google/wiki40b huggingface dataset:
רחוב בוגרשוב

היסטוריה

הרחוב נבנה שנים 1922-1923 כרחוב המרכזי שחצה את שכונת נורדיה. שכונה זו הוקמה לאחר מאורעות תרפ"א כפתרון לקליטת פליטים יהודים שנאלצו לעזוב את יפו, על אדמות פרדסים וחולות שנרכשו על ידי הקרן הקיימת מספר חודשים קודם כן. הקרן הקיימת תכננה להקים במקום שכונת גנים, אולם בשל הדחיפות בשיכון הפליטים התוכנית נגנזה והוקמה שכונת עוני הבנויה מצריפי עץ ופחונים. השכונה סבלה מהצפות בחורף בשל המבנה הטופוגרפי שהקשה על הניקוז בחלקה המזרחי. עם זאת, כבר בשנות השלושים נבנו בתי קומות ברחוב.
רחוב בוגרשוב (יחד עם שדרות בן ציון) סומן כגבול הדרומי של תוכנית גדס, תוכנית עירונית שבמסגרתה הורחבה תל אביב צפונה.
בזמן הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב במלחמת העולם השנייה נפגעו בניינים רבים ברחוב ובסביבתו.
בקצה הרחוב, בסמוך לכיכר לונדון, נמצא הבית (בוגרשוב 5) בקומה הראשונה התגוררה בשנותיה האחרונות רחל המשוררת ובו כתבה את רוב שיריה, בדירה צמודה לה התגורר עמנואל לפין.

בית הכנסת הכללי נורדיה

ברחוב בוגרשוב 63 צפונית לככר השוטר, עומד בית הכנסת  של שכונת נורדיה. הבניין נבנה ביוזמת תושבי השכונה בראשות משפחת גרבנוב, לזכר בנה רב חובל אריה גרבנוב שנעלם עם חבריו בים בגיל 21 באסון עמנואל, אוניית הצי העברי הראשונה בימים. לא רחוק מבית גרבנוב שברחוב בוגרשוב 79 בהיכל בית הכנסת הכללי, בקירו המערבי הקרוב לים הוקמה בגומחה יד זיכרון עשויה "חרוט" שיש להנצחת גרבנוב. לימים, צורף לוח שיש בו נחרטו שמות חללי שכונת נורדיה במלחמת הקוממיות ובראש הרשימה שמו של גרבנוב שנעלם 14 שנים קודם.
איתמר לוי (אתלט)

ביוגרפיה

לוי החל להתאמן בגיל 13 בקבוצת האתלטיקה של גליל העליון בהדרכתו של מיכאל לובן.  בגיל 16 עבר לפנימיית הדסה נעורים והתאמן אצל רומן כץ. לאחר מכן התחרה בקבוצת אתלטי כיוונים באר שבע. כיום מתחרה במסגרת נבחרת האתלטיקה של אוניברסיטת המדינה של ארקנסו בג'ונסבורו.

2008

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2008 סיים לוי במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.86 מטר.

אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2009 זכה לוי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.96 מטר ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.44 מטר.

2010

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2010 סיים לוי במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 47.68 מטר.

2011

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכה לוי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.56 מטר ומדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.45 מטר.

2012

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2012, הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.34 מטר ובמדליית זהב נוספת בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.94 מטר.

אלוף המכביה

בתחרות שנערכה בהדסה נעורים באפריל 2013 קבע איתמר בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש לגילאי 23 של 18.66 מטר. חודשיים וחצי לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.15 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות המכביה התשע-עשרה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.51 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.32 מטר.

2014

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה לוי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, פעם הרביעית ברציפות בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.36 מטר ומדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.76 מטר.

2015

במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 סיים לוי במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.13 מטר ובמקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.23 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.20 מטר, לפני מרק אלטרמן מהפועל עמק חפר (16.64 מטר) ורועי וסרמן ממכבי חיפה כרמל (15.83 מטר).

2017

בדצמבר 2017 קבע בהדיפת כדור ברזל באולם שיא ישראלי חדש של 18.67 מטר, שיפור לשיא הוותיק בן 34 שנים

2018

ב-27 בינואר 2018 קבע שיא ישראל חדש של 19.26 מטר במהלך תחרות הדיפת כדור ברזל בג'ונסבורו שבארקנסו.
מריו שניידר

ביוגרפיה


שניידר נולד בארגנטינה, גדל בצ'ילה ועלה לישראל בגיל 18. בישראל, למד באוניברסיטה העברית את לימודיו מתואר ראשון עד תואר שלישי. מנחהו בעבודת הדוקטורט היה פרופ' זאב שטרנהל.
בין 2009 ו-​2012 שימש ראש המחלקה למדע המדינה. ​עד 2016 ש​י​מש כיו"ר 13 RC, הוועדה לחקר הדמוקרטיזציה ב-IPSA (האיגוד הבינלאומי למדע המדינה), ו​עד 2015 ​כעמית מחקר במכון טרומן.
מחקריו עוסקים בעיקר באמריקה הלטינית. חיבר ספרים ומאמרים מדעיים שונים ורבים על אנטישמיות, האידאולוגיה והפרקטיקה של הפשיזם, זכויות אדם, פוליטיקה ודמוקרטיזציה באמריקה הלטינית. פרסם מעל 130 פרסומים מחקריים ובעלי אופי אקדמי. זכה במספר פרסים וקיבל תשעה מענקי מחקר. 
ב-14 באפריל 2015 פורסם כי לאחר שהוגשה נגדו תלונה על הטרדה מינית מצד סטודנטית שלימד, נחתם בין שניידר, המתלוננת והאוניברסיטה הסכם שבו הוא מודה כי התנהג כלפי הסטודנטית ב"אורח בלתי הולם ופוגעני, מתנשא ומשפיל", ולפיכך, הוא יפסיק ללמד באוניברסיטה, לא ילמד בה גם לאחר יציאתו לגמלאות, לא יוכל להיכנס במשך שנה וחצי לקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה, ולא יוכל להשתתף במשך חמש שנים בכנסים אקדמיים או סמינרים באוניברסיטה או מטעמה. בנוסף, נקבע כי שניידר ישלם למתלוננת פיצוי כספי בסך 95 אלף שקלים.
יפה ותמה

יפה ותמה הוא פיוט המשבח את התורה, שחיבר הרב שלמה אביטבול ממרוקו, באמצע המאה ה-19, ומושר במסורת יהודי מרוקו.

מחבר הפיוט

מחבר הפיוט, הרב שלמה אביטבול, חי במרקש שבמרוקו בין אמצע המאה ה-19 והעשור השני של המאה ה-20, ופיוטים רבים שחיבר נכללים בשירת הבקשות של פרשת "יתרו". בפרשה מוזכר מאורע "מתן תורה", ועל כן פיוט זה מופיע בסדר פרשה זו, בקרב יהודי מרוקו.

אודות הפיוט

הפיוט הוא קצידה (שיר בעל תבנית ארוכה, המתאפיין במבנה מורכב) המהללת ומשבחת את התורה, תוך הסתמכות על מדרשים ומסורות קבליות. בפיוט, מתאר הרב אביטבול את יופיה, עומקה וחינה של התורה, וסוקר את מישורי הקיום שלה, דרך תיאור היבטים שונים המצויים בה.
לכל אורך הפיוט, שוזר בו הרב אביטבול ביטויי אהבה שנלקחו משיר השירים, ומעודד את העיון בתורה בדרכים שונות: על דרך הפשט, הרמז, הדרש והסוד.
יהודי מרוקו נוהגים לשיר את הפיוט במשך כל ימי השנה בכלל, ובשבת פרשת בשלח בפרט.
הפיוט זכה לביצועים רבים, בהם של ליאור אלמליח, חיים אוליאל, אמיל זריהן ויגל הרוש ואנסמבל שיר ידידות.

הפיוט

יָפָה וְתַמָּה תּוֹרָה תְּמִימָה הַנְּעִימָה

מִי יוּכַל לְהַעְמִיק בְּסוֹדֵךְ סוֹד אֱלֹהִים חַיִּים 

(יָהּ יְדִידִי) אוֹר זִיו זָהֳרֵךְבּוֹעֵר תּוֹךְ קִרְבִּי 

תָּמִיד יִדְרְשׁוּ אוֹתָךְ רַבִּים חֻקִּים וִּמְצוֹת טוֹבִים 

אֶת כָּל לִבּוֹת מַלְהִיבִים נֶאֱהָבִים וְגַם נִשְׂגָּבִים 

וּכְפַטִּישׁ יְפוֹצֵץ סְלָעִים וְהָרִים 

חֵן דַּדַּיִךְ יַרְווּ בְּכָל עֵת תּוֹרַת אֱמֶת 

מִפִּיךְ אָנוּ חַיִּים מִיֵּין סוֹד אֱלֹהִים חַיִּים 

(יָהּ יְדִידִי) נִתְעַלְּסָה בְגִיל בַּאֲהָבִים 

בְּסוֹד נְקֻדּוֹת עִם הַתֵּבוֹת כְּתָרִים עִם אוֹתִיּוֹת 

פְּתוּחוֹת עִם סְתוּמוֹת נֶעְלָמוֹת סוֹדָם בָּרָמוֹת 

אוֹרוֹת עֶלְיוֹנִים טוֹב מִזָּהָב וּפְנִינִים 

מַעְיָן גַּנִּים בְּשִׁבְעִים פָּנִים כֻּלָּם חוֹנִים 

הֵן אֲנִי עֶבֶד נִרְצָע לָךְ קִנְיָן בְּלֵב שָׁלֵם 

(יָהּ יְדִידִי) יוֹרוּ מִשְׁפָּטַיִךְהָאֵיתָנִים 

תַּנָּאֵי וְאָמוֹרָאֵי גְּאוֹנֵי וּסְבוֹרָאֵי 

וְרַבָּנָן בַּתְרָאֵי לְחַיֵּי מִדְּבַשׁ יָאֶה 

גְּזֵרוֹת שָׁווֹתוַהֲלָכוֹת פְּסוּקוֹת 

כֻּלָּם מִפִּי גְּבוּרָה זִקּוּקַיִן דְּנוּרָא 

בְּקוֹלוֹת וּבְרָקִים מֵאֲרָקִים וְקוֹל מִשָּׁמַיִם 

(יָהּ יְדִידִי) שְׁמוֹת הַקֹּדֶשׁבָּךְ נֶעֱלָמִים 

אֲשֶׁר בָּם נִבְרְאוּ עוֹלָמִיםבְּצֵרוּפִים נִפְלָאִים 

וְהֵמָּה בַּכְּתוּבִים חֲתוּמִים וְגַם סְתוּמִים 

מְאִירִים וּמַזְהִירִיםבְּסוֹד יְשָׁרִים 

כִּי חַיִּים הֵם לְמוֹצְאֵיהֶם וָחַי בָּהֶם 

אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה הָאָדָם וָחַי מִזִּיו צוּר עוֹלָמִים 

(יָהּ יְדִידִי) לְכוּ לַחֲמוּ תָמִיד בְּלַחְמִי 

בְּיַ"ג מִדּוֹת תִּדְרֹשׁ הַתּוֹרָה קַל וָחֹמֶר כַּשּׁוּרָה 

הֶקֵּשׁ וּגְזֵרָה שָׁוָהמְסוּרָה מִפִּי גְּבוּרָה 

כְּלָלִים עִם פְּרָטִיםתּוֹצִיא לְאוֹרָה 

מִשָּׁם יוֹצְאִים אַרְבַּע נְהָרוֹת כֻּלָּם אוֹרוֹת 

פְּשָׁטִים עִם רְמָזִים נִדְרָשִׁים וְסוֹדוֹת נֶעֱלָמִים 

(יָהּ יְדִידִי) מַה טוֹב דּוֹדַיִך אֲחוֹתִי כַלָּה 

נֹפֶת צוּף דְּבַשׁ שְׂפָתַיִךְגַּן נָעוּל דְּלָתַיִךְ 

רֵיחַ טוֹב בְּגָדַיִךְ דּוֹדַיִךְ יְפִי עֵינַיִךְ 

חַמָּה וּלְבָנָה כֻּלָּם עָמְדוּ מֵאוֹרֵךְ 

כִּי אֹרֶךְ יָמִים בִּימִינֵךְ עֹשֶׁר בִּשְׂמֹאלֵךְ 

בָּרוּךְ בּוֹרְאֵךְ בְּיָפְיֵךְ וַהֲדָרֵךְ אֵל חַי הָעוֹלָמִים
א.א.ק. קוקליה

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1968 ושיחק בליגות הנמוכות של קפריסין לאורך השנים. בסוף עונת 2006/2007 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית בקפריסין. המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השלישית בקפריסין. בסוף עונת 2011/2012 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בקפריסין. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע הקפריסאי לקבוצת אתניקוס אחנס. בסוף העונה עלה לליגת העל הקפריסאית בפעם הראשונה בהיסטוריה. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע הקפריסאי והפסיד לקבוצת ארמיס ארדיפו. ב-9 ביוני 2014 מוזגו הקבוצות א.א.ק. קוקליה וא.א.פ פאפוס למועדון כדורגל חדש – פאפוס.
יחסי אלבניה–ארצות הברית

היסטוריה

בשנת 1922 כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם אלבניה לאחר שהאלבנים זכו בעצמאות מהאימפריה העות'מאנית ב-1912. ב -1939 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות לאור כיבוש אלבניה בידי איטליה הפאשיסטית (1939-1943), ולאחר מכן בידי גרמניה הנאצית (1943-44), זאת במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הונהגה אלבניה במשך 40 שנה על ידי המנהיג הקומוניסטי אנוור הוג'ה, אשר בתחום מדיניות החוץ דגל בעקרון הבידוד.
בשנת 1991 ביקש הקבינט של אלבניה לקשור קשרים הדוקים יותר עם העולם המערבי כדי לשפר את כלכלתה והחלה לבצע רפורמות דמוקרטיות גדולות, תוך זניחת הקומוניזם. באותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לאלבניה. לאחר ביצוע רפורמות דמוקרטיות, הפכה אלבניה למדינה ידידותית כלפי ארצות הברית, וזו חתמה ואשררה מספר הסכמים בילטרליים עמה. ב-1999 תמכה אלבניה במבצע כוח מאוחד של נאט"ו ביוגוסלביה, וכן במדיניותה החיובית של ארצות הברית בסוגיית קוסובו. ב-1 באפריל 2009 הצטרפה אלבניה לנאט"ו והיחסים בין שתי המדינות התחממו.
ב-22 באפריל 2016 נועד ראש ממשלת אלבניה אדי רמה עם נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה וסגנו, ג'ו ביידן, בבית הלבן.

יחסים כלכליים

הסחר עם ארצות הברית מהווה חלק קטן בהיקף המסחר של אלבניה, והוא מתמקד בטווח צר של סחורות ושירותים. עיקרי היבוא מארצות הברית כולל מזון (בעיקר בשר), כלי רכב, מכונות וציוד אלקטרוני, ואילו היצוא העיקרי לארצות הברית כולל מינרלים, דלקים ושמנים, מוצרי חקלאות, הנעלה וטקסטיל.

נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה בשגרירות בוושינגטון הבירה, בעוד ארצות הברית מתפעלת שגרירות בטירנה, בירת אלבניה. ברשות אלבניה ישנה גם קונסוליה בניו יורק לאור התפוצה האלבנית הרחבה בארצות הברית.
שפות אראוואק רבתי

שפות אראואק רבתי או "מקרו-אראוואקה" או "אראהואק" הן משפחה משוערת של לשונות הכוללת את השפות "מאיפורה" (maipure) או אראוואק, את השפות גואחיבו, את השפות אראווה ועוד כמה שפות ילידיות ("אמרינדיאניות") מדרום אמריקה ומרכזה.

מקור השם

השם "אראוואק" בא מהשבט החזק אראוואק שהיה חי באנטילים ההולנדים, בגויאנה וסורינם, האראואקים היו בני ברית של הספרדים במאבק נגד הקריביים שהיו אויבם הוותיק.

תפוצה

לפני הכיבוש הספרדי השפות אראהואק היו נפוצות באזורים ללא קשר ביניהם, מהים הקריבי ועד לגראן צ'אקו ומקורות הנהר שינגו ומשפך האמזונאס ועד למדרונות הרי האנדים
המשפחה של השפות ארהואק או אראוואק רבתי כוללת כ-80 לשונות וניבים, היו בשימוש בעבר בפלורידה ובאנטילים ובימינו במרכז אמריקה היבשתית, בוונצואלה, קולומביה, ברזיל ובגויאנות (גויאנה, גויאנה הצרפתית וסורינם) ועד לגבעות של האנדי הפרואנים. הרבה מדובריהן הם בני קבוצות שבטיות קטנות.
מוצא משפחת השפות המשוערת הזאת היה אולי מזרח האמאזונאס, בין שפך הנהר ריו נגרו והאי מאראחו ומשם התפזרו לאורך יובלים אחדים של הנהר אמאזון כמו טרומבטאס, נגרו, מדיירה, פורוס, חורואה וגם כן שינגו, ולאורך החופים של האוקיינוס האטלנטי עד לים הקריבי. לפי החישובים הלקסיקליים-סטטיסטיים של מוריס סוואדש, ההפרדה בין השפות המרכיבות את המשפחה נוצרה אולי החל מלפני 4500 שנים.
אדם גבאי

ביוגרפיה

נולד בתל אביב לשחקן ששון גבאי ולסופרת דפנה חלף-גבאי.
בין השנים 2004–2013 למד במגמת התיאטרון של בית הספר לאמנויות תל אביב. בין השנים 2013–2016 למד במגמת התיאטרון של תיכון א' לאמנויות תל אביב.
בשנת 2007 דיבב גבאי בסרט כוורת בסרט ובשנת 2008 דיבב בסרט למעלה.
בשנת 2013 השתתף בסרט לצוד פילים, בשנת 2014 שיחק בסדרה פולישוק את בנו של השר רובי פולישוק שגולם על ידי אביו האמיתי. בשנת 2016 השתתף בסדרה קינגים. בשנת 2017 שיחק גבאי בסדרה ויקי ואני ובסרט געגוע.
בשנת 2018 כתב וביים בשותפות עם המוסיקאי ניצן בר פרויקט פרינג׳ תיאטרלי-מוסיקלי בשם "עלילות יגאל באוקינוס הגדול".כמו כן באותה שנה שיחק בסדרה יש לה את זה. 
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי, כשגילם את אבישי אלבז בסדרה הנערים של HBO. על תפקיד זה קיבל גבאי ביקורות טובות.
אורלן (חליפת חלל)

אורלן (ברוסית: Орлан - עיטם) היא סדרת חליפות חלל שתוכננה ונבנתה על ידי NPP זבזדה. החליפות שימשו ומשמשות לביצוע הליכות חלל במסגרת תוכנית החלל הרוסית, ממשיכתה של תוכנית החלל הסובייטית, ושימשו גם סוכנויות חלל נוספות, כולל נאס"א. אחת הגרסאות של חליפת החלל אורלן משמשת את תוכנית החלל הסינית.

היסטוריה

חליפת החלל הראשונה בסדרה הייתה ה-LOS‏ (Lunar orbit suit - חליפה למסלול סביב הירח), שפותחה עבור משימות סובייטיות אל הירח. פיתוח החליפה בחל ב-1967 והסתיים ב-1971 עם ביטול התוכנית הסובייטית להנחתת אדם על הירח.
הדגם השני בסדרה היה האורלן-D, שפיתוחו החל ב-1969 ונמשך עד ל-1977. ב-20 בדצמבר 1977 בוצעה הליכת החלל הראשונה באמצעות האורלן-D בתחנת החלל סאליוט 6, במהלך משימת סויוז 26. דגם D יצא משימוש ב-1984 לאחר ששימש גם בסאליוט 7.
האורלן-DM נכנס לשימוש לראשונה ב-2 באוגוסט 1985 בתחנת החלל סאליוט 7. בהמשך שימש הדגם גם בתחנת החלל מיר עד ליציאתו משימוש ב-1988.
האורלן-DMA נכנס לשימוש בנובמבר 1988 בתחנת החלל מיר, והמשיך לשמש בתחנה עד ל-1997.
האורלן-M נכנס לשימוש בתחנת החלל מיר ב-1997 והמשיך ושימש גם בתחנת החלל הבינלאומית עד ל-2009.
האורלן-MK נכנס לשימוש ב-2009 בתחנת החלל הבינלאומית, והוא צפוי לשמש בה עד לכניסת הדגם הבא, ה-MKS, לשימוש בסביבות 2015.
חליפות החלל מסוג אורלן שימשו טייסי חלל סובייטים, רוסיים, אמריקאיים, אירופאים וסיניים. בסין נקראת חליפת החלל (גרסה של האורלן-M) בשם "האיינג" (海鹰) - התרגום המילולי הסיני לעיטם.

מבנה

חלפות החלל אורלן הם חצי קשיחות - פלג הגוף העליון והקסדה לא ניתנים להזזה או לסיבוב, אך הזרועות ניתנות להזזה. בשונה מחליפות החלל האמריקאיות, את חליפות החלל מסוג אורלן לא לובשים, אלא ניכנסים לתוכם דרך פתח בגב, שלאחר סגירתו מורכב עליו מכל החמצן. צורת "לבישה" זו הופכת את תהליך ההכנה להליכת החלל לקצרה (כ-5 דקות בלבד) ופשוטה.
אספקת החמצן לחליפת החלל אורלן-D, וכן התקשורת עם הקוסמונאוט שבחליפה, נעשתה דרך צינור שחיבר את החליפה אל החללית ממנה יצאו להליכת החלל. החל מהאורלן-DM תוכננו החליפות כך שהן יכולות לפעול עצמאית.
לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל

ביוגרפיה

לאונור נולדה במדינה דל קמפו ב-2 במאי 1402, לפרננדו הראשון, מלך אראגון וללאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
בשנת 1416 מת אביה פרננדו הראשון, מלך אראגון, ואחיה אלפונסו החמישי, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. ב-22 בספטמבר 1428 התחתנה לאונור עם דוארטה, נסיך הכתר של פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1433 מת חמיה ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל, ובעלה דוארטה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1438 מת בעלה, ובנה אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות. בהיותו קטין מונתה לאונור כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של בעלה. עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה באחי בעלה פדרו, דוכס קוימברה. בדצמבר 1440 גורשה לאונור מפורטוגל והיא התיישבה בקסטיליה, וב-19 בפברואר 1445 היא מתה בטולדו.
ג'וזף ריקסי

ביוגרפיה

ריקסי נולד במונטריי שבקליפורניה. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. הוא בעל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
באוגוסט 1986 סיים הכשרתו כטייס צי. שירת כטייס מטוסי סיור לוקהיד P-3 אוריון בטייסת הסיור 17 בהוואי, כאחראי המראות ונחיתות בנושאת המטוסים "קונסטלישן" ובטייסת הסיור 40 בוושינגטון. 
פיקד על טייסת הסיור השנייה של הצי שהשתתפה תחת פיקודו במלחמת אפגניסטן. 
בשנים 2002–2005 שירת כסגן מנהל תוכנית פיתוח מטוס הסיור P-8 פוסידון עבור הצי. בשנים 2005–2008 שימש מנהל תוכנית מטוסי הסיור של הצי. בתפקידו הבא שימש סגן מנהל תוכניות הלוחמה האווירית נגד צוללות ומשימות מיוחדות. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד מערכות החלל והלוחמה הימית (SPAWAR), הפיקוד האחראי לפיתוח מערכות מידע ומערכות תקשורת לצי. בנובמבר 2010 עבר לשרת במטה הצי, כעוזר למזכיר מחלקת הצי לענייני תוכניות ושיתופי פעולה בינלאומיים. 
בספטמבר 2013 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה לראש הסוכנות לשיתוף פעולה ביטחוני של מחלקת ההגנה. שירת בתפקיד עד אוגוסט 2017.
קולנוע חוף

היסטוריה

בית הקולנוע הוקם בשנת 1932 על ידי חיים פליישמן. שמו המקורי היה "קולנוע חף", על שם מייסדו, ואולם ברבות השנים נודע הקולנוע בשם "קולנוע חוף". את בית הקולנוע תכנן האדריכל חיים (מוניה) סוקולינסקי.
קולנוע חוף היה הראשון שנפתח במושבה, והוקם ברחובה הראשי של חדרה (כיום רחוב הנשיא). בשל ממדיו הרחבים, מלבד הקרנות של סרטי קולנוע הועלו בו גם הצגות, קונצרטים ומופעי תרבות אחרים, לרבות בשבתות. כבר מפתיחתו שימש המקום להתכנסויות פוליטיות ארציות.
בפברואר 1941 נערך בקולנוע נשף גדול בהשתתפות אמנים מתיאטרון הבימה והאוהל לרגל יובל ליסודה של חדרה.
ברבות השנים נבנו בחדרה בתי קולנוע נוספים:"קולנוע חדרה" ו"גן זוהר" במרכז העיר וכן בתי קולנוע בשכונות בית אליעזר, גבעת אולגה ונווה חיים. קולנוע חוף נסגר בראשית שנות ה-90, בתקופה בה נפתחו ארבעה אולמות קולנוע בקניון לב חדרה שהופעלו על ידי רשת לב ונסגרו בעשור הראשון של המאה ה-21.
לאחר סגירת קולנוע חוף הוסב מבנהו לאולם אירועים. בפיגוע באולם האירועים שבוצע בשנת 2002 פרץ למקום מחבל ורצח שישה אזרחים.

בתרבות

קולנוע חוף הונצח בשיר שכתב אהוד מנור וביצע שלמה גרוניך בתחילת שנות ה-90. מנור, בן בנימינה הסמוכה למושבה חדרה, נהג לבקר במקום בילדותו. גרוניך שגדל בחדרה נהג אף הוא לבלות במקום.
יותם אוטולנגי

שנותיו הראשונות

יותם אוטולנגי נולד בירושלים, ב-14 בדצמבר 1968, בנו של מיכאל, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ורות, מנהלת תיכון. הוא גדל בשכונת רמת דניה בירושלים. בתום שירותו הצבאי למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1997, עבר לבריטניה ולמד בבית הספר קורדון בלו בלונדון. אוטולנגי חי במערב לונדון עם בן זוגו, קרל אלן.

קריירה קולינרית

אוטולנגי עבד כשף קינוחים במסעדת "דה קפיטל" בנייטסברידג'. משם עבר למסעדת "קנזינגטון פלייס" ולבסוף נעשה שף קינוחים ראשי ב"בייקר אנד ספייס" בצ'לסי, לונדון. ב-2002 הקים את "אוטולנגי דלי" (Ottolenghi deli) ביחד עם סמי תמימי ונועם בר.
נכון ל-2010, אוטולנגי הוא הבעלים של מסעדות בארבעה אזורים שונים בלונדון: בנוטינג היל, בקנזינגטון, בבלגרביה ובאיזלינגטון. סניף איזלינגטון מתפקד כמסעדה בלבד, בעוד הסניפים האחרים מתפקדים כמעדניות טייק אוויי וכבתי קפה.
בפברואר 2011 פתחה החברה שבבעלותו את "נופי" (NOPI), מסעדה ברחוב וורויק בסוהו, לונדון.
אוטולנגי כותב טור אוכל שבועי במוסף סופשבוע של המגזין הגארדיאן שמכונה בשם "הצמחוני החדש" (The New Vegetarian)
ב-2011 התרחב הטור וכלל גם מתכונים שאינם צמחוניים. אוטולנגי כתב שני ספרי בישול רבי-מכר: "ספר המתכונים", אותו כתב ביחד עם סמי תמימי (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת בשנת 2010) והספר Plenty, שזכה בפרס הספר הלאומי של גלקסי לשנת 2010, בקטגוריית מזון ומשקאות.
אשור-נדין-שומי

היסטוריה

אשור-נדין-שומי היה יורש העצר של אשור. הוא מונה להיות מלך בבל בשנת 699 לפנה"ס, לאחר סדרה של מרידות שאירעו בבבל כנגד אשור. לאחר מותו של סרגון השני בשנת 705 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו סנחריב, ששימש גם בתפקיד מלך בבל. תחילת שלטונו של סנחריב התאפיינה במרידות ברחבי האימפריה. מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל. בשנת 703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים. הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי מרדוך-אפלה-אידינה השני, כשדי שמלך בבבל עד להדחתו על ידי סרגון השני. סנחריב דיכא את המרד, ובעקבותיו החליט למנות את בל-איבני, שהיה אציל בבלי, להיות מלך בבל, כדי שיהיה שליט בובה שלו. אבל גם מינוי זה לא צלח. בל-איבני כרת ברית עם הכשדים והעילמים למרד כנגד אשור. לאחר שסנחריב ניצח את קואליציית המורדים בשנת 700 לפנה"ס, הוא מינה במקומו את בנו אשור-נדין-שומי למלך בבל.
סנחריב המשיך את מאבקו בכשדים המורדים ובשנת 694 לפנה"ס הוא תקף אותם לתוך דרום עילם. במקביל, תקפו העילמים את ממלכת בבל וכבשו את העיר סיפר, שהייתה חלק מממלכת בבל. כיבוש סיפר עודד כוחות מורדים בתוך העיר בבל. הם שבו את אשור-נדין-שומי והסגירו אותו לעילמים. הוא נלקח לעילם וכנראה נהרג שם. הוא נעלם מהרשימות ההיסטוריות. הכוחות המורדים המליכו במקומו את נרגל-אושזיב, שהיה אציל מקומי. 
המרידות נמשכו 5 שנים, ורק בשנת 689 לפנה"ס, כבש סנחריב מחדש את בבל. מותו של יורש העצר הביאו בהמשך את סנחריב לבחור בבנו הצעיר ביותר, אסרחדון, ליורש עצר, בהעדיפו אותו על פני הבן הבכור ארד-מוליסי. מאורעות אלה הביאו בהמשך לרציחתו של סנחריב על ידי אותו בן.
גודרון אנסלין

חייה המוקדמים

גודרון אנסילין היא הרביעית למשפחה של שבעה אחים, בתו של כומר. היא נולדה בכפר בארתולומה שבבאדן-וירטמברג בגרמניה. בגיל 18 היא התגוררה בארצות הברית במשך שנה ולמדה בבית ספר תיכון בפנסילבניה, ובשנת 1959 סיימה את לימודי התיכון שלה כתלמידה מצטיינת. מששבה לגרמניה קיבלה מלגת לימודים מהקרן האקדמאית הלאומית הגרמנית והחלה ללמוד חינוך, אנגלית וגרמנית באוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1972 היא הכירה את ברנווארד וספר, בנו של הסופר וחבר המפלגה הנאצית וויל וספר, ובהמשך גודרון וברנווארד היו לזוג והקימו יחד הוצאת ספרים.
בשנת 1964, לאחר שגודרון אנסילין קיבלה את תעודת ההוראה שלה, הזוג עבר להתגורר בברלין המערבית. בשנת 1965 נישאה ג'ואנה, אחותה הצעירה של גודרון, לגנטר מאסצ'קי, משורר מרקסיסט שהיה מקורב לפעיל השמאל הרדיקלי רודי דוצ'קה. בהמשך אותה שנה גודרון וברנווארד התארסו, החלו להיות פעילים בקרב השמאל הדמוקרטי הגרמני, ושניהם החלו לעבוד עבור המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. השניים השתתפו בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם, ולמען חופש ההפגנה בגרמניה. במאי 1967 ילדה גודרון את בנם פליקס.
זמן קצר לאחר הולדת בנה, גודרון אנסלין הכירה את אנדריאס באדר, פעיל אנרכיסט שהגיע לברלין כשנמלט ממערכת החוק במינכן, והחלה לנהל עמו רומן. בפברואר 1968 היא הודיעה לברנווארד שהיא עוזבת אותו בשיחת טלפון. במאי 1971 הוא התאבד, ובנם פליקס נשלח למשפחת אומנה.

סיעת הצבא האדום

ביוני 1967, במהלך מהומות הסטודנטים בגרמניה, השתתפה גודרון אנסלין בהפגנה נגד ביקורו של השאה האירני מוחמד רזא שאה פהלווי בגרמניה. מה שהחל כהפגנה שקטה מול הבית האופרה בברלין הסלים במהרה כשפרצו תיגרות בין מפגנים נגד השאה למפגינים שתמכו בשאה, ובמהלך המהומות שפרצו נהרג אחד המפגינים בידי שוטר. באותו ערב השתתפה גודרון אנסלין באספה של איגוד הסטודנטים הסוציאליסטי הגרמני, ובמהלכה כינתה את מערב ברלין מדינה פאשיסטית.
ב-23 בנובמבר 1967 זוכה השוטר שירה במפגין מכל ההאשמות, ובתחילת 1968 גודרון אנסלין החליטה לעזוב את ברנווארד וספר ואת בנם פליקס. ב-20 במרץ היא עזבה את ברלין יחד עם אנדריאס באדר וזוג פעילים נוספים. בליל ה-2 באפריל 1968 הארבעה הציתו שתי חנויות כלבו בפרנקפורט, ונעצרו שלושה ימים לאחר מכן. באוקטובר 1968 הם נשפטו ל-3 שנות מאסר באשמת הצתה. הם הגישו ערעור, ומשהערעור נדחה, גודרון אנסלין נמלטה יחד עם אנדריאס באדר ותורבאלד פרול ויחד הם הקימו את סיעת הצבא האדום.
ב-3 באפריל 1970 נעצר אנדריאס באדר, וגודרון אנסילין חברה לאולריקה מיינהוף, עיתונאית שמאלנית רדיקלית מוכרת שלימים הייתה חברה בסיעת הצבא האדום, ויחד הן סייעו לו להמלט מהכלא ב-14 במאי 1970, כשהן משאירות מאחוריהן אדם פצוע. בהמשך, הייתה גודרון אנסלין מעורבת בחמש התקפות באמצעות פצצות של סיעת הצבא האדום והייתה אחראית להריגתם של ארבעה אנשים. היא הייתה לאחת הנשים המבוקשות ביותר בגרמניה, עד שנעצרה ב-8 ביוני 1972.

מותה

פעילים נוספים בסיעת הצבא האדום ביצעו מספר ניסיונות כושלים לשחרר את גודרון אנסלין ושותפיה מהכלא, בין הניסיונות נכללה חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה בדרישה לחילופי שבויים.
בליל ה-18 באוקטובר 1977, מספר שעות לאחר ששוחרר המטוס של לופטהאנזה, נמצאו אנדריאס באדר, יאן-קארל ראספה וגודרון אנסלין מתים באגף השמור של כלא סטמהיים במה שנודע כ"ליל המוות". גודרון אנסלין נמצאה כשהיא תלויה מהתקרה ושני האחרים מתו מיריית אקדח. חברה נוספת בסיעת הצבא האדום, אירמגרד מלר, נמצאה גם היא באותו לילה עם ארבע פצעי דקירה בחזה, אך שרדה את הפציעות והצהירה לאחר מכן שלא היה מדובר בהתאבדויות.
אגודת הסטודנטים בטכניון

בית הסטודנט

בשנת 2010 נפתח בית הסטודנט החדש תחת ניהולו של אס"ט. עם הפתחו נוספו לסטודנטים פעילויות מגוונות כגון ערבי ריקודים, מסיבות, הרצאות ובית קולנוע בעלות מוזלת לסטודנטים.
משרדי האגודה גם הם עברו אל בית הסטודנט החדש.
ניתנה הזדמנות לעסקים חדשים להתמקם בלב הטכניון: מסעדות, בתי קפה, חנויות בגדים, חנות מתנות, משחקים, סוכנות נסיעות, סוכנות כוח-אדם ועוד.

קשר עם מחלקות בטכניון

אס"ט מקיימת קשר הדוק עם המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות, ובעיקר עם היחידה לספורט של המחלקה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 אס"ט עשתה רבות, באמצעות יו"ר ועד אקדמי, לשכנע את הנהלת הטכניון בחשיבות הקמתו ופיתוחו של תיאטרון הטכניון. התיאטרון הציג את הצגתו טרטיף מאת מולייר, בבימויו של פרופ' אוריאל זוהר, באולם הקולנוע של אס"ט.
סורת אל-קארעה

סורת אל-קארִעה (ערבית: سورة القارعة), היא סורה מספר 101 בקוראן. סורה קצרה זו מונה אחד עשר פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-קריש ולפני סורת אל-קיאמה.
כבסורות אחרות מציגה סורה זו מושג, אל-קארִעה (ההולמת), ושואלת מה פשרו ("הידעתָ מהי ההולמת?"). התשובה מובאת בהמשך הסורה, בה מתברר כי ההולמת הוא אחד מכינוייה של שעת הדין. ביום זה, ממשיכה הסורה "יפוצו האנשים כפרפרים לכל עבר, וההרים יהיו כצמר המנופץ." כלומר הן הסדר האנושי והן זה הקוסמולוגי יאבדו, שכן בקוראן הרים הם העמודים המפרידים בין גן העדן לארץ. הסורה ממשיכה ומציגה מאזן של שכר ועונש: מי שכף מאזניו תהייה כבדה, כלומר עמוסה במעשים טובים, יזכה ל"חיי נועם", ואילו מי שאין באמתחתו מעשים טובים רבים - יאבד. האבדון מתואר כגורל ב"בור השחת" שהוא "אש משתוללת", אשר בתרגום אחר יכול להיות מובן כ"אמו תהיה שכולה."