H), שהוקמה על שרידי חברת "הירש מפעלי נחושת ופליז" של זיגמונד הירש, בגרמניה. רעיון בניית הבתים מנחושת לא היה חדש. פיתוחם החל מסוף שנות ה-20 והתאים לגישות האדריכלות המודרנית שהחלו תופסות תאוצה בגרמניה. ב-1922 נערכה בגרמניה תחרות תכנון בניינים מודולוריים. ולטר גרופיוס זכה בתחרות ובבנייה זכתה חברת הירש. כדרכם של אדריכלים מודרניסטיים הם היו אחראים על מכלול שלם לבית כולל ריהוט, אבזור, קישוט וכיוצא בזה. הקירות היו מוטבעים מראש וצבועים, גודלי החדרים היו אחידים בגודלם והבידוד נעשה בעזרת אלומיניום ואזבסט.
בשנות ה-30 אסרו השלטונות הגרמניים להוציא כספים מגרמניה, אך ציוד זה או אחר הותר להוצאה. עולים בעלי כספים בגרמניה חיפשו אפיקים על מנת לממש את רכושם ולהכלל בהסכם העברה שנחתם ב-1933 ואיפשר ליהודים להעביר רכוש שנקנה בגרמניה לתחומי המנדט הבריטי. כך תוכננו שלדי פלדה על ידי ברונו קליצקי ודב איתן, נבנו בגרמניה במפעל בהלר ויובאו לארץ. סוג בתים אחר היו צריפי עץ שכמו בתי הנחושת יוצרו בגרמניה ויובאו ארצה. רנה שוורץ, חותנו של הירש, קנה את הזכויות על בתי הנחושת, שינה את שמם לשמות "ארצישראליים" כ-"שרון" ו"חיפה". והחל לשווק מחדש את בתי-הנחושת. הבתים נקנו בגרמניה בחלקים, הובאו באונייה והורכבו מחדש. הערכות כללו את כל שצריך לבית מודרני - חלונות, דלתות, חיבורי חשמל (תוצרת AEG), קירות צבועים, תחריטים על הקירות דמויי טפטים, תריסים נגללים, חלונות פנימיים לסירקולציה של אוויר, חימום מרכזי ורעפים שטוחים. המחיר נע בין 6550 מארק לדגם הזול ל-19450 מארק לדגם היקר. כמו כן ניתן היה להוסיף, תמורת תשלום, דלתות פנימיות נוספות או חלונות כפולים וארונות קיר.
על פי פרסומי היצרן ניתן היה לבנות את הבתים מחדש ביום עבודה אחד, אך ככל הנראה, וגם משיקולים טופוגרפיים, הבנייה נמשכה זמן רב יותר. הבתים הצדיקו את פרסומם כמבודדים, למעט בעיות ייצור בגגותיהם (כתוצאה מהשמש המזרח תיכונית). הבריטים ראו בבתים אלו בתים זמניים (בדומה לצריפי עץ) וככאלו ניתנו להם רישיונות זמניים לשנה.
הבית הראשון שהובא לארץ בשנת 1933 הוקם על ידי משפחת רוקנשטיין בצפת.
על פי גילברט הרברט נרכשו לחיפה כ-11 בתים כאלה. בית בצפת, בית בפתח תקווה שנמכר מיד כחומר נחושת, ובית או שניים ברמת גן. רוב הבתים נהרסו (וחלקם עלה באש). הבתים ששרדו הוגדרו כבתים לשימור.
נכון ל-2017 בחיפה נמצאים הבתים ברחוב החורשה 9 (בית אלכסנדר גרונדמן), ברחוב לאונרדו דה וינצ'י 5 (בית זלמה שונפלד), וברחוב תל מאנה 20 (בית ד"ר (למשפטים) טוכלר).
בתים נוספים שהיו בחיפה היו בית נוימן הוקם בדרך הים 147 שנשרף, ברחוב התמר 3 הוקם בית קליסקי (מאוחר יותר נאומן) שנשרף באפריל 2003 (ערב ליל הסדר), וברחוב סמולנסקין 23 (בית שמוקלר) שנהרס ב-1972.
אבי טנג'י

ביוגרפיה

אבי טנג'י נולד והתחנך בבית שאן, ויש לו שבעה אחים. בתיכון למד במגמת דרמה. בשנת 1987 התגייס לצה"ל, ולאחר שחרורו השתתף] בסרט "אהבנו את לורה" (Pour Sacha)‏ (1991), בכיכובה של סופי מרסו. השתתף בפרסומות לטלוויזיה למוסד לביטוח לאומי, למשרד ההסברה, ל"ביתילי" ולחברות נוספות.
בשנת 1991 חזר לעיר מולדתו בית שאן, התחתן ונולדו לו ארבעה ילדים. טנג'י נטש את הבמה ועבד במרכז העתיקות.
בשנת 2010 החל ללמוד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. השתתף בתוכניות טלוויזיה לילדים – "קופיקו", "מריו" ו"מיסטר צ'יפס".
לאחר כשנה השתתף בסדרות הטלוויזיה "סברי מרנן", "החיים זה לא הכל", "אלנבי", "עבודה ערבית", "טקסי דרייבר", "אחת אפס אפס", "כאן גרים בכיף", "30 ₪ לשעה" ו"שנות השמונים".
בקולנוע השתתף בסרטים "איגור ומסע העגורים", "התחנה" ו"לעבור את הקיר".
השתתף בהצגה "זוג בהפרעה" לצד אבנר דן והדר לוין ובהצגה "תו מחיר" בבימויו של מוטי חובה.
כמו כן השתתף בקליפים "אבא" של רגב הוד, "ניו יורק" של דנה לפידות. ובקליפ "האיש מלמטה" של דקל שחרור, בו הוא התחפש לקבצן והופיע בכנסת לצד חברי כנסת שונים במטרה לבדוק את יחסם לעניים.
אריה לייב מוואלטשיסק

רבי אריה לייב מוואלטשיסק (נפטר בכ"ג בתמוז תקע"ג) היה רב וצדיק חסידי בדור השלישי לחסידות. תלמידו של המגיד ממזריטש.
אוגניאן גרדז'יקוב

ביוגרפיה

אוגניאן גרדז'יקוב נולד בסופיה. הוא רכש תואר במשפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך כיהן בסגל ההוראה של האוניברסיטה.
בין 2001 ל-2005, כיהן כיושב ראש האספה הלאומית של בולגריה.
בבחירות לנשיאות שנערכו בבולגריה ב-2016 גבר רומן ראדב שנתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית על צֶצְקָה צָצֶ'בָה אשר התמודדה מטעם מפלגת השלטון. בעקבות תוצאות הבחירות התפטרה ממשלת בולגריה ובראשה בויקו בוריסוב. ב-24 בינואר מונה גרדז'יקוב על ידי הנשיא רומן ראדב לתפקיד ראש ממשלת מעבר בבולגריה וב-26 במרץ 2017 צפויות במדינה בחירות כלליות. לאחר הבחירות עלה בידי בויקו בוריסוב להקים קואליציה וב-4 במאי החל לכהן כראש ממשלת בולגריה בכהונתו השלישית.
אופרת מילוט

אופרת מילוט הוא מונח המתאר סוג של אופרה שהיה פופולרי במאה ה-19. אופרות אלו עסקו בדרך כלל בהצלת הגיבור או הגיבורה הראשיים מסכנה כלשהי, בדרך כלל ממצב של מאסר או כליאה.
סגנון זה הפך פופולרי בצרפת בתקופת המהפכה הצרפתית, אז עסקו אופרות רבות מסוג זה בהצלתו של אסיר פוליטי.
אחת הדוגמאות הידועות ביותר לאופרת מילוט היא "פידליו" מאת בטהובן, בה מתחפשת הגיבורה לגבר על מנת לחלץ את אהובה מכלאו. דוגמאות מפורסמות אחרות הן "החטיפה מן ההרמון" (מוצרט) ו"שתי היממות" (כרוביני).
אופרות מילוט נודעו בסגנונן המוזיקלי הדרמטי ובתיאורי רגשות עוצמתיים. בכך השפיעו על האופרה הגרמנית הרומנטית ועל יוצרים כגון קרל מריה פון ובר, ודרכו על ריכרד וגנר.
נמל התעופה אילת

היסטוריה

העיר אילת נוסדה בשנת 1949, עם סיום מבצע עובדה וכיבוש אום רשרש. נמל התעופה באילת הוקם בידי חיל האוויר עם תום מלחמת העצמאות בשנת 1949. תנופת הפיתוח באילת בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 וריחוקה ממרכז הארץ, הובילו לחנוכתו של קו תעופה סדיר מנמל התעופה לוד (נמל התעופה בן-גוריון), ולאחר מכן גם אל נמל התעופה חיפה.
בדצמבר 1950 נוסדה חברת "ארקיע", שנקראה בתחילה "אילתה", כהמשכה הישיר של חברת אווירון. ארקיע אשר הפעילה מטוסי 89-DH ו-C-46 קומנדו הפכה למוביל העיקרי בנמל, ולצידה הפעילה חברת אל על טיסות במטוסי C-46 קומנדו בקו לוד-אילת.
בשנת 1964, הוארך המסלול ל–1,500 מטר ונבנה מסוף נוסעים קטן. בשנת 1969, הוארך המסלול לאורכו הנוכחי – 1,900 מטר. בשנת 1975 החלה התעניינות של חברת תיירות סקנדינבית באילת, ובאותה שנה נחתה בנמל טיסת השכר הראשונה של חברת קימבר סטרלינג מדנמרק. מאז החלו פוקדים מטוסי שכר את נמל התעופה בקביעות בטיסות בינלאומיות מאירופה. מגבלות התפעול בנמל התעופה לא אפשרו נחיתת מטוסים גדולים מסוג בואינג 707, דאגלס DC-8, מקדונל דאגלס DC-10 ודומיהם, ואלה החלו עושים שימוש בנמל התעופה עובדה.
בהסכם השלום עם ירדן שנחתם ב-1994, הוחלט להעביר את הפעילות מנמל התעופה של אילת אל נמל התעופה בעקבה, נמל התעופה הבינלאומי המלך חוסיין, ולשנות את שמו ל"נמל התעופה הבינלאומי עקבה-אילת השלום". הסכם זה לא יצא לפועל.
בשנת 2006 שופצו בית הנתיבות ומסלול הטיסה בנמל בעלות כוללת של 5.5 מיליון ש"ח.
ב-18 במרץ 2019 המריאה הטיסה האחרונה מנמל התעופה אילת.

עתידו של שטח הנמל

בעקבות פתיחת נמל התעופה רמון הוכנה בשנת 2015 מתאר חדשה לפיתוח מתחם נמל התעופה הישן, על שטח הכולל 772 דונמים. במסגרת התוכנית מתוכננים לקום בחלקו הצפוני שכונת מגורים חדשה עם כאלף יחידות דיור לצד מוסדות משלימים כגון גנים, בתי ספר, בתי כנסת, גינות ציבוריות וכדומה. בדרום המתחם מתוכנן אזור תיירות חדש, עם רצועת מלונות חדשה שתכלול מעל אלפיים חדרי מלון לצד טיילת חדשה (על תוואי מסלול ההמראה), שטחי מסחר ובילוי ואטרקציות תיירותיות שונות. אזור התיירות החדש ייצור רצף בין אזור המלונות על החוף לאזור שכונות המגורים במרכז העיר, שהופרדו בעבר על ידי מסלול ההמראה ושטחי השדה. מצפון מזרח לשדה החלו בהכשרת שטח להקמת קריית ספורט חדשה לעיר.
בנוסף מתוכנן קו רכבת קלה שאורכו כ-27 קילומטר על תוואי כביש 90. הקו נועד לחבר בין מסוף הגבול בטאבה, מדרום לאילת, לנמל התעופה רמון מצפון לעיר. חלק ממסלול הרכבת יעבור לאורך מתחם שדה התעופה אילת ואזורי התיירות והבילוי הסמוכים אליו.
בטרם ימומשו תוכניות הבינוי העתידיות על פי התכנון תחילה ישקיעו בחיבור אזור המלונות ממזרח לשדה אל שכונות המגורים ממערב לו במספר כבישי רוחב, חלקו הדרומי של השדה המגיע עד סמוך לרצועת החוף יפותח בעלות של כ-50 מיליון שקלים כפארק עירוני ירוק לבילוי וספורט ואירועים בפארק, מבנה הטרמינל הישן עצמו ישופץ ויוסב למרכז תרבות רב תכליתי שיכלול אודיטוריום לכנסים והופעות והצגות, ולצידו מתחם מרוצף גדול למסיבות ענק רבות משתתפים. בשלב השני יתאפשר בהדרגה פיתוח חלקו הצפוני של המתחם כאזור מגורים ובחלקו הדרומי תוספת חדרי מלון ואטרקציות תיירות נוספות.