google/wiki40b huggingface dataset:
הוגו שפיצר

קורות חייו

הוגו שפיצר נולד באוסייק לרב ד"ר שמואל (1828-1895) ולאמליה לבית פורגס. הרב שמואל שפיצר יליד הונגריה, כיהן כרבה של הקהילה הנאולוגית באוסייק מ-1855 ועד מותו, ניהל את בית הספר היסודי היהודי בעיר והיה המזכיר של "כל ישראל חברים" באוסייק. 
הוגו שפיצר רכש השכלה יסודית בעיר הולדתו, וסיים בית ספר תיכון בווינקובצי. בהמשך, יצא ללימודי משפטים באוניברסיטת וינה וב-1891 סיים בהצלחה דוקטורט. הוא שב לאוסייק ופתח בה משרד לעריכת דין. ב-1897 התמנה ליושב ראש הקהילה היהודית באוסייק וכיהן בתפקידו 30 שנים. כיהן כחבר מועצת העיר אוסייק מטעם רשימה יהודית עצמאית. בשנים 1901, 1907 ו-1919 כיהן כסגן ראש העיר. עסק בפעילות ציבורית בעיקר בתחום סיוע לתלמידים משכבות חלשות בני כל הדתות. זכה למספר עיטורים על פעילותו הציבורית. הוא ערך שינויים מקיפים בחינוך היהודי באוסייק והנחיל את הסרבו-קרואטית תחת הגרמנית כשפת הלימוד. בהשפעתו, הודפסו סידורים והועברו דרשות בבית הכנסת בסרבו-קרואטית. ערך את השבועון "אוסייק השבוע" (בקרואטית: "Osječki tjednik") וכיהן כנשיא לשכת עורכי הדין באוסייק.
ב-1919 יזם את הקמת "איגוד הקהילות היהודיות בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" ועמד בראשו עד 1933. שפיצר היה פעיל ציוני בולט ביוגוסלביה וכיהן כיושב הראש הראשון של "ההסתדרות הציונית" בממלכה. ב-1920 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות הציונית. ב-1933 עבר להתגורר בזאגרב ובה כיהן כנשיא לשם כבוד של הקהילה.
שפיצר נישא למרתה לבית יעקבי, בתו של הרב הושע יעקבי והיה אב לבת. נפטר בזאגרב ב-1934 והובא לקבורה בבית הקברות מירוגוי.
אפקט ההרמון (מדע)

בסוציולוגיה ובהיסטוריה של המדע, אפקט ההרמון במדע מתייחס לתופעה לפיה גבר מדען, הנמצא בעמדת כח, כראש מעבדה, שוכר נשים לצוות המחקר שלו. שתי דוגמאות בולטות לאפקט ההרמון הם הצוותים המדעיים של הפיתופתולוג, ארווין פרינק סמית , והאסטרופיזקאי אדוארד צ'ארלס פיקרינג.
לארווין פרינק סמית שעבד וחקר במשרד החקלאות האמריקאי, הייתה תרומה מרכזית בהוכחה כי חיידקים עלולים לגרום למחלות אצל צמחים. הצוות שלו כלל עשרים עוזרות מחקר שחקרו בעיות חקלאיות שונות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. 
 צ'ארלס אדוארד פיקרינג, אסטרופיזיקאי ומנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, ניהל צוות של חוקרות שנודע בשם מחשבות הרווארד. כל נשות הצוות, מעל לשמונים לאורך ארבעה עשורים, עסקו בעיבוד נתונים אסטרונומיים למחקר של פיקרינג. כחלק ממכון סמית'סוניאן, פעלה החל מסוף המאה ה-19, לשכת האתנולוגיה האמריקאית (Bureau of American Ethnology) שעסקה בחקר הילדים בארצות הברית. הלשכה העסיקה אנתרופולוגיות רבות במחקרי שדה.
מספר סיבות אפשריות לאפקט ההרמון ובניהן עלויות שכר נמוכות יותר לנשים שאפשרו באותו התקציב להעסיק יותר עוזרות מחקר. נשים חוקרות לא היוו תחרות לראשי המעבדה לעומת, עוזרי מחקר שציפו מהם לממש את יכולותיהם. כן, נשים היו עוזרות מחקר קבועות שנשארו לעבוד שנים רבות. גורם נוסף הבולט במקרה של סמית הוא הדרה מובנת של נשים במשרד החקלאות האמריקאי שלא איפשר לנשים לגשת לבחינות לקידום למשרות בכירות.
פאט או'קלהאן

ביוגרפיה

או'קלהאן נולד וגדל בנוקנרו שליד קנטורק במחוז קורק, הצעיר מבין שלושה אחים. הוא גדל במשפחה שעסקה בספורט. דודו היה אלוף אירלנד בריצה למרחקים קצרים ושחקן כדורגל אירי, אחיו הבכור, שון היה שחקן כדורגל ואלוף אירלנד בריצת 440 יארד משוכות ואחיו קון (קורנליוס) השתתף באולימפיאדת אמסטרדם בקרב עשר. בשנת 1926 הוא סיים את לימודי הרפואה בדבלין ושרת שנתיים כרופא בחיל האוויר המלכותי. בסיום השרות עבר להתגורר בקלונמל שבמחוז טיפררי שם הקים את הקליניקה הרפואית שלו.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה או'קלהאן במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.39 מטר, לפני אוסיאן סקילד משוודיה (51.29 מטר) ואדמונד בלאק מארצות הברית (49.03 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה או'קלהאן לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 53.92 מטר, לפני וילה פראלה מפינלנד (52.27 מטר) ופיטר זארמבה מארצות הברית (50.33 מטר) ובכך הגן על תוארו.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1933 זכה במדליית זהב ביידוי פטיש.
בשל מחלוקת בין התאחדות האתלטיקה הבריטית להתאחדות של אירלנד פסלה ההתאחדות האתלטיקה הבינלאומית את אירלנד ומנעה את ההשתתפות ספורטאיה באולימפיאדת ברלין (1936) ובכך נמנע ממנו לזכות בפעם שלישית ברציפות.
בתחרות שנערכה בפרמוי בשנת 1937 קבע או'קלהאן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 59.56 מטר, שיפור משמעותי לשיא של חברו פטריק ראיין מארצות הברית (57.77 מטר). שיא זה לא הוכר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בלחץ בריטי. רק בשנת 1949 קבע אימרה נמט מהונגריה תוצאה טובה בס"מ אחד מזו של או'קלהאן (59.57 מטר).
לאחר שפרש מספוט תחרותי נסע או'קלהאן לצפו בכל המשחקים האולימפים שנערכו כולל אולימפיאדת סיאול (1988)
אפקט קולשוב

אפקט קולשוב (מכונה גם ניסוי קולשוב או אפקט מוז'וקין על שם השחקן שהופיע בניסוי) הוא ניסוי מונטאז' שנערך על ידי לב קולשוב (1899 -1970) בשנת 1918 בקירוב, אשר מדגים כיצד צימוד שוטים שאין בהם בהכרח קשר, יוצר משמעות כאשר נצפה על ידי הצופים. ניסוי זה מצוטט על ידי יוצרי סרטים, תאורטיקנים, ופסיכולוגים עד היום.

רקע הניסוי

בשנות העשרים של המאה ה-20 ביצע יוצר הסרטים והבמאי הסובייטי לב קולשוב ניסוי מונטאז' (עריכה) מכונן שהפך לחלק משמעותי בהיסטוריה הקולנועית. הניסוי נוצר על ידי חיבור קטעים מסרט קיים מתעשיית הקולנוע הצארי כך שלמעשה, קולשוב לא צילם כלל שוטים חדשים אלא רק חיבר קטעים מוכנים - זה היה ניסוי מונטאז' אמיתי. קולשוב שילב צילום תקריב של השחקן הרוסי איוון מוז'וקין בפנים נייטרליות עם שלושה שוטים שונים: אישה, ילדה בארון מתים וקערת מרק. היות שמוז'וקין היה שחקן מוביל בקולנוע הצארי וייתכן כי הקהל הכיר את מראה פניו על מסך הקולנוע, קולשוב בחר בכוונה בשוטים שבהם הבעת פניו של מוז'וקין הייתה נייטרלית.

מהלך הניסוי ותוצאותיו

צירופי השוטים הוצגו בפני הקהל והתברר כי הקהל היה סבור שהבעת הפנים של מוז'וקין הייתה שונה. יתר על כן, נאמר כי הקהל דיבר בהתפעלות על המשחק: הם תיארו את מבטו המהורהר כשהסתכל על המרק, התפעמו מהצער העמוק שבו הביט בילדה המתה, והבחינו בתשוקה שבה הביט באישה, למרות שבכל שלושת המקרים היו פניו של השחקן בדיוק אותו הדבר. בכך הראה קולשוב כי המניפולציה של ההקשר יכולה לשנות את תפיסת הקהל לגבי הבעות פנים, מחשבות ורגשות של שחקן. העבודה האמפירית שבוצעה לאחר מכן אישרה שהמסגור ההקשרי המתאים יגרום לצופה לתפוס פנים נייטרליות כשמחה או עצב, פרצופים זועמים כמפחדים, וצרחות כמלאות שמחה.
כשנשאל על הניסוי שלו, קולשוב הצהיר בפשטות:
יצרתי ניסוי עריכה שהפך ידוע בשם "אפקט קולשוב": החלפתי את אותו שוט של מוז'וקין עם כמה שוטים אחרים (צלחת מרק, אישה, ילדה בארון מתים), והתצלומים האלה קיבלו משמעות אחרת. התגלית הדהימה אותי - הייתי כה משוכנע בכוח העצום של העריכה
— לב קולשוב, "Kuleshov on Film 200"

ניסיון שחזור הניסוי

ההתייחסויות הרבות לאפקט קולשוב הן בעולם הקולנוע והן בפסיכולוגיה מרמזות כי האפקט הוא תופעה מבוססת ולא שנויה במחלוקת. עם זאת, לא ברור אם אפקט זה אכן קיים. ראשית, קטעי הקולנוע המקוריים של קולשוב אבדו. יתר על כן, היו רק שני ניסיונות קודמים לשחזר את הניסוי והם הניבו תוצאות סותרות או לא אמינות.

אפקט קולשוב בעולם הסרטים

הדוגמה הבסיסית לשימוש באפקט קולשוב היא סרטו הנודע של אלפרד היצ'קוק "חלון אחורי" ("Rear Window"). היצ'קוק ציין שמבנה העריכה העיקרי של הסרט מבוסס על אפקט קולשוב שכן הצימות של דמותו של ג'יימס סטיוארט (ג'ף) אשר מוצגת בפנים מעורפלות מבחינה רגשית (אם כי נייטרליות), עם צילום הנוף מבעד לחלון הדירה של הדמות יוצר הקשר רגשי ספציפי לתמונה.
רוס של קייב

היסטוריה מוקדמת

אנשי רוס היו כנראה הכוח הדומיננטי באזור צפון-מערב רוסיה של היום החל מהמאה ה-8. בתחילת המאה ה-9 החל להיווצר ארגון רופף שלהם תחת השם רוס קאגאנט. ניתן להתייחס למושג הזה כאל גוף מדיני שקדם לרוס של קייב. לפי הכתוב בכרוניקה הרוסית הראשונה, ורנג בשם רוריק התיישב בנובגורוד, הממוקמת בשטח רוסיה כיום, כשליט (אחרי שנבחר על ידי כמה שבטים סלאביים ופינו-אוגריים) בסביבות שנת 860. מאוחר יותר העמיק את שליטתו עד לקייב, בירתה של אוקראינה כיום. הכרוניקה מתייחסת אליו כאל אבי שושלת רוריק.
הוורנגים התיישבו לראשונה בכפר לדוגה והתפשטו דרומה לנובגורוד, והגיעו בסופו של דבר עד קייב – מה שהפסיק את השפעתה של ממלכת הכוזרים באזור, אשר התבטאה בגביית מס מתושבי קייב. מייסדה של רוס של קייב היה הנסיך אולג (או הלגו, כפי שמופיע ברשימות כוזריות). אולג הקים את הממלכה בשנת 880 לערך. בשלושים וחמש השנים שלאחר מכן הכניעו אולג ולוחמיו את השבטים המזרח-סלאביים והפינים שהיו באזור. בשנת 907 הוביל אולג מתקפה על קונסטנטינופול, ובשנת 911 חתם על הסכם מסחר עם האימפריה הביזנטית (חוזה רוס-ביזנטיון), כשותף שווה. המדינה החדשה שבירתה קייב שגשגה בזכות אספקה סדירה של פרוות, דונג ודבש בכמות אשר הספיקה לייצוא. כמו כן, סייעה לשגשוג שליטתה בשלושה נתיבי תנועה מרכזיים במזרח אירופה: מסלול המסחר על נהר הוולגה, מן הים הבלטי ועד למזרח הרחוק, מסלול המסחר על הדניפר, מן הים הבלטי ועד לים השחור, ומסלול המסחר מממלכת הכוזרים לגרמאנים.
ההיסטוריה של רוס של קייב כתובה בנטייה פרו-סקנדינבית ברורה, מה שהביא מספר היסטוריונים סלאביים לדון בשאלה: מה היה חלקם של הוורנגים בהקמת קייב של רוס. עד לימי שלטונו של סוויאטוסלב הראשון, נסיך קייב (945‏-972) כבר אימצו שליטים מקומיים את המיתולוגיה הסלאבית ואת השמות הסלאביים. למרות זאת, בהיסטוריה הכתובה מאותם ימים יש משמעות רבה דווקא לסקנדינבים. כיבושיו והצלחתו הצבאית של סוויאטוסלב היו מדהימות; הוא הכה ללא רחם את שכניו החזקים ביותר – ממלכת הכוזרים והאימפריה הבולגרית, ואלה התמוטטו זמן קצר אחרי פלישותיו.

דעיכת רוס של קייב

שיטת העברת שלטון בהתאם לחוקי הירושה הנהוגים ברוס של קייב הייתה בעייתית ולקראת המאה ה-11 החלה החלשות של השלטון המרכזי. כתוצאה מכך החלו מלחמות פנימיות בין הנסיכים השונים.
בעקבות מסעות הצלב השתנו דרכי המסחר. נפילת קונסטנטינופול במהלך מסע הצלב הרביעי בשנת 1204 הקטינה מאוד את החשיבות של נהר דנייפר כדרך מסחר.
כתוצאה מכך החלו להתפתח מרכזי כוח נוספים בצפון - רפובליקת נובגורוד ונסיכות ולדימיר. נסיכי ולדימיר, בעלי כוח וכריזמה, החלו במאבקים נגד נסיכי קייב ולמעשה קבלו עצמאות מלאה. נסיך ולדימיר אנדרי בוגולובסקי אף כבש את קייב אך החליט לא למשול בה. זה היה סממן ברור לנפילת חשיבותה של קייב כמרכז הנסיכויות הרוסיות.
בדרום התחזקה נסיכות גאליץ'-וולין שנסיכיה כבשו את קייב ובהמשך צירפו אותה לנסיכות.
במהלך פלישת האימפריה המונגולית במחצית המאה ה-13, השליטה של נסיכי קייב אבדה סופית. המונגולים הכירו בנסיך ולדימיר כנסיך הראשי של הנסיכויות הרוסיות ואף ראש הכנסייה הרוסית עבר מקייב לולדימיר.
מאיר אלק

הרב ד"ר מאיר (מקס) אלק (Meir (Max) Elk;‏ 1898 - 11 במרץ 1984) היה מייסד מרכז החינוך ליאו באק בחיפה. שימש כסגן נשיא האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.

חייו

אלק נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1898, והתחנך באחר מבתי הספר החשובים והגדולים לקהילה היהודית בגרמניה, ה"פילנתרופין" (גר'), שחינך את תלמידיו למסורת ברוח היהדות הליברלית. לאחר סיום לימודיו המשיך בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הוסמך לרבנות. בהמשך למד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בברלין, בו למד מפי הרב ד"ר ליאו בק, גדול הרבנים בגרמניה במאה העשרים. כסטודנט וכרב צעיר היה חבר פעיל בתנועה הציונית.
שימש כרב בעיר שטטין. ב-1935, עם עלייתו של היטלר לשלטון, עלה לארץ ישראל.
אלק השתכן בחיפה, וייסד בה בית כנסת ליברלי בשם "בית-ישראל" בהר הכרמל ברחוב קלר מס 6א, אשר בו ראה גרעין להקמת מוסד חינוכי גדול. בשנת 1938 ייסד גן ילדים ברחוב הלל שבהדר עליון, עבור קבוצת ילדים מעולי מרכז אירופה אשר התגוררו באזור; הגן נקרא "הלל" על שם הרחוב. בשנים הבאות התרחב המוסד מכיתת גן אחת של 17 ילדים לבית ספר יסודי שמנה 260 תלמידים, שנודע כאחד מבתי הספר הטובים בחיפה. ב-1947 ייסד אלק את בית הספר התיכון; באותה שנה ביקר בחיפה הרב ליאו בק, מורו של אלק, ובטקס רב רושם שונה שם בית הספר מ"הלל" ל"ליאו באק". בק הביע את תודתו ושמחתו על כך ש"בית ספר מפורסם בארץ ישראל", כדבריו, נקרא על שמו.
במקביל עודד אלק את הקמת התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, וראה את בית ספרו כמוקד הפעילות הדתית המתרחשת במדינת ישראל. בשנת 1976 נבחר כסגן הנשיא של האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.
אלק קיבל את התואר 'אזרח כבוד' של העיר חיפה כהערכה על פעילותו למען החינוך בחיפה. בית המדרש לרבנים מתקדמים בארצות הברית העניק לו תואר כבוד בהוקרה ובהערכה על תרומתו לקידום החינוך היהודי בארץ.
אלק פרש לגמלאות בשנת 1974, ונפטר בשנת 1984.

אישיותו

אלק היה מלומד הן ביהדות והן בתרבות אירופה. הוא הקפיד על עקרונות של שילוב בין דת ובין מדע, והיה במקביל אוהד מסורת ומבקר מסורת. גב' רחל צורי, מורה בבית הספר ליאו באק ועמיתתו לעבודה של אלק, תיארה אותו כ"איש יפה, בכל המובנים... הופעתו החיצונית היתה מרשימה, לבוש תמיד בצורה אסטתית... הוא היה איש אמת, ישר, צנוע וגמל טובה לכל."

ממשנתו

על תפקידו של החינוך היהודי ההומניסטי, אמר אלק (מתוך הרצאה, 15 ביולי 1951, לונדון): "... זו הדרך שנלך בה. הבה ונאחד את החינוך החילוני והדתי המיוחד ברוח העברית החדשה, על מנת שנגיע להומניזם יהודי. לכולנו- היהודים בישראל והיהודים בתפוצות- יש משיה משותפת: הגיעה השעה לצקת יסודות איתנים לערכים הנצחיים הנותנים טעם לחיינו..."
מוטי מלכא

ביוגרפיה

מלכא נולד ב-16 בדצמבר 1958, נר שני של חנוכה בעיר מקנס (Meknès) שבמרוקו ליעקב מלכא ז״ל, ולרוחמה מלכא לבית שטרית מגורמה באזור תאפיללת במרוקו. למוטי 13 אחים ואחיות: גבריאל(ז״ל), אלגריה, אנט, יהודה, אליס, אילנה, מומי (שלמה), סימונה, נעמי, דוד, גיטה, חיה ויחיאל.
בשנת 1963 עלה מוטי ביחד עם משפחתו לישראל, אל מעברת פרדס חנה בה יושבה המשפחה בשנים הראשונות בישראל. לאחר 4 שנים בפרדס חנה עברה המשפחה לרח' משמר הירדן בעיר אשדוד, אחד הרחובות הראשונים באשדוד הידוע כרחוב קהילתי ממנו יצאו כמה מפרנסי העיר כולל ראש העיר ד״ר יחיאל לסרי. מוטי החל את לימודיו בבית הספר היסודי רמב"ם באשדוד ואת לימודיו התיכוניים עשה בתיכון מקיף (ב) הממלכתי-דתי באשדוד אותו סיים עם תעודת בגרות מלאה. בית משפחת מלכא באשדוד היה תוסס ורווי שמחות, הילולות, פיוטים ושירה. שם בהילולות ובשמחות צמחה אהבתו של מוטי לפיוט המרוקאי, למסורת שירת הבקשות ולמוזיקה המרוקאית העממית והאנדלוסית כאחד. אהבה זו הפכה לחזון בלבו של מלכא הצעיר ולימים ייסד את המרכז לפיוט ושירה אשדוד (היום: המרכז לתרבות האנדלוסית ולפיוט בישראל), ואת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשר זכתה בפרס ישראל, וכל זאת בשיתוף פעולה רב-שנים בינו לבין חברו הטוב, שותפו לחזון ולמעש, ד"ר יחיאל לסרי.
בראש חודש אדר 1986 נשא מלכא לאשה את אסתר ממשפחת קנינו. לזוג חמישה ילדים – איתמר-יעקב, הילה, עדי, דניאל-אשר ונעם-בנימין. כמחווה מרגשת לילדיו ובהשפעת עולמו התרבותי העשיר, כותב מוטי לכל בן או בת שנישאו שיר הלל וברכה, השיר הראשון "מכתם לחתן וכלה" נכתב לבנו איתמר-יעקב שנישא למיכל והשיר השני "אשיר לך כלה נבחרה" נכתב לבתו הילה שנישאה למשה יהודה.
כבר שלושה עשורים מוטי פועל, יוזם ומוביל חיי תרבות ואומנות שהשפעתם ניכרת בחיי התרבות בישראל באופן ישיר ועקיף. בדרכו הנחושה ומלאת התשוקה ולעיתים כנגד כל הסיכויים והקשיים התקציביים יזם והוביל מלכא מפעלי תרבות כשהוא ניצב בחזית ומקדיש בשמחה את זמנו וכוחו לעשייה התרבותית באשדוד ובישראל בכלל ועיקרה הבאתה של תרבויות צפון אפריקה, המזרח והים התיכון אל קדמת בימת התרבות בישראל, כמו הפיוט והמוזיקה האנדלוסית שהפכו נחלתם התרבותית של רבים בישראל.

השכלה

בוגר היחידה לפעילי ציבור מיסודו של הנדבן ניסים גאון באוניברסיטת בר-אילן. תואר ראשון B.A במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה.
תואר שני M.A מוסמך בממשל, בהתמחות במדיניות ומנהל ציבורי מבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, המרכז הבינתחומי הרצליה.
דיוקסיה

דיוקסיה (בעברית "הגמונות" או "בישופות") הוא כינוי ליחידת מנהל טריטוריאלית המנוהלת בידי בישוף, בחלק מהכנסיות הנוצריות. בכנסייה הקתולית קרויה דיוקסיה המנוהלת בידי ארכיבישוף "ארכידיוקסיה" (בדרך כלל בשל גודל, משמעות היסטורית או שניהם). בשנת 2003 היו בכנסייה הקתולית 569 ארכידיוקסיות ו-2,014 דיוקסיות בעולם.
חלק מהכנסיות הפרוטסטנטיות כדוגמת הכנסייה האנגליקנית ירשו את מבנה הדיוקסיות במישרין במהלך הרפורמציה.
בתקופות האחרונות של האימפריה הרומית שולבו הפרובינקיות שהלכו והתפצלו, ביחידת מנהל גדולה יותר, הדיוקסיה - מלטינית dioecesis - מהמונח היווני διοίκησις, כלומר "מִנְהָל" (קיימת גם גרסה כי מקור המילה הוא שם הקיסר דיוקלטיאנוס שבימיו בוצעה חלוקה זו).
הכנסייה הקתולית ירשה במישרין את חלוקת הסמכות הרומאית במאה ה-5 ובמאה ה-6 לספירה, כשכל בישוף לקח לעצמו במלואו את התפקיד שמילא בעבר ה"פרפקט" הרומי. ההעברה התאפשרה בשל המנהג הנוצרי לקבוע את אזורי המנהל הכנסייתיים חופפים לאלו של המנהל האזרחי. בתקופה המודרנית משמרות דיוקסיות רבות (למרות חלוקות שבוצעו בשטחן במשך השנים) את הגבולות של החלוקה האדמיניסטרטיבית הרומאית העתיקה.

באימפריה הרומית

השימוש המוקדם ביותר ב"דיוקסיה" כיחידת מנהל הייתה במזרח דובר היוונית. כך למשל כונו שלושת המחוזות: קיבריה, אפאמאה וסינאדה שצורפו לפרובינקיה של קיליקיה בזמנו של קיקרו המזכיר עובדה זו במכתביו הידועים. המילה, שמשמעותה מחוז שבו גובים מס, הפכה לכינוי ליחידת השטח. בראש היחידה עמד משגיח (episcopus), לעתיד בישוף.
בארגון מחדש של האימפריה שהוחל בימיו של דיוקלטיאנוס ונמשך בתקופת קונסטנטינוס חולקה האימפריה ל-12 דיוקסיות, שהגדולה שבהן, אוריאנס, כללה 16 פרובינקיות, והקטנה שבהם, בריטניה, כללה ארבע. ניתן למצוא את רשימת הדיוקסיות הרומיות כפי שהיו בשנת 395 בתיאור הפרובינקיה הרומית.
כל דיוקסיה נשלטה בידי "פראיטור ויקריוס" שהיה כפוף למרות של "פרפקט". בין המאה ה-4 והמאה ה-6, כשהארגון המנהלי הישן החל להתפורר, התרחב תפקידם של הבישופים בחלקים הנוצריים של האימפריה על מנת למלא את החלל שנוצר. האריסטוקרטיה של הסנאט הרומי נותרה מקור לסמכות המקומית, בייחוד בפרובינקיות. עם זאת, במועד זה כבר הופקדה סמכות זו בדרך כלל בהנהלתו הרוחנית של הבישוף. אין זה מפתיע שכשהכנסייה הקתולית ולאחריה הכנסייה האורתודוקסית החלו להגדיר את צורה המבנה המנהלי שלהם הם הסתמכו על הטרמינולוגיה הרומית העתיקה על מנת לתאר יחידות מנהל והיררכיה, וההבדלים בין רשויות כנסייתיות וחילוניות החלו להיטשטש. בקיסרות הביזנטית הייתה זו דוקטרינת יסוד.

היררכיה נוצרית

המשמעות הנוצרית המודרנית של המילה כתחום השיפוט של הבישוף הפכה לדבר שבשגרה רק במסגרת המבנית של האימפריה הקרולינגית במאה ה-9, אך מילה זו רק החליפה את המילה המוקדמת יותר, "פארוצ'יה" (קהילה בלטינית), שבה השתמשו מאז שנוצר המבנה ההיררכי הסמכותי של הנצרות במאה ה-4. 
כנסייה של בישוף קרויה קתדרלה ועל כן, בכל דיוקסיה יש קתדרלה אחת ומספר כנסיות רובע (פרוכיות).
מחלף להבים

מבנה המחלף

המחלף הוא מחלף יהלום כאשר הצמתים במחלף הם מעגלי תנועה חסרים. כביש 310 עובר בגשר מעל לכביש 6.
סרז'יו מנדז

קריירה ראשונית

כבנו של רופא מהעיר ניטרוי, ברזיל, מנדז למד בקונסרבטוריון המקומי בתקווה להיות פסנתרן קלאסי. התעניינותו בג'אז גברה, והוא החל לנגן במועדוני לילה בסוף שנות ה-50 כשהבוסה נובה, נגזרת נגועת-ג'אז של הסמבה החלה להיות נפוצה. מנדז ניגן עם אנטוניו קרלוס ז'ובים ועם מוזיקאים אמריקאים רבים בביקוריהם בברזיל.
מנדז הקים את שישיית הבוסה של ריו (Sexteto Bossa Rio) והקליט את "ריקוד מודרני" ב - 1961. במסע הופעות באירופה וארצות הברית, מנדז הקליט אלבומים עם קנונבול אדרלי והרבי מאן והופיע בקרנגי הול. מנדז עבר לגור בארצות הברית ב-1964 והוציא שני אלבומים עם להקתו ברזיל 65.

ברזיל 66

כשהמכירות ירדו, הוא החליף את הזמרת הברזילאית וונדה דה סה בקול הידוע משיקגו לאני הולל (שלמדה את החומר של מנדז באופן פונטי), עבר לחברת ההקלטה של הרב אלפרט A&M והוציא את התקליט הרב אלפרט מציג את סרג'יו מנדז וברזיל 66, אלבום שהיה אלבום פלטינה בעיקר על בסיס הלהיט שלו ו-ז'ורז'י בן מאס קה נאדה ("Mas que nada", שפירושו "עזוב!") ובתמיכתו האישית של אלפרט, שעימו מנדז הופיע באופן סדיר.
הלהקה המקורית של ברזיל 66 הייתה: מנדז (פסנתר), הזמרות לאני הול וג'אניס הנסן, בוב מתיוס (בס) ז'וזה סוארז (הקשה) וז'ואו פלמה (תופים). ג'ון פיסאנו הופיע כאורח בגיטרה. להקה זו הקליטה שלושה אלבומים מ 1966–1968 (כולל הלהיט הסתכל סביב) לפני השינוי בליהוק לתקליט הרביעי השוטה על הגבעה.
קארן פיליפ החליפה את הנסן כזמרת השנייה, והמתופף הוותיק דון אום רומאו הצטרף לרובנס בסיני לתפקידי ההקשה. סבסטיאו נטו היה הבסיסט החדש ואוסקר קאסטרו-נבס הגיטריסט. ללהקה זו היה צליל יותר תזמורתי ו"ביג-בנד"-י מקודמיהם. בתחילת שנות ה-70 הול פיתחה קריירה עצמאית כסולנית ונישאה לאלפרט. יש טוענים שמנדז שמר טינה לאלפרט ש"גנב" את הסולנית שלו.

בלאק אייד פיז ושיתופי פעולה נוספים

ב-2006, מנדז שיתף פעולה עם להקת הפופ\היפ-הופ בלאק אייד פיז (Black Eyed Peas) בביצוע מחודש של להיטו "מאס קה נאדה". הביצוע, בו השתתפה בשירה גם אשתו גרסיניה, זכה להצלחה בינלאומית. בישראל, השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הפזמונים הבינלאומי לשנת 2006.
בשנת 2008 הקליט שיר במשותף עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס.
ולדיסלאב הרביעי, מלך פולין

ילדותו

ולדיסלב הרביעי ואזה נולד ב-9 ביוני 1595 בארמון המלכותי בלובוזוביה (כיום קרקוב). הוא היה בנו הראשון של המלך זיגמונד השלישי ואזה ואשתו הראשונה אנה לבית הבסבורג. ולדיסלב, אחד מתוך חמישה ילדים שנולדו לזיגמונד, שרד את הילדות ולא מת ממחלות טיפוסיות שהיו נפוצות אז. עוד מילדותו היה ברור שהוא יהיה היורש של אביו לאחר מותו כיוון שהיה בטוח שהאצולה תבחר בבנו הבכור של המלך. כבר מ-1611, בהיותו בן 16, הורשה להשתתף בישיבות הבית התחתון של הסנאט. כיורש העצר נהנה מאהדתם של האצילים, בהיותו ממשיך השושלת היגלונית. כאשר הופיע ברחובות ורשה, זכה לאהדת הציבור. שגריר מלך ספרד, אברהם דה-דונה כתב עליו: "הוא מושא ל"ציפיות גדולות", איש צעיר, מצויד בכל מתנות הטבע, אדם עם מצח גבוה, גדול, אדיב וסביר-רוח, דובר ארבע שפות: פולנית, גרמנית, איטלקית ולטינית; בעל הישגים משמעותיים במדעי הרוח וחייל נלהב; הוא גם נהנה מאהבת הפולנים."

המאבק על כתר הצאר הרוסי

ב-1609 פרצה מלחמת רוסיה-פולין. בתחילת 1610 הבויארים, שלא היו מרוצים משלטון הצאר וסילי הרביעי, העניקו את הכתר המלכותי לולדיסלב הרביעי ואזה. ב-27 באוגוסט 1610 הוכתר המלך ולדיסלב, כרצון האיחוד הפולני ליטאי והבויארים; אף הוטבעה סדרת מטבעות עם שמו של המלך החדש ולדיסלב. עם זאת, אביו של ולדיסלב זיגמונד התנגד לכך שבנו יאמץ את הדת הפרבוסלאבית שהייתה תנאי להכתרתו כצאר, ובשל כך הדיח את ולדיסלב מתפקידו כיורש העצר ונישל אותו מהמלוכה. המלחמה הפולנית-רוסית נמשכה שלוש שנים וב-1618 נחתם הסכם דולינו, שהביא בכנפיו 14 שנות שלום והכרה דה פקטו בשלטונו של מיכאיל רומנוב.
ב-1632 מת אביו, וולדיסלב נבחר כמלך במקומו. הוא נלחם במשך יותר משנתיים, במהלך מלחמת רוסיה-פולין 1632-1634, בניסיון להחזיר את השטחים שאבדו לו במלחמה הקודמת, ובעיקר את סמולנסק, אך בשנת 1634 נחתם "השלום הנצחי של פולאנוב", בו ויתר ולדיסלב על סמולנסק ועל תואר הצאר.

תביעת הכתר השוודי

ולדיסלב טען לזכותו על הכתר השוודי, מה שהביא למחלוקות ומלחמות רבות בין פולין לשוודיה, וגרם לפולין הפסדים כלכליים עצומים ולהשתלטות השוודים על כמה ערי חוף במהלך מלחמת שוודיה-פולין (1600-1629). לצורך ביסוס כוחו במרחבי הים הבלטי בנה ולדיסלב צי אותו שחקה המלחמה העות'מאנית-פולנית (1620-1621), אולם תוכניותיו למלחמה מכרעת נגד האימפריה העות'מאנית נכשלו, בשל התנגדות האצולה.

מרד הקוזאקים ומותו

בתקופת שלטון ולדיסלב מצבה שלאוקראינה הידרדר. האצילים הפולנים שצברו שם את עושרם דיכאו את הקוזאקים, אשר מדי פעם התקוממו. חוסר שביעות הרצון הגוברת הובילה במאי 1648 למרד הגדול של הקוזקים והאיכרים בהנהגתו של בוגדן חמלניצקי (שכרת ברית עם ח'אנות קרים) ובמהלכו הוסבו אבדות רבות לאצולה הפולנית. ימים אחדים לאחר פרוץ מרד הקוזקים, ב-20 במאי, מת המלך ולדיסלב במרקינה.

משפחתו

ב-12 בספטמבר 1637 התחתן ולדיסלב עם בת דודתו, ססיליה רנטה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אנה מבוואריה. היו אלה נישואים מצערים מאוד: שני ילדים מתו בילדותם, ומיד לאחר הלידה השלישית, שבה ילדה עובר מת, מתה גם ססיליה.
ולדיסלב התחתן שנית ב-10 במרץ 1646 עם מריה לואיזה גונזאגה, בתם של קרלו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה וקתרין דה גיז, אשר הביאה לחיזוק היחסים עם צרפת, אולם לא היו לו ילדים ממנה, ולאחר מותו היא התחתנה עם אחיו יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
מרטין ריט

ביוגרפיה

מרטין ריט נולד בניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה פרטית הדוגלת בנצרות קתולית, הוא מצא עבודה בקבוצת שחקני תיאטרון, כשזמן קצר אחר כך, הוצע לו לשחק בהצגות. תפקידו הראשון על הבמה היה ככראון ב"פורגי ובס". לאחר שקיבל ביקורות חיוביות על תפקידו, הבין כי מקומו הוא בתיאטרון. לאחר מכן החל ריט לעבוד ב"מנהל השיקום הלאומי" שייסד הנשיא פרנקלין רוזוולט, כמחזאי ב"פרויקט התיאטרון הפדרלי", שנועד להעלאת המורל של האזרחים. 
כשהיה השפל הגדול בשיא עוצמתו, הבמאים והמחזאים בתיאטראות המגויסים הללו הושפעו על ידי השמאל הקיצוני והקומוניזם, וריט לא היה יוצא דופן. שנים אחר כך יצהיר ריט כי הוא מעולם לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, אף שהוא החשיב עצמו כשמאלן, ומצא בסיס משותף עם חלק מן העקרונות המרקסיסטים. 
מ"פרויקט התיאטרון הפדרלי" עבר ריט ל'קבוצת התיאטרון', שם פגש את הבמאי איליה קאזאן. קאזאן ליהק את ריט כממלא מקום במחזהו "ילד הזהב", וכך החלה קריירת המשחק של ריט. המודעות החברתית והשקפותיו הפוליטיות המשיכו להבשיל בזמן עבודתו עם קבוצת התיאטרון, דבר שעתיד להתבטא בסרטיו.

"הרשימה השחורה"

לאחר שעבד כמחזאי ב"מנהל השיקום הלאומי", שיחק על הבמה, וביים עשרות הצגות תיאטרון, ריט נהייה לבמאי טלוויזיה מצליח. בראשית שנות החמישים הוא ביים, שיחק והפיק עד אשר נתפס ברשתה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית שחקרה השפעות קומוניסטיות בהוליווד. אף על פי שהוא לא הוזכר ישירות בוועדה ולא נכנס ל"רשימה", צויין ריט בעלון חדשות אנטי-קומוניסטי, שפורסמה על ידי קבוצה של יועצי השקעות, שנוסדה על ידי שלושה סוכני FBI. העלון טען שריט עזר למפלגה הקומוניסטית בזכות עבודותיו בטלוויזיה ובתיאטרון.

הקריירה בהוליווד

ללא יכולת לעבוד בטלוויזיה, ריט חזר לתיאטרון למספר שנים. ב- 1956 ה- "Red Scare", שהיה אחראי על רדיפת הנחשדים בקומוניזם וההבאתם בפני הוועדה, הפחית מהאינטנסיביות בה פעל, ולא מנע מריט לשוב ולביים בהוליווד. סרטו הראשון כבמאי קולנוע נקרא "גם הוא בענקים". סרט זה היה חשוב ביותר לריט ויכל לתת לו לבטא את ניסיון העבר שלו. הסרט, שעסק בעובד במזח המאויים על ידי בוס מושחת. בסרט מופיעים אלמנטים שיופיעו גם בסרטיו הבאים: שחיתות שלטונית, גזענות, הפחדה, דיכוי ממשלתי וזכויותיהם של העובדים. הוא נודע כבמאי המרבה לעסוק בבעיות חברתיות, המושפעות מחייו שלו עצמו.
בהמשך ביים 25 סרטים נוספים, ביניהם ארבעה עם פול ניומן. סרטו הנחשב לטוב ביותר הוא "האד" (1963), שעסק בעימות בין חוואי הדוגל בערכים הישנים לבנו המורד, החושב שהאב אינו ראוי לנהל את עסקי חוות הבקר. ריט קיבל על סרטו זה מועמדות יחידה לפרס האוסקר, לבימוי. ב-1965 ביים ריט את "המרגל שחזר מן הכפור", שנחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר למסך לספרי ג'ון לה-קארה, בכיכובם של ריצ'רד ברטון, קלייר בלום ואוסקר ורנר.  ב-1976 ביים את הסרט הראשון שעסק בציד המכשפות על הוליווד שחווה על בשרו בזמן המקארתיזם. הסרט נקרא "שם בהשאלה", סאטירה בה גילם וודי אלן במאי כושל, המתבקש על ידי אומנים הנמצאים ברשימה השחורה להשאיל להם את שמו, ועקב כך מטרידות אותו דילמות מוסריות קשות.
בסרטו משנת 1979 "נורמה ריי", גילמה סאלי פילד פועלת טקסטיל ההופכת למנהיגת העובדים במאבקם מול ההנהלה, על שיפור תנאי השכר והתברואה במפעל. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, וזיכה את סאלי פילד בפרס האוסקר. סרטיו משנות השמונים היו מתונים הרבה יותר מסרטיו הראשונים. הוא נפטר בדצמבר 1990, בגיל 76, תשעה חודשים לאחר צאת סרטו "למדי אותי לאהוב".