google/wiki40b huggingface dataset:
פורטוגזים

מקורות

הפורטוגזים של ימינו משויכים על ידי אנתרופולוגים לקבוצת אוכלוסייה "איברית" ("מערב-ים תיכונית"). המרכיבים היסודיים באתנוגנזה של הפורטוגזים היו שבטים קלטו-איברים שעברו תהליך רומאניזציה במאות הראשונות לספירה. במאות 5–6 ליסוד הקלטו-איברי נוסף מרכיב גרמאני בעקבות הגעתם לאזור של שבטי ויזיגותים וסואבים. במאה ה-8 פלשו לחצי האי האיברי מורים, אוכלוסייה ברברית-ערבית מצפון-מזרח אפריקה. תושבי פורטוגל נאבקו שנים רבות במורים, שהיו בני דת מוסלמית, ושכבשו למשך חמש מאות שנה את רוב שטחי ארצם. בסופו של דבר השתחררו הפורטוגזים מהכיבוש המורי, והמורים חלקם גורשו וחלקם נטמעו בעמם. עד סוף המאה ה-15 גם מספר רב של יהודים ספרדים שהתיישבו בפורטוגל בתקופות שונות נטמעו באוכלוסייה הפורטוגזית הנוצרית, תוך המרת דתם.

דמוגרפיה של פורטוגל

בפורטוגל חיים כ-10 מיליון פורטוגזים ילידים, מתוך אוכלוסייה כללית של 10,750,000 תושבים.

התפוצה הפורטוגזית בעולם

למעלה ממאה מיליון אנשים בעולם הם צאצאים לאבות פורטוגזים מוכרים שהגיעו להודו, אמריקה, מקאו, מזרח טימור, מלזיה, אינדונזיה ואפריקה.
בשנים 1886–1966 הייתה לפורטוגל ההגירה השלילית הגדולה ביותר במערב אירופה, להוציא אירלנד.
מאמצע המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עזבו כמעט שני מיליון פורטוגזים את ארצם, בעיקר לברזיל, אך גם לארצות הברית.
כ-40 מיליון ברזילאים הם צאצאים לפורטוגזים שהיגרו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. כ-1,200,000 ברזילאים הם מהגרים ילידי פורטוגל.
מיעוטים פורטוגזים חשובים חיים גם בארצות אחרות.
רוב הצאצאים של היהודים הפורטגזים חיים בימינו בישראל, בארצות הברית, צרפת, ונצואלה, ברזיל, טורקיה והולנד.
בברזיל רבים מהם היו אנוסים או "נוצרים חדשים".
בית השגרירות הרוסית

היסטוריה

המבנה תוכנן ב־1924 על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ', עבור משפחת לוין האמידה. הוא משופע בקישוטים וסמלים ברוח הסגנון הרומנטי, ובחזיתו פגודה.
בשנת 1936 נמכר המבנה לצבי ברייער, איש עסקים ובנקאי. ברייער פתח בבית לוין בית ספר ללימוד אנגלית, ערך שינויים בחלליו הפנימיים והפך אותו לבניין משרדים. במקביל, פעל בו גם "בנק ארץ ישראל לתועלת אשראי" (שכיום נקרא U-Bank).
עם השנים החליף המבנה בעלים, ואחרי הקמת המדינה שכנה בו שגרירות ברית המועצות. ב־9 בפברואר 1953, בשעות הערב, נפגע הבית מפצצה שהונחה על ידי שלושה יהודים יוצאי לח"י. האירוע שימש אמתלה לניתוק היחסים הדיפלומטיים של ברית המועצות עם ישראל, בטענה שהפעולה קיבלה את חסותה של המדינה. היחסים הדיפלומטיים חודשו רק לאחר מות סטלין ביולי 1953, נותקו בשנית ב-1967 על רקע מלחמת ששת הימים וכוננו שוב בדצמבר 1991, בעקבות מדיניות הפרסטרויקה של מיכאל גורבצ'וב.
בחלוף שנים של הזנחה, הוכרז המבנה כמבנה לשימור ובשנת 1991 שוחזר ושופץ על ידי משרד האדריכלים של אמנון בר אור ומוטי בודק, יחד עם משרד המהנדס שמעיה בן אברהם. עבודת השימור בוצעה במקביל לבניית מגדל אלרוב בעורף הבית ובמחובר אליו, בתכנונם של משרד אדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון. פרויקט בנייה זה, המשלב שימור מבנה היסטורי בתמורה למתן זכויות בנייה רחבות לגורד שחקים בעורפו, עודד מאז עוד מספר פרויקטים דומים שנבנו באזור מרכזה ההיסטורי של תל אביב.
לאורך שנות התשעים ועד שנת 2006 שכנו בַּבניין המשרדים ואולמות התצוגה של בית המכירות הפומביות "סותבי'ס" והבניין שינה את שמו ל"בית סותבי'ס". בשנת 2006 נמכר הבית בלמעלה מ־35 מיליון שקלים לבני הזוג ג'רי שוורץ והת'ר ריסמן, ומעתה שמו "בית הישג".
הבית נתרם לקרן הפילנתרופית שאותה הקימו בני הזוג, ולאחר שיפוץ יסודי משמש הבית לפעילויות הפילנתרופיות ובראשן קרן הישג, המעניקה מלגות לחיילים בודדים משוחררים.
אחד המונומנטים המעניינים של המבנה הוא הפגודה. כאשר שוחזר הבניין, הופתע צוות העובדים לגלות ששלושת חלקי הפגודה נפתחים בעזרת מנגנון מיוחד ויוצרים מעין פתח מעל לחדר המדרגות. המנגנון נועד, כנראה, לאפשר הכנסת רהיטים בקלות לתוך המבנה. הועלתה גם סיבה אחרת: בהיות משפחת לוין משפחה דתית, המטרה הייתה לאפשר בניית סוכה.
קוקטיילי שלהבת

סכנות

קוקטיילי ומשקאות שלהבת עלולים להוות סכנה לברמנים ולמזמיני הקוקטייל שכן הנוזל הבוער עלול להצית שריפות ולגרום לכוויות. בישראל תקנות רישוי עסקים אוסרות על הגשת משקאות בוערים ועל כן, נמנעים מלהגיש קוקטיילי שלהבת במסעדות, ברים ופאבים.
יצחק לוריא (שחיין)

יצחק לוריא (נולד ב-3 בנובמבר 1940) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.

ביוגרפיה

לוריא נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר. הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גבעת ברנר.
שבועיים לפני המשחקים האולימפיים, בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה בבריכת "בת גלים" בחיפה בתחילת אוגוסט 1960 קבע לוריא במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש בתוצאה של 1:07.5 דקות, שיפור לשיאו הישראלי (1:10.5 דקות).

אולימפיאדת רומא 1960

באולימפיאדת רומא (1960) סיים לוריא במקום ה-42 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.9 דקות ובמקום ה-17 הלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יורם שניידר, גרשון שפע ועמירם טראובר בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון הפרפר בתוצאה של 1:06.9 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בקבוצת שילר ביולי 1962 במסגרת ליגה אזורית מחוז הדרום קבע לוריא במשחה ל-50 מטר פרפר תוצאה של 30.0 שניות.
בתחרות שחייה שנערכה בקיבוץ חצור באוגוסט 1963 קבע לוריא במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה נאה של 2:27.3 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים" בחיפה באוקטובר 1967 זכה לוריא בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.1 דקות, אחרי אברהם מלמד שקבע שיא ישראלי חדש של 59.8 שניות והיה לשחיין הישראלי הראשון ששחה מתחת לדקה במשחה זה ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.7 דקות, שוב אחרי מלמד שקבע שיא ישראלי חדש נוסף של 2:14.1 דקות.
לוריא עבד כמורה לספורט.
גייר הארדה

ראשית חייו

גייר הארדה נולד בבירת איסלנד, רייקיאוויק, לאביו, תומאס הארדה, נורווגי ממחוז רוגלנד ולאם איסלנדית. הוא השלים את לימודי התואר הראשון שלו בכלכלה באוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית. לאחר מכן הוא השלים לימודי תואר שני בשני תחומים: ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובכלכלה באוניברסיטת מינסוטה.

קריירה ציבורית ופוליטית

קודם לבחירתו לאלת'ינגי שימש הארדה ככלכלן בבנק המרכזי של איסלנד בין השנים 1977 – 1983, ולאחר מכן ועד 1987 כיועץ פוליטי לשר האוצר האיסלנדי. הוא היה חבר האלת'ינגי במשך 22 שנים, משנת 1987 ועד 2009. הוא שימש כיושב ראש סיעת מפלגת העצמאות באלת'ינגי בין השנים 1991 – 1998, כחבר ועדת החוץ של האלת'ינגי באותן שנים והחל מ-1995 שימש כיושב ראש הוועדה. מאפריל 1998 ועד ספטמבר 2005 הוא כיהן כשר האוצר ולאחר מכן ועד יוני 2006 כשר החוץ. באוקטובר 2005 הוא נבחר לתפקיד מנהיג מפלגתו ללא מתמודדים מתחרים לאחר פרישתו של דוד אודסון.

ראש הממשלה

בעקבות התפטרותו של הלדור אסגרימסון מתפקיד ראש הממשלה ב-5 ביוני 2006, ירש אותו הארדה החל מה-15 ביוני.
ב-23 בינואר 2009 הודיע הארדה שהוא יפרוש מתפקידו כמנהיג מפלגת העצמאות עקב סרטן הוושט שלקה בו בוועידת המפלגה הקרובה במרץ.

משפטו

על הארדה נמתחה ביקורת קשה בדוח שפורסם באפריל 2010 על ידי ועדת חקירה מיוחדת בנוגע למשבר הכלכלי והוא הואשם בהתנהגות רשלנית יחד עם שלושה שרים נוספים מממשלתו.
ב-28 בספטמבר 2010 הצביע האלת'ינגי ברוב של 33 תומכים מול 30 מתנגדים על העמדתו לדין של הארדה אך לא של שלושת השרים באשמת התנהגות רשלנית. הוא הועמד למשפט בפני הלנדסדומור, בית משפט מיוחד לטיפול במקרים כאלה. הייתה זו הפעם הראשונה שהלנדסדומור התכנס מאז הוגדר תפקידו בחוקה של 1905.
ב-3 באוקטובר 2011, בעקבות עתירה שהוגשה על ידי צוות ההגנה במשפט להסיר את ההאשמות, הצביע הלנדסדומור לבטל את שני סעיפי האישום הראשונים כנגד הארדה שנגעו ל"הזנחה פושעת" ול"כשל בהערכת הסיכונים הפיננסיים", אך המשיך לנהל את המשפט בנוגע לשאר הסעיפים שנגעו להאשמות חמורות פחות.
בוועידת המפלגה שהתקיימה ב-17 – 20 בנובמבר 2011 הגיע מפלגת העצמאות למסקנה ש"ההאשמות כנגד גייר הארדה, לשעבר מנהיג מפלגת העצמאות וראש הממשלה, היוו האשמות פוליטיות מכוערות. הוועידה הכריזה על תמיכתה החד משמעית במר הארדה וציינה את התקדים הרציני שהפרלמנט קבע בהחלטתו להעמידו לדין".
משפטו של הארדה נפתח ברייקיאוויק ב-5 במרץ 2012. ב-23 באפריל אותה שנה נמצא הארדה אשם בסעיף אחד מתוך הארבעה שהועמד לדין בגינם, על כך שלא כינס את ממשלתו בנוגע לענייני מדינה חשובים. חברי הלנדסדומור ציינו שעל הארדה לא יוטל כל עונש, שכן הייתה זו עבירה שולית והורו למדינה לשלם את כל הוצאותיו המשפטיות. הארדה החליט, כעניין עקרוני, לפנות לבית הדין לצדק של האיחוד האירופי בנוגע לכל הפרשה, שם עדיין מתנהל עניינו.
מרק קני ציפורים

מרק קִני ציפורים הוא מאכל מזרח אסייתי מסורתי הנחשב למאכל תאווה. נפוץ בעיקר בסין ובתאילנד.

תיאור

המרק עשוי מקן של סיס קיני המאכל המצוי במזרח אסיה, והבונה את קנו בקירות של מערות. סיס זה מדביק יחדיו עשב וחתיכות דגים בעזרת רוק ושיער, וכך יוצר קן שקערורי קטן במערות.
חלק מהקינים נאספים בריכוזים טבעיים של ציפורים, שאחד המפורסמים שבהם הוא המנזר בפצ'בורי שבתאילנד ויש גם בתי הארחה לציפורים, שנבנו במיוחד למטרה זו. את הקִנים המשובחים, המכילים מעט חומרים זרים, מרתיחים בהרבה מים במשך שעה ואחר מגישים בקערת מרק. התבשיל הסופי רירי במידת מה נחשב במזרח למשקה המחזק את הגוף ואת הליבידו בפרט. יש הטוענים כי הוא מעורר תיאבון, לעומת אחרים המדווחים על תחושות של צרבת.
מרטין פיידן

ביוגרפיה

פיידן גדל בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1928 הוא קבע בקפיצה לגובה תוצאה של 1.78 מטר. שיאו האישי בקפיצה לגובה עומד על תוצאה של 1.905 מטר. 
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה פיידן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.80 מטר, לפני הרולד גינצבורג מארצות הברית (1.75 מטר) ואהרן ולסלי מאנגליה (1.65 מטר). מדליית ארד בקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל), אחרי לב גוריון מצ'כוסלובקיה (1481.8 נקודות) וגרינמן מארץ ישראל (1375.2 נקודות).
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה פיידן במדליית כסף, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.00 מטר, אחרי שיפר מצ'כוסלובקיה (3.10 מטר). לאחר המכביה בחר שלא לשוב עם המשלחת לארצות הברית, כמו חברו ביל שטיינר, אלא להישאר בישראל במטרה להשתקע ולהתחתן. הוא הצטרף לקבוצת מכבי חיפה.
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה פיידן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בקפיצה במוט בתוצאה של 2.80 מטר, לפני אלחנן טרכטנברג (2.75 מטר) ויהודה בקר (2.65 מטר), שניהם ממכבי ראשון לציון. מדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר, אחרי סם שטיינברג (1.62 מטר) ולפני עמיחי כספי (1.57 מטר), שניהם ממכבי תל אביב ומדליית ארד, בריצת 110 מטר משוכות, אחרי עמיחי כספי (18.7 שניות) ואהרן פשיגודה ממכבי עתיד תל אביב (22.0 שניות).
צבא דרום וייטנאם

הצבא הווייטנאמי הלאומי 1949-1955

ב-8 במרץ 1949, לאחר הסכמי אליס, הוכרה מדינת וייטנאם רשמית על ידי צרפת כמדינה עצמאית הנשלטת על ידי הקיסר באו דאי. אז נוצר הצבא הלאומי. הוא לחם יחד עם כוחות חיל המשלוח הצרפתי של האיחוד הצרפתי נגד כוחות הגרילה הקומוניסטיים, הוייט מין שהונהגו על ידי הו צ'י מין. הצבא הלאומי לחם במגוון רחב של קרבות הכוללים גם את מבצע אטלס, קרב נא סאן וקרב דיין ביין פו.
בסיוע הצרפתים הפך הצבא הלאומי לצבא מודרני במהירות. הוא כלל כוחות חיל רגלים, ארטילריה, קשר, שריון, צי, חיל אוויר וכוחות ומוטסים ואקדמיה צבאית. עד 1953 היו החיילים והקצינים כולם וייטנאמים. הקצינים הוכשרו במוסדות צרפתיים שונים.
לאחר הסכמי ז'נבה ב-1954 חדלה הודו-סין הצרפתית מלהתקיים ועד 1956 נסוגו חיילי האיחוד הצרפתי ומלאוס, וייטנאם וקמבודיה.
Icy Tower

משחקיות

השחקן מתחיל בקומת הקרקע של המגדל. עליו לקפוץ על המשטחים הקטנים ולטפס במעלי הקומות ולצבור נקודות. כאשר השחקן נופל מבעד לתחתית המסך, המשחק נגמר.
בזמן המשחק, מופיע בפינה השמאלית של המסך שעון. מהירות המשחק קבועה בכל חצי דקה, אולם בחלוף כל חצי דקה הקצב מתגבר. קצב התזוזה של השעון מלמד על קצב התזוזה של המסך - בזמן העלייה בקומות המסך עולה במהירות קבועה, שגדלה בחלוף כל דקה. אם הדמות נופלת לתחתית המסך ולא הצליחה לנחות על קומה, המשחק נגמר.

גרסת אונליין

למשחק יצאו מספר גרסאות וביניהם גם גרסת האונליין. בגרסת האונליין צריך פייסבוק. גרסה זו עובדת על חוק שונה: במקום שהמסך עולה הלבנים נופלות ואם נשארים על לבנה יותר מדי זמן היא מתפוררת.
אנפיסה רזצובה

חייה

אנפיסה רזצובה (רומנובה) נולדה בכפר בקרבת ולדימיר למשפחת פועלים. בשנת 1968 המשפחה עברה לעיר. אנפיסה הצעירה החלה להתאמן בהתעמלות אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1976 היא עברה לסקי למרחקים. בשנת 1982 היא זכתה באליפות העולם בנוער וזכתה בתואר זה גם בשנת 1983 ו-1984. בשנת 1985 היא נכללה בנבחרת בוגרת ונשלחה לאליפות העולם בו זכתה לראשונה במדליית זהב בתחרות בוגרים. באותה שנה היא התחתנה עם ספורטאי סובייטי בתחום הביאתלון ושינתה את שם משפחתה לרזצובה.
בשנת 1987 היא נכנסה להריון והשתתפותה במשחקים האולימפיים לא היה ברור. בסופו של דבר היא החליטה לעשות הפלה ונכללה בנבחרת שהשתתפה במשחקים. לאחר התחרויות היא נכנסה להריון נוסף ובשנת 1989 נולדה לה בת בכורה. 
כאשר היא כבר הייתה קשירה לחידוש האימונים התברר לה שלנבחרת החזקה של ברית המועצות הגיעו כוכבים חדשים שהיא לא יכלה להסתדר איתם. בהמלצת בעלה שכבר עזב את הספורט התחרותי רזצובה החליטה לעבור לתחום חדש - ביאתלון והחלה להתאמן אצל בעלה. תוך זמן קצר היא הגיעה לתוצאות טובות ונכללה בנבחרת האולימפית של ארצה. זו הייתה הפעם הראשונה שבאיתלון נשים נכלל בתחרויות. רזצובה השתתפה ב-2 אולימפיאדות בתחרויות ביאתלון וזכתה במדליות. בשנת 1996 נולדה לרזצובה הבת השנייה והיא כבר לא חזרה להשתתף בתחרויות ביאתלון אך חזרה לסקי למרחקים. בשנת 1999 היא השתתפה לאחרונה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות.
רזצובה ובעלה מתגוררים בעיר חימקי ליד מוסקבה ומנהלים חנות לדברי ספורט.

השתתפות באולימפיאדות

האולימפיאדה הראשונה בה השתתפה אנפיסה רזצובה הייתה אולימפיאדת קלגרי בשנת 1988. במשחקים אלו רזצובה השתתפה בתחרות אישית ל-20 ק"מ וזכתה במדליית כסף. כמו כן היא השתתפה בתחרות קבוצתית של ריצת שליחות ל-5 ק"מ וזכתה עם קבוצתה במדליית זהב.
לקראת אלברוויל 1992 רזצובה עברה הסבה לביאתלון. מכיוון שמשחקים נערכו לאחר התפרקות ברית המועצות, הפעם רזצובה השתתפה כחלק של קבוצת חבר המדינות. בתחרות אישית ל-15 ק"מ רזצובה הגיע למקום 26 בלבד. אומנם בתחרות ל-7.5 ק"מ היא זכתה במדליית זהב. בתחרות שליחות ל-7.5 ק"מ קבוצתה זכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת אלברוויל 1992 רזצובה הוצבה ב-3 תחרויות. בתחרויות אישית היא לא הצליחה וזכתה במקום נמוך (26 ו-32). בתחרות קבוצתית נבחרת רוסיה זכתה במקום הראשון ורזצובה תרמה את ניסיונה ויכולתה להצלחת הקבוצה.
אירינה ארכיפובה

חייה

אירינה נולדה במוסקבה. בראשית דרכה למדה אדריכלות במכון לאדריכלות של מוסקבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1948. אחר למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1954 הופיעה לראשונה בסברדלובסק ובשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון בולשוי. היא הצטרפה ל-CPSU בשנת 1963 וקיבלה את התואר "אמנית עממית של ברית המועצות" ב-1966.
לשיא הקריירה שלה הגיעה ארכיפובה בשנות ה-60' וה-70', שבהן נחשבה לכוכבת בינלאומית, ברפרטואר רוסי ואיטלקי כאחד. הטכניקה שלה הייתה ללא דופי, וכן גם יכולת המבע הרגשי שלה. השוו אותה אל כריסטה לודוויג. אחד מתפקידיה הנודעים ביותר הוא מארפה ב"חובנשצ'ינה" של מודסט מוסורגסקי, ביצוע שהקליטה עם בוריס חייקין ב-1972. בגיל 72 הגיעה לבסוף ארכיפובה להופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, במרץ 1997 בתפקיד פיליפייבנה ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי.
ארכיפובה מתה במוסקבה ב-11 בפברואר 2010, בת 85.
ערבוליות

רקע כללי

בדינמיקה של זורמים מערבולת (Vortex) מוגדרת כאזור בזורם שבו הוא מבצעת בו רוטציה (תנועה סיבובית) ביחס לעקום מסוים היכול להיות ישר או מעוגל ונקרא ציר המערבולת. ניתן לצפות ולהבחין במערבולות במקרים רבים בחיי היום יום כגון: סופת טורנדו, מערבולות שנוצרות בים מתנועת סירות, מערבולות קצה כנף וכו'. 
מערבולות מהוות רכיב מרכזי בזרימה טורבולנתית והן קיימות לרוב בזרימה זו יותר מאשר בזרימה למינרית. התפלגות שדה המהירות, וקטור הערבוליות וכמו כן עקרונות של סירקולציה משמשים כיום לאפיון של מערבולות ושל תופעת הערבוליות. במרבית המערבולות מהירות הזרימה היא מקסימלית בסמוך לציר המערבולת שביחס אליו מתבצעת הרוטציה והיא קטנה ביחס הפוך למרחק מציר זה, אולם קיימות גם מערבולות שבהן המהירות גדלה ביחס ישר למרחק מציר המערבולת. 
כאשר נוצרות מערבולות הן יכולות לנוע, לגדול, להתפתל וליצור אינטראקציות שונות עם מערבולות נוספות, מערבולת שנעה נושאת עמה מסה, אנרגיה ותנע.
גאבלה

הגאבלה (gabela, בקרב קהילות סרביה נקרא גם פֶּצָ'ה, peča), בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה וולאכיה), בבולגריה, ובסרביה היה מס עקיף שהוטל על השחיטה הכשרה של עופות ובהמות ומקורו בתקופה העות'מאנית.
ההכנסות שנוצרו מגביית המס נועדו למימון הפולחן הדתי של הקהילה היהודית וגם למימון מוסדות הקהילה, בית הספר, בית החולים, בית המחסה לזקנים ולנכים ומוסדות צדקה אחרים.
המס אושר בהוראות הנסיכויות של מיכאי רקוביצה בשנת 1764, גריגורה אלכסנדרו גיקה בשנת 1777, קונסטנטין איפסילנטי בשנת 1799 ויואן סנדו סטורזה בשנת 1825.
Unsere Besten

Unsere Besten (מגרמנית: הטובים ביותר שלנו) הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ZDF הגרמני, בדומה לתוכנית 100 הבריטים הגדולים של הBBC, ניסתה לדרג את 100 מאה הגרמנים הדגולים ביותר בהיסטוריה. הזוכים נבחרו לפי רשימה של יותר 300 מועמדים על ידי הקהל, באינטרנט או ב-SMS. הרשימה לא כללה דמויות מעוררות מחלוקת כמו אדולף היטלר או אריך הונקר. הכללתו של ניקולאוס קופרניקוס, אשר דיבר גרמנית אך חי ופעל בפולין, עוררה חוסר נחת בפולין, אשר רואה בו גיבור לאומי שלה.
בני קטורה

בְּנֵי קְטוּרָה הם זִמְרָן, יָקְשָׁן, מְדָן, מדין, יִשְׁבָּק וְשׁוּחַ - ששת בניו של אברהם שנולדו לו מאשתו השלישית - קטורה. דבר לידתם מופיע בספר בראשית, פרק כ"ה (סוף פרשת חיי שרה).

זהותה של קטורה

סיפור לקיחת קטורה מופיע בסוף פרשת חיי שרה: "וַיֹּסֶף אַבְרָהָם וַיִּקַּח אִשָּׁה, וּשְׁמָהּ קְטוּרָה" בפשטות הדברים מדובר באשה שלישית שנשא אברהם לעת זקנתו, לאחר שכבר שילח את הגר ושרה נפטרה, אך במדרש מובא שקטורה היא הגר עצמה, ואברהם החזיר אותה לאחר שגירשה עם ישמעאל - ונקראת קטורה "על שם שנאים מעשיה כקטֹרת; ושקשרה פתחה, שלא נזדווגה לאדם מיום שפרשה מאברהם".

חובתם בברית מילה ביום השמיני

הרמב"ם הלכות מלכים פרק י הלכה ח פוסק שבני קטורה חייבים בברית מילה ביום השמיני. והוסיף שמכיוון שבני ישמעאל התערבו בבני קטורה, אף בני ישמעאל חייבים למול ביום השמיני.
לכידת חיות

לכידת חיות היא פעילות ומקצוע אשר משמש לצורכי ציד - אך גם לצורכי השגת מזון, ויסות אוכלוסין, מחקר והדברה - תוך שימוש במלכודות.
לכידת בעלי חיים מתבצעת לעיתים על ידי בעלי חיים אחרים או אפילו על ידי צמחים: צמח הדיונאה מציב "מלכודות" לחרקים הנמשכים אליו, על מנת לטרוף אותם.

מחלוקות

ארגונים להגנה על בעלי חיים טוענים כי מתן רישיונות ללכידת חיות בר פוגע בהן, גם אם הוא ניתן במשורה. בנוסף, טוענים המתנגדים למדיניות של לכידת בעלי חיים, כי הרוכשים חיות בר (קופים, תוכים וכו') כחיות מחמד, תומכים בתעשייה של לכידת חיות אלו במדינות העולם השלישי ובפגיעה קשה באקולוגיה.

לכידת חיות בישראל

במדינת ישראל ניתנים לעיתים אישורים לאנשים פרטיים לכידת חיות בר (למשל, ללוכדי נחשים וחולדות), אך אלה מפוקחים בשל החשש לפגיעה בחיות בר; ולכידה ללא רישוי מיוחד היא עבירה על החוק. מעבר לכך, קיימת בחלק מן הרשויות המקומיות מדיניות של לכידת בעלי חיים לשם ויסות אוכלוסין, במסגרתה נלכדים חתולי רחוב ומעוקרים. רשות הטבע והגנים וגופי מחקר אחרים נוהגים ללכוד בעלי חיים על מנת לתרום למחקר על אורחות חייהם: לבעל החיים שנלכד מוצמד משדר או אמצעי מעקב אחר; והוא לעיתים עובר טיפול וטרינרי.
תמיר גל

ביוגרפיה

נולד בשם תמיר חאלד-מכלוף (تامير خالد-مخلوف) בבית שמש. אמו בת-שבע, יהודייה ממוצא טריפוליטאי ואילו אביו הוא דרוזי. לפני שהחל בקריירה המוזיקלית, עבד גל כפועל בניין. את להיטו הראשון "שלום לך סיגל" הוציא ב-1993. את השיר כתב תמיר גל בעצמו על חיפושיו אחר אחותו, סיגל מכלוף, שנחשבה כנעדרת מ-1989.
גל כיכב במספר סרטים של ימין מסיקה. בשנת 1996 כיכב בסרט "שלום לך סיגל". הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של גל בחיפושיו אחר אחותו. לאחר מכן הופיע בסרט "צעדים נואשים" שהופק בשנת 2000, לצדו של אריה אליאס. ב-2002 השתתף בסרט ההמשך, "תני סימן חיים". בשנת 2008 כיכב בסרט התעודה "קולות מטורקיה" על הפקת הדיסק "דרכו של עולם" בטורקיה ועל חייו של הזמר אג'אר. בשנת 2009 כיכב בסרטו החמישי "בינגו". 
בשנת 2010 החל גל לבצע שירים בסגנון ים-תיכוני ומעודנים במעט מסגנונו עד כה, והחל לעבוד עם היחצ"נית שרית בירן (אשר עבדה בין היתר עם קובי פרץ, אישתאר ועוד). כמו כן, התוכנית ״שומר מסך״ עם אמנון לוי עזרה לגל עם פענוח המקרה של אחותו סיגל שנחשבה לנעדרת משנת 1989. במסגרת התוכנית, הוגשה בקשה לפתיחת הקבר ולערוך בדיקת DNA כדי לדעת אם זאת אכן סיגל אחותו של גל, בדיקה שאימתה את החשדות כנכונים.  
במסגרת העונה השנייה של תוכנית "האח הגדול" זכה תמיר גל לחשיפה רבה ובלתי צפויה מצד חלק מדיירי הבית (מעיין ומוטי חודדה), וזאת לאחר שהשמיעו ואיזכרו את שמו שוב ושוב. בעקבות החשיפה הודיע גל במסגרת ראיון לערוץ 24 כי הוא עובד על שיר חדש שיוקדש לאותם דיירים שלדבריו "עשו לו שירות נפלא והגבירו מאוד את רמת החשיפה שלו לקהל הרחב".
ב-2010 הוציא גל את האלבום "כבשת לי את הלב" בעל שיר הנושא באותו השם. האלבום כלל 13 רצועות שירים וביניהם:"את העולם שלי", "תני לי","בואי נזרום","לאט עם הזמן" והדואט "מעיין", עם מתמודדת "האח הגדול 2", מעיין חודדה.
ב-2011 טען כי הותקף ביריות במהלך הופעה בחתונה ברמאללה והוברח מן המקום. לימים הודה שבדה את הסיפור מליבו על מנת למשוך תשומת לב תקשורתית.
בשנת 2013 הוציא גל אלבום בשם "שלם עם עצמי" – אוסף שירים חדשים ודואטים. באלבום זה חידש גל את שיריו הישנים.
בשנת 2016 הוציא גל אלבום חדש בשם "15 דואטים שקטים", הכולל 15 דואטים שקטים חדשים עם זמרים שונים וכן הופיע ברדינג 3.

חיים פרטיים

ב-1992, בהיותו בן 24 והוא גרוש עם ילד, התחתן בשנית עם מרטין בת ה-17 ונולדו להם שתי בנות. ב-2013 התחתן בפעם השלישית ונולדה לו בת נוספת.
אנדרטת חללי שועוט

רקע היסטורי

עם פרוץ המלחמה ב-29 בנובמבר 1947 היו בנגב הדרומי 400 איש ופלוגת פלמ"ח אחת (פלוגה י"ב) שעליה הוטלה משימת ביטחון כמעט בלתי אפשרית להגן על היישובים ובעיקר על קו צינור המים מנירעם. הקו הזה הוקם ב-1947 ויצא מקידוחי המים בנירעם דרומה בשתי זרועות. הזרוע המערבית הסתיימה בדנגור (נירים) והמזרחית בבית אשל וחצרים. באזור שכנו כ-20.000 בדווים והיחסים אתם היו תקינים. היחס השתנה לאחר החלטת החלוקה והחלו חבלות לאורך צינור המים, עורק החיים של היישובים. היה צורך להוציא פטרולי סיור לאורך קו המים. בגלל חוסר ברכב נשלחו סיורים רגליים ועד מהרה התדרדר מצב הביטחון.

תקרית שועוט

ב - 9 בדצמבר 1947 יצאה מגבולות חוליה של תשעה לוחמים בפיקוד אסף שכנאי. בחוליה הייתה אשה אחת - מרים שחור שהייתה מפקדת כיתה.
במהלך הסיור טעה אסף שכנאי ונכנס לכפר הבדואי שועוט, שם היו מספר חיילים של הלגיון הערבי ושוטרים ערבים שניסו לבצע חיפוש בחברי החוליה. לחוליה היה תת מקלע סטן אך הוא היה מפורק. כאשר ניסו להרכיבו חטפו הערבים את החלקים. שכנאי פקד על ששה לסגת ונשאר לחפות עליהם בכפר עם עוד שני לוחמים על ידי זריקת רימונים אך ללא תועלת. השישה רצו לכיוון נירים אך רוכבי סוסים רדפו אחריהם וירו בהם. מרים שחור הצליחה להתחבא במערה קטנה אך מתה מאיבוד דם. רק שלושה הצליחו להגיע לנירים.
יום לאחר מכן יצאו לתחקר את האירוע מספר שוטרים בריטים, שני נוטרים יהודים,  ורופא יהודי מגבולות. הם הגיעו לשועוט אך מצאו את הכניסה חסומה, עם חפיר לרוחבה. הכפר היה נטוש וכל יושביו ברחו לחאן יונס מפחד של נקמת דם. חיפושים ממושכים הביאו למציאת הגופות שעברו התעללות, והושחתו על ידי הפורעים. בשל כך נקברו חמישה מאנשי החוליה, בקבר אחים, בבית הקברות בנחלת יצחק בתל אביב. המפקד, אסף שכנאי, נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.

הדרדרות הביטחון בנגב

ב-11 בדצמבר 1947 יצאה חוליה ממשמר הנגב לסיור בקו הצינור המזרחי. בסביבות קלטה (חצרים) הם הותקפו וחמישה נהרגו.
ב-13 בדצמבר 1947 יצאה חוליה ממושב תקומה לסיור בקו המים המערבי. הם הותקפו וחמישה נהרגו.
ב-16 בדצמבר 1947 נפתחה אש על טנדר ליד חלוצה. אחד נהרג ואחר נפצע קשה. טנדר של חברי רביבים יצא לביר עסלוג' שם היה מחנה בריטי, כדי לקבל עזרה בפינוי הפצוע. הם הותקפו על ידי ערבים ושלושה נהרגו.
ב-26 בדצמבר 1947 התחולל קרב גדול ליד משטרת עימארה (כיום אורים) ושלושה נהרגו.
יצחק שדה נשלח לנגב וכתב דו"ח עגום על המצב וקבע כי יש להשקיע בשיפור הביצורים ומספר הלוחמים.
שלום עשת, יועצו הצבאי של בן-גוריון הציע לפנות את כל 14 היישובים שמדרום לקו עזה - באר שבע ולהעביר את כל 400 החברים ליישובים הצפוניים.
בן-גוריון לא קיבל הצעה זו כי סבר ש"בלי הנגב לא תתקיים גם תל אביב".

המהפך הביטחוני

ביוזמת בן-גוריון והקרן הקיימת הוקמה "ועדת הנגב". יו"ר הוועדה היה יוסף ויץ והיו בה נציגים מההגנה, המוסדות הלאומיים, קק"ל ומקורות. קק"ל השקיעה 1.5 מיליון לא"י ובכסף הזה נקנו חמרי ביצור ונבנו מכוניות משוריינות. הפיקוד בנגב עבר למטה הפלמ"ח שהחל להזרים כוחות לנגב. תחילה הוקם הגדוד השני (גדוד הנגב הצפוני) בפיקודו של משה נצר וא"כ הגדוד השמיני (גדוד הנגב הדרומי) בפיקודו של חיים ברלב. באמצע מרץ 1948 מונה נחום שריג למפקד חטיבת הנגב. הוחל בסיורים ממנועים ופעולות תוקפניות נגד הבדווים. מספר הקרבנות התמעט: בדצמבר - עשרים וחמישה, בינואר - שניים, במרץ - שלשה ובאפריל - שניים.

אנדרטת חללי שועוט

האנדרטה הוקמה ביוזמת חברי גבולות בשנת 1989, ותוכננה על ידי האדריכל יפתח אלוני. היא מורכבת משישה לוחות מתכת כמניין ששת חברי החוליה. ליד האנדרטה,  משוכות צבר רבות המציינות את מקומו של שועוט. על שמו של אסף שכנאי נקרא מבצע אסף בדצמבר 1948.
גולדן קאדילק

מקור השם

מקור השם הוא בצבע הזהוב של הקוקטייל שמתקבל מליקר הגליאנו.
גז טבעי דחוס

גז טבעי דחוס (בראשי תיבות גט"ד; באנגלית: CNG: Compressed Natural Gas), הוא גז טבעי שעיקרו מתאן. הגז מאוחסן ומופץ במכלים קשיחים בלחץ של 200–248 בר (2900–3600 PSI), בדרך כלל בצורת גליל או כדור.

שימושים

הגז הטבעי הדחוס נפוץ בעולם לתחבורה והנעת מכוניות. כ-11 מיליון מכוניות בעולם מונעות בגז טבעי כאשר איראן ופקיסטן הן המדינות המובילות בשימוש למטרה זאת.
גז טבעי דחוס מספק חלופה חסכונית, גמישה ויעילה לחיבור "מחוץ לצינור" קווי החלוקה המסורתיים של מערכות אספקת הגז הטבעי.
גז מצינור גז טבעי נדחס כדי 200–250 בר ואז נטען על מכלית גז או מכל קטן לשם שינוע בדרכים. בנקודת הפריקה (נקודת ההפחתה או ההנחתה) הלחץ של הגז הדחוס מורד ללחצים מתאימים ללקוחות (תעשייה או תחבורה).