google/wiki40b huggingface dataset:
טומאת כהנים

מקור האיסור

מקור הציווי מופיע בפרשת אמור;
וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל הַכֹּהֲנִים בְּנֵי אַהֲרֹן וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם לְנֶפֶשׁ לֹא יִטַּמָּא בְּעַמָּיו.
— ספר ויקרא, פרק כ"א, פסוק א'

מהות הדין ופרטיו

אסור לכהן -זכר מבני אהרן הכהן, להיות באחד משלשת המצבים בהם ישנה טומאת מת. (מגע, משא, ואוהל). אף שדיני טומאת מת חלים על כל יהודי, אך רק לכהן יש איסור בדבר. (אין איסור לכהן בשאר טומאות כמו נבילה ושרץ אלא רק באדם מת.)
איסור זה כאמור אינו מדיני טומאה וטהרה החלים על כל כל ישראל, אלא דין מיוחד בכהנים בפעולת ההטמאות. ואכן רוב הפוסקים סוברים שאף אם הכהן טמא אסור לו שוב 'להיטמא'. אך ישנן דעות יחידות שאין איסור אלא רק לכהן טהור. שאלה זו מכרעת בימינו שכן כל הכהנים בחזקת טמאי מתים.
אף לדיעות המחמירות הנ"ל, בה בשעה שהכהן נטמא (בהיתר כמו לקרובים או באונס) אין לו איסור 'להיטמא' למת נוסף.
אשה (בת כהן או אשת כהן) אינה בכלל האיסור.

הבדלים בין דיני טומאה לאיסור הכהנים

לא כל מקום שיש טומאת מת קיים איסור לכהנים בהכרח. ולמשל חלקי גופה שמטמאים רק במגע ומשא ולא באוהל י"א שאין הכהן מוזהר על כך. 
כמו כן יש מהראשונים שסברו שיש להחמיר בכל כלי מתכת שדינו כמת עצמו שלא להיכנס באוהל. אך זהו דבר בלתי ישים בעליל. וכלשונו המליצית של רבינו חיים כהן בשאלתו בעניין לרבינו תם 'אי זה בית תבנו לי' (כלומר שאין בית שאוכל להיכנס אליו). ויש הסוברים שאף שאכן מטמא כל כלי מתכת אבל לא הוזהר הכהן על כך.

הטמאות לקרובים

אף שמצווים הכוהנים לפרוש מן הטומאה, ציוותה התורה שיטמאו לשבעת קרוביהם, והם: אביו אמו אחיו אחותו הבתולה ולילדיו ואשתו. ואם לא רצה להיטמא מטמאים אותו בעל כורחו, שנאמר: 'לה יטמא' (ויקרא, כ"א ג') וכן למת מצווה. חוץ מכהן גדול שאסור ליטמא לקרוביו ורק למת מצווה מותר.
ההיתר (והציווי) להיטמא לקרובים להלכה דווקא בשעת הקבורה ולא אחר כך. אולם ישנן שיטות בראשונים שההיתר הוא 'גורף'. כמו כן אם הגופה איננה שלמה אסור להיטמא. ויש מהפוסקים שמחמירים אפילו אם נתחו את הגופה לאחר המוות והסירו איבר פנימי שאז קרובים כהנים אסורים להיטמא.

מקרים שכיחים

בזמנינו נזהרים הכהנים מכניסה לבתי חולים עקב הימצאות חדר מתים בתוכו. כמו כן היו תקופות שכהנים נמנעו ללמוד רפואה מחשש זה, וכן עקב ההכרח להתנסות בנתוחי גופות מתים.
ישנם כהנים שנמנעים מטיסה מחשש שיש מת במדור המטען בבטן המטוס. אך יש מקילים להחשיב את תחתית המטוס כאוהל סתום החוצץ בפני הטומאה. מחשש דומה ישנם כהנים הנוהגים לברר את נתיב הטיסה, אם אינו עובר מעל בית קברות יהודי (או אפילו של נכרים).

בית הקברות

מחמת האיסור לכהנים להיטמא, נמנע מהם מדרבנן להיכנס לבית קברות ואף להתקרב תוך ארבע אמות לקבר. לכן, נהוג שמשפחות הכהנים קוברים את מתיהם בקצה בית הקברות, כדי שיוכלו לבקר את קרובם המת בלי שיזדקקו להיכנס לבית הקברות.

גוסס

השו"ע פסק להחמיר כאותן השיטות שאף לגוסס אסור 'להיטמא'. אף שאינו נטמא בפועל כיון שאינו מת, אסרה התורה לדעה זו 'להחלו' שלא יתקרב אל החילול.

טומאת אוהל במת גוי

יש מחלוקת בין התנאים אם מת גוי מטמא באוהל. רבי שמעון סבור כי אינו מטמא באוהל וא"כ אין איסור בזה לכהן. ואילו רבן שמעון בן גמליאל אוסר. אך במגע ומשא לכולי עלמא אסור ליטמא אפילו לגוי.

קטן ועֻובר

אסור מהתורה לטמא אפילו כהן קטן שאינו חייב במצוות. ואשה מעוברת שבעלה כהן (והעובר גם כן כהן) יש אוסרים לה להיכנס לאוהל המת שיש ספק אם העובר נטמא. אבל מתירים במקום שלא ידוע מין העובר. מדין ספק ספיקא.
עיבוד אותות קול

עיבוד אותות קול או עיבוד קול הוא עיבוד או שינוי מכוון של אותות קול או שמע בצורה ספרתית או אנלוגית המתבצע לרוב על ידי התקנים אלקטרוניים, ומערכות מחשב, אשר קולטים את הקול באמצעות מיקרופון, ממירים לתחום הספרתי ומבצעים על הנתונים עיבוד אותות ספרתי או עיבוד אותות אנלוגי, מאחסנים את הפלט, דוחסים או משדרים  ופולטים אותו לאחר העיבוד על ידי רמקולים. התחום השייך לעיבוד אותות בהנדסת חשמל ופיזיקה.
תחום השמיעה האנושי משתרע בין 20 הרץ ל-20 קילו הרץ ונקבע על ידי הפיזיולוגיה של השמיעה האנושית ופסיכולוגיה הנחקר על ידי תחום הפסיכו-אקוסטיקה.

יישומים

יישומי עיבוד קול קיימים בתחומים רבים ומגוונים החל ממכשיר טלפון פשוט ועד מערכות מתוחכמות ומורכבות הכוללות יכולות לזיהוי דיבור, זיהוי תווית קול מסוימת של אדם מסוים בתחום מודיעין אותות כדוגמת מערכת אשלון המסוגלת לקלוט מיליוני שיחות ברחבי העולם ולזהות מתוכם טרוריסט מבוקש.  
עיבוד הקול נעשה בחומרה או בתוכנה או שילוב של שניהם. מקודדי קול למשל קיימים בכל מערכות אלקטרוניקה בידורית החל מנגן מדיה כגון iPod, DVD, מערכות קולנוע בית וסטריאו, מערכות VOIP ותוכנות כדוגמת סקייפ.
גראנד ארמי פלאזה

גראנד ארמי פלאזה או רחבת הצבא הגדולה (באנגלית: Grand Army Plaza) היא כיכר המצויה ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחבה מהווה את רחבת הכניסה הראשית של פארק פרוספקט. הרחבה ידועה בשל שער הניצחון המצוי בה המכונה "שער הזיכרון לחיילים ולמלחים" (באנגלית: the Soldiers' and Sailors' Memorial Arch), בשל אנדרטת הזיכרון של ג'ון פיצג'רלד קנדי ופסלי הגנרלים של מלחמת האזרחים של ארצות הברית המצויים ברחבה.

שער הניצחון

הכיכר עוצבה על ידי מתכנני פארק פרוספקט, אדריכלי הגנים פרדריק לו אולמסטד וקלוורט ווקס כרחבת כניסה לפארק. בשנת 1889 הציע ג'ון ה. דנקן, מתכנן קבר גרנט להקים במקום שער ניצחון לחיילים והמלחים שלחמו במלחמת האזרחים, בדומה לשער הניצחון המצוי בפריז. ב-30 באוקטובר 1889 הניח גנרל ויליאם טקומסה שרמן את אבן הפינה לשער הניצחון, והשער נחנך על ידי נשיא ארצות הברית, גרובר קליבלנד ב-21 באוקטובר 1892.

הרחבה כיום

בשנת 1973 הוגדרה הרחבה כאתר לשימור, ובשנת 1975 הוכרזה הרחבה כאתר היסטורי של העיר ניו יורק.
הרחבה לא שופצה מאז נבנתה, ובשנת 1976 נפלה אחת מדמויות הניצחון מראש השער. הקוודריגה ודמויות הניצחון שוקמו בשנת 1980. שיפוץ נוסף נערך בשנת 2000.
שער הניצחון עצמו סגור למבקרים, אולם לעיתים נערכים בו מופעים מיוחדים. גרם מדרגות מאפשר לעלות לראש השער ולצפות ממנו לעבר הפארק.
הרחבה עצמה היא אחת הכיכרות העמוסות ביותר בברוקלין. בכיכר נפגשות שדרות פלטבוש, שדרון ואנדרבילט, הדרך המזרחית של ברוקלין, דרך פרוספקט פארק מערב, ורחוב יוניון.
בסופי שבוע, בעונת הקיץ, נערך ברחבה שוק איכרים שבועי.
כדורית אדומה

תיאור

רבים מתבלבלים בין הכדורית האדומה לבין המין אלמנה שחורה. אף על פי ששני המינים משתייכים לאותה משפחה ומצויים באותם בתי גידול יש ביניהם הבדלים בגודל ובמאפיינים פיזולוגים והתנהגותיים נוספים. גודלה של נקבת הכדורית האדומה 0.8-1.3 ס"מ, והיא מאופינת בשני פסים אדומים (אורכי ורוחבי) לא חופפים (כפי שניתן לראות בתמונות), צבעם של פסים אלו אדום בפרט בוגר וצהוב-כתום בפרט צעיר. הזכר קטן בהרבה מהנקבה (כחצי מגודלה) ופחות מרשים ממנה. חרף דמיונה הרב של הכדורית לאלמנה השחורה היא הרבה פחות מסוכנת ממנה והארס הנוירוטוקסי שלה כמעט לא מזיק לאדם, השפעותיו דומות לעקיצת צרעה (נפיחות, אדמומיות וכאב באזור הנשוך).

התנהגות

הכדורית היא מין טורף הניזון בעיקר מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים הנעים על הקרקע. לעיתים עשוי העכביש גם לנסות לטרוף לטאות קטנות. 
בכל הנוגע לרבייה, הזכרים לרוב מתים זמן קצר לאחר ההזדווגות, הנקבה אחראית לטוויית ושמירת פקעות הביצים (כ-200 ביצים בפקעת) ולטיפול בוולדות הצעירות בדומה לעכבישאים אחרים. ידוע כי חלק מהמינים במשפחת הכדורניים נוהגים בקניבליזם ועשויים לטרוף עכבישים אחרים.
כמו מיני עכבישים רבים, המין נוטה להתמקם בקרבת מחסות: גזעי עץ, סלעים וסדקים, צמחים ועוד.
הכדורית טווה את הקורים בסמוך לקרקע (כדי לתפוס טרף הולך ולא מעופף) וממתינה בסמוך לקורים במחסה. לאחר שהטרף נלכד בקורים הכדורית מרגישה את הרטט וניגשת להמית את הטרף.
מטקות

מטקות הוא משחק ישראלי מטיפוס המסירות, המיועד לשני משתתפים או יותר. מטרת המשחק להתמסר בכדור גומי חלול באמצעות מחבטים עגולים בלבד במשך זמן רב ככל האפשר, בעוצמת חבטה גבוהה ומבלי שהכדור ייפול לקרקע. לשם כך, במשחק מתקדם נהוג כי שחקן אחד תפקידו תוקף ושחקן שני מגן. ישנן מטקות אשר מתמחות בהגנה/התקפה. אין במשחק מנצח או מפסיד. מקובל לשחק את המשחק על שפת הים או באתרי נופש נרחבים אחרים, אשר כוללים בדרך כלל רחצה. מקור המשחק הוא בישראל עד שיש המכנים אותו הספורט הלאומי של ישראל, אך משחקים אותו גם בברזיל, איטליה ויוון.
המחבטים עשויים עץ או פלסטיק ולאחרונה החלו לייצר מטקות גם מקרבון, במטקות מקצועיות פנים המטקה הוא חלול וזה כדי שהמטקה תהיה מעט גמישה. ידית המחבט עטופה על פי רוב בשתי חתיכות פלסטיק המעבות אותה והופכות אותה נוחה להחזקה. הן המשחק והן המחבטים מכונים "מטקות". הכדורים נבדלים במקדם האלסטיות שלהם ככל שהכדור אלסטי יותר, הוא מאבד פחות אנרגיה בהתנגשות עם המטקה. האלסטיות מדורגת לעיתים על פי נקודות צבעוניות על הכדור צהובה, ירוקה או אדומה, בסדר עולה של מקדם אלסטיות.
שלושה אידיוטים

העלילה

על הסיפון לפני צאתו בטיסת אייר אינדיה, פרחאן מקבל שיחת טלפון מצ'טור, מכר מהמכללה להנדסה הטוען כי הוא מצא ידידו ראנצ'ו. לאחר מכן הוא גורם לנחיתת חירום על ידי ביום התקף לב. פרחאן מביא את החבר הנוסף ראג'ו ויחד הם נפגשים עם צ'טור בקמפוס המכללה, שם צ'טור חושף כי ראנצ'ו נמצא בעיר שימלה.
הסרט מציג את החברים בתחילת הלימודים במכללה היוקרתית בהודו. כאשר פרחאן הולך ללימודי הנדסה בניגוד לרצונו להיות צלם, בשביל לרצות את אביו. בעוד ראג'ו בחר באותו כיוון כדי להציל את משפחתו הענייה. ראנצ'ו הוא סטודנט מוכשר, אך לא מיישר קו עם החינוך ההודי המקובל. הוא נוטה לענות תשובות לא מקובלות בכיתה, ומתעמת עם הפרופסורים, בפרט עם מנהל המוסד הקפדן וירו סהסטרבודהה המכונה "וירוס". צ'טור המכונה "משתיק קול" הוא תלמיד אוגנדי- טמילי שאפתן שאינו דובר טוב הינדי מפני שאיננו יליד המקום. הוא מנסה להתחרות עם ראנצ'ו בציונים ונוהג ללעוג לו, אך תמיד ראנצ'ו מקבל ציונים טובים יותר. הסרט מתאר את החיים המורכבים של ראג'ו ופרחאן כתלמידים חלשים הנמצאים במכללה בעל כרחם, ולעומת זאת את ראנצ'ו המוכשר החורג כל הזמן מהכללים הנוקשים. במהלך העלילה ראנצ'ו מתאהב בבתו של המנהל "וירוס", בניגוד מוחלט לרצונו של אביה אשר מזלזל בו וכועס עליו לעיתים קרובות. שלושת החברים חווים חוויות שונות לאורך כל תקופת הלימודים, שבסופה ראג'ו ופרחאן פורשים למקצועות אותם הם באמת רצו בעוד ראנצ'ו מסיים את המסלול בהצלחה ואז נעלם. בהווה, צ'טור מתגאה בפני פרחאן וראג'ו שהוא מנהל חברה מצליחה, בעוד ראנצ'ו אדם פשוט תוך כדי שהם נוסעים לפגוש אותו. בסיום הם מוצאים אותו ומתברר שהוא אמנם מנהל בית ספר בלי הכללים ההודיים המקובלים לילדים, שבעיני צ'טור הם נחשלים, אך הוא גם מדען בכיר אשר החברה של צ'טור מחזרת אחריו. הסרט מסתיים כשצ'טור מודה שהפסיד לראנצ'ו בתחרות.
בניין עיריית טאלין

היסטוריה

האיזכור הראשון של מבנה עירייה בעיר טאלין הוא משנת 1322. מבנה העירייה שופץ והורחב בין השנים 1371–1374.
המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1402–1404.
קצהו של צריח המבנה נבנה מחדש במאה ה-17, בשנת 1627, בסגנון רנסאנס. במסגרת שיפוץ שנערך במבנה בשנים 1650–1652 הועברה הכניסה של המבנה מצדו למרכז המבנה, ושער המבנה הקודם נאטם. במסגרת שיפוץ זה שונה אופיו הביניימי של המבנה.
הצריח נהרס במהלך הפצצה אווירית ב-9 במרץ 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש לאחר המלחמה בשנת 1952.
המבנה שימש כמבנה העיקרי של העירייה עד שנת 1970 ומאז משמש את העירייה כאתר לטקסים ואירועים עירוניים.
בראש הצריח מצויה שבשבת המכונה תומאס הזקן (Vana Toomas) והמהווה אחד מסמליה של העיר טאלין.
סרט מתוק

הפקה וביקורת

הסרט צולם באמסטרדם, מונטריאול ופריז, במהלך גלותו של מקבייב מיוגוסלביה לאחר שהוחרם על ידי השלטונות שם בעקבות סרטו הקודם והשנוי במחלוקת, "מסתרי האורגניזם" (1971). במקור נועד להיות קו עלילה אחד, בו מלכת היופי הטהורה הופכת בהמשך לקברניטה של ספינת הממתקים, אך כוכבת הסרט קרול לור פרשה מההפקה באמצע בשל התנגדות שגילתה לתכניו הפרובוקטיביים ולהשפלתה בחלק מהסצינות; מקבייב נאלץ לשכור שחקנית אחרת, אנה פרוקנל, ולשנות את העלילה כך שתתפרש על שני קווי עלילה, של מלכת היופי ושל הקברניטה. 
ההשראה של מקבייב לסיפור רציחות הילדים בספינה, הייתה מפרשה שפורסמה בעיתונות על רוצח מטקסס שקבר בבורות עשרות גופות של ילדים, עטופות בשקי פלסטיק.
הסרט הוצג בפסטיבל קאן ב-1974 וספג ביקורות שליליות, הן ממבקרים בעולם המערבי והן בגוש המזרחי הקומוניסטי דאז. בין השאר נטען כי הוא וולגרי וכולל גסויות ועיסוק רב ולא מקובל בהפרשות הגוף. במדינות הקומוניסטיות הופנתה ביקורת על אופן הצגת הקומוניזם והמהפכה בסרט, והוא נאסר להקרנה שם. מבקרים ופוליטיקאים בפולין ביקרו את אופן הצגת העם הפולני והטבח ביער קאטין בסרט; כניסתה של כוכבת הסרט הפולנייה, אנה פרוקנל, למולדתה, נאסרה לאורך שבע שנים. נקיטת העמדה הנאצית בעניין טבח יער קאטין בסרט גרמה להאשמת מקבייב בפרו-נאציזם.
בעקבות איסור הקרנת הסרט במדינות רבות בעולם, לא ניתן היה כמעט להשיג עותקים שלו לאורך עשרות שנים. רק ב-19 ביוני 2007 הועלה הסרט לגרסת DVD והפך זמין יותר.
הכותל המזרחי

הכותל המזרחי של הר הבית הוא אחד מקירות התמך שמקיפים את מתחם הר הבית שבהר המוריה, ובעבר שימש כאחד מארבע החומות שהקיפו את הר הבית שבו נבנו בתי המקדש הראשון והשני. הכותל המזרחי מהווה גם חלק מהקטע המזרחי של חומת העיר העתיקה, אותה שילב סולטאן סולימאן בעת בנייתה עם שרידי החומה העתיקה של הר הבית.
בשונה מהכותל הדרומי והמערבי הנוכחיים של הר הבית, שהם מעשי ידיו של הורדוס מלך יהודה כחלק מפרויקט שיפוץ מתחם הר הבית, ומוסכם שהם אינם יושבים על התוואי המקורי של חומת הר הבית הקדומה המתוארת במשנה, מרבית אורכו של הכותל המזרחי בנוי בסגנון בנייה הקדום לזה של הורדוס, ומקובל לייחסו לתקופת מלכי בית חשמונאי. רק שלושים ושניים המטרים הדרומיים של הכותל, מ'קו התפר' ודרומה, ו-119.5 המטרים הצפוניים, מיוחסים לבניה הרודיאנית. אורכו הכולל של הכותל המזרחי הוא כ-465 מטרים.
בראשית ימי בית המקדש השני נבנה בחומה המזרחית של הר הבית שער כניסה שנקרא 'שער שושן' על שם שושן הבירה של האימפריה הפרסית שמכוחה נבנה בית המקדש השני. תפקידיו המרכזיים של השער היו הוצאת השעיר לעזאזל ביום הכיפורים למדבר, והוצאת הפרה האדומה אל הר המשחה לשם הכנת 'אפר פרה אדומה'.

מבנה הכותל ותארוכו

בכותל המזרחי משולבים סגנונות בנייה משתי תקופות שונות. חלקו המרכזי של הכותל בנוי בסגנון בנייה קדום שתִארוכו המדויק לוטה בערפל, יש המוצאים בסגנון בנייה זה אלמנטים המזכירים סגנון בנייה המיוחס לתקופת בית המקדש הראשון, יש המשייכים קטע-חומה זה לראשית ימי בית המקדש השני, ורבים מתארכים אותו, בעיקר את חלקו הדרומי של קטע זה, שככל הנראה נוסף בתקופה מאוחרת מהחומה המקורית, לימי החשמונאים.
לגבי 32 המטרים הדרומיים של הכותל המזרחי, ו-119.5 המטרים הצפוניים שלו, מקובל לזהות את סגנון הבניה שבו נבנו קטעי החומה הללו לסגנון בנייה הרודייאני, וזאת כחלק מפרויקט הרחבת הר הבית ושיפוץ המקדש שבמסגרתו בנה הורדוס את הכותל המערבי, הדרומי והצפוני במיקום המכפיל את שטחו של הר הבית מכפי שהיה. ובכותל המזרחי לא 'נגע' אלא רק הרחיב אותו מצפון ומדרום בהתאם לשאר הכתלים שהורחבו.
מנעד

מִנְעָד (דִּיאַפָּזוֹן) הוא טווח צלילים. מקור המילה בהלחם: מן-עד. ניתן להתייחס למנעד של יצירה, כלומר טווח הצלילים הדרוש כדי לבצע אותה, או למנעד של כלי נגינה או זמר, כלומר לטווח הצלילים שמסוגל המבצע להפיק.
מבצע שמנעדו אינו מכיל את מנעד היצירה לא יוכל לבצע אותה. חלק מן העבודה על פיתוח קול מטרתה הרחבת המנעד של הזמר. עם זאת, לא ניתן להגדיל את המנעד באופן בלתי מוגבל; לנתוני גופו של הזמר השפעה על מנעדו (כמו גם על טיב קולו וגונו), והמנעד יכול להשתנות או להתגמש מסיבות שונות (אימון ארוך או מחלה, למשל).
מקובל למדוד מנעד של זמרים וכלים באוקטבות. מנעדם של מרבית הפסנתרים, לדוגמה, הוא כשבע אוקטבות.
קובאן קרסנודאר (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1928 כ"דינמו קרסנודאר", אך שם הקבוצה שונה ל"נפטיאניק" בשנת 1954, ל"קובאן" בשנת 1958 ו"ספרטק" בשנת 1960. בשנת 1963 השם שונה בחזרה ל"קובאן", כפי שהוא כיום.
הקבוצה שיחקה ברוב שנותיה בליגות הנמוכות של ברית המועצות מלבד 3 עונות בליגה הסובייטית הבכירה (בין העונות 1980 ו-1982) כאשר דירוג השיא שלה היה המקום ה-13 בעונת 1981.
בשנת 1992, עם התפצלות ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית החלה הקבוצה לשחק בפרמייר-ליג הרוסי אך נשרה כבר באותה עונה ל"ליגה הרוסית הראשונה" (הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה). לאחר מספר עונות ב"ליגה הרוסית הראשונה" וב"ליגה הרוסית השנייה" אך בשנת 2004 הקבוצה חזרה לליגה הרוסית הבכירה, אז נשרה שנה לאחר מכן אך חזרה אליה בסוף עונת 2006. בעונת 2007 שיחקה הקבוצה בליגה הרוסית הבכירה אך סיימה במקום הלפני אחרון ולכן ירדה לליגת המשנה. בעונת 2008 חזרה לליגה הבכירה, אך נשרה מקץ עונה. ב-2010 העפילה שוב לליגה הבכירה אחרי שהבטיחה את המקום הראשון בליגת המשנה, שלושה מחזורים לסיום.
בעונת 2012/13 סיימה במקום החמישי והעפילה לראשונה בהיסטוריה שלה למפעל אירופי וכבר בעונת הבכורה שלה - 2013/14 - בליגה האירופית גברה על פיינורד ומאת'רוול והעפילה לשלב הבתים. בשלב הבתים הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות ולנסיה, סוונסי סיטי וסנט גאלן. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר. בעונת 2014/15 העפילה לראשונה בהיסטוריה שלה לגמר הגביע הרוסי והודחה לאחר שלוקומוטיב מוסקבה גברה עליה בתוצאה 3-1.
בעונת 2015/16 נשרה לליגת המשנה הרוסית, בה שיחקה במשך שנתיים. במאי 2018 הכריזה על פשיטת רגל. ביולי 2018 הקבוצה הוקמה מחדש כקבוצת ספורט בבעלות האוהדים ומתמודדת באליפות מחוז קרסנודאר בכדורגל. במאי 2019 הקבוצה שברה שיא צופים לקבוצה חובבנית כשצפו בה קהל של 6,125 איש, שנחשב לשיא צופים למשחק בליגה חובבנית ברוסיה.

בעלות וניהול

משנת הקמתה ועד 2018 קבוצת הכדורגל נמצאה בבעלות ממשלת מחוז קרסנודאר. בשנת 2018 המועדון הוקם מחדש על ידי המועדון המאוחד של אוהדי הכדורגל של "קובאן" (КРОО «Объединенный клуб футбольных болельщиков «Кубань») המהווה לארגון הגג של אוהדי הקבוצה בעיר קרסנודאר והוא המנהל את קבוצת הכדורגל המחודשת ובכך הפך קובאן למעשה למועדון הכדורגל הראשון ברוסיה הנמצא בבעלות אוהדיו.

אצטדיון

במרבית שנותיה הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון קובאן שהוקם ב-1960 ומכיל 35,200 מקומות. האצטדיון מכיל ארבעה יציעים ובעבר אירח כמה משחקים מגביע אופ"א. האצטדיון ממוקם ברחוב מסילות הברזל, 49 בעיר קרסנודאר.
לאחר שהוקמה מחדש ביולי 2018 עברה לארח את משחקיה במסגרת אליפות המחוז באצטדיון טרוד, המכיל 3,000 מושבים.
ברוש גדול-פירות

גידול בתרבות

הברוש גדול הפירות משמש רבות בגינון באזורים רבים בעולם שהאקלים שלהם דומה לזה של חופי קליפורניה, עם חורף ממוזג וקיץ קריר ולח. זנים תרבותיים שלו נפוצים בגינות באירופה, ארצות הברית וניו זילנד.
בישראל נפוץ הזן 'גולד קרסט', המוכר יותר בכינויו "ברוש לימוני". זן זה מתאפיין בצמיחה מהירה, ולכן מרבים להשתמש בו בגינון. עם זאת, מידת התאמתו לתנאי האקלים של ארץ ישראל שנויה במחלוקת. בארצות שהקיץ בהן קריר ולח הוא מאריך ימים, ואף יכול להגיע לגובה של 40 מטרים ולנוף בקוטר 10 מטרים. אולם רגישותו לחום וליובש מחלישה אותו בקיץ בישראל, והוא רגיש לפגיעת מחלות ומזיקים רבים, ובמיוחד לפגיעת הפטרייה Seiridium cardinale כך שמרבית העצים אינם שורדים שנים רבות.
פייטרו הראשון, רוזן סבויה

ביוגרפיה

פייטרו נולד בשנת 1048 לאודונה הראשון, רוזן סבויה ולאדליידה מסוזה, בתם של אולדריקו מנפרדי השני, מרקיז טורינו וברטה ממילאנו.
בשנת 1057 מת אביו אודונה הראשון, רוזן סבויה, ופייטרו עלה לשלטון במקומו. אולם בשל היותו קטין שלטה אמו כעוצרת, והכוח ברוזנות למעשה היה בידיה. זמן קצר לפני מותו התאחד פייטרו עם קוניברטו, בישוף טורינו, בניסיון להדיח את בנדיקטו השני, אב המנזר סקרה די סן מיקלה מתפקידו. ב-9 באוגוסט 1078 מת פייטרו, ואחיו אמדאו השני, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
רונן שפירא

ביוגרפיה

רונן שפירא נולד בישראל ב-1966. למד בילדותו פסנתר אצל אמו חוה שפירא.
לאחר שירותו הצבאי למד באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל פנינה זלצמן, לאה אגמון וולטר אופהויזר. במקביל למד הלחנה אצל אנדרה היידו ויוסף דורפמן. המשיך את לימודיו לתואר השני ודוקטורט באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת נורתווסטרן, שם השתלם אצל ויליאם בולקום ואלן סטאוט.
שפירא נמנה עם צוות המורים במדרשה למוזיקה של מכללת לוינסקי. הקים תזמורת הנוער היהודית-ערבית בניצוחו של תייסיר אליאס ובמסגרת נוער מוזיקלי בישראל.
בשנת 2019 המציא רונן את הפסנתר התרבותי, פסנתר שמכוון בצורות שונות ויוצר פעמונים טיבטיים, מאקמים, סולמות אפריקאים לא מושווים וסאונד בס חשמלי וכלי הקשה. הפסנתר מוזמן לפסטיבלים, מוסדות טיפוליים, אוניברסיטאות ופסטיבלי מוזיקה. 
רונן מצייר בעיקר רישומי פורטרטים של פנים בסגנון עז מבע.

חיים אישיים

לרונן 4 ילדים מאשתו אביטל וילונסקי, ובן בכור מהמלחינה אביה קופלמן.
תראו מי מדבר עכשיו

תקציר העלילה

בסרט המשך זה הילדים כבר גדלו וכעת מדברים. ג'יימס (ג'ון טרבולטה) מוצא עבודה בתור טייס פרטי של נשיאת חברת קוסמטיקה בעוד שאשתו מולי (קריסטי אלי) מפוטרת מעבודתה ומתבקשת להשגיח על כלבת הפודל המפונקת של נשיאת החברה. בנוסף בנם מייקי אשר מעוניין בכלב משלו מזה זמן רב, מביא הביתה כלב רחוב קשוח.
בניגוד לשני הסרטים הראשונים בהם הילדים מדברים, בסרט זה הכלבים הם המספרים (קולותיהם של דני דה ויטו ודיאן קיטון).

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות בלבד, ולפיכך לציון 0% (אפס אחוזים) באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 23 ביקורות.
ג'יימס טיבריוס קירק

תיאור הדמות

ג'יימס טיבריוס (או: ג'יימס ט. או ג'ים) קירק נולד ב-22 במרץ 2233 (תאריך כוכבי 1277.1) ביישוב ריברסייד שבאיווה. הוא גודל שם על ידי הוריו - וינונה וג'ורג' קירק.
בגיל 13 קירק היה אחד מתשעה ניצולים מטבח קטלני שבמהלכו נרצחו 4,000 אנשים. במהלך הטבח קירק היה עד לרצח של כמה מבני משפחתו.
קירק החל את הקריירה של באקדמיה של צי הכוכבים בתור צוער בשנת 2250. בהמשך של אותה השנה קירק סיים בהצטיינות ובדרגת קצין את ההכשרה באקדמיה של צי הכוכבים. בשנת 2251 קירק נשלח להשתלמות בספינת החלל "USS Republic, NCC-1371". לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת סגן משנה וחזר לאקדמיה ומונה למדריך. בשנת 2254 הוא הועלה לדרגת סגן ושירת בהמשך במשך 3 שנים על סיפונה של ספינת החלל "USS Farragut, NCC-1647". בעת שירותו בספינת חלל זו, שרד פיגוע התאבדות שבו נהרגו רוב אנשי הצוות של הספינה. לאחר תשע שנות שירות למופת, הוא הועלה לדרגת סרן בשנת 2263.
בהמשך בילה עשר שנים כחבר בספינת החלל "USS Enterprise NCC-1701" תחת פיקודו של קפטן כריסטופר פייק. בשנת 2263, לאחר שפייק פרש, קירק מונה לתפקיד הקפטן של האנטרפרייז ובכך הפך למעשה לקפטן הצעיר ביותר בתולדות צי הכוכבים. קירק פיקד על האנטרפרייז במהלך השליחות ההיסטורית של ספינת החלל בשנים 2264 - 2269. 
בשנת 2269 קירק הועלה לדרגת אדמירל ולתפקיד כראש המבצעים של צי הכוכבים.
בשנת 2293 קירק נעלם כאשר האנטרפריז נפגעה על ידי הנקסוס. עם זאת, הוא היה למעשה היה עדיין בחיים ביקום מקביל, שכן הוא חולץ על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד.
בשנת 2371 קירק הקריב עצמו במהלך קרב מול ד"ר סוראן במערכת "Veridian III" כדי למנוע מסוראן להוציא לפועל את מזימותיו. קירק נקבר על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד בכדור הארץ.

חיים אישיים ומשפחתו

קירק היה אב לילד בשם דייוויד מנשואיו לקרול מרקוס. דייוויד נרצח על ידי קלינגונים בשנת 2285.
פאת השדה

שיעור הפאה

התורה לא נתנה שיעור לכמות התבואה שיש להשאיר בסוף השדה, ולכך אף אם השאיר אפילו כל שהו קיים המצווה, במשנה אף מנו מצווה זו בכלל המצוות שאין להם שיעור: "ואלו דברים שאין להם שיעור הפאה והבכורים והראיון וגמילות חסדים ותלמוד תורה".
אף שכאמור מהתורה אין שיעור למצווה זו, אולם חז"ל קבעו שיעור למצווה וחייבו להשאיר לפחות אחד חלקי שישים מכלל התבואה. בפועל, אפילו אם השאיר שיבולת אחת, יצא ידי חובה.
אמרו חכמים שבשלושה מצבים ראוי להשאיר לפאה יותר מאחד משישים: 1) כאשר העניים מרובים 2) כאשר זכה בעל השדה לברכה מרובה בשדהו. 3) כאשר השדה קטן ובאחד משישים אין כמעט תועלת לעניים (משנה פאה א, א-ב; רמב"ם מתנות עניים א, טו).
בתלמוד מסכת נדרים, דף ו', עמוד א' אמרו שאף אם רצה לעשות כל שדהו פאה - רשאי, בניגוד לתרומה, שאינו רשאי לעשות כל העיסה תרומה.

מקום הנחת הפאה

מקום הנחת הפאה הוא בסוף השדה בטעם הדבר אמרו בתלמוד מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד א ' כמה טעמים
אמר רבי שמעון: בשביל ארבעה דברים אמרה תורה להניח פיאה בסוף שדהו: מפני גזל עניים, ומפני ביטול עניים, ומפני החשד, ומשום בל תכלה. מפני גזל עניים - שלא יראה בעל הבית שעה פנוייה, ויאמר לקרובו עני: הרי זו פאה. ומפני ביטול עניים - שלא יהו עניים יושבין ומשמרין: עכשיו מניח בעל הבית פאה. ומפני חשד - שלא יהיו עוברין ושבין אומרים: תבא מארה לאדם שלא הניח פאה בשדהו. ומשום בל תכלה

דינים נוספים

לא מניחים פאה ממין אחד על חבירו, ולא משדה אחד על חברו אפילו שני השדות מאותו המין, כי המצווה לשתף את העניים בברכת כל שדה בפאה מיוחדת. וגם אם היו השדות צמודים אבל יש ביניהם נחל או שביל או דבר אחר שחוצץ כך שאינם נחרשים ונקצרים כאחד, הן נחשבות כשני שדות וצריך להניח פאה לכל שדה (רמב"ם ג, א-ג). אבל במטע של אילנות, שביל או נחל אינו מפריד את המטע לשני חלקים, כי הם נראים כאחד, ורק אם היה גדר בין שני החלקים צריך להשאיר פאה מכל חלק בפני עצמו (רמב"ם ג, יט).
לכתחילה מצווה להפריש את הפאה בזמן שהתבואה מחוברת לקרקע, בדיעבד יכול להפריש אף לאחר מכן, בתלמוד נחלקו עד מתי יכול להפריש:
"מצות פאה להפריש מן הקמה, לא הפריש מן הקמה - מפריש מן העומרים, לא הפריש מן העומרים - מפריש מן הכרי עד שלא מרחו, מרחו - מעשר ונותן לו; משום ר' ישמעאל אמרו: אף מפריש מן העיסה ונותן לו" (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף צ"ד, עמוד א')
חל על עשיר איסור לשמור פאה עבור עני מסוים אלא עני הקודם לקחת זוכה בפאה. אין באפשרותו של עני הרוצה בכך לשמור לעצמו על ידי פריסת בגד על הפאה וסימון הפאה כפאה "שלו" ואם עשה כן מותר לעני אחר ליטול ממנו.
ארמון הקרמלין הממלכתי

היסטוריה

בשנת 1960 ובשנות ה-80 נערכו בין קירותיו כנסי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בנוסף לפורומים חברתיים ופוליטיים שונים, ארמון הקרמלין הממלכתי שימש (ומשמש) כבמה לקונצרטים והפקות תיאטרון. במשך זמן מה הוא היה ברשות תיאטרון הבולשוי.
כיום בשטח הארמון, יושב תיאטרון הבלט של הקרמלין. מדי חורף, מוצב בין כתליו עץ חג המולד המרכזי. ארמון הקרמלין הממלכתי, שנבנה בשנות ה-60 של המאה העשרים, כמו בניין 14 בקרמלין אינו נחשב לחלק של מורשת אדריכלית של הקרמלין ולא נכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

בניית הארמון

הארמון נבנה באתר של מצבור הנשק הישן, שנבנה בשנת 1807-1810, על ידי איוואן ייגוטוב בסגנון אמפירי. לפני כן במקום הזה נבנו בית הצאר בוריס, כלומר, מעונו לשעבר של הצאר בוריס גודונוב. במהלך הריסת מצבור הנשקייה הישן, עמדו לאורך שרשרת הבניין תותח הצאר ותותחים נוספים, הועברו לארסנל הקרמלין ולצד תותחים צרפתיים שנלקחו שלל במהלך מלחמת 1812.
לפני הבנייה בוצעו חפירות ארכאולוגיות, שנתנו מידע רב ערך על ההיסטוריה המוקדמת של מוסקבה.
הבניין היה במקורו ארמון קונגרסים המיועד ל-4,000 מושבים בשלב התכנון והיה מחולק בשלוש חזיתות ללובי, אולם ועידה, כאשר כל אחד מן החדרים תוכנן על ידי קבוצה נפרדת של אדריכלים, שרבים מהם זכו לאחר מכן בפרס לנין על הפרויקט הזה. אבל עד מהרה, בשל בניית ארמון הקונגרסים החדש בבייג'ינג, הוחלט להרחיב את הארמון עד ל-6,000 מושבים ועוצב כאולם אירועים, שבסופו של דבר מוקם ישירות מעל האולם. נוסף לזה, נבנו כמה קומות מתחת לקרקע.
הבנייה נמשכה 16 חודשים, וב-17 באוקטובר 1961 הבניין נפתח. חזית הבניין עשויה משיש לבן ואלומיניום זהב מאוראל. מעל הכניסה הראשית נתלה סמל מוזהב של ברית המועצות, אשר הוחלף לאחר מכן בסמל של הפדרציה הרוסית. בעיצוב הפנים השתמשו בגרניט אדום, שיש ופסיפס עם סוגים שונים של עץ.
בשנים 2006-2009 בארמון הקרמלין הממלכתי נערכו שיפוצים שונים; הוחלפה מערכות התקשורת, נערך שחזור מקיף למזנון והאולם הגדול שופץ.