google/wiki40b huggingface dataset:
חיוג רכבות

חיוג רכבות הוא היפוך כיוון התנועה של רכבת. שיטת הפעולה המדויקת תלויה בציוד הנייד המשמש להפעלת הרכבת המחויגת, החל מלחיצת כפתור פשוטה בציוד המיועד לפעולה דו־כיוונית וכלה בהפיכה פיזית של הציוד ביחס למסילת הרכבת.

מקור שם הפעולה

בעבר, כאשר שימשו קטרי קיטור להובלת הרכבות, מנע אופן הפעלת הקטר את הפעלתו בשני הכיוונים באופן זהה. כתוצאה מכך היה צורך לסובב פיזית את הקטר בהגיעו לתחנה הסופית, להעבירו לצידה השני של הרכבת ולחברו מחדש. סיבוב הקטר בוצע באמצעות חוגה גדולה שעליה מסילה, הנקראת גם סובבן או משטח סיבוב (באנגלית: Turntable). הקטר היה עולה על החוגה, וזו הייתה מסתובבת והקטר היה ממשיך בדרכו בכיוון ההפוך. קטרים מודרניים (דיזל או חשמליים) בנויים לעבודה בשני הכיוונים ולכן התייתר הצורך בפעולה מורכבת זו. עם זאת, שם הפעולה נשאר (כפי שהמילה "קטר" נגזרה מ"קיטור") ומציין את הפעולה של הפיכת כיוון נסיעת הרכבת.
פליקס יעקובי

פליקס יעקובי (בגרמנית: Felix Jacoby; ‏ 19 במאי 1876 – 10 בנובמבר 1959) היה פילולוג וקלסיקאי יהודי-גרמני.

חייו

יעקובי נולד במגדבורג. עשה את חוק לימודיו הגבוהים באוניברסיטת הומבולדט, מנחהו לדוקטורט היה הרמן דילס (Diels). הוא לימד באוניברסיטת קיל, משם גורש עם עליית הנאצים לשלטון, יעקובי היה חלק מקומץ יהודים שתמכו באדולף היטלר, אך לבסוף ברח מגרמניה לאנגליה ועבר ללמד באוניברסיטת אוקספורד. הוא היה חבר האקדמיה הפרוסית למדעים. הוא נפטר בברלין.
בקיץ 1933 יעקובי עדיין הצהיר בפתיחת הרצאותיו על המשורר הרומי הורציוס: "בתור יהודי אני מוצא את עצמי במצב קשה. אבל כהיסטוריון למדתי שלא להשקיף על האירועים ההיסטוריים מנקודת־מבט פרטית. מאז 1927 אני מצביע בעד אדולף היטלר, ואני מחשיב את עצמי בר מזל על שיש ביכולתי להרצות על משורר של אוגוסטוס בשנה של תחייה לאומית. אוגוסטוס הוא הדמות היחידה בתולדות העולם שאפשר להשוותה אל אדולף היטלר".
יעקובי נודע בעיקר בשל מפעל ה-Fragmente der griechischen Historiker ‏ (FGrH).
זוהי סדרה בת 15 כרכים שהיא אסופת פראגמנטים של כל הסופרים היוונים העתיקים שכתביהם לא שרדו. עבודה חשובה נוספת שלו הייתה הערך שלו ב-Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft
על ההיסטוריון היווני הרודוטוס; הערך נכתב ב-1913 והיווה בסיס למחקר המודרני של הרודוטוס.
ביטיס הרים אתיופי

תיאור המין

מבין שלושת הפרטים הראשונים, האורך המרבי שנמדד היה 75 ס"מ, אולם ידוע כיום שהוא מסוגל להגיע לאורך של לפחות 1.3 מ'. הראש ארוך, שטוח, רחב, בצורת משולש מכוסה קשקשים קטנים. הנחיריים גדולים ויושבים מלפנים. הראש ניכר מהצוואר הצר. הגוף צילנדרי בעל קשת קלה בעוד הזנב קצר.
תבנית הצבע שלו בנויה מצבע חום בהיר עד חום כהה בבסיס ומעליהם סדרה של מתומנים או מעוינים שחורים היורדים לאורך מרכז גבו. המתומנים השחורים עשויים להכיל אלכסונים בהירים יותר, בעוד המתומנים מופרדים ביניהם על ידי שרשרת של צורות דמויות פרפר צהובות. הראש חום עם משולש כהה בין העיניים, וצורת דמוית פטיש כהה נמתחת מאחוריו עד לצוואר. הסנטר והגרון לבנים עם נקודות שחורות. הגחון בצבע ירקרק-אפור ועשוי להיות חלק או בעל נקודות שחורות.

תפוצה

מין זה נצפה רק ב-5 מקומות באתיופיה. בשני צדדיו של הבקע המזרחי, שהוא חלק מהבקע הסורי-אפריקני, גם בהרי בייל במזרח וגם בין הערים בונגה וג'ימה במערב. הנחש נתפס בגבהים של 1,700-2,800 מטר.

אזורי מחיה והתנהגות

מבין 3 המינים הידועים עד 1995, 2 נמצאו באזורי יערות ממערב לבקע המזרחי והשלישי נמצא באזור עשבי. מבין 2 המינים המערביים, אחד נתפס בחלקת יער פתוחה בחוות קפה ישנה, בעוד השני נתפס בעיירה מסתתר בדשא ליד מבשלה. המין שנמצא במזרח נתפס באזור עשביה גבוהה ליד ערוץ סלעי.
ההתנהגות שלו לא לגמרי ידועה, אך מניחים שהוא חי על הקרקע ופעיל בלילה. המין היחיד שנתפס חי היה פחות אגרסיבי מאשר ביטיס מתנפח טיפוסי ולא שש לתקוף. אולם, כאשר התגרו בו הוא השמיע קולות נשיפה חזקים והתנגד בתקיפות כאשר נתפס, דבר המרמז שמזגו דומה לזה של ביטיס גבוני.

ארס

ההכשה הראשונה של אדם בארצות הברית קרתה ב-2009 כאשר רפטולוג נודע ננשך באצבעו. הוא טופל בנסיוב המתאים למיני ביטיס אחרים, ונכון להיום הוא האדם היחיד הידוע ששרד הכשה של מין זה. משערים שחלק מההכשות באזורים מאוכלסים באתיופיה נובעות ממין זה, והתושבים המקומיים מחשיבים אותו כמסוכן ביותר. הארס שלו ניתן לנטרול על ידי נסיוב SAIMR.
חביבי יה חביבי

חֲבִיבִי יָהּ חֲבִיבִי הוא פיוט ידוע של המשורר אשר מזרחי.
הפיוט, שהולחן על ידי רחמים עמר, ידוע על שם הפתיח שלו "חביבי" המתייחס לקדוש ברוך הוא. על פי פרשנות הראשונים לשיר השירים הקדוש ברוך הוא מכונה "רע" של כנסת ישראל "אני לדודי ודודי לי". הפיוט פופולרי במיוחד בקרב עדות המזרח והוא נושא תפילה לאלוהים שישלח את משיח בן דוד שיגאל את עם ישראל וישיב אותם לשליטה הרוחנית והפיזית בארץ ישראל ובירושלים עיר הקודש, בניית בית המקדש והדלקת המנורה בהיכל בית המקדש, בנוסף הוא מייחל לשיבת הקרבת הקרבנות בהר הבית בשלושת הרגלים.

הפיוט

חֲבִיבִי יָהּ חֲבִיבִי

הָאֵל הַמֶּלֶך הָרַחֲמָן

יִשְׁלַח מְשִׁיחוֹ הַנֶּאְמָן

אָב הָרַחֲמָן שְׁמַע קוֹלֵנוּשְׁלַח בֶּן דָּוִד וְיִגְאֲלֵנוּ

נָשׁוּב לְצִיּוֹן עִיר קָדְשֵׁנוּוְנִשְׁלֹט בָּהּ בְּיָד רָמָה

שָׁמָּה נִתְאַסֵּף בְּעִיר הַבִּירָהוּמֵחָדָשׁ יִשָּׁמַע קוֹל שִׁירָה

וְאָז נַדְלִיק אֶת הַמְּנוֹרָהבְּבֵית שׁוֹכֵן מְעוֹנָה

רְאֵה בָּעֳנִי יִשְׂרָאֵל עַמֶּךָוְהָשִׁיבֵם נָא לִגְבוּלֶךָ

וְאָז יֵרָאֶה כָּל זְכוּרֶךָשָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה
הדוב בבית הכחול

סקירה כללית

כוכב הסדרה הוא דוב חום וידידותי בשם דוב המלמד ומבדר את הצופים הצעירים באמצעות שירים, עצות וסיפורים שונים ובעזרת גישה ידידותית ואופטימית. 
הסדרה מלמדת מושגים בסיסים שונים כגון צורות, כוח הכבידה, עזרה לזולת, עונות השנה, ואף גמילה מחיתולים.
אל הדוב מצטרפים לאורך הסדרה מגוון נרחב של חיות יער - טרילו הלֶמוּר, בירביר העכבר, פיפ ופופ הלוטרות התאומות וגורת דובים קטנה בשם זוזי - כולם עוזרים לדוב להמחיש את לצופים הנושא בה התוכנית עוסקת באותו היום. כמו כן, בסוף כל פרק הדוב יוצא אל המרפסת בביתו על מנת לדבר עם הירח על הנושא בו עסקה התוכנית. לאחר מכן הוא הולך לישון.
מריוס

עלילה

מריוס הוא בנו בן ה-23 של סזאר (מילולית: קיסר), בעל בית קפה על שפת הים ליד נמל מרסיי. מריוס, המשועמם מחייו כמלצר, מטפח רצון לצאת לים ולעולם הגדול בספינה ולזנוח את החיים הפשוטים והחד גוניים של משפחתו. כאשר מגיע אדם בשם פנייס ומציע נישואין לחברתו מילדות של מריוס, פאני, מגלים השניים שהם מאוהבים. אולם, לאחר שמריוס מגלה לפאני את שאיפותיו לצאת לחיי ספן, מסרבת פאני לחיות חיי "אלמנת-קש", הממתינה תדיר על הרציף לחזרתו של בעלה מן הים. כאשר מתגלה העובדה ששני הצעירים קיימו יחסי מין, כופים עליהם אביו של מריוס ואמה של פאני להנשא. בעיצומן של ההכנות לחתונה, שוקע מריוס בדכדוך בשל חלום-חייו הנגוז. פאני, המודעת למצבו, מעודדת אותו לעזוב, מסיחה את דעת אביו ומאפשרת לו לחמוק לספינה העוזבת את הנמל.
ברכת כהנים בכותל המערבי

מעמד ברכת כהנים המוני בכותל המערבי הוא מנהג שמונהג מאז שנת תשל"א (1970) ומתקיים פעמיים בשנה - בחול המועד של חג הסוכות ושל חג הפסח. הוגה ויוזם המנהג הוא הרב מנחם מנדל גפנר.

התפתחות המנהג

הרעיון לעריכת טקס מעמד המוני של ברכת כהנים בכותל המערבי נהגה על ידי הרב גפנר בקיץ תש"ל (1970), בעקבות אירועים ביטחוניים קשים שאירעו בישראל. הוא קיבל את הסכמת רבו האדמו"ר מויז'ניץ רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר והרב יעקב ישראל קנייבסקי. הרב קנייבסקי יעץ לו שלא להרבות בפרסום ותעמולה לעניין, כדי "לא לעורר את השטן". 
המעמד הראשון תוכנן לתאריך א' באב של אותה שנה. יום זה נחשב בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו יום פטירת אהרן הכהן, שהוא תאריך הפטירה היחיד המוזכר בתורה. אולם זמן קצר קודם לכן חלה הרב גפנר והדבר לא יצא לפועל ונדחה למועד אחר.
המועד הבא נקבע ליום שלישי ג' בכסלו תשל"א, שגם הוא נחשב לתאריך בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו היום השלישי בשבוע ביום השלישי של החודש השלישי. הפרסום היה מינימלי וכלל מודעה קטנה ביומון "המודיע", שהיה אז היומון החרדי היחיד, וכן מעט מודעות רחוב.
במעמד הראשון שנקבע לשבע בבוקר נכחו אלפי יהודים. לפני התפילה נשא הרב גפנר דברי התעוררות בפני הנוכחים. כשהגיע שליח הציבור בחזרת הש"ץ לברכת כהנים, התפרסו מאות כהנים לאורך אבני הכותל ובירכו את המוני המתפללים. הרב מאיר יהודה גץ, רב הכותל, הקריא ברמקול את מילות הברכה עליהם חזרו הכהנים. מעמד נוסף של ברכת כהנים התקיים לאחר קרוב לחודשיים בערב ראש חודש שבט. 
בין השנים תשל"א - תשל"ח (1970–1978) נערך מעמד ברכת הכהנים ההמונית בכותל המערבי חמש פעמים בשנה: בחול המועד של סוכות ופסח, באחד מימי השבוע שלאחר חג השבועות, בראש חודש אב ובאחד מימי החנוכה. משנת תשל"ח ואילך הוחלט לקיים את המעמד פעמיים בשנה: בחול המועד של סוכות ושל פסח. 
במשך שנים היה הרב גפנר הרוח החיה בעריכת המעמדות ההמוניים של ברכת הכהנים בכותל המערבי. הוא קיבל מכתבי תודה רבים ובהם גם סיפורים אישיים על ישועות של אנשים שהשתתפו במעמד. הרב גפנר נפטר בי"ח בטבת תשמ"ח. בצוואתו התייחס למנהג שיזם, ואת דבריו חתם: "וגם הברכת כהנים בעזרת ה' יתברך יימשך עד ביאת הגואל צדק, ויהי ברכת ה' עליכם, אמן כן יהי רצון". 
עם השנים גבר מספר המשתתפים במעמד הדו-שנתי של ברכת הכהנים בכותל המערבי, ונוכחים בו עשרות אלפי איש. המשטרה נערכת למניעת התפרעויות ויידויי אבנים של מוסלמים מהר הבית ופורסת באזור אלפי שוטרים. לאחר התפילה נערכת קבלת פני העולים לרגל על ידי הרבנים הראשיים לישראל ורב הכותל.
המעמד נערך בסיוע הקרן למורשת הכותל המערבי.

מקורות וסיבת המנהג

בתורה נאמר אחרי הציווי על ברכת כהנים "ואני אברכם", כלומר שברכת כהנים נעשית על ידי הקדוש ברוך הוא, ולכן ניתן משקל רב לברכה זו. בספר דברי הימים כתוב שברכת הכהנים מתקבלת בשמים:"וַיָּקֻמוּ הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם וַיְבָרֲכוּ אֶת הָעָם וַיִּשָּׁמַע בְּקוֹלָם וַתָּבוֹא תְפִלָּתָם לִמְעוֹן קָדְשׁוֹ לַשָּׁמָיִם".
בספר הרקח (פרשת תצווה) לרבי אלעזר מוורמייזא מובא:"אם היו שלוש מאות כהנים עומדים בהר הזיתים והיו אומרים ברכת כהנים, היה בא המשיח". 
בספר חסידים (דפוס ברלין, סימן תר"ל) מסופר שרב האי גאון אמר לתלמידו שאליהו הנביא אמר לו שאם יקיפו הכהנים את הר הזיתים יבוא המשיח. על סיפור זה של רב האי גאון הועלו פקפוקים.
כיוון שלכהנים אסור לעלות להר הזיתים המלא בקברים, הועתק המנהג לכותל המערבי.
סון נגוק טאן

סון נגוק טאן (באנגלית: Son Ngoc Thanh;‏ 7 בדצמבר 1908 - 8 באוגוסט 1977) היה לאומן קמבודי ופוליטיקאי רפובליקני, עם היסטוריה ארוכה כמורד (ולתקופות קצרות) כשר בממשלה.

תחילת דרכו

טאן נולד בטרווינה, וייטנאם, לאב מבני קמאר קרום ולאם סינית-וייטנאמית. הוא התחנך בסייגון, במונפלייה ובפריז, למד משפטים במשך שנה אחת לפני שחזר להודו-סין. הוא מצא עבודה כשופט שלום וכפרקליט בפנום פן, לפני שנעשה סגן מנהל המכון הבודהיסטי. יחד עם עוד לאומן פאך צ'הון, הוא ייסד את העיתון הראשון בשפה החמרית, "נאגרווטה" ב-1936. השקפתו המדינית של העיתון נגרוואטה, פנתה לאנשי הקמאר לפעול לשבור את המונופול המסחרי של סוחרים זרים על ידי הקמת עסקים משלהם. טאן ועמיתיו היו חשופים לפשיזם היפני, או כפי שכינה זאת "סוציאליזם לאומי". האידאולוגיה של טאן הייתה בעיקר רפובליקנית, ימנית ומודרנית בתפיסתה. אידאולוגיה זו הפכה אותו ליריב מתמיד של המלך נורודום סיהאנוק. למרות הלאומיות שלו, הוא היה גם תומך גדול של שיתוף פעולה פאן אסייתי, וקרא ללמד את השפה הווייטנאמית בבתי הספר הקמבודיים, כי חשב ששפה זו יש לה פוטנציאל לדחוף למודרניזציה של קמבודיה.

מעורבות בממשלה

לאחר הפגנות נגד הצרפתים ביולי 1942, ברח טאן ליפן, וחזר כאשר סיהאנוק הכריז על עצמאות קמבודיה ב-12 במרץ 1945, בזמן הכיבוש היפני. הוא מונה לשר החוץ. עם החזרת השליטה הצרפתית באוקטובר, הוא נעצר ונשלח לגלות תחילה לסייגון ואחר כך לצרפת. רבים מתומכיו הצטרפו למחתרת ״קמאר איסראק״ כדי להילחם בשלטון הקולוניאלי. ב־1951 החזירו השלטונות את טאן לקמבודיה. הוא סירב לקבל תפקיד בקבינט, ועשה בריתות עם מנהיגים שונים של המורדים בקמאר איסראק, והקים עוד עיתון (קמאר קראוק), שדגל במרד נגד הממשל הצרפתי. העיתון הוחרם במהירות. ב-1952, בלוויית סגנו - פקיד מכס משכיל ואינטלקטואל שמאלני, ומספר תומכים, נעלם טאן ליערות באזור סיאם ריפ והחל להתארגן.
תנועת הגרילה - "איסראק" התחלקה בין מספר פלגים על פי תפיסותיהם הפוליטיות - מהשמאל ועד הימין, טאן ניסה להשיג שליטה כוללת על התנועה על כל פלגיה, במהלך שנות החמישים המוקדמות. כמה ממנהיגי התנועה, כמו הנסיך נורודום צ'נטרינגסי ופוט צ'יי, תמכו זמנית במנהיגותו הכללית. ב־1954 הוא נדחף יותר ויותר על ידי השמאלנים, וקיבל סיוע של סוכנות הביון המרכזית האמריקנית, אשר מימנה רבות מפעילותו בעתיד. אף על פי שטאן שמר על רמה גבוהה של תמיכה בקרב הקמאר קרום, בשנים שלאחר מכן, הייתה לו השפעה מועטה יחסית או תמיכה עממית חלשה בפוליטיקה הפנימית הקמבודית. בייחוד כאשר תנועת סנגקום של סיהאנוק קבלה את רוב התמיכה של המרכז והימין.

קמאר סרי

מלחמת הודו-סין הראשונה הסתיימה ב-1954. בבסיסו ליד סיאם ריפ ארגן טאן את המיליציה של קמאר סרי, שגויסה בעיקר מאנשי הקמאר קרום, כדי להילחם בסיהאנוק, שראה בטאן את אחד האויבים הגדולים שלו. ב-1959 "במניפסט" שלו לקמֶאר סֶירִי, טען טאן כי סִּיהאנוּק, הרשה לעשות קומוניזטיזציה של קמבודיה בידי צפון וייטנאם. הקמאר סרי פעל באזורי הגבול של תאילנד ודרום וייטנאם, והפיק שידורי רדיו חשאיים נגד סיהאנוק, אך התקדם לאט מבחינה צבאית ופוליטית. אם כי הוצע להם להיות כוח צבאי ולבצע הפיכה בשלטון. לאחר שהצבא הקמבודי ולון נול הפילו את סיהאנוק במהפכה ב-1970, הוזמן טאן להשתתף בממשלת הרפובליקה החדשה של קמאר - בתחילה כיועץ לממלא מקום ראש המדינה, צ'נג הנג - והעמיד לרשותו את שירותי של קמאר סרי.
ב-1972 התמנה טאן לראש הממשלה, אך לאחר שהיה יעד להתנקשות (שאורגן כנראה על ידי אחיו של לון נול) הוא הורחק על ידי לון נול והוגלה לדרום וייטנאם.
טאן נעצר לאחר הניצחון הקומוניסטי בווייטנאם, ומת במעצר בכלא צ'י הואה בהו צ'י מין סיטי בשל מחלה ב-8 באוגוסט 1977.
סמל מרוקו

סמל מרוקו נקבע רשמית כסמל המדינה ב-14 באוגוסט 1957. הסמל עוצב על ידי הגרפיקאים גותייה והיינו (Gauthier ו-Hainaut).
הסמל הוא שלט אצולה שבחלקו התחתון מצויר פנטגרם ירוק על רקע אדום, במרכז השלט מצוירים הרי האטלס ומאחוריהם זורחת השמש.
מעל שלט האצולה מצויר כתר המסמל את בית המלוכה.
לסמל שני אריות תומכים.
תחת הסמל, על רצועת קלף כתוב בערבית: 
إِنْ تَنْصُرُوا اللَّهَ يَنْصُرْكُمْ
אם תעזרו את אלוהים, יושיט גם הוא עזרה לכם.
— הקוראן, סורה 47 (מוחמד), פס' 7
אנדריי מדבדב

ביוגרפיה

מדבדב נולד ברוסיה בשנת 1990, וגדל בעיר אוליאנובסק. הוא החל להתאמן בהתעמלות בגיל 6, וכאשר היה בן 12 עלה לישראל עם אמו ואביו החורג.
מדבדב התגורר תחילה בחיפה והתאמן במועדון ההתעמלות "מכבי צפון" שבקיבוץ מעיין צבי תחת הדרכתו של אהרון ליטווין. בשנת 2012 עבר לתל אביב להתאמן בהדר יוסף בקבוצת מכבי תל אביב.

קריירה

בשנת 2013 השתתף לראשונה באליפות העולם, וסיים במקום ה-24 בתרגיל הקפיצות לאחר שקיבל ציון של 14.266. באפריל 2014, זכה מדבדב במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית, מדליית כסף בתרגיל הקפיצות בתחרות גביע העולם בלובליאנה לאחר שסיים עם תוצאה סופית של 14.975. באליפות אירופה בשנת 2015, הוא עלה לראשונה לגמר בתחרות הקפיצות וסיים במקום השביעי עם תוצאה של 13.833. באליפות העולם באותה השנה הוא סיים במקום ה-14 בתרגיל הקפיצות לאחר תוצאה של 14.666.
במאי 2016, הוא זכה במדליית ארד בתחרות גביע העולם בוארנה לאחר שסיים עם ציון של 14.950 בגמר תרגיל הקפיצות. במאי 2017 מדבדב זכה בשתי מדליות בתחרויות גביע העולם בתרגילי הקפיצות. תחילה הוא זכה במדליית זהב בגביע העולם בקופר לאחר שקיבל ציון של 14.975 ולאחר מכן זכה במדליית ארד בגביע העולם באוסייק כאשר סיים עם ציון של 14.134. באותה השנה סיים במקום השמיני באליפות אירופה.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בגלאזגו הוא סיים במקום החמישי בגמר תרגיל הקפיצות כאשר סיים עם ציון של 14.266. באותה השנה מדבדב זכה בשתי מדליות בתחרויות מהסבב העולמי. ב-27 במאי הוא זכה במדליית זהב בתרגיל הקפיצות בגביע העולם באוסייק כאשר קיבל את הציון 14.667. בספטמבר הוא זכה במדליית כסף בתחרות היוקרתית בגביע העולם בפריז כאשר סיים עם תוצאה של 14.775 בגמר תרגיל הקפיצות.
באליפות אירופה 2019 שנערכה בשצ'צ'ין, זכה מדבדב במדליית הכסף בתרגיל הקפיצות עם ציון סופי של 14.699 בגמר. הוא עלה לגמר מהמקום הרביעי במוקדמות עם ציון של 14.533. באותה השנה הוא גם התחרה במשחקים האירופיים שנערכו במינסק וסיים במקום הרביעי לאחר שקיבל ציון סופי של 14.633 נקודות ופספס את מדליית הארד בהפרש של 16 מאיות בלבד.
אנגלה גוסו

קריירה

גוסו הצטרפה לארץ' אנמי בנובמבר 2000 אחרי שהסולן הקודם של הלהקה יוהאן ליווה פרש מהלהקה. היא ראיינה בעבר את הגיטריסט מיקל אמוט עבור מגזין אינטרנטי גרמני. בזמן הראיון גוסו מסרה לאמוט דמו וצילום וידאו שהיא תיארה כ"ווידאו באיכות גרועה" של הופעה שלה במועדון. כשיצא ליווה, ארץ' אנמי קראו לגוסו למבחן בד. אמוט דיווח ש"היא הביסה תבוסה מוחצת את שאר המתמודדים".
ביר טוויל

ביר טוויל (בערבית: بيرطويل, בעברית: באר מים עמוקה) הוא שטח לאורך גבול מצרים-סודאן שגודלו 2,060 קילומטרים רבועים וצורתו דומה לטרפז שחלקו הרחב מצפון. הוא נמצא דרומית-מערבית למשולש חלאיב וייחודו הוא בכך שהוא טרה נוליוס, כלומר אין מדינה התובעת בעלות עליו (בדומה לחלק מאנטארקטיקה). בפועל, שולטת מצרים במקום, אף שהוציאה אותו ממפותיה הרשמיות.

היסטוריה

ב-1889 שלטה בריטניה באזור והשלטון הבריטי-מצרי החליט שגבול הסמכות של המושל הבריטי בסודאן יהיה בקו רוחב 22° צפון, וכתוצאה מכך היה משולש חלאיב בשטח מצרים וביר טוויל בשטח סודאן. ב-1902 שינו הבריטים את הגבול וקבעו שמשולש חלאיב קרוב יותר לחרטום, בירת סודאן הן מבחינה תרבותית והן מבחינה גאוגרפית. הגבול החדש לא היה תלוי בקו הרוחב והוא ירד מהים האדום לכיוון דרום מערב, חצה את קו הרוחב והקיף את ביר טוויל, כך שנוצרו שני שינויים: משולש חלאיב שמצפון לקו הרוחב, עבר ממצרים לסודאן וביר טוויל שמדרום לקו הרוחב, עבר מסודאן למצרים. ב-1956, לאחר שקיבלה סודאן עצמאות, תבעה שהגבול בינה ובין מצרים יהיה על פי זה של 1902, כך שהיא תקבל את השליטה במשולש חלאיב, ומצרים תקבל לשליטתה את ביר טוויל. המצרים טוענים שיש לקבל את הגבול שנקבע על קו הרוחב 22° וחלוקת השטחים היא לטובתה. כתוצאה מהתביעה של שתי המדינות לקבל את משולש חלאיב הגדול פי עשרה מביר טוויל ובעל הגישה לים, נותר ביר טוויל ללא דורש.
בשנת 2014 קנה אדם בשם ג'רמיה היטון את אזור המשולש, והכריז עליו כ"ממלכה של צפון סודאן" - כמתנת יום הולדת לבתו בת השש, אמילי, אשר רצתה להיות נסיכה. אף מדינה לא הכירה בעצמאותו של האזור.
צ'אנג-אה 2

סקירה

משימתה של צ'אנג-אה 2 הייתה זהה באופן כללי לזאת של צ'אנג-אה 1 אך עם מספר שינויים משמעותיים. בעוד צ'אנג-אה 1 הקיפה את הירח בגובה 200 ק"מ, צ'אנג-אה 2 הקיפה אותו בגובה של 100 ק"מ בלבד, וכך השיגה תצלומים ברזולוציה גבוהה יותר ומידע מדעי מדויק יותר. הגשושית צוידה במצלמה ברזולוציה גבוהה יותר מזאת של קודמתה ויכלה לצלם אובייקטים בגודל מטר אחד. להגעתה לירח נדרשו לצ'אנג-אה 2 רק 5 ימים לעומת 12 הימים שלקחו לצ'אנג-אה 1. על מנת לקצר את משך המסע שוגרה צ'אנג-אה 2 על גבי משגר לונג מארץ' 3C אשר מצויד בשתי רקטות ההאצה יותר מאשר הלונג מארץ' 3A ששיגר את צ'אנג-אה 1. עקבות מד הגובה של צ'אנג-אה 2 היו קטנים יותר משל צ'אנג-אה 1, ובכך השיגה צ'אנג-אה 2 רמת דיוק של עד 5 מטרים במדידת רדיוס הירח. מד הגובה ביצע גם יותר פעימות - 5 פעימות לשנייה - מאשר צ'אנג-אה 1 - פעימה אחת בשנייה. בנוסף, הרזולוציה המרחבית של מצלמתה הראשית של הגשושית הייתה 10 מטרים, לעומת 120 מטרים של צ'אנג-אה 1.
בהמשך המשימה הונמך מסלול הגשושית למסלול אליפטי עם אפולון של 100 ק"מ (כמו של צ'אנג-אה 1) אך עם פרילון של 15 ק"מ בלבד. העיקוב אחר הגשושית בוצע בעזרת רדיו בתדר-X, שלא היה אפשרי עבור צ'אנג-אה 1.
גאודזיה

גֵּאוֹדֶזְיָה (מיוונית עתיקה (γεωδαισία (geodaisia, מילולית: חלוקת הארץ) היא תחום במתמטיקה שימושית העוסק במדידה של פני כדור הארץ, מיפוי והתוויה. הגאודזיה מציגה כמותית את צורתו ומידותיו של כדור הארץ, עוקבת אחרי תנועותיו ופותרת בעיות הנדסיות. הגאודזיה מספקת תיאור של כדור הארץ, מהירות תנועותיו ונתוני כוח המשיכה על גבי הארץ ומחוצה לה.
המהנדס העוסק בתחום זה קרוי מהנדס גאודזיה.

היסטוריה

במשך שנים רבות סברו שצורת כדור הארץ היא צורת משטח שגבולותיו אינם ידועים. המדענים הראשונים ובהם פיתגורס הניחו שצורתה של הארץ כדורית. בשנת 250 לפנה"ס, ביום הארוך בשנה (ביום ה-21.06 לפי לוח השנה האזרחי של ימינו), חושב לראשונה היקפו של כדור הארץ על ידי מדען יווני בשם ארטוסתנס. החישוב בוצע במצרים על סמך תנועת כדור הארץ סביב השמש. ארטוסתנס חישב את הזמן שעבר מהופעת השמש בזווית אנכית עם כדור הארץ (זנית) בין אלכסנדריה לאסואן. התוצאה שקיבל: 39,700 קילומטר קרובה מאוד לתוצאה האמיתית, 40,075.016 קילומטר. אי הדיוק של ארטוסתנס נבע אך ורק מחוסר באמצעי מדידה מדויקים. במהלך השנים חישבו מדענים את היקף כדור הארץ במקומות שונים וקיבלו היקפים שונים מעט. מכאן הוסק שצורתו של כדור הארץ איננה כדור מושלם. סדרת מדידות מדויקות העלתה שצורתו האמיתית של כדור הארץ היא כשל כדור פחוס מעט, צורה זו אינה מוחלטת והיא נמצאת במחקר גם בימים אלו, על מנת לקרב קרובים לצרכים יישומיים משתמשים בגוף הקרוי ספרואיד המוגדר למעשה כגוף סיבוב של אליפסה. גוף נוסף המשמש במחקר הגאודטי הגבוה ומהווה קירוב טוב יותר מכונה גאואיד.
רוברט פטנאם

עבודתו האקדמית

פטנאם עוסק במדיניות ציבורית בבית-הספר לממשל על-שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. הוא מלמד פוליטיקה אמריקנית, יחסים בינלאומיים, פוליטיקה השוואתית ומדיניות ציבורית. שימש ראש החוג לממשל בהרווארד, מנהל המרכז לעניינים בינלאומיים ודיקן בית הספר לממשל ע"ש קנדי. 
פטנאם חיבר מאמרים וספרים רבים, בהם "משחקים באולינג לבד: הנפילה וההתחדשות של הקהילה האמריקנית" ו"עדיף ביחד: שיקום הקהילה האמריקנית".
בחיבורים אלו ובמאות פרסומים וראיונות בכלי התקשורת, הביא למרכז הדיון הציבורי את מושג ההון החברתי והצביע על ההידרדרות של הלכידות חברתית וההשתתפות האזרחית בחברה האמריקאית, וכן את חשיבותם של אמון, תחושת שותפות ומנגנונים התנדבותיים של שיתוף פעולה לרווחתן של קהילות.
פטנאם הצליח להחדיר את מושגי ההון החברתי גם לשיח של קובעי מדיניות, כך למשל הביא לשילוב מונחים אלו בדוחות הבנק העולמי. הוא שימש כיועץ מיוחד לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ומאוחר יותר גם כיועץ לראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר.
פטנאם הוא מייסד סמינר "סאגוארו", המפגיש אנשי תאוריה עם אנשי שטח מובילים, כדי ללבן רעיונות לחיזוק הסולידריות החברתית בארצות הברית.

ביקורו בישראל

בנובמבר 2003 ביקר פטנאם בישראל כאורח הסוכנות היהודית והחוג למדיניות ציבורית בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. הוא הרצה בפני בכירים באקדמיה, סטודנטים ומובילי תוכניות חברתיות.
בביקור בישראל אמר: "פוליטיקה מתקדמת לא יכולה לצמוח יש מאין. היא צריכה להיבנות על חידוש המארג החברתי... זה לא יכול לקרות במדינות שבהן מכהנות ממשלות מעודדות שחיתות, ושהאמון ביניהן לבין האזרחים נפגם. אלה, יותר מכל דבר אחר, מהוות סכנה אמיתית להון החברתי".
ג'ו דייוויס

ג'ו דייוויס (אנגלית: Joe Davis; נולד ב-1951) הוא מדען ואמן. חוקר בכיר במעבדות הגנטיקה של אוניברסיטת הרווארד, ומשמש כעמית מחקר במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת MIT.
דייוויס הוא דמות צבעונית במיוחד בעולם המדעי, ומתעסק בתחומים כגון ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה, "אומנות חלל", פיסול ועוד.
דייוויס זכה לפרסים בתחומי ההנדסה, הביולוגיה והאמנות.

פרסומים והופעות בתקשורת

מאמריו של דייוויס זכו כבר לפרסומים ב-Scientific American, ב-Nature, ובמספר ספרים. הוא מוזמן לעיתים קרובות להרצות באוניברסיטאות, מעבדות ומכוני אמנות.
חייו של ג'ו דייוויס תועדו על ידי הבמאי פטר סאסובסקי בסרט "שמיים+ארץ+ג'ו דייוויס" ("Heaven+ Earth + Joe Davis") בשנת 2011.
לדייוויס הופעות רבות בתקשורת, כולל שתיים בתוכנית הסאטירה "דו"ח קולבר". ב-2001 כינה ה"וושינגטון פוסט" את דייוויס "יועץ הסתרים של תנועת הביוארט" (שילוב אמנות ומדע), 
באומרו "דייוויס נמנע מעימות בין אומנות למדע, וטוען כי הוא דובר את שתי השפות ולא יכול להפריד בין התחומים".
לעבודתו יש היבטים נוספים והיא כוללת שימוש בסטגנוגרפיה בניסיון לשלוח מסרים לעתיד עבור הדורות הבאים ובמקרה נוסף לייצר תקשורת עם יצורים מהחלל החיצון.
דייוויס היה מעורב גם בפרויקטים הקשורים ל-DIYbio ב-2008.
לדייוויס מיוחסות אמירות כגון "אינני רוצה ליצור ארנבות ירוקות או כלבים סגולים, אבל אני רוצה לתפעל את ערימות הדנ"א הדוממות, ה"זבל" שמהווה יותר מ-90% מתוך הקוד הגנטי של האורגניזם".
כל השלום

היסטוריה

היוזמה להקמת התחנה  החלה ב-2003 כהמשך לתחנת קול השלום של אייבי נתן. הפרויקט הוא יוזמה משותפת של הארגון הפלסטיני "בילאדי" ו"המרכז היהודי-ערבי לשלום" בגבעת חביבה. מנהלי הערוץ הם מייסה בראנסי-סניורה (נכדתו של חנא סניורה) ומוסי רז. הרדיו בבעלות משותפת של "קרן חבצלת" של השומר הצעיר ותנועת בילאדי בראשות חנא סניורה. מנהל התוכן הישראלי ברדיו הוא העיתונאי רן אדליסט.
התחנה משדרת 24 שעות ביממה בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית באינטרנט מוזיקה, חדשות ואקטואליה מאולפנים ברמאללה ומשכונת שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים אל מדינות המזרח התיכון. עד שנת 2011 שידרה בתדר 107.2 FM, שידורים שנקלטו בישראל וברשות הפלסטינית זאת על מנת להניע דו-שיח דו-צדדי, ישראל-פלסטיני. אך משטרת ישראל ומשרד התקשורת הפסיקו את שידוריה בטענה שם משודרים באופן פיראטי. מנהלי הרדיו טוענו שהמשדרים שלהם, המצויים בשטחי הרשות הפלסטינית, אינם כפופים לחוק הישראלי כי אם לזה הפלסטיני, ולכן אין למשרד התקשורת סמכות לסגור אותו.
עתירה לבג"ץ נגד סגירת התחנה נדחתה ומאז היא משדרת רק באינטרנט.
פרנץ קורין

ביוגרפיה

קורין בא ממשפחה יהודית. אביו היה קארל זכריה קורין ( 1794–1868 ) ואמו אנה גוטליב. סבו, אהרון חורין, היה רב מפורסם בעיר ארד. פרנץ קורין למד משפטים בחו"ל ובבודפשט. לאחר סיום לימודיו וקבלת רישיונו כעורך דין התיישב בארד, שם עבד מטעם האופוזיציה וערך את העיתון הפוליטי "מישור" ועסק גם במשפטים. כחסיד המרכז-שמאל נבחר כחבר לפרלמנט ההונגרי בשנת 1867, והשתתף באופן פעיל בדיוני הבית, בעיקר בעניינים המשפטיים. הוא היה חבר בוועדות להתקנת תקנות בחוק התעשייה ותקנות הביניים לפרוצדורה הפלילית . משנת 1872 היה חבר פרלמנט לסירוגין במרכז-שמאל ובמפלגה הליברלית. משנת 1884 היה יו"ר ועדת החסינות בפרלמנט. לקראת סוף המאה ה-19 התנצר ונבחר לחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי לכל ימי חייו.
הוא היה המייסד ויו"ר חברת "כריית הפחם של שלגוטארין" משנת 1903 עד מותו. בשנת 1902 הקים את  האיגוד הלאומי של התעשיינים ההונגריים (GYOSZ). בשנת 1903 הגיע שוב לבית הנבחרים כשייצג את האינטרסים של התעשייה ההונגרית במרץ ובמומחיות יוצאי דופן. בנו הפך לתעשיין.
וטרלו (בלגיה)

אטימולוגיה

שמו של המקום, ממקור הולנדי, ככל הנראה לקוח מהמילה "Water", שמשמעותה מים, והמילה Lo, שמשמעותה העתיקה היא יער. ככל הנראה, ההתיישבות המוקדמת באזור הייתה ליד יער ביצתי.