אלכסנדרו פלכטנמאכר

רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו

אלכסנדרו פלכטנמאכר נולד ביאשי כבנו של המלומד והמשפטן ממוצא גרמני כריסטיאן פלכטנמאכרׁ (1785-1843). כריסטיאן פלכטנמאכר היה סקסוני טרנסילבני יליד בראשוב שהתיישב בשנת 1813 במולדובה להזמנת השליט סקרלט קאלימאכי כדי לשמש לו ליועץ משפטי וללמד למשפטים.
פלכטנמאכר הבן גדל בבית מוזיקלי כשאמו ידעה  לנגן היטב בפסנתר ואביו היה בעצמו חובב תיאטרון ומוזיקה.  
ביאשי אלכסנדר למד פסנתר אצל אמו, אחר כך אצל פאול הטה. כינור למד אצל  וי. לייטנר. עוד בגיל 11 התחיל לנגן ככנר בלהקה הלירית הצרפתית מיאשי עד שנשלח ללימודים בווינה עם מלגה שקיבל מהבויאר המלומד והסופר קוסטאקה קונאקי.
למד בין השנים 1837-1840 בקונסרבטוריון של וינה כתלמידם של יוזף בֶהם ויוזף מאיזדר (כינור) וניגן לאחר מכן לפרק זמן בתזמורת התיאטרון "קרנטרטור" (Kärntherthortheater).

פעילותו ככנר, מנצח ומורה

עשה בהמשך סיורים באירופה ובמולדתו ככנר ובשנים 1843-1842 היה לכנר ראשי של להקה "מריה תרזה פריש" ביאשי. ניגן בסלונים של משפחות האצולה ביאשי, בבתים של הלוגופט באלש, של הנסיכה דידיצה מברוקרדט ושל גאורגה אסאקי, שבהם התנהלה רוב הפעילות המוזיקלית בעיר.
ב-1844-1847, עדיין בבירת מולדובה, עבד כמנצח התזמורת של התיאטרון הלאומי שבניהולו של מאטיי מילו. ב-1847 ערך סיור קונצרטים מוצלח ברוסיה. אחרי שהשתלם בפריז בשנים 1847-1848 והצטרף לפעילות המהפכנית שפרצה ב"אביב העמים" במולדובה. בשנת 1852, ממורמר בגלל הקשיים שהעלו לפניו שלטונות בנסיכות, עבר פלכטנמאכר לוולאכיה השכנה וכיהן כמנצח בתיאטרון של בוקרשט בין השנים 1852-1853. ב-1853 נשא לאשה את מריה, בת לבית מברודין, אשה משכילה ומיוחדת, שחקנית בקראיובה בצעירותה, שעמדה לצידו למשך 30 שנה. במשך חמש שנים (1853-1858) ניצח פלכטנמאכר על תזמורת התיאטרון בקראיובה והיה למייסד החינוך המוזיקלי בבירת אולטניה. בין השנים 1858–1879 חזר לנצח על תזמורת התיאטרון הלאומי של בוקרשט.
את פעילותו בתחום ההוראה התחיל בבית הספר הקרוי "המוסד המקהלתי" Aşezământul choral  (1860-1863 בבוקרשט כמורה לכינור, צ'לו ופסנתר. בשנים 1863-1864 לימד הרמוניה וכינור ב"בית הספר למוזיקה קולית וכלית" (Şcoala vocală şi instrumentală).
פסגת הקריירה שלו הייתה יסוד הקונסרבטוריון למוזיקה בבוקרשט בשנת 1864 (לפי החלטת השליט אלכסנדרו יואן קוזה) וניהולו כמנהל ראשון בין השנים 1864-1869. פלכטנמאכר לימד שם כפרופסור לכינור (והרמוניה) במשך 31 שנה (1864-1895.
בשנת 1866 ניצח על קונצרט סימפוני ראשון בבוקרשט שכלל יצירות של היידן,מוצרט ובטהובן שהביא אחריו את הקמתה מחדש של החברה הפילהרמונית הרומנית בשנת 1868. בשנת חנוכת ה"אתנאום הרומני" &Ateneul Român), מושב התזמורת הפילהרמונית בבוקרשט, בשנת 1888 בוצעה יצירותו המוקדשת לאירוע, "הימנון האתנאום" (Imnul Ateneului) למקהלה.

המחצית השנייה של חייו

הדחתו מתפקיד מנהל הקונסרבטוריון בשנת 1869 גרמה לו לעוגמת נפש. פקד בו בהמשך אסון של מות בנו היחיד. לתקופות ארוכות העדיף לשהות, בחברת אשתו, בבית בכפר מצאו (Măţău) על יד קמפולונג מוסצ'ל. שם התחיל לכתוב את האופרה ההיסטורית שלו, "הנערה מקוזיה" אך לא הצליח לסיימה. אחרי שהתאלמן, ביתו בער בדליקה יחד עם רבות מעבודותיו.
בנימוק שפעם קיבל פרס  לאומי בשווי 300 ליי, השלטונות סירבו להעניק לו מאוחר יותר קצבת זקנה כלשהי. בגיל 75 הפסיק לנגן בכינור בגלל מחלה. עמיתים כמו המלחין אדאורד קאודלה ושחקנים של התיאטרון הלאומי בבוקרשט נתנו הצגה שהכנסותיה הוענקו לו כעזרה למחייתו.
פלכטנמאכר נפטר בבוקרשט בינואר 1898 והובא לקבורה בבית הקברות "בלו".
אשתו, מריה (1838-1888), הייתה שחקנית תיאטרון בצעירותה, ובבגרותה מורה, עיתונאית וסופרת, פעילה למען זכויות הנשים.בשנים 1879-1884  היא הוציאה כתב עת בשם "פֶמֶיָה רומֶנֶה" (Femeea română, "האישה הרומנית") שהמוטו שלה היה "חירות באמצעות האור" (Libertate prin lumină).
מריה פלכטנמאכר הייתה ידועה גם כמארגנת מופעי צדקה שהכנסתם הייתה מוקדשת לעזרה לאמנים ולמוזיקאים נזקקים.

תרומתו כמלחין

פלכטנמאכר הלחין את  האופרטה הרומנית הראשונה - באבה חרקה (הבכורה ב-26 בדצמבר 1848 בתיאטרון הלאומי ביאשי) - על מילים של השחקן והבמאי מאתיי מילו.
כמו כן הצטיין כמלחין למוזיקת במה - בעיקר ל"קופלטים" ול"ודבילים" פרי עיטם של סופרים כמו וסילה אלכסנדרי, קונסטנטין נגרוצי ואחרים. אבל שיתוף הפעולה הכי פורה היה לו עם אלכסנדרי.
על מילות משורר זה הלחין גם שירים פטריוטיים שנשארו פופולריים עד היום ובראשם "הורת האחדות".
פלכטנמאכר הלחין גם ריקודים בסגנון עממי רומני - בעיקר מסוג "הורה" ו"סרבה".
הקטעים שכתב פלכטנמאכר לוודבילים היו מגוונים - פזמונים, שירי לכת, ואלסים, סרנדות, שירים קומיים וליריים, אותות כֵּליות או קוליות וכו'. מנגינותיו הושפעו על ידי הפולקלור הרומני ומוזיקת הלאוטארים הצוענים וגם על ידי ז'אנרים אופנתיים כמו הרומנסות העירוניות, הריקודים הסלוניים וכדומה.