פבריסיו אוברטו

קריירת מועדונים

בהיותו בן 17, צורף אוברטו לאטנאס, אחד ממועדוני הכדורסל החשובים בארגנטינה, וכעבור שנה, חתם על חוזה מקצועני והצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא זכה עם אטנאס באליפות דרום אמריקה למועדונים כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, ב-1994, ופעם נוספת בתואר זה ב-1996. בעונת 1997/1998 הגיע אוברטו לשנת השיא שלו, כאשר זכה עם אטנאס באליפות ארגנטינה לראשונה בקריירה שלו, וזכה בתואר ה-MVP של הליגה הארגנטינאית.
לאחר עונה זו התחיל אוברטו את הקריירה האירופית שלו, כשעבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. כעבור שנה הוא עבר לקבוצת טאו ויטוריה הספרדית, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2001/2002, הוא זכה עם הקבוצה בדאבל של אליפות ספרד וגביע המלך הספרדי. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה ספרדית אחרת, פאמסה ולנסיה, וזכה עמה בגביע יול"ב, תואר המועדונים השני בחשיבותו באירופה, ב-2003. הוא שיחק בוולנסיה במשך שלוש עונות.
בשנת 2005, לאחר שסיים את חוזהו בוולנסיה, הוחתם אוברטו על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, שם הצטרף לארגנטינאי אחר ששיחק בקבוצה, מאנו ג'ינובילי. לאוברטו נשמרה בסן אנטוניו חולצה מספר 7, אותו מספר שאיתו שיחק במדי נבחרת ארגנטינה. אוברטו היה הרוקי המבוגר ביותר בהיסטוריה של סן אנטוניו, בגיל 31.
בעונה הראשונה שלו ב-NBA, אוברטו לא הצליח להיות שחקן מפתח בסן אנטוניו כפי שהיה בקבוצותיו באירופה, ומיעט לקבל דקות משחק, עם ממוצע של פחות מ-9 דקות למשחק. עם זאת, הוא מילא בהצלחה את תפקידו בסן אנטוניו, שהייתה מועמדת חזקה לזכייה באליפות.
בעונתו השנייה, 2006/2007, אוברטו הפך לשחקן חשוב יותר בסן אנטוניו של גרג פופוביץ'. הוא שותף ביותר משחקים ובחלקם פתח בחמישיית הקבוצה, ואף השיג במהלך אותה עונה את ה"דאבל דאבל" הראשון שלו, כאשר קלע 22 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק אחד. הוא היה חשוב במיוחד בסדרת גמר המערב מול יוטה ג'אז, עם ממוצע של 14 נקודות בשני המשחקים הראשונים בסדרה, וזכה עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA בעונה זו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על קליבלנד קאבלירס.
בעונת 2007/2008 הפך אוברטו לשחקן חשוב אף יותר, כשפתח ב-64 ממשחקי הקבוצה והגיע לממוצע שיא בקריירה של 4.8 נקודות למשחק, אך מעמדו ירד בעונה שלאחר מכן. בשתי עונות אלו כשלה סן אנטוניו לזכות שוב באליפות. ביוני 2009 הוא הועבר בטרייד לקבוצת דטרויט פיסטונס, ושוחרר מדטרויט מספר ימים לאחר מכן. מאוחר יותר הוא עבר לוושינגטון ויזארדס ועונה אחר כך לפורטלנד טרייל בלייזרס. בנובמבר 2010 הודיע על פרישה ממשחק לאחר בעיות שנתגלו בליבו.

נבחרת לאומית

אוברטו החל לשחק בנבחרת הלאומית של ארגנטינה בשנת 1995, ומאז ערך כשבעים הופעות במדיה. הטורניר הראשון בו שיחק במדי הנבחרת היה אליפות אמריקה בכדורסל ב-1995 שנערכה בארגנטינה, שבה הוא זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. ב-2001 הוא סייע לנבחרת ארגנטינה לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות אמריקה, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברזיל החזקה, ומאזן של תשעה ניצחונות ללא הפסדים בטורניר.
בזכות זכייה זו העפילה ארגנטינה לאליפות העולם בכדורסל של 2002. אוברטו נכלל בסגל הנבחרת בטורניר זה, וזכה עמה במדליית הכסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת יוגוסלביה ומאזן של שמונה ניצחונות והפסד בודד (בגמר) במהלך האליפות. באליפות אמריקה ב-2003 הוא זכה עם הנבחרת פעם נוספת במדליית כסף, וכתוצאה מכך העפיל עמה לאולימפיאדת אתונה 2004. באולימפיאדת אתונה הגיע אוברטו להישגו הגדול ביותר במדי הנבחרת - זכייה במדליית הזהב האולימפית, תוך ניצחון מפתיע על ארצות הברית החזקה בשלב חצי הגמר, וניצחון על איטליה בגמר.
באליפות העולם של 2006 נכלל אוברטו שוב בסגל ארגנטינה, והגיע עמה עד לחצי גמר הטורניר. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכה אוברטו עם נבחרת ארגנטינה במדליית הארד, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלו. ארגנטינה הפסידה לארצות הברית בחצי הגמר, אך ניצחה את ליטא במשחק על המקום השלישי וזכתה במדליה שנייה ברציפות. אוברטו הגיע לממוצעים של 6 נקודות ו-4 ריבאונדים באולימפיאדה זו.