google/wiki40b huggingface dataset:
עמנואל פרחי

עמנואל פרחי (בצרפתית: Emmanuel Farhi, נולד ב־8 בספטמבר 1978) הוא כלכלן צרפתי ופרופסור בחוג לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. תחום התמחותו הוא מקרו-כלכלה.

השכלה

פרחי בן לכלכלן. גדל בפריז ולמד בתיכון לואי הגדול. במסגרת התיכון זכה בתחרות החשובה בצרפת בתחום הפיזיקה, ולאחר מכן למד מתמטיקה בתוכנית מכינה קדם-אקדמית לאחד ממוסדות גרנד אקול. הוא הגיע למקום הראשון במבחני הקבלה לאקול פוליטקניק, אך בחר ללמוד באקול נורמל סופרייר בחוג למתמטיקה. בשנת 2001 התגייס פרחי לשירות המדינה במסגרת תוכנית קור דה מין (Corps des Mines). בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

קריירה

פרחי שימש כיועץ כלכלי לראש ממשלת צרפת בשנים 2010–2012, ומכהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד מאז 2006 (בשנת 2010 קיבל קביעות). מחקריו עוסקים במקרו-כלכלה, הבנה ומניעה של משברים פיננסיים, הבנת ההשלכות של מדיניות פיסקלית ועוד.
פרחי זכה בפרסים רבים בתחום הכלכלה, לרבות פרס ז'ראר ברנאסה לכלכלן האירופאי הטוב ביותר מתחת לגיל 40 (2009), פרס מלינוו (2011), פרס הכלכלן הצעיר הטוב ביותר בצרפת (2013), ואחרים.

פרסומים

לצד פרסומים אקדמיים רבים, בשנת 2011 פרחי פרסם ספר בשם "משנים את המערכת המוניטרית הבינלאומית" (Reforming the International Monetary System).

דעותיו על הכלכלה העולמית

טענתו המרכזית לגבי המשבר הכלכלי העולמי של 2008 היא שהמחסור ארוך הטווח בנכסים בטוחים להשקעה, כגון אגרות חוב של מדינות מפותחות, הוא זה שהוביל למשבר.
לאלה אנדרסן

ראשית דרכה

אנדרסן נולדה ב-1905 בלהה (כיום חלק מבּרֶמֶרהָבֶן) שבצפון-מערב גרמניה. בשנת 1922 נישאה לפאול ארנסט וילקֶה (1894–1971), צייר מקומי. לאחר שנולדו להם שלושה ילדים נפרדו הזוג והתגרשו, תוך כדי שהם משאירים את ילדיהם לטיפולם של אחיה ואחותה.

משחק וקברט

בשנת 1929 עברה אנדרסן להתגורר בברלין, שם למדה משחק ב"תיאטרון הגרמני". משנת 1931 החלה אנדרסן להופיע על במות הקברט בברלין, עם הזמן הכירה את המלחין השווייצרי רולף ליברמן (Rolf Liebermann), אשר עמו שמרה על קשרי ידידות קרובים עד סוף ימיה.

השיר "לילי מרלן"

בזמן הופעותיה פגשה אנדרסן את המלחין הגרמני נורברט שולצה, אשר הלחין את המוזיקה לשיר לילי מרלן, ובשנת 1939 הקליטה את השיר שנהפך ללהיט במספר ארצות ותורגם למספר שפות.

איסור על שירה בציבור

השיר "לילי מרלן" זה נאסר על ידי שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, בטענה כי הוא משדר עצב ולא שמחה בקרב החיילים. עם הזמן נאסר על אנדרסן לשיר בציבור בגלל קשריה עם ליברמן ושאר האומנים היהודים שפגשה בציריך.
לאחר זמן מה הותר לה לשיר מול קהל עם האיסור שלא לשיר את לילי מרלן בכלל, כמו כן הופיעה אנדרסן בתפקיד מזערי בסרט תעמולה נאצי שם נתבקשה לשיר כמה שירים באנגלית.

משחק ושירה בתקופה שלאחרי מלחמת העולם השנייה

בשנת 1949 נישאה אנדרסן למלחין השווייצרי ארתור בויל (Beul). לאחר כמה שנות הפסקה חזרה להופיע בשנת 1952 עם השיר "Die blaue Nacht am Hafen", שאותו כתבה בעצמה. בשנת 1959 יצאה אנדרסן עם השיר "Ein Schiff wird kommen...", שהיה הגרסה הגרמנית לשיר "Never on Sunday" של המלחין היווני מאנוס חג'ידאקיס.
בשנת 1961 השתתפה אנדרסן בתחרות האירוויזיון כנציגת גרמניה, עם השיר "Einmal sehen wir uns wieder", שהגיע למקום השלושה עשר.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיעה אנדרסן באירופה, ארצות הברית וקנדה.
אנדרסן נפטרה מהתקף לב בגיל 67 בווינה בירת אוסטריה, ונקברה בבית הקברות שבאי לנגאוג שבפריזיה המזרחית.
יעקב יקיר

יעקב (יאנקל) יקיר (בכתיב יידי: יאַקיר; ברוסית: Яков Иосифович Якир;‏ 1908, בלץ – 25 בינואר 1980, נתניה) היה סופר, עורך, מסאי ועיתונאי יידי, חתן פרס פיכמן.

ביוגרפיה

נולד בעיר בלץ (אז בבסרביה שבאימפריה הרוסית, כיום במולדובה) לאיטה וליוסף, עובד טחנת קמח. בילדותו הרבתה אימו לספר לו סיפורים בשפה צבעונית ועשירה, ממנה שאב בין השאר יקיר את ההשראה לכתיבתו.
יקיר סיים את חוק לימודיו בגימנסיה העברית "מגן דוד" בקישינב, שם למד תקופה מסוימת עם המשורר נתן אלתרמן. בשנות השלושים, בבוקרשט, ייסד ירחון ספרותי בשם "אנזאג" (בשורה), בשיתוף עם חבריו הסופרים, ובאותה תקופה החל גם לפרסם סיפורים ורשימות ביקורת בעיתונות היידית.
בשנת 1940, לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות, המשיך יקיר לכתוב בקישינב ועמד בקשר עם עמיתיו הספרותיים, בהם מוטל סקציאר (מאָטל סאקציער) ושרייבמן. בגיל 28 נישא למאניה, וכעבור שנתיים נולדה בתו בלימאלע (סבטלנה), שהפכה ברבות השנים לסופרת ילדים בזכות עצמה. בזמן המלחמה שהה באוזבקיסטן, שם עבד כמנהל בית ספר ושם נולד בנו שלום. במשך הזמן הזה שמר על קשר התכתבות עם סופרי יידיש במוסקבה. בתום המלחמה שבה משפחת יקיר לקישינב. יקיר עבד במערכות עיתונים, כתב פרוזה והרצה בנושאי ספרות. שליטתו הרב-לשונית, ידיעותיו הרבות והיותו מרצה כריזמטי הקנו לו שם והפכו אותו לנואם מבוקש.
ב-1949, יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון, נעצר יקיר. הוא הואשם בחתירה נגד השלטון ובקשר עם סופרי יידיש כאיציק פפר ופרץ מרקיש. הוא הוגלה לסיביר לעשר שנים, שם שהה במחנה קולימה. ב-1955, עם מותו של סטלין, שב לקישינב (על הרהביליטציה נודע לו מפי הסופר איליה ארנבורג). בין השנים 1971-1955 המשיך יקיר לכתוב ולהופיע בקישיניב ולפרסם את סיפוריו בכתבי העת הספרותיים, בהם "נייע פרעסי" (פריז), "סאָוועטיש היימלאַנד" (מוסקבה) ו"פולקס שטימע" (ורשה).
בשנת 1971, בהיותה בת 35, נפטרה בתו של יקיר, בלימאלע. כעבור שנה, ב-1972, עלה יקיר לישראל עם אשתו ובנו והשתקע בנתניה, שם עבד כרכז תרבות בקרב העולים מטעם מחלקת החינוך והתרבות של העירייה. הוא פרסם סיפורים ומאמרים ב"מאזנים" וב"מעריב" וכן ב"די גאלדענע קייט", בירושלימער אלמאנאך ובעיתונות היידית ברחבי העולם. במשך שנות פעילותו כסופר בארץ הוזמן יקיר להרצות ברחבי העולם, וביקר באנגליה, בארגנטינה ובדרום אפריקה.
יקיר נפטר בנתניה בשנת 1980. לפני מותו זכה בפרס פיכמן לספרות יידית.
יעקב יקיר הוא קרוב משפחתו של יונה עמנואלוביץ' יקיר (גנרל יקיר) וסבה של הסופרת עינת יקיר.

על כתיבתו

על ספרו המתורגם לעברית, "ירח נוהג בכוכבים", כתב העורך, הסופר והמתרגם שלמה אבן-שושן: "סיפוריו של יעקב יקיר הם אוצר בלום של פולקלור יהודי תוסס וגילום אמנותי מובהק של ההוויה היהודית הבסרבית על שלל טיפוסיה, על אווירתה הייחודית".

כמי שנולד בכפר שמר יקיר בכתיבתו על שפה עממית ועסיסית ועל להט ספרותי הניכר בעלילות החושניות שבדה ובגיבורים הצבעוניים ומלאי תשוקת החיים שיצר. יקיר שילב בכתיבתו בין העממיות הפולקלוריסטית שינק בביתו לבין ידיעותיו הספרותיות הרבות וחריפותו המחשבתית והביקורתית.
עבודת שדה

עבודת שדה, מונח כללי המגדיר איסוף של חמרי גלם ונתונים בשטחי המדע השונים כמו ביולוגיה, אקולוגיה, גאולוגיה, גאוגרפיה, פלאונטולוגיה, ארכאולוגיה, אנתרופולוגיה, אתנוגרפיה, אתנומוזיקולוגיה, בלשנות וסוציולוגיה. עבודת השדה מתאפיינת בכך שהיא מתבצעת "בשטח" – בסביבה הטבעית, בהקשר התרבותי הישיר ולא במוסדות המחקר בהם הסביבה מבוקרת ולעיתים זרה למושאי המחקר. המונח ידוע בדרך כלל בתחום של שיטות המחקר המדעי.
בעבודת שדה בתחום של חקר חברת האדם ותרבותו או באתנרופולגיה חברתית ותרבותית, החוקר לומד את בין היתר את השפה הפולקלור ואת המבנה החברתי המקומי בסביבה הטבעית ולעיתים הוא חלק מן ההתרחשות עצמה בשטח. לשם איסוף הנתונים אפשר לבצע גם צילומים הקלטות ורישומים שונים. יש לתעד את כל הפעולות בפרוטוקולים כדי להקל על ניתוח מאוחר יותר של הנתונים ולאפשר ביקורת ומחקר עתידי בעזרת הנתונים שנאספו. הפרוטוקולים הם גם כלי חשוב למניעת התופעה של אפקט הצופה או הטיית הצופה.
שחור-חזה

מאפיינים

אורך שחור החזה 10-15 ס"מ והוא בעל פלומת נוצות שחורה עם ראש וחזה יותר כהים משאר הגוף. המקור קטן מאוד והרגליים חומות. הוא מזכיר במראהו את אדום החזה אך צבעו כהה והוא שייך למשפחה נפרדת.
שחור החזה הוא עוף הפעיל על הקרקע ביערות של איי צ'טהאם ובניו זילנד. העוף ניזון בעיקר מחרקים והוא חי בקבוצות קטנות המצייצות מתחת העלים הגבוהים.
במשך רוב הזמן לשחורי הזה כלל לא היו טורפים יבשתיים באיים והם התרגלו לחיי קרקע כשקיננו על עצי Olearia traversiorum (מסדרת הסבוננאים) אך כשהאדם הגיע לניו זילנד הוא הביא עמו טורפים חדשים - חתולים, חולדות וחמוסים זריזים  שקטלו רוב האוכלוסייה של שחורי החזה. ב-1980 נשארו רק 5 שחורי חזה בחיים, אך לאחר שארגוני הצלה הצליחו להעביר אותם לאיים אחרים מבודדים מטורפים האוכלוסיות השתקמו. כיום ישנם בערך 250 פרטים המתרבים בהצלחה.
Eazy-Duz-It

תוכן האלבום

אלבום זה הוא גם אלבום הבסיס לאלבום המהפכני של להקת N.W.A בשם Straight Outta Compton שכן הרבה "סקרצ'ים" (קטעי מילים או משפטים שמכניסים בעריכה של שיר אחר) שמופיעים באלבום הם בעצם שייכים לEazy-Duz-it.
את כל השירים כתבו להקת N.W.A עצמה כאשר רק שיר אחד נכתב על ידי Eazy בעצמו אך את כל השירים הוא מבצע בעצמו.
האלבום נחשב גם לאחד מאלבומי הגנגסטה ראפ המצחיקים ביותר שכן Eazy בדמותו הקשוחה משתדל לשלב במילותיו הומור רב.

אזכורים בתרבות הפופולרית

השיר "Eazy-Er Said Than Dunn" מופיע בפסקול המשחק Grand Theft Auto: San Andreas בתחנת הרדיו Radio Los Santos.
השיר "No More ?s" מופיע בפסקול המשחק Grand Theft Auto V בתחנת הרדיו West Coast Classics.
קבינט (ממשלה)

במדינות רבות בעולם, בעיקר כאלה בעלות משטר נשיאותי, קיים קבינט, לרוב גוף האחראי על הזרוע המבצעת של הממשל. בדרך-כלל, הקבינט מורכב מאסופת שרים או פקידים בכירים המקבלים החלטות ביצועיות.

אטימולוגיה

בשפות אירופאיות רבות, משמעות השם היא "חדר קטן" או חדר המיועד ללימוד. מקור המושג הוא מהעובדה שכאשר המונרך חפץ להתייעץ עם שריו, התייעצות התנהלה בחדר קטן ולא באולם המרכזי. בעקבות כך, התכנסות השרים (אף אחר ביטול או שינוי שיטת הממשל ממלוכנית לדמוקרטית) כונתה "קבינט".

תיאור

במדינות בהם המשטר הוא בשיטת וסטמינסטר, כמו אנגליה, הקבינט הוא גוף המקבל החלטות אודות מדיניות הממשלה לגבי חוקים המוצעים בפרלמנט. בארצות הברית, בה נהוג משטר נשיאותי, תפקיד הקבינט שונה לחלוטין, ותפקידו לייעץ לנשיא, שהוא ראש המדינה כך שקודם קבלת ההחלטה יישמעו דעות מגוונות.
דבר זה גם משפיע על הרכב הקבינט: בעוד שבמדינות בהן הקבינט מקבל החלטות הקבינט הוא מראשי הזרוע המבצעת, הרי שבמדינות בהן הוא רק מייעץ, הוא מורכב לרוב מאנשי מקצוע וראשי הסוכנויות השונות או מוסדות המדינה. כמובן מאליו, שחברי הממשלה אינם יכולים לשמש גם כחברי הקבינט, מפני שעצתם אינה יכולה להיות נקיה משיקולים משניים.
חברי הקבינט לרוב מוגדרים כ"שר", ולתוארם נלווה גם תיאור לתפקיד (לדוגמה: "שר הביטחון"); במדינות מסוימות, כמו מקסיקו, אנגליה והפיליפינים, התואר הוא "מזכיר".
אמיל תומא

אמיל תוֹמָא (בערבית: إميل توما; 16 במרץ 1919 - 27 באוגוסט 1985) היה היסטוריון וממנהיגי הציבור הערבי-ישראלי, פעיל מרכזי במפלגה הקומוניסטית הישראלית.

אודות

תומא נולד בחיפה למשפחה ערבית נוצרית אמידה, בנו של גבריאל תומא ואחיינו של מיכאיל תומא, שהיה במשך שנים רבות חבר מועצת עיריית חיפה. למד בבית ספר יסודי בחיפה ואת לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון הירושלמי היוקרתי "אל מוטראן גובאת" (צהיון). שם למד אצל ראיף ח'ורי, סופר קומוניסטי לבנוני, אשר השפיע על התפיסה הקומוניסטית שלו. בשנת 1937 נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', ובאותה תקופה היה פעיל במפלגה הקומוניסטית בבריטניה, הוא שב לחיפה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. תומא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) והתמנה לעורך הראשון של עיתונה בשפה הערבית, אל-אתיחאד. יחד עם פואד נסאר, אמיל חביבי ותופיק טובי החל לארגן את האיגודים המקצועיים של העובדים הפלסטינים. בשנת 1943 היה ממייסדי הליגה לשחרור לאומי. בשנות השישים כתב דוקטורט בהיסטוריה במוסקבה בנושא הלאומיות הערבית. בשנת 1971 נמנה עם יוזמי הקמת "התאחדות האקדמאים הערבים בישראל". בשנת 1975 כיהן כמזכיר "הוועד להגנה על האדמות הערביות" יחד עם צליבא ח'מיס.
במשך שנים רבות היה תומא חבר בלשכה הפוליטית של מק"י וחבר המזכירות הארצית של חד"ש. הוא כתב עשרות ספרים, מסות ומאמרים. ספרו היחיד שתורגם לעברית הוא "התנועה הלאומית הפלסטינית והעולם הערבי" (הוצאת מפרש, 1990). הוא נפטר בחיפה בשנת 1985, על מצבתו, בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה, נחקק משפט מאחד מספריו: "אהבתי את עמי ומולדתי אהבה ללא מעצורים, והאמנתי באמונה מלאה באחוות עמים". שנה לאחר מותו ייסדה מק"י את המכון ע"ש אמיל תומא לעיונים פלסטיניים וישראליים.
תומא התגורר בחיפה בבית משפחת תומא שנבנה בשנת 1912 על ידי אביו מול ביתו של סלים ח'ורי ברחוב סמטת הנביאים 3, עד שנת 1948 כשנאלצו בני משפחת תומא לנטוש את הבית בגלל מיקומו על קו התפר. הם מעולם לא שבו אליו. הבית נבנה בסגנון בית ליוואן (בית החלל המרכזי). הבית היה מיועד להריסה כדי לבנות כביש, לבסוף המבנה הוכרז לשימור על ידי ועדת השימור העירונית בחיפה. תומא היה נשוי לחיה תומא, יהודיה ילידת קישיניב ואמנית קרמיקה שנפטרה ביוני 2009. לבני הזוג נולד ילד אחד. אחותו של אמיל תומא, אולגה, הייתה אשתו של חבר הכנסת תופיק טובי.
בשנת 2004 נקרא על שמו רחוב בוואדי ניסנאס. לזכרו הוקם גם מכון "אמיל תומא" בחיפה.
החברים של פיטר

תקציר עלילה

קבוצה של חברים מתאספת בערב ראש השנה בביתו הכפרי של פיטר (סטיבן פריי) . עשר שנים קודם לכן הופיעו החברים יחד בלהקה קומית באוניברסיטת קיימברידג', כעת לא כל כך ברור אם יש להם משהו במשותף.
החברים של פיטר הם: אנדרו (קנת בראנה) תסריטאי בהוליווד; מרי (אימלדה סטאונטון) ורוג'ר (יו לורי) זוג נשוי המחברים ג'ינגלים; שרה (אלפונסין אמנואל) מעצבת תלבושות זוהרת ומגי התמהונית (אמה תומפסון) עובדת בהוצאה לאור. בניגוד חריף לחבורה המגובשת מהאוניברסיטה נמצאים אתם גם קרול (ריטה רודנר) אשתו כוכבת הטלוויזיה של אנדרו, בריאן המגושם (טוני סלאטרי) המאהב העכשווי של שרה. ורה (פילידה לאו) היא סוכנת הבית של פיטר המביעה מורת רוח ממעשיו, ובנה פול (אלכס לואו). ריצ'רד בריירס מופיע בקצרה כאביו של פיטר.
למרות שהסרט הוא קומי באופיו, כבר מההתחלה יש בו התייחסויות לנושאים רציניים יותר. אביו של פיטר נפטר ופיטר מתכנן למכור את הבית אחרי המסיבה האחרונה שהוא עורך. בעיות הנישואים של אנדרו וקרול נועדו יותר לשעשע, אך רוג'ר ומרי מתאוששים מטרגדיה שחוו, מות בנם הקטן, אחד מזוג תאומים. אירוע שמתגלה בהדרגה לצופים. מגי הבודדה מגיעה נחושה בדעתה לשכנע את פיטר שהם יכולים להיות יותר מאשר ידידים, גם שרה אינה מאושרת כפי שהיא מציגה את עצמה.
הנושאים שהסרט דן בהם ידידות, נישואים, נאמנות, חומרנות והתמודדות עם מוות ושכול. במובנים רבים הוא מזכיר את הסרט האמריקאי "החברים של אלכס".

פסקול

פסקול הסרט כולל שירים רבים של אמנים משנות השמונים של המאה העשרים, כמו Tears for Fears (אשר שירם "Everybody Wants to Rule the World" מושמע על רקע הקרדיטים בפתיחה), הפריטנדרס וברוס ספרינגסטין. הפסקול שנמכר כתקליטור לא כולל את השיר "The Way You Look Tonight" מאת ג'רום קרן כפי שבוצע בסרט.

צוות השחקנים

חלק מהצוות היו למעשה יחד באוניברסיטת קיימברידג'. יו לורי, סטיבן פריי, אמה תומפסון וטוני סלאטרי השתתפו ב"קיימברידג' פוטלייתס" להקת סטודנטים קומית הדומה לזו המתוארת בסרט. מרטין ברגמן שהיה שותף לכתיבת התסריט השתתף אף הוא ב"פוטלייתס". 
בזמן צילומי הסרט בראנה היה נשוי לאמה תומפסון, היא יצאה עם יו לורי בזמן לימודיהם באוניברסיטה. פילידה לאו היא אמה של תומפסון והיא השתתפה יחד עם ריצ'רד בריירס, אימלדה סטאונטון ואלכס לואו בסרטו של קנת בראנה "מהומה רבה על לא דבר". לורי וסטאונטון המגלמים בסרט זוג נשוי, שבו לגלם זוג נשוי בסרט "על תבונה ורגישות" על פי תסריט שכתבה אמה תומפסון. יו לורי וסטיבן פריי שיתפו פעולה בתוכניות טלוויזיה רבות שהבולטות שבהן היו "קטעים עם פריי ולורי" ו"ג'יבס וווסטר". סטיבן פריי טוני סלאטרי ופילידה לאו הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה "החוק לפי קינגדום".
לושיוס קליי

ביוגרפיה

קליי נולד במריאטה, ג'ורג'יה, הילד השישי והאחרות של אלכסנדר קליי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1897–1910. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וסיים בשנת 1918. בשנות ה-20 וה-30 הוא עבד כמהנדס בניהול פרויקטי בנייה של סכרים, בהם גם סכר דניסון, ונמלי תעופה צבאיים ואזרחיים. בשנת 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל, הצעיר ביותר בצבא ארצות הברית. באותה שנה הוא קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות ובשנת 1944 קיבל את מדליית השירות המצוין. בשנת 1945 הוא היה סגנו של דווייט אייזנהאואר. עם כניעת גרמניה, הוא היה לסגן המושל הצבאי בגרמניה. בתפקידו זה הוא הוציא הצהרה המבטיחה להעניש את הגרמנים על פשעיהם. במרץ 1947 מונה קליי למפקד אזור הכיבוש.
בתוקף תפקידו הובאו לו לאישור העונשים שנגזרו על פושעי מלחמה נאצים והוא המתיק את עונשם של מספר פושעים נאצים. לאחר שקיצר את עונשה של אילזה קוך לארבע שנים בלבד, התעוררה סערה ציבורית ומונתה ועדה של הסנאט לבחון את העניין. קליי הצטדק וטען שלא הובאו בפניו על העדויות נגד קוך וכי הוא אישר 200 פסקי דין מוות לפושעים נאציים.
לאחר הקמת מדינת ישראל, המשיך קליי להוציא ויזות ליהודים כדי שיוכלו לעלות לישראל, למרות מחאות הערבים שהעולים מסייעים לישראל במלחמה.
קליי היה היוזם של הרכבת האווירית לברלין בימי הסגר על ברלין.
כשנבחר אייזנהאור לנשיא ארצות הברית היה לאחד מיועציו הקרובים וביחד עם הרברט בראונל בחר את השרים של הממשל.
בשנת 1961 שב קליי למערב ברלין כשליחו האישי של הנשיא קנדי.
בשנת 1963 עמד בראש ועדה שהמליצה על צמצום סיוע החוץ של ארצות הברית. 
בסוף שנות ה-60 היה קליי פעיל בוועד למען יהודי ארצות ערב.
על שמו שדרת קליי בדרום מערב ברלין.
וילה שרקסי

וילה שרקסי היא מבנה הממוקם בשכונת קטמון בירושלים, ברחוב רחל אימנו 20.
הווילה הוקמה על ידי הקבלן הערבי-נוצרי איברהים חאכי, ונקראה "וילה שרקסי" בשל מוצאו הצ'רקסי של הקבלן. הווילה נבנתה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כבית ליוואן. בחזית המבנה גרם מדרגות המוביל למרפסת הקומה הראשונה המעוטרת בקשתות, כמו גם מרפסת הקומה השנייה. בחזית הבית גינת נוי גדולה.
החל מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה את קונסוליית צ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לשגרירות חוף השנהב אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. בין 1980–1997 שימש המבנה את מכון הרטמן, ומאז 1997 משמש המבנה את השגרירות הנוצרית הבינלאומית.
ג'ון וסלי הילמן

ג'ון וסלי הילמן (באנגלית: John Wesley Hillman‏; 29 במרץ 1832 – 19 במרץ 1915) היה מחפש זהב אמריקאי בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה וחוקר ארצות שהיה בין האמריקאים הראשונים ממוצא אירופאי לצפות בקרייטר לייק במדינת אורגון.
הילמן נולד באולבני שבמדינת ניו יורק. ב-1848, בגיל 16, הוא עבר עם משפחתו לניו אורלינס. זמן קצר לאחר שעקרו לניו אורלינס ליווה הילמן את אביו במשלחת לקליפורניה במהלך הבהלה לזהב באפריל 1849, ונשאר במערב ארצות הברית כשאביו חזר למזרח. ב-12 ביוני 1853, היה ג'ון וסלי הילמן לאמריקני הראשון ממוצא אירופאי שראה את מה שכינה "אגם כחול עמוק" באורגון. האגם קיבל מאוחר יותר את השם קרייטר לייק (אגם הלוע). ב-1855 ריסק הילמן את ברכו במהלך קרבות הנהר רוג וחזר מזרחה כמה שנים אחר-כך, והתיישב בחווה חקלאית באזור באטון רוז' בלואיזיאנה. 
באפריל 1866 נשא הילמן לאישה את בת דודתו אליזבת הילמן שנפטרה ביוני 1873. מנישואים אלו נולדה בת אחת שמתה ב-1874. נישואיו השניים היו ב-25 ביולי 1875 לרוזלי פרי (Rosalie Frye‏; 1928-1854). מנישואיו אלו נולדו ארבעה ילדים, שמהם שניים נפטרו בילדותם ושניים, בן ובת, הגיעו לבגרות.
JSD Band

הלהקה

להקת JSD Band הוקמה בגלאזגו שנת 1969 ושמה בה מראשי התיבות של שמות שלושת חבריה המייסדים: Jim  Divers (ג'ים דייברס), Sean O'Rourke (שון או'רורק)  ו-Des Coffield (דס קופילד). 
הצטרפותם של צ'אק פלמינג וקולין פין העלתה עת מספרם לחמישה. ב-1972 הוחלף צ'אק פלמינג זמנית על ידי לינדזי סקוט.
תחילה הופיעה הלהקה במועדוני פולק יחד עם אמנים כמו בילי קונולי וג'רי ראפרטי מלהקת ""The Humblebums"" ועם ברברה דיקסון. עם גישת הרוק-אלקטריק למוזיקה העממית הסקוטית זכתה JSD Band ב"אליפות הרכבי הפולק הסקוטיים" ב"אשר הול" באדינבורו והתחילה להופיע בערוץ BBC Radio 1 עם הדי ג'יי ג'ון פיל ובתוכנית של בוב הריס Old Grey Whistle Test ברדיו BBC Two.  
בשנת 1972 הוזמנו כדי לשמש להקת גיבוי לדייוויד בואי בעת "סיור זיגי סטארדסט" שלו בארצות הברית.   
ב-1971 הקליטה JSD Band את האלבום הראשון שלה, Country of the Blind, בחברת Regal Zonophone. שני האלבומים הבאים - JSD Band, הידוע הדרך כלל כ-Black Album ‏(1972) ו-Travelling (1973) Days -הופיעו בחברת Cube records.
אחרי האלבום האחרון, הקליטו שלושה סינגלים: "(1973), "Sunshine Life For Sarah Jane/Paddy Stacks" Me (Sail Away Raymond)/Reel Call" (1974) ו-"Hayes and Harlington Blues/Cuckoo" (1974).
אף על פי שהצטיינה ודורגה באותה רמה עם להקות כמו Fairport Convention, Pentangle וSteeleye,
ביולי 1974 התפרקה הלהקה מסיבות מרובות: לחצים מסחריים, הבדלי גישה מוזיקלית, התחיבויות משפחתיות ושחיקה.  
היא התאחדה שוב לזמן קצר בשנים 1998-1997 והוציאה שני אלבומים נוספים ב-KRL Records, חברה מגלזגו, שהתמחתה במוזיקה מסורתית סקוטית. הראשון - For the Record‏ (1997), שכלל גרסאות אקוסטיות של חומר מוקלט קודם, ו- Pastures of Plenty‏ (1998) שכללה חומר חדש, שבו הופיע גם ידיד ותיק של הלהקה, האמן רוב מרס (Rob Mairs) שניגן על בנג'ו עם חמשה מיתרים.
בשנת 2013 קויים מפגש מחודש של כל חברי הלהקה שהופיעו יחד עם רוב מרס.
ישראל יצחק גרינץ

ישראל יצחק גרינץ (1907 – 25 בדצמבר 1982) היה איש ציבור, בנקאי ומחבר ספרים בתחום הבנקאות.

חייו

גרינץ התחיל בפעילות ציבורית כמזכיר תנועת המזרחי בעיר הולדתו ראדום שבפולין, כבר בהיותו בן 16.
בגיל 18, יסד ספרייה ציבורית לספרות עברית ויידיש, ובאותו זמן נבחר ליו"ר צעירי התנועה בעיר.
בשנת 1931 ייסד קיבוץ הכשרה למועמדי עלייה לארץ ישראל, וקן לתנועת "השומר הדתי". בגיל 26 עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה, והצטרף לכוחות "ההגנה". הקים ארגון גג של תנועות הנוער החרדי בחיפה, ופעל במסגרות ציבוריות רחבות לשמירת השבת בחיפה ושינוי צביונה של העיר לדתי יותר.
גרינץ הביא לכך שכל קופות המלווה (בנקים) בארץ הפסיקו לעבוד בשבתות בתקופות שקדמו להגשת מאזנן השנתי, באמצעות שדרוג שיטות העבודה]. היה חבר בוועדת הכספים בעיריית חיפה, כנציג החוגים הדתיים. היה חבר בתנועת הפועל המזרחי, ואף נבחר לוועדת הביקורת המרכזית ולמועצה הכלכלית של המפלגה. 
גרינץ שימש כסגן מנהל הסניף הראשי של בנק הפועלים בחיפה. במקביל בשנת 1933 הקים מן היסוד בנק עצמאי עבור חברי הפועל המזרחי, שכונה בשם: "אוצר לאשראי של הפועל המזרחי". הבנק פתח עוד 5 סניפים באזור חיפה ובצפון הארץ. מאוחר יותר אוחד הבנק עם בנק המזרחי המאוחד.
גרינץ ריכז איסוף כספים ותרומות לרכישת מגרש ולהקמת בנין עבור סניף בני-עקיבא בעיר. היה מיוזמי הקמתו של בית הספר הטכנולוגי תו"מ ע"ש צ. סיטרין ודאג בין השאר לתשלום שכר לימוד לתלמידים מעוטי יכולת. סייע ברכישת כלי נשיפה עבור תלמידי בית הספר  לארגון תזמורת של בית-הספר, וכן אסף תרומות להקמת מעבדה פיזיקלית במקום.
סייע רבות בשנותיה הראשונות לביסוסה של ישיבת בני עקיבא פרחי אהרן. כיהן כיו"ר בית הכנסת המרכזי בהר הכרמל, הביא להכנסת ריהוט מלא וחדש והקים במקום ספרייה תורנית מקיפה. כיהן גם כנשיא בית-הורים "סיני" בהר-הכרמל.
עסק בפעילות ספרותית ענפה, החל מכתיבת מאמרים עיוניים, פוליטיים ומקצועיים, דרך עריכת עיתון "למרחב" בסניף הפועל המזרחי בחיפה, עריכת ביטאון "שיח" לעובדי בנק הפועלים, וכלה בכתיבת ספרי יסוד בתחום הבנקאות, שהייתה חסרה ספרות עברית באותה עת. ספריו הופיעו במספר מהדורות ונמכרו בתפוצה רחבה.
נבחר כיקיר חיפה.
לפני פטירתו יזם הקמת קרן מלגות ומענקים ע"ש רבקה וישראל גרינץ. הקרן מחלקת מדי שנה פרסים ומלגות לתלמידי מוסדות חינוך הפועלים ברוח ערכי תורה ועבודה. הקרן נוסדה בשיתוף עם המרכז לחינוך דתי בישראל, במטרה להעניק סיוע לתלמידי מוסדות החינוך הדתי בישראל, מוסדות עיוניים, מקצועיים וישיבות בני-עקיבא; וכן במטרה לעניין אברכים בישיבות ההסדר בהגשת עבודות מחקר בתחום המשפט העברי ומקורותיו וכן בנושאי הציונות הדתית על שלוחותיה, לרבות מעשי חסד והתנדבות למען הקהילה הנעשים בהשתתפות הנוער הדתי-ציוני.
נפטר בט' בטבת תשמ"ג. 
אחיו הוא פרופ' יהושע מאיר גרינץ ז"ל, חוקר תנ"ך.
בנו עו"ד יגאל דוד גרינץ ז"ל.
נכדו הרב הדיין שלמה רפאל גרינץ.
מכאן והלאה

ביקורות ותגובות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 46% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 210 ביקורות.
טון TNT

טון TNT הוא יחידת מידה לאנרגיה המשמשת למדידת עוצמתן של פצצות, ובעיקר עוצמתן של פצצות גרעיניות. עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (ובקצרה קילוטון) ועוצמתה של פצצת מימן נמדדת במגהטון TNT (ובקצרה מגהטון). טון TNT הוא כמות האנרגיה הנפלטת בעת פיצוץ TNT במשקל של טון אחד (אלף קילוגרם). קילוטון הוא אלף טון, ומגהטון הוא מיליון טון. 
פיצוץ גרם TNT שווה לאנרגיה של 4,184 ג'ול. טון TNT שווה לפיכך ל-4.184 מיליארד ג'ול. 
עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום הראשונה, שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתה של "איש שמן", פצצת האטום השנייה, שהוטלה על נגסאקי, הייתה כ-21 קילוטון TNT. 
עוצמתה של פצצת המימן הראשונה, שפוצצה ארצות הברית בניסוי שנערך באחד מאיי מרשל שבאוקיינוס השקט ב־1 בנובמבר 1952, הגיעה ל-10 מגהטון.
פצצת הצאר הייתה פצצת המימן הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם. הפצצה, פרי פיתוחה של ברית המועצות, יצרה פיצוץ בעוצמה של כ-50 מגהטון (שווה ערך לכ-3,300 פצצות "ילד קטן"). ניסוי הפצצה נערך ב-30 באוקטובר 1961 בנוביה זמליה, ארכיפלג באוקיינוס הקרח הצפוני.
יחידת מידה זו משמשת גם למדידת עוצמתן של פצצות קונבנציונליות (כלומר לא גרעיניות) רבות עוצמה. עוצמתה של הפצצה הקרויה Father of all bombs, הנחשבת לפצצה הקונבנציונלית העזה ביותר, היא כ-44 טון TNT. 
כן משמשת יחידת מידה זו לתיאור עוצמת הפגיעה של מטאוריט בכוכב לכת. למשל, עוצמת פגיעת המטאוריט שהביא להכחדת הדינוזאורים מוערכת כשוות ערך לכ-100 טרה-טון TNT. יותר מפי מיליארד מעוצמת הפצצות שהוטלו על יפן.
כתים

כִּתִּים הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית  כבנו השלישי מתוך ארבעה של יוון בן יפת. 
שמו של כתים מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס. וּבְנֵי, גֹּמֶר--אַשְׁכְּנַז וְרִיפַת, וְתֹגַרְמָה. וּבְנֵי יָוָן, אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ, כִּתִּים, וְדֹדָנִים." (בראשית, י', ב'-ד')
העיר לרנקה בחופה המזרחי של קפריסין נקראה בעת העתיקה כתיון. לפיכך זיהה יוסף בן מתתיהו את הכתים עם קפריסין. 
ישעיהו מדבר על "ארץ כתים" אשר ככל הנראה היו עם שהתמקם במערב טורקיה. 
במכתבי אלישיב מהמאה השביעית לפנה"ס בתל ערד מוזכרים "כתיים" שאליהם מיועדת חלק מהאספקה שאוחסנה במצודה - יש המתרגמים זאת כ"יחידת שכירי חרב מכתיון"  ששירתו בצבא ממלכת יהודה.
מגילות ים המלח מייחסות את השם לרומאים או לממלכת אשור.
חלק מהחוקרים מקשרים בין כתים לשפה האכדית, אחרים (ביניהם מקס מילר) טוענים כי כתים היה אבי האימפריה החתית.

תולדות כתים על פי ספר יוסיפון

על פי ספר יוסיפון עם התפזרות העמים, הכתים חנו בקמפניה ובנו את פוסומניה בעוד שצאצאי תובל חנו בטוסקנה ובנו את העיר סבינוס. הגבול הטבעי בין השניים היה נהר טיבר. 
הסבינים יצאו למלחמה נגד הכתים בעקבות חטיפת הסבינות על ידי כתים. המלחמה תמה לאחר שהכתים הציגו לתובלים את ילדיהם המשותפים. הם הקימו את הערים פורטו, אלבנו וארסה. לאחר מכן שטחים נכבשים על ידי אגניאס, מלך קרתגו. כתים מצליחים להשתחרר מעול קרתגו וממנים את צפו, בן אליפז (נכדו של עשו) למלך בעל התואר יאנוס סאטורנוס.
מלכה הראשון של רומא, רומולוס, הוא בן לשושלת זו, על פי יוסף בן-גוריון.
גרסה מקוצרת של הסיפור מופיעה במדרש ספר הישר.