google/wiki40b huggingface dataset:
איסור כתובת קעקע

מקור המצווה

מקור המצווה בספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק כ"ח: "וְשֶׂרֶט לָנֶפֶשׁ לֹא תִתְּנוּ בִּבְשַׂרְכֶם וּכְתֹבֶת קַעֲקַע לֹא תִתְּנוּ בָּכֶם אני ה'".

טעם המצווה

כך כותב הרמב"ם בהלכות עבודה זרה: 
כתובת קעקע האמורה בתורה, הוא שישרוט על בשרו וימלא מקום השריטה כוחל או דיו או שאר צבעונין הרושמין; וזה היה מנהג הגויים שרושמין עצמן לעבודה זרה שלהן, כלומר שהוא עבד מכור לה ומורשם לעבודתה. ומעת שירשום באחד מדברים הרושמים אחר שישרוט, באי זה מקום מן הגוף, בין איש בין אישה - לוקה.
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק י"ב, הלכה י"א
 
אחד הטעמים הניתנים לאיסור הוא היותם של היהודים שייכים לעם חשוב אשר לא נאה לו להשחית את גופו. פרשן המקרא "חזקוני" כותב את הטעם שלא ראוי ליהודי לשים בגופו אות אחר מלבד האות של המילה. טעם אחר שניתן (למשל בספר החינוך) לאיסור הוא הצורך להבדל ממנהגי עבודה זרה.
אלן ריצ'סון

ביוגרפיה

ריצ'סון נולד בגרנד פורקס, דקוטה הצפונית כאמצעי מבין שלושה בנים לאם מורה בתיכון ואב ששירת בחיל האוויר האמריקאי, כשהיה בן 10 עבר להתגורר בפלורידה ולאחר לימודי התיכון הוא למד גם לתואר במכללה. הוא החל לדגמן לקטלוג של אברקרומבי אנד פיץ' ובנוסף הוא דגמן הלבשה תחתונה לחנות לבגדי גברים אלקטרונית.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-2004 כשנבחן לתוכנית אמריקן איידול כאחד משמונים ושבעה המועמדים המובילים לנבחרת העונה השלישית אך הודח בשלב בו התוכנית עוברת ממבחני הבד להוליווד, הוא נודע בתוכנית בזכות הסטריפטיז שביצע באחד הפרקים. בין תפקידיו בטלוויזיה הייתה דמותו של "אקווהמן" בסדרה "סמולוויל".
ב-2006 שיחק תפקיד קטן של קצין בצבא בסרט של הולמרק "Though None Go with Me" לצד שריל לאד. באותה שנה שיחק בסרט האימה "הקצב" העוסק בחמישה סטודנטים המגיעים בטעות לעיירה נידחת בדרך ללאס וגאס.
ב-2008 שיחק בסרט "חופשת הקיץ 83" אודות נערים שסיימו תיכון ומחפשים לנקום בבריונים שהציקו להם בתקופה זו בעת שהם שהם הולכים ללמוד בקולג'.
ב-2009 שיחק בסרט הטלוויזיה "Midnight Bayou" לצד ג'רי אוקונל המבוסס על רומן מאת נורה רוברטס ובאותה שנה שיחק בסרט "מעודדים צמודים".
מ-2010 ועד 2011 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרת הקולג' בלו מאונטיין סטייט כת'אד קאסל, קפטן קבוצת פוטבול, ב-2010 שיחק בפרק של CSI: מיאמי. ב-2018 גילם את בוב בקומדיה "מרד במשרד" לצד ברנטון ת'ווייטס. ב-2020 שיחק בסרט "רוחות מלחמה" גם הוא לצד ת'ווייטס.
עיטורי קוקטייל

עיטורי קוקטייל הם קישוטים המעטרים קוקטיילים כחלק מהאופי הצבעוני של הקוקטייל. העיטורים נועדו הן להוסיף צבע וצורה לקוקטייל, והן, כאשר מדובר בעיטורים אכילים, להוסיף טעם.
מקובל לעטר קוקטיילי רום בעיטורי פירות ובעיקר פירות טרופיים על מנת להוסיף טעמים מתוקים לקוקטייל. עיטורי טקילה מעוטרים לרוב בעיטורי פירות הדר - לימון ותפוז שנועדו להוסיף צבע צבעוני לקוקטייל השקוף וטעם חמצמץ.
משקאות על בסיס ג'ין ווודקה מעוטרים בעיקר במאכלים בעלי טעמים חמוצים או חריפים (זיתים, בצלי פנינה) או לחלופין טעמים מתוקים של תפוז או דובדבן מסוכר.
משקאות על בסיס ויסקי או ברנדי נהוג שלא לעטר - ובכל מקרה שלא להוסיף להם טעמים (העיטורים הם עיטורים לא אכילים).
לניטה אייריסטו

ביוגרפיה

אייריסטו נולדה בהלסינקי, ב-1954 היא זכתה בתחרות היופי הלאומית "Suomen Neito" וייצגה את פינלנד במיס תבל, בין תפקידיה כזוכת התחרות היה להשתתף באירועי צדקה ולפעול למען גיוס כספים עבור יוצאי הצבע שנפגעו במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית.
היא הנחתה את תחרות "מיס סקנדינביה 1964".
היא סיימה תואר במכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים ולמדה עיתונאות טלוויזיה באולפני ה-BBC וITV בלונדון. היא גם למדה תקופה באוניברסיטת סטנפורד, במסגרת לימודיה היא ביצעה עבודות התמחות במספר אולפני טלוויזיה בקליפורניה ועבדה בין היתר בהפקת תוכנית האירוח של סטיב אלן, בנוסף אלן הזמין אותה להצטרף אליו לשידור החי בפרק של התוכנית העוסק בפינלנד ושודר ב-NBC. היא עבדה שנים רבות בטלוויזיה הפינית. 
כסופרת היא פרסמה מספר ספרים שכתבה, היא ביצעה מספר הרצאות אודות ספריה וניסיונה בתחום העסקים והטלוויזיה, היא גם שימשה כמרצה אורחת במספר מוסדות אקדמאיים. 
ב-2008 היא נבחרה לאחת מעשר הנשים המשפיעות ביותר בפינלנד, בנוסף היא זכתה באות מסדר האריה "Order of the Lion of Finland" מטעם נשיא פינלנד.
אהרון ברנשטיין

ביוגרפיה

ברנשטיין נולד בשנת 1812 בעיר דנציג (כעת גדנסק). התחנך בישיבה ואת השכלתו הכללית רכש בכוחות עצמו. בראשית שנות השלושים של המאה ה-19 עבר לברלין, פרוסיה, שם התפרנס כמוכר ספרים, עיתונאי ומחבר ספרי מדע פופולרי - כתב סדרה בת 21 כרכים על פלאי העולם. הוא השתתף בלחימה במהפכת 1848 בגרמניה ובשנות החמישים, תחת שלטון הריאקציה, נכלא לזמן מה בעוון פרסום השקפותיו הליברליות. בתחילת דרכו כעיתונאי וכסופר נהג ברנשטיין לחתום בשם העט א' רֶבֶּנשטיין (A. Rebenstein).
זיגיסמונד שטרן וברנשטיין היו הדמויות הבולטות ביותר בקרב בני הקהילה היהודית של ברלין, שביקשו לבצע רפורמות רדיקליות ביהדות. השניים, יחד עם משה סימיון נסחו את הטיוטה של ה"קול קורא", שפורסם בעיתונות וקרא ליהודים לקחת חלק בהתוויית העקרונות ליהדות חדשה. ברנשטיין האמין כי כתבי הקודש אינם מכילים את פרטי ההתגלות הישירה של רצון האל, אלא רק עדות לה. ב-10 במרץ 1845 היה מבין מייסדיה של הקהילה הרפורמית העצמאית-למחצה של ברלין, שלראשה נבחר לבסוף שמואל הולדהיים. באותו יום, נאם אהרן ברנשטיין:
"איכה נעמוד בפני ילדינו, שנולדו להווה מזהיר למען עתיד מזהיר עוד יותר, שלא חזו בעיניהם בקידוש השם, שאין להם כל תפישה של הרוח מתוכה הכו דורות קודמים באגרוף יום יום על לבם ונפלו על פניהם להתוודות על חטאיהם בפני אל רחום וחנון? הם גדלו ללא היראה שאנו עודנו מסוגלים להעלות באופן מלאכותי... איך נוכל, ולבנו שסוע, לשכנע אותם להעביר הלאה את צביעותנו?... ניצבים בין קברי אבותינו לעריסות ילדינו, העידן הזה קורא לנו לחלץ עצמנו מהתהום הגדולה שהתבונה, המנהג והחיים פערו בין שני דורות: זה שלפנינו וזה שאחרינו. אז נהיה לדור האחרון למורשת גדולה, המסוגל עוד להעריך את חיצוניותה אך לא למוסרה הלאה. אך נהיה גם הראשון ליצוק מסד לדורות הבאים אחרינו."

משפחתו

בנו הבכור של אהרון היה הפיזיולוג יוליוס ברנשטיין, ובנו הבכור של יוליוס היה המתמטיקאי פליקס ברנשטיין. אדוארד ברנשטיין היה בן אחיו של אהרון.
אמפיפארק באר שבע

אמפיפארק באר שבע (וכן: אמפיתיאטרון באר שבע) הוא אמפיתיאטרון ומתחם הופעות שממוקם ברחוב שלושת המצפים בעיר באר שבע. הוא משתרע על פני 104 דונם שהם כ-2% משטח פארק נחל באר שבע. בנייתו של האמפיפארק הסתיימה באוקטובר 2013. הוא הגדול ביותר והמאובזר ביותר בישראל.
האמפיפארק אירח מופעים גדולים, ובהם בין היתר מופעיהם של שלמה ארצי, אייל גולן, שרית חדד, שלומי שבת, עומר אדם, ליאור נרקיס ומשה פרץ.

תכנון ובנייה

תכנונו של האמפיפארק בוצע על ידי משרד אדריכלים בראשותו של האדריכל גדעון שריג בהשתתפות עיריית באר שבע וחברות הבת שלה, שביניהן כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע, רשות הניקוז "שקמה בשור", הקרן הקיימת לישראל, משרד השיכון וארגון JNF ארצות הברית. התכנון הסתיים בשנת 2010.
לפי התכנון, האמפיפארק נבנה על גבעה מלאכותית בלב פארק נחל באר שבע.
מיד בתום עבודות התכנון, החלו הקרן הקיימת לישראל ורשות הניקוז "שקמה בשור" בבניית הגבעה המלאכותית שגובהה 13 מטרים ושטחה הוא 57 דונם. עבודות העפר הכילו כ-500,000 קו"ב אדמה, שהובאה מאזור באר שבע וממאגר מים נבטים שנבנה במקביל על ידי קרן קיימת לישראל.
במהלך שנת 2011, לאחר השלמת עבודות העפר, החלה עיריית באר שבע בבנייה של מתחם האמפיפארק עצמו ופיתוחו. עבודות הבנייה הסתיימו באוקטובר 2013, ומתחם האמפיפארק נחנך עם הופעה של הזמר שלמה ארצי.

מרכיבי מתחם האמפיפארק

האמפיפארק כולל מתחם מופעים מגודר המכיל בין 10,000 ל-12,000 מקומות ישיבה, ביניהם כ-4,000 מושבים קבועים והשאר ברחבת הדשא שמסביב. אל המתחם מובילות שלוש כניסות קהל ובמרכזו ניצבת במה ששטחה הוא 665 מ"ר. מעל לבמה נבנה אלמנט תאורה אטרקטיבי, המתנשא לגובה של 42 מטרים ובנוי מברזל וכבלי פלדה שעליהם נורות LED, המציגות בשעות החשיכה מופע אור מרהיב המסמן את המתחם בצפייה מרחוק.
כמו כן, במקום ישנן רחבות דשא חיצוניות לאירוח כנסים ואירועים גדולים. קיימת גם אפשרות להצבת רחבות בארים ומזנונים. בנוסף, קיימים במקום מבני שירותים ותשתית לפריסת עמדות שירותים ניידים.
מחוץ למתחם המגודר, ניצבות שלוש במות קטנות הנקראות "אמפי-דשא" המיועדות להכיל עד 6,000 אנשים כל אחת. במקום ישנם מתחמי פיקניק מוצלים, שבילי הליכה, שבילים לאופניים ומתקני משחק. על פי התכנון, עתיד להיבנות באמפיפארק אגם מלאכותי גדול, שמימיו יגיעו ממכון טיהור.
ספריית גן לוינסקי

פעילות והפעלה

בספרייה קיימות פעילויות שונות עבור ילדים בהן: שעת סיפור, משחקים, הצגות והופעות מוזיקליות, בעברית ובשפות נוספות. וכן היא מכילה אלפי ספרים למבוגרים וילדים ב-16 שפות. עם מתנדביה ויוזמיה מקבוצת ארטים נמנים האמנים הדס עפרת, רומי אחיטוב ומרית בן ישראל, האוצרת טלי תמיר והאדריכל יואב מאירי, שתיכנן ועיצב את הספרייה. שותפים להפעלתה ארגון מסיל"ה המסייע לקהילות הזרות בתל אביב, וגורמים ממסדיים כדוגמת מנהלת שנת המאה ומפעל הפיס.
סך הכל מפעילים אותה כ-70 מתנדבים בני לאומים שונים, בהם סטודנטים, ספרנים פעילים ופנסיונרים.

קיטלוג

הספרייה בחרה בקטלוג ייחודי, וספריה מסומנים לפי שפות שונות, אך הן מעורבבות מתוך הרצון לחבר ולא לבַדֵל בין אנשים. נלווה לקטלוג משחק בו מקטלגים מחדש כל ספר שהושאל, תחילה קטלגו לפי אחד החושים, אך זה הוחלף בקטלוג לפי הרגשות שהספר עורר בקוראיו. נתון משתנה לפי הקטלוג של הקורא האחרון. דבר שיוצר מעין קריטריונים חדשים לבחינת הספרים.
על כל ספר מופיעה מדבקה צבעונית בגובה 5 סנטימטר ועליה מצוינת שפת הספר, ומדבקה נוספת המציינת את הרגשות שעורר. בכריכה הפנימית של כל ספר קיימת מדבקה ובה שאלה המבקשת מהקוראים לתאר את הספר ולצידה שבע מילים המתארות רגשות שהוא עשוי לעורר: מצחיק, מוזר, משעמם, עצוב, מרתק, מעורר השראה, מרגש. כל רגש מקודד לפי צבע. כאשר הקורא הראשון חשב שהספר מצחיק, הוא יסומן על ידי פס רחב בצבע סגול ויוצב במדפים המיועדים לספרים מצחיקים בספרייה. אם הקורא השני מסכים איתו המדבקה הסגולה תחולק לשניים (כדי לציין את מספר הקוראים שחשבו כך), אולם אם הקורא השלישי יקבע כי הספר משעמם המדבקה הבאה תחולק לשלוש, 2 שליש סגול ושליש עליון כחול והספר יעבור לאזור של הספרים המשעממים, כך לא משנה כמה קוראים שחשבו שהוא מצחיק, הקורא האחרון מחליט על סיווגו.

המבנה

המבנה הוא במכוון קבוע-ארעי שניתן לפרקו ואין לו קירות או דלתות המצריכות שומר בכניסה. הוא החל כ"קיוסק" לספרים הבנוי ממעין קופסה קלה מאורכת עשויה ממתכת ועץ העומדת על רגליים דקיקות שנוצרו על מנת שלא יפגעו בדשא ויעניקו לה תחושת קלילות. הקופסה נפתחת לקיר ספרים הצמוד למקלט ציבורי בו שני ארונות, ארון גבוה שקוף למבוגרים המואר מבפנים, כך בשעות הלילה הספרים מוארים ובולטים על רקע הגן. ומולו מבנה ארוך נמוך עבור הילדים, שדלתותיו מורדות כלפי מטה ויוצרות אפקט של רצפת פרקט עליה הם יכולים לשבת ולעיין בספרים.
המבנה מכוסה בחופה קבועה המשתרעת מעל המבנים ומספקת מחסה מהשמש ומהגשם ומגנה על הספרים והמבקרים. בין הארונות ישנה רחבה המיועדת ליצירה, עיון, קריאה ומשחק ובה גם מתקיימים מפגשים חברתיים.
הר ניבלוק

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1904, והוא נקרא על שם ג'ון ניבלוק (John Niblock), מנהל ברכבת הקנדית-פסיפית, אשר קידם את התיירות לאזור זה של הרי הרוקי, ויזם הקמת תחנות רכבות באזור לצורך זה.

הטיפוס על ההר

הראשון שטיפס לפסגת ההר היה וו. ד. וילקוקס (W.D. Wilcox), בשנת 1899.

תיירות

הר ניבלוק, והר ואייט הסמוך לו, הם אתר טיפוס הרים פופולרי (בחודשי הקיץ - בין יולי לספטמבר, שכן טיפוס בחודשים אחרים מסוכן בשל חשש למפולות שלגים). 

לקריאה נוספת

• Tony Daffern, Popular Day Hikes 2: Canadian Rockies
• Alan Kane, Scrambles in the Canadian Rockies – 3rd Edition, P 297
איזומטריה

בטופולוגיה, איזומטריה היא פונקציה משמרת מרחק ממרחב מטרי אחד על מרחב מטרי אחר. מרחבים שיש ביניהם איזומטריה הם איזומטריים, ויש להם אותן תכונות מטריות.
כל איזומטריה היא חד-חד-ערכית (כי היא מעתיקה נקודות שהמרחק ביניהן חיובי לנקודות שהמרחק ביניהן חיובי). לכן איזומטריות הן האיזומורפיזמים של מרחבים מטריים.

הגדרה פורמלית

איזומטריה ממרחב מטרי S_1 (עם מטריקה d_1) למרחב המטרי S_2 ( עם המטריקה d_2 בהתאמה) היא פונקציה f: S_1 \to S_2 על, המקיימת \, d_2(f(x),f(y)) = d_1(x,y) לכל x, y \in S_1.
שלוש נקודות שהיו על ישר אחד עוברות לאותו ישר לפי אי-שוויון המשולש. מכאן שאיזומטריה שומרת על ישרים. כמו כן, משולש עובר לאותו משולש לפי משפט החפיפה צלע-צלע-צלע, ומכאן שאיזומטריה שומרת על זוויות.
עידו תדמור

ביוגרפיה

תדמור נולד בירושלים, בנם של נטע ברדיצ'בסקי, רקדנית, וישעיהו תדמור, איש צבא ולימים מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה. כשהיה בן 3 עברה המשפחה לרמת השרון. כשהיה בן 14 עברה המשפחה לניו יורק, וכשהיה בן 17 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בחיפה. באותה תקופה תדמור החל לרקוד ויצא מהארון, ומאז לא הסתיר את נטיותיו המיניות כהומוסקסואל, ומספר פעמים אף התראיין בנושא.
ב-1982 התגייס תדמור לחיל הנדסה קרבית אך בפברואר 1983, כשהיה בן 19, שוחרר מהצבא והצטרף ללהקת בת דור. לאחר 6 חודשים הפך לסולן הלהקה.
ב-1985 הצטרף תדמור ללהקת בת שבע והיה חבר בה עד 1990. ב-1990 זכה בפרס "יאיר שפירא". באותה שנה, יצר את יצירתו הראשונה ככוריאוגרף במסגרת 'Fast Food', ערב אשר הפיק ויזם למען המלחמה באיידס. את יצירת הסולו הראשונה שלו, "שבע מילים אחרונות", יצר ב-1992. ב-1995 יצר את יצירת המחול "הסיר של סימה". בעקבות היצירה הוקמה להקתו "עידו תדמור – הלהקה". ב-1997 זכה תדמור בארבעה פרסים: פרס ע"ש חנה ורוזנבלום גוטליב, פרס הצילינדר הנודד מ"אמנות לעם" ושני פרסים משר התרבות. ב-1999 זכה לפרס על מפעל חיים מקרן התרבות אמריקה ישראל ושוב ב-2003 קיבל את פרס התיאטרון הישראלי על יצירתו "מכתוב".
בשנת 2001 סייעה עיריית תל אביב בהקמת בית מחול על שמו של תדמור, שתוך זמן קצר הפך למרכז לאמני הריקוד של גוש דן.
בשנים 2005–2006 השתתף תדמור כשופט בתוכנית "נולד לרקוד", אשר שודרה בשידורי קשת, ערוץ 2.
בשנת 2006 שיחק לראשונה בחייו בסרט "ידיים קשורות" של הבמאי דן וולמן לצידה של השחקנית גילה אלמגור. בסרט, פנינה (אלמגור) יוצאת להשיג גראס עבור בנה, עוזי (תדמור) הגוסס מאיידס.
ב-2007 עיצב ליין בגדים לחברת האופנה "כאוס" והחל להופיע במופע הסולו אשר נקרא "רוקד". בנוסף, הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות "הפיג'מות" בעונה הרביעית, ב"הנפילים" כאיש בעל כוחות על-טבעיים, וב"לאהוב את אנה" שמשודרת בערוץ 10.
הוא שיתף פעולה עם גל אלסטר בסדרת ההופעות "off center".
משנת 2008 תדמור מנהל את מגמת המחול בבית הספר התיכון "עירוני ה'" בחיפה ומשמש יועץ אמנותי לעיריית חיפה ולתיאטרון חיפה.
באפריל 2013 מונה תדמור לתפקיד המנהל האמנותי של להקת הבלט הישראלי. בדצמבר 2014 הודיע תדמור להנהלת הלהקה על רצונו לסיים את התפקיד.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה תדמור להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
מאז 2007, בן זוגו הוא איש האופנה והסטיילינג שָׁלֵו לבן.
טפסן

טפסן הוא עיסוק במסגרת מקצועות הבנייה, של אומנים המוכנים לטפס ולטפל בצריחים של כנסיות. בהרחבה, לעיתים מתייחסים גם לכל עובד העובד על פיגומים גבוהים ואחראי על יציקות באזורים אלה של הבניין.
טפסנים עובדים באמצעות סולמות ופיגומים בצריחים של כנסיות, ארובות תעשייתיות, מגדלי קירור, מגדלי שעון וכו'.
הם עובדים עם אמצעי בטיחות שאמורים להבטיח כי הם לא ייפלו מן הגובה הרב בו הם עובדים. בשלב הראשון, מאבטחים את הסולמות והפיגומים עליהם עובדים הטפסנים. בשלב הבא, מוסדר מושב מיוחד לטפסן, עשוי לוח עץ, עליו הוא יכול להניע את עצמו. במקרים אחרים נעשה שימוש בציוד לגלישת מצוקים, שהוא קל יותר מכיסא הטפסן.
זאב רוזנשטיין

השנים המוקדמות

רוזנשטיין נולד ביפו לשלמה רוזנשטיין, ניצול שואה שעלה מרומניה, ולמזל שם טוב שעלתה מהקווקז. בנוסף שייך גם למשפחת אלנהורן. הוריו התפרנסו מעבודתם כשכירים ובנוסף זכו לפיצויים מגרמניה. רוזנשטיין לא השלים את לימודיו התיכוניים ועבד בחנות למוצרי חשמל ברחוב אלנבי בתל אביב עד גיוסו לצה"ל. רוזנשטיין שירת בקריה ועזב את הצבא מבלי שהשלים את תקופת השירות הצבאי.
עד כניסתו לכלא התגורר רוזנשטיין בהוד השרון.

עיסוק בפלילים

את הפעילות הפלילית שלו החל רוזנשטיין בצעירותו בפריצות קטנות ובשוד בנק שביצע ובגינו ישב בכלא. שנים לאחר מכן, ב-2007, הורשע רוזנשטיין בקשירת קשר לביצוע רצח. בנוסף, הואשם בישראל ובחו"ל בהפעלת עסקי סמים ובמספר ניסיונות חיסול של יריביו. עקב מעמדו בעולם התחתון, הוא הוגדר על ידי משטרת ישראל כראש המאפיה הישראלית, קיבל את הכינוי "היעד המשטרתי מספר 1" והיווה יעד לניסיונות חיסול כושלים רבים, שחלקם הסתיימו בפגיעה ואף מוות של עוברי אורח.
בנובמבר 2004 נעצר רוזנשטיין בשיתוף פעולה בין משטרת ישראל וארצות הברית. הוא הוסגר ב-2006 לארצות הברית בידי מדינת ישראל, שם הועמד למשפט בבית משפט אמריקאי באשמת הפצת מיליוני כדורי אקסטזי. ב-16 בינואר 2007 נידון ל-12 שנות מאסר, 3 שנים על תנאי וקנס כספי של 17,500 דולר אמריקני על עבירה זו, בה הודה באשמה במסגרת עסקת טיעון. רוזנשטיין מרצה את תקופת המאסר בבית כלא בישראל.
במסגרת עסקת הטיעון הודה רוזנשטיין בישראל בקשירת קשר לביצוע רצח. הוא הודה בכך שהוא שילם לרוצחים שכירים מבלארוס על מנת שירצחו את האחים יעקב ונסים אלפרון. זו הייתה הפעם הראשונה בה הודה רוזנשטיין במעורבות במלחמות בין ארגוני פשע. עד הודאה זו הכחיש כל מעורבות בסכסוכים בין עבריינים, גם כאשר היה בעצמו קורבן לניסיונות התנקשות. לפי תנאי העסקה, שאושרה על ידי השופטת מרים דיסקין, נידון רוזנשטיין לחמש שנות מאסר בפועל, שנוספו על עונש המאסר שנגזר עליו בארצות הברית. בסך הכל מרצה רוזנשטיין 17 שנות מאסר. עד אוקטובר 2017 לא הורשה רוזנשטיין לצאת לחופשות רגילות מהכלא בגלל סיווג מסוכנות גבוה.
זוהר מאור

זוהר מאור (נולד בשנת 1968) הוא היסטוריון ישראלי ומרצה להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה בהיסטוריה תרבותית של מרכז אירופה במאות ה-19 וה-20, עורך ראשי במכון כתבי הרב שג"ר ומלמד מחשבת ישראל בישיבת שיח יצחק.

ביוגרפיה

מאור למד בישיבת מרכז הרב, בישיבת שעלבים, ובישיבת שיח בשנים תשנ"ז-תשנ"ח, ומאז מלמד בה מחשבת ישראל (מחשבת הראשונים, חסידות, הרב קוק ומחשבה יהודית מודרנית). בשנים תשס"ד-תשס"ה ניהל את "מכון בינה לעיתים" שליד הישיבה, וערך שני ספרים שפרסם המכון: "ויקרא את שמם אדם: זוגיות ומשפחה ממבט יהודי חדש" ו"שני המאורות: השוויון במשפחה ממבט יהודי חדש".
בשנת 1997 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ולאחריו המשיך לתואר שני בהיסטוריה כללית. עבודת התזה שלו הייתה בנושא: "מאבק לאומי וזהות שכנגד: צמיחתה של הלאומיות היהודית באימפריה האוסטרו-הונגרית של סוף המאה התשע עשרה", בהנחיית פרופ' דן דינר. בשנת 2004 הגיש את עבודת הדוקטורט במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בנושא: "מיסטיקה, יצירה ושיבה אל היהדות: "חוג פראג" בתחילת המאה ה-20", בהנחיית פרופ' סטיבן אשהיים וד"ר יהוידע עמיר. לאחר לימודי הדוקטורט השלים פוסט-דוקטורט במכון פרנץ רוזנצוויג-מינרבה שבאוניברסיטה העברית.

מחקר

בשנת 2010 פרסם מאור את ספרו "תורת סוד חדשה" בהוצאת מרכז זלמן שזר. בספר מבקש מאור לבחון: מה מוביל חבורה של צעירים יהודים מבתים מתבוללים בפראג למרוד בתרבות הבורגנית של הוריהם ולעסוק במיסטיקה? איך מתקשר עיסוק זה לסכסוך הלאומי בפראג בין גרמנים לצ'כים ולהתעניינותם של בני החבורה בציונות? ואיך משפיע הדבר על יצירתם האומנותית, ההגותית והמדעית? הספר מתחקה על חבורה של יהודים מפראג שהפכו לדמויות מפתח: הסופר פרנץ קפקא, ההוגה מקס ברוד, הפילוסוף שמואל הוגו ברגמן, והנס קון, מגדולי חוקרי הלאומיות. הספר מראה כיצד השילוב בין המאורעות הדרמטיים שחברי "חוג פראג" נחשפו להם – כמו מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה ההבסבורגית, האווירה התרבותית האנטי רציונלית והכוחות היצירתיים שרווחו באותם ימים – הוביל להגות וליצירה מיוחדים במינם.
בשנת 2016 פרסם מאור ביוגרפיה על הוגה הדעות מרטין בובר, במסגרת סדרת "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" המתפרסמת בהוצאת מרכז זלמן שזר. סיפור חייו של מרטין בובר מתאר יותר משישים שנה של יצירה ופעילות. הוא נע בין אוסטריה, גליציה, גרמניה וישראל ומלווה את אחת התקופות הסוערות ורבות התהפוכות בהיסטוריה היהודית והכללית: שתי מלחמות העולם, עליית הנאציזם, השואה והקמת מדינת ישראל. הספר מתאר מגוון עצום של תחומים שבהם עסק בובר: חסידות, הגות מיסטית, פילוסופיה דיאלוגית, תנ"ך, ציונות, סוציולוגיה, סוציאליזם, הגות חינוכית ועוד.
מישל סלימאן

קריירה צבאית

סלימאן התגייס לאקדמיה הצבאית ב-4 באוקטובר 1967, וב-1970 השלים את הכשרתו כקצין והחל לפקד על מחלקה. הוא המשיך להתקדם והגיע על לתפקיד של מפקד גדוד, לאחר מכן מונה לראש האקדמיה הצבאית למש"קים. ב-1979 הוא הועבר למטה הכללי של צבא לבנון לתפקיד המזכיר הכללי. ב-4 בדצמבר 1990 הוא קוּדם לדרגת קולונל ומונה לאחראי על המודיעין באזור הר הלבנון. ב-25 באוגוסט 1991 שב לתפקידו כמזכיר הכללי במטכ"ל. ב-6 ביוני 1993 מונה למפקד הבריגדה ה-11 של חיל הרגלים שהייתה פרוסה באזור רצועת הביטחון של צה"ל בדרום אזור הבקאע ובדרום לבנון. ב-15 בינואר 1996 קוּדם לדרגת גנרל ומונה למפקד בריגדה 6 של חיל הרגלים.
בשל קושי למצוא מועמד שיתאים לנשיאות לבנון ב-1998 מונה אמיל לחוד לתפקיד, תוך שינוי חוקת לבנון כך שתתאפשר בחירתו של ראש המטה הכללי המכהן. כתוצאה ממינוי לחוד לנשיא, קוּדם סלימאן לתפקיד מפקד צבא לבנון ב-21 בדצמבר 1998, תפקיד השמור על פי האמנה הלאומית הלבנונית למארוני.
ב-2005, עם נסיגת צבא סוריה מלבנון, התפרס צבא לבנון בפיקוד סלימאן בחלקים נרחבים של המדינה. במהלך מלחמת לבנון השנייה לא מילא הצבא תפקיד בקרבות, אם כי סלימאן הביע תמיכה מילולית במאבקם של לוחמי החזבאללה.
בחודשים מאי-אוגוסט 2007 עמד הצבא במבחן, כאשר נלחם בהצלחה נגד אנשי ארגון הטרור האיסלמיסטי פתח אל-אסלאם במחנה הפליטים נהר אל-בארד בצפון לבנון.
סלימאן זכה לעיטורים ומדליות רבות מטעם צבא לבנון ולעיטורי כבוד גם מצבא סוריה ומצבא אוקראינה.

מינויו לנשיא

בשלהי 2007 הסתמן מישל סלימאן כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה הלבנונית לתפקיד נשיא לבנון לאור סיום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר. עם זאת, מספר ניסיונות לגיבוש הסכמה על מועד עריכת הבחירות לפרלמנט והצבעה על חוק בחירות חדש (שיתרום להגדלת הייצוג המוסלמי בפרלמנט) כשלו במשך יותר משנה של מתיחות פוליטית מתמשכת בין האופוזיציה הפרו-סורית, שהונהגה על ידי חזבאללה ואמל לבין תומכי הממשלה האנטי-סורים - קואליציית 14 במרץ (על שם היום בו הייתה מהפכת הארזים).
במאי 2008 הגיעה המתיחות בלבנון לשיא, כאשר תומכי חזבאללה תקפו את מתנגדיהם - הקבוצות הפרו-מערביות אשר שלטו בקואליציה. הצבא, בפיקודו של סלימאן, נמנע מלהתערב בקרבות. המתיחות התעוררה עקב החלטות של הממשלה להכריז על רשת התקשורת העצמאית של חזבאללה בדרום לבנון כבלתי-חוקית ולהדיח את האחראי על הביטחון בשדה התעופה בביירות, תומך חזבאללה. בפשרה שגובשה לבסוף בין הצדדים בדוחה ואושררה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם נכלל מינויו של סלימאן לנשיא, אשר התקבל ברוב גדול בפרלמנט הלבנוני ב-25 במאי 2008. בכך נבחר נשיא חדש ללבנון לאחר שישה חודשים בהם משרה זו לא אוישה, ובא לקצו המשבר הפוליטי בן 18 החודשים ששרר במדינה.

חייו האישיים

בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת לבנון. נשוי לוואפה סלימאן ואב לשלושה. דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
עיטור העוז

עיצוב העיטור

העיטור עוצב על ידי האמן הבינלאומי חתן פרס ישראל דן ריזינגר, וצורתו כמנורת בת שבעה קנים, המורכבת משש חרבות מוצלבות ובמרכז שיבולת חיטה. גב העיטור חלק. העיטור מחובר לסרט בצבע אדום. 
העיטור מוטבע על ידי החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות, משקלו 25 גרם כסף בטוהר 935. האבזם מצופה בכרום.
אות העיטור הוא בצבע אדום. לפי התקנות, כאשר העיטור מוענק יותר מפעם אחת לאדם הוא מקבל את תג העיטור שהוא גרסה מוקטנת של הפארה שאותו עונדים על תג העיטור. האדם היחיד שזכה לכך בפועל, רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק, נהג לענוד שני אותות במקביל, ללא הוספת תג.
מרמלדה (ריבה)

מרמלדה (marmalade) היא ריבה העשויה מפירות. באנגליה המונח משמש לתאר ריבה העשוייה פרי הדר וסוכר (כאשר מדובר בתפוזי סביליה - תפוזים מרים מספרד); הריבה מיוצרת גם מבשרו של פרי ההדר וגם מקליפתו המרה, ומכאן טעמה המתוק-מריר של הריבה.
בארצות דוברות אנגלית מחוץ לאנגליה, פירוש המילה: מרמלדה (marmalade) מתכוון בטעות אל קריש פירות. בספרדית ובפורטוגזית המונח משמש לתאר קינוח מפירות שונים.

מרמלדה אנגלית

ריבת מרמלדה העשויה תפוזים הפכה פופולרית באנגליה במאה ה-16. תעודות מתקופת הנרי השמיני מציינות כי בשנת 1524 קיבל המלך במתנה קופסה מלאה מרמלדה, דבר המעיד על מעמדו של המאכל.
בשלהי המאה ה-18 הפכה מרמלדה למאכל המזוהה עם העיר דנדי שבסקוטלנד. בשנת 1797 קיבלה חנותו של ג'יימס קיילר (James Keiller) כמות גדולה של תפוזי סביליה מרים. התפוזים לא נמכרו בשל טעמם, וג'אנט, רעייתו של ג'יימס, הכינה מהם ריבות אשר זכו להצלחה רבה והפכו לסמלה של העיר.
גדעון בוהק

פרופסור גדעון בוהק (נולד בשנת 1961) הוא חוקר של מיסטיקה יהודית ומאגיה יהודית בעת העתיקה ובימי הביניים וכן ושל ספרות יהודית מתקופת בית שני באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

גדעון בוהק למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1984–1987. לאחר מכן, השלים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1994. בין השנים 1994–1998 שימש כעמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מישיגן והחל משנת 1997 הוא מרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 התמנה בוהק לפרופסור חבר וב-2013 מונה לפרופסור מן המניין. במהלך השנים באוניברסיטת תל אביב שימש כראש התוכנית ללימודי דתות וכראש החוג ללימודי התרבות העברית. הוא מרצה גם בחוג לפילוסופיה יהודית וגם בחוג למדעי הדתות.

תחומי מחקר

מחקריו של בוהק עוסקים במאגיה ומאגיה יהודית, קבלה מעשית, מיסטיקה יהודית, גניזת קהיר, ספרות ההיכלות, תולדות ישו וספרות יהודית מתקופת הבית השני.
דרכנו (שיר)

רקע

השיר נכתב בשנת 1986 על ידי יענק'לה רוטבליט והוקדש לאשתו אורנה, שהתמודדה עם מחלת ה-ALS ונפטרה כעשור לאחר מכן. הוא בוצע על ידי דני בסן ונכלל באלבומו "הילד שבי" בשנת 1989.
השיר זכה להצלחה רבה לאחר שהיה חלק מפסקול הסדרה "הבורגנים" ששודרה בערוץ 2, ובוצע על ידי חני פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. קובי בן עטר, יועץ מוזיקלי, הסביר בראיון מדוע בחר לשבץ את השיר בפרק הסיום של הסדרה: "הבמאי, איתן צור, סיפר לי על סצנה שמתרחשת בחתונה, ובה חברה טובה עושה מחווה לחתן ולכלה: היא שרה להם שיר שיש בו מסר מריר, אבל גם אופטימי. היא מזהירה אותם שהדרך לא זוהרת ולא קלה, אבל כדאי ללכת בה. זכרתי את הביצוע הכובש של דני בסן ואת הלחן של יזהר אשדות, והיה ברור לי שזה השיר שאבחר". השיר יצא כסינגל בשנת 2001 עוד לפני שידורו בסדרה. הוא הושמע רבות בתחנות הרדיו ומן הסינגל נמכרו כ-20 אלף עותקים, לאחר שהוקלט על ידי פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. השיר נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ב (2002), של רשת ג' ובמצעד גלי צה"ל.
השיר, שנכתב על ידי רוטבלט כשיר אישי, זוהה כשיר בעל משמעות לאומית בתקופת הפיגועים הגדולים שבוצעו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 (האינתיפאדה השנייה). בראיון לתקשורת התייחס ראש הממשלה אריאל שרון למצב הביטחוני הקשה תוך התייחסות לשיר באומרו "כמו ששרות שתי הבחורות הנחמדות מ"הבורגנים" את השיר של יעקב רוטבליט וזוהר (יזהר) אשדות, לא קלה היא הדרך".