google/wiki40b huggingface dataset:
בנטה קאהאן

ביוגרפיה

נולדה באוסלו למשפחה חסידית. למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה באקדמיה האמריקנית למוזיקה ודרמה בניו יורק (AMDA). לאחר סיום לימודיה, החלה משנת 1981 לשחק בתיאטרון הלאומי של נורווגיה (Nationaltheatret) ובתיאטרון "הבימה" בישראל. בשנת 1983 הופיעה לראשונה ביידיש, באוסלו.

בהמשך כתבה קאהאן שלוש מונוגרמות (הצגות יחיד) בשיתוף עם במאי התיאטרון הנורווגי אלן פרוין ברון: Bessie – a Bluesical‏ (1986),‏ Letter Without a Stamp‏ (1988) ו-Voices from Theresienstadt‏ (1995). היא שיחקה בכל השלוש, ויצאה איתן לסיבובי הופעות.
בשנת 1990 זכתה בפרס מטעם שר התרבות הנורווגי, ובכספי הפרס ייסדה את "תיאטרון הדיבוק" באוסלו (TDO), הפועל במטרה למען המשכיות המוזיקה והתרבות של יהדות אירופה. במסגרת התיאטרון מופקים קונצרטים, מונודרמות ותקליטורים בנושאים אלה.
מזה מספר שנים מתגוררת קאהאן בעיר ורוצלב שבפולין, ושם ייסדה בשנת 2006 את קרן בנטה קאהאן (Fundacja Bente Kahan,‏ FBK), שמטרתה להציג את ההיסטוריה והתרבות היהודיות לקהל הרחב, בפרט בוורוצלאב ובמחוז שלזיה תחתית. בין היתר פעלה הקרן להחיות את בית הכנסת הישן בוורוצלב, בית הכנסת "החסידה הלבנה", אשר מאז שנת 2005, אז נוסד "המרכז לתרבות וחינוך יהודיים בוורוצלב" בניהולה האמנותי של קאהאן, משמש במה למגוון אירועי תרבות, בהם "קיץ עם מוזיקה תחת החסידה הלבנה" (קונצרטים למוזיקה מאת מלחינים יהודים), "יום ישראל" השנתי, מופעי תיאטרון, תערוכות, הרצאות, סדנאות וימי זיכרון. שחזור בית הכנסת הסתיים לאחרונה; בשנת 2012 נפתח בבית הכנסת מוזיאון לעולמה של יהדות שלזיה.
על פועלה למען העיר זכתה קאהאן בשנת 2006 בפרס ראש עיריית ורוצלב.
קאהאן נשואה לאלכסנדר גלייכגוויכט, פעיל חברתי וסופר פולני. לזוג בת, ווֹיָה (Voja; נולדה ב-1994).
Dónde Están los Ladrones?

רקע וכתיבה

משך זמן היצירה של האלבום לקח למעלה מתשעה חודשים כאשר אנשים רבים עבדו על האלבום וזה הגדיל את עיכוב הייצור, מה שהופך אותו מורכב יותר האלבום הקודם שלה Pies Descalzos. בנוסף, שאקירה התעקשה על שלמות, בעוד כשהיא מודעת למבקרים הרבים ששופטים את אלבומה השני, בעוד כשהיא מודעת לתווית שנתנו לה "פלא פלאים" הנפוצה לה באמריקה הלטינית.
מהאלבום יצאו שישה סינגלים  בעוד "Ojos Así" ו-"Tú" היו בין הסינגלים הראשיים ממנו. שם האלבום נוצר בהשראת אחד המסעות של שאקירה לעיר הבירה של קולומביה. את כל האלבום שאקירה בעצמה כתבה, בעוד שהיא לקחה חלק ניכר גם בהפקת האלבום ובהלחנת האלבום מה שהופך את זה לאחד האלבומים המושקעים ביותר של שאקירה ובין היחידים שהיא בעצמה כתבה, הלחינה והפיקה.

עטיפת האלבום

את ההשראה לעטיפת האלבום לקחה שאקירה ממדוזה, כאשר שיערה עוצב כך שיראה כאילו הוא עשוי מנחשים חיים וארסיים.

הצלחה

האלבום זכה להצלחה נאה מאוד ברחבי העולם כשמכר למעלה מחצי מיליון עותקים במקסיקו, מאתיים אלף עותקים בוונצואלה, קרוב למיליון עותקים בארצות הברית ולמעלה משלוש מאות אלף עותקים בארגנטינה וקולומביה, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר של הזמרת.
ארתור מוריץ שנפליס

חייו

שנפליס נולד בלנדסברג על נהר הווארתה (Landsberg an der Warthe; כיום גוֹז'וּב ויילקוֹפוֹלסקי (Gorzów Wielkopolski) שבפולין). הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת ברלין בין השנים 1870 ל-1875 בהדרכת ארנסט קומר (Ernst Eduard Kummer) וקארל ויירשטראס. במרץ 1877 קיבל תואר דוקטור והחל ב-1878 לימד מתמטיקה כמורה בבית ספר תיכון, שנתיים בברלין וארבע שנים בקולמאר שבאלזס. במקביל הכין שנפליס את עבודת ההסמכה לפרופסורה (בגרמנית habilitation – עבודה שיש להגיש לאחר קבלת דוקטורט על מנת לקבל מינוי כפרופסור) והיא אושרה ב-1884 באוניברסיטת גטינגן. ב-1891 קיבל שנפליס את ראשות הקתדרה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת גטינגן ועזב ב-1899 על מנת למלא תפקיד דומה באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1911 עבר ללמד באקדמיה של מדעי החברה והכלכלה בפרנקפורט, שהפכה לאוניברסיטת פרנקפורט ב-1914 ושנפליס התמנה לדקאן הפקולטה למדעים. הוא התגורר בפרנקפורט עד מותו ב-1928 ולימד באוניברסיטה עד 1922, כאשר בסוף התקופה כיהן כרקטור האוניברסיטה.
שנפליס היה חבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה (Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina) באקדמיה למדעים של בוואריה (Bayerische Akademie der Wissenschaften), חבר כבוד בפדרציה הגרמנית למדעים (Deutsche Wissenschafter-Verband) ובין מייסדיה של החברה המתמטית הגרמנית (Deutsche Mathematiker-Vereinigung).
שנפליס היה נשוי לאמה לוין ולזוג נולדו חמישה ילדים; שניים מהם נרצחו בשואה. הוא היה קרוב משפחה של כמה מדענים ואנשי רוח יהודים נודעים. ביניהם, הפילוסוף ולטר בנימין, הסופרים גרטרוד קולמר (Kolmar) ויוליוס אליאס (Julius Elias) והארכאולוג גוסטב הירשפלד (Hirschfeld).

עבודתו

תחילה עסק שנפליס בקינמטיקה, אבל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 הציע לו פליקס קליין (Felix Klein) למצוא את החבורות הסימטריות המרחביות הקריסטלוגרפיות. במחקר הנושא קדם לשנפליס הפיזיקאי הגרמני לאונרד זונקה שלזכותו נזקפת תגלית מושג החבורה המרחבית. את הרעיון העלה זונקה לראשונה ב-1867 וב-1879 יצא לאור בלייפציג ספרו "Entwicklung der Theorie einer Kristallstruktur" (התפתחותה של תאוריית מבנה הגביש), ובו פירט את 65 החבורות המרחביות שגילה. עשר שנים אחר-כך מצא שנפליס כי הרשימה של זונקה היא חלקית משום שלא לקח בחשבון אלמנטים של סימטריה ועד לשנת 1891 הוא הוסיף עוד 165 חבורות מרחביות על הרשימה שלו על מנת לקבל את סך כל 230 החבורות המרחביות המוכרות כיום. ב-1892 פרסם שנפליס את תוצאות מחקריו המתבססות על תורת החבורות בספר Kristallsysteme und Kristallstruktur . במקביל ובאופן בלתי תלוי הגיע גם המתמטיקאי הרוסי יבגראף פיודורוב לאותה התוצאה ולכן נחשבים שניהם כמגלי הרשימה. שנפליס התכתב עם פיודרוב ואף תיקן טעויות שמצא בסיווגים שעשה פיודרוב. ב-1923 פרסם שנפליס מחדש את סיווג החבורות המרחביות והוציא לאור ספר על קריסטלוגרפיה (Theorie der Kristallstruktur).
מ-1895 ואילך עסק שנפליס במחקר תורת הקבוצות שפיתח גאורג קנטור ובטופולוגיה. יחד עם ולטר נרנסט הוא כתב ספר לימוד על חשבון אינפיניטסימלי (Einfuehrung in die mathematisehe Behandlung der Naturwissenschaften ) שהווה ספר לימוד בסיסי למהנדסים ואנשי מדע על הטיפול המתמטי במדעי הטבע.
משפט שנפליס הוא הכללה של משפט העקום של ז'ורדן (Jordan curve theorem) שקובע שמסילה פשוטה (אינה חותכת את עצמה) וסגורה מחלקת את המישור לשתי קבוצות זרות שהומאומורפיות לעיגול. המשפט (מנוסח עם משטח מתאים) אני ונכון בממדים גבוהים יותר.
חבילה עוברת

חבילה עוברת (קרוי גם בשמות חבילה מתגלגלת, ראש כרוב, חבילה הגיעה) הוא משחק חברה, אשר גרסאותיו מתפתחות עם גילם של המשתתפים. בכל גרסאותיו מעבירים מיד ליד חבילה גדולה, עטופה כבצל שכבות על גבי שכבות של נייר זול (נייר עיתון בדרך כלל). המנצח הוא זה שקילף את השכבה האחרונה של הנייר, ומצא בפנים מתנה.

חבילה עוברת (מתגלגלת) לפי מוזיקה

בגילאי טרום-קריאה פועל המשחק לפי עקרון זמן - בדומה לכיסאות מוזיקליים, החבילה עוברת כל עוד המוזיקה מנגנת. מנחה שולט על תזמון המוזיקה. כאשר המוזיקה עוצרת, ניתן לקלף עטיפה אחת מן החבילה. בגרסאות אחרות, ניתן לקלף מן החבילה כמה שהזמן מתיר. משחק זה עשוי היה להיות משחק מזל טהור, לולא ראה המנחה את הילדים. בדרך כלל המנחה דווקא מביט על הילדים, מתוך מטרה לוודא שפעולת הקילוף מתחלקת באופן אחיד ככל שניתן בין הילדים. לכן בדרך כלל חלוקת הפרס מוטה.

תני לבן, תן לבת

משחק זה חוזר בשינוי אדרת בגילאי העשרה המוקדמים, יחד עם אחת שתיים שלוש 'תעוררו, חמש דקות בגן עדן והבנים על הבנות. בגרסה זו מוצמד פתק לכל עטיפה, ועליו הוראות. לשון ההוראות היא לסירוגין "תני לבן הכי..."/"תן לבת הכי...". ביצוע ההוראות עלול להעיד גם על מאוויי לב, למשל "תני לבן שאת אוהבת". הוראות ההעברה עשויות להיות מלוות בהוראות לביצוע, כדוגמת שלב החובה במשחק אמת או חובה.

גרסה בוגרת

המשחק עשוי ללבוש גרסה בוגרת במסיבות מבוגרים. גרסה זו דומה לגרסה "תני לבן, תן לבת", אלא שמגוון ההוראות משתנה.
מקבילית המוחות

פורמט

כל משתתף בשעשועון עמד בפני שני סבבי שאלות (שתי דקות כל סבב). בסבב הראשון נשאל המתמודד שאלות בתחום ספציפי אותו בחר, ובשני נבחן בידע כללי. משתתף אשר לא ידע תשובה אמר "עבור", והמנחה המשיך לשאלה הבאה, מבלי שיתבזבז זמן. כשענה תשובה לא נכונה היה המנחה אומר לאלתר את התשובה על חשבון זמנו של המשתתף, כך שבמצב של אי ביטחון בתשובה הנכונה עדיף היה שלא לענות.
בכל תוכנית השתתפו ארבעה מתמודדים, כשהטוב בכל תוכנית (זה שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר בשני הסבבים) עבר לשלב גבוה יותר.
התוכנית שודרה בערוץ הראשון במשך עונות אחדות, כשבתום שלוש עונות נערך משחק הגמר בו זכה המשתתף משה אנג'ל; במקום השני זכה עו"ד צבי ניר ובמקום השלישי עמוס ארליך.
יש לציין כי התוכנית שודרה לפני שערוץ 2 עלה לאוויר ופרסים יקרי-ערך עדיין לא היו נהוגים, כך שהמשתתפים ב"מקבילית המוחות" השתתפו יותר למען הפגנת הידע ולא עבור "תלושים לקניית ספרים" – הפרס בעונה הראשונה.
בעונה האחרונה, כשהיה הערוץ הראשון צריך כבר להתחרות בשעשועונים של ערוץ 2, הפרס לזוכה העונה היה טיסה ללונדון וחזרה. כמו כן הוכנסו תוכניות חידון שבהן השתתפו בני נוער. את שתי העונות האחרונות שנערכו ב-1995 ו-1996 הנחה מיכאל דק.
המשתתף המפורסם ביותר שלקח חלק בתוכנית היה הסופר אתגר קרת. הנושא שבו בחר להתמקד היה: "הסופר קורט וונגוט – חייו ויצירתו".
מאיר שניצר

ביוגרפיה

שניצר ערך את המקומון התל אביבי "העיר" ואת מוסף "הארץ". לאחר מכן החל לבקר סרטי קולנוע במדורים שונים במקומונים "העיר" ו"כל העיר", בתחנת הרדיו "קול ישראל" ובעיתונים "הארץ" ו"מעריב", שם עסק בביקורת סרטים ותוכניות טלוויזיה במשך עשרים שנה. טוריו העיתונאיים בעיתון "מעריב" התפרסמו גם באתר האינטרנט nrg של העיתון. בשנת 1994 הוציא לאור שניצר את ספרו "הקולנוע הישראלי", לקסיקון סרטי קולנוע ישראליים. 
שניצר נודע בעקבות עתירה לבג"ץ שהגיש ב-1988, בעת שכיהן כעורך "העיר", נגד הצנזור הצבאי הראשי, שידועה כ"בג"ץ שניצר". בעתירה זו יצאו שניצר והעיתונאי אלוף בן נגד החלטת הצנזורה לאסור פרסום כתבה שהכילה קטעים שעסקו בביקורת אודות תפקודו של ראש "המוסד" ועיתוי החלפתו. העתירה, שהייתה הפעם הראשונה שבה עמד היקף סמכותו של הצנזור הצבאי הראשי לביקורת שיפוטית, התקבלה על ידי שופטי בג"ץ.
שניצר זכה לפרסום גם עקב פרשה בה הפך לקרבן התקף זעם של דודו טופז, שבמהלכה שבר טופז את משקפיו של שניצר בעקבות ביקורת חריפה שכתב האחרון על תוכניתו של טופז בשנת 1995. לאחר המקרה תבע שניצר את טופז וזכה בפיצוי של 62,500 שקלים.
כמבקר קולנוע נודע שניצר בקשיחותו הרבה ובדרכו המסוגננת לקטול סרטים.
בנובמבר 2012, כחלק מתהליך רכישת "מעריב" על ידי שלמה בן צבי, פוטר שניצר מהעיתון, יחד עם עובדים נוספים.
זמן קצר לאחר פיטוריו נמנה, יחד עם אחדים ממפוטרי "מעריב", עם ראשוני השבועון החדש, "סופהשבוע".
ישראל דב אודסר

תולדות חייו

נולד בטבריה למשפחה של חסידי קרלין. ר' ישראל סיפר שבילדותו מצא את הספר "השתפכות הנפש" ללא כריכה והוא לא ידע מי המחבר. הוא התרשם מאוד מהספר, למד בו בקביעות והחל ליישם את הכתוב בו, ובפרט להתבודד.
לאחר בר המצווה נשלח ללמוד בישיבת אור תורה שעל קבר רבי מאיר בעל הנס מחוץ לטבריה, והמשיך להגות בספר. חסיד אחד שראה אותו הוגה בספר אמר לו שהספר הוא מספרי ברסלב שאסור ללמוד בהם, שכן חסידי ברסלב היו מוחרמים באותו זמן, ולאחר ויכוח לקח את הספר. אירוע זה הביא את אודסר לחפש קרבה לחסידות ברסלב. בגיל 17 פגש את רבי ישראל היילפרין ("קרדונר"), חסיד ברסלב מצפת שהגיע לטבריה, ששימש עבורו מורה דרך. הוא הפך לחסיד ברסלב והתגורר בביתו של רבי ישראל קרדונר אשר גם עזר לו להתחתן. רבי ישראל אודסר גר בסמוך ובשכנות לרבי מרדכי חיים סלאנים, אשר קירבו ודאג לו לדירת מגורים למרות היותו שייך לזרם חסידי סלונים שהתנגדו לחסידות ברסלב.
בהמשך עבר רבי ישראל אודסר גם לירושלים כדי ללמוד שם מזקני חסידות ברסלב, ולאחר זמן חזר שוב לעיר טבריה. במרוצת הזמן התקבצה סביבו חבורה של חסידים שלמדו אצלו.
הרב אודסר ניהל התכתבות עם הנשיא זלמן שזר ו-32 ממכתביו אליו קובצו לאחר מכן בספר "אב"י הנח"ל".
נקבר בהר המנוחות בירושלים.
לאחר פטירתו הקימו תלמידיו חברת הוצאה לאור הנקראת "קרן ר' ישראל דב אודסר" על שמו שמדפיסה ומפיצה את ספריו עם שאר ספרי חסידות ברסלב. בשנת תשנ"ט התאגדו כמה מחסידיו והקימו על שמו את היישוב אבי הנחל במזרח גוש עציון על גבול מדבר יהודה.

דעותיו

הרב אודסר ביקר את התמסדותה של חסידות ברסלב סביב רבנים, מה שלדעתו הפך אותה להיות כשאר החסידויות ובכך איבדה את ייחודה. את רבני ברסלב הוא הגדיר כ"מפורסמים של שקר" שאליהם התנגד רבי נחמן. את המקורבים אליו כינה "חברים" והתרחק מכל הנהגה של רבנות. הוא היה ישן עם תלמידיו באותו חדר ושיחותיו נשאו אופי של "שיחת חברים" ששאר המשתתפים נוטלים בה חלק פעיל
ב"אבי הנחל" הוא כותב: "עלינו לשוש ולשמוח לשיר לרנן ולזמר להודות להלל ולשבח לאדון עולם על יום העצמאות יום הניסים והנפלאות אשר עשה ה' עמנו". בשנת תשנ"ד הוא אף עשה מאמץ להעלאת עצמות רבי נחמן לארץ והביא להסכמת נשיאי ישראל ואוקראינה לכך. מאמץ זה נכשל עקב התנגדותם של שאר חסידי ברסלב ואז התבטא: "לא צריכים להשתדל להביא את רבנו לארץ ישראל... הוא לא מתגעגע אחרי מחללי שבת... [ש]עוברים על התורה ... רבינו הקדוש אמר לכל הציונים... אני הרבי של ישראל, אבל לא של גויים!". בשנת תשנ"ה נסע שוב לאומן.

משפחתו

רבי ישראל דב ואשתו התגוררו ליד רבי ישראל קרדונר ונולדו להם תשעה ילדים. בנו הבכור מת מרעב במהלך מלחמת העולם הראשונה. אחת מבנותיו נישאה לרב שמואל קרויזר. אחד מנכדיו (בן בתו חוה), הוא גיל שפר. שניים מנכדיו נרצחו בפיגוע ירי במהלך האינתיפאדה השנייה.
המעבדה של דקסטר

תקציר העלילה

עלילתה החוזרת של הסדרה עוסקת בדקסטר, גאון בן שמונה שרוקח ניסיונות והמצאות במעבדה הסודית שבביתו, כשאחותו הגדולה, דידי, ואחר כך גם ילד אחר, מנדארק, מחבלים בניסויו (הם למעשה היחידים מלבדו שיודעים על קיום המעבדה). פרק סיום בשם "אגו טריפ" שודר בשנת 1999, אך אף שנועד לחתום את הסדרה נוספו לה עונה שלישית ורביעית שטרטקובסקי לא היה מעורב ביצירתן, ולא זכו להצלחה רבה בניגוד לקודמות.
וסקו אשכנזי

שנותיו המוקדמות ולימודיו בבולגריה

וסקו אשכנזי נולד בסופיה במשפחה של מוזיקאים ממוצא יהודי. אביו היה נגן קלרנית ראשון בתזמורת הפלהרמונית של סופיה, ואמו הייתה ויולנית בתזמורת האופרה. 
מגיל 5 התחיל ללמוד לנגן בכינור כבר בילדותו גילה כישורים מוזיקליים מיוחדים. בגיל 11 שימש ככנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית לילדים ונוער שבניהולו של ולאדי סימאונוב. אשכנזי סיים את בית הספר הלאומי למוזיקה ע"ש ליובומיר פיפקוב בסופיה ואחר כך את האקדמיה הממלכתית למוזיקה ע"ש פאנצ'ו ולדיגרוב בכיתת הכינור של אנגלינה אתאנאסובה ופטאר חריסטוסקוב. לבסוף מורתו, אנגלינה אתנסובה הייתה לאשתו.

חייו ופעילותו באנגליה ובהולנד

בשנת 1990 עבר לגור בלונדון, כדי להשלים בשנת 1992 לימודי תואר שני לסולני כינור כתלמיד של יפרח נאמן בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. יפרח נאמן התרשם מנגינתו של אשכנזי בפסטיבל למוזיקה בורנה והזמין אותו להשתלם אצלו. אחרי שאשתו, אנגלינה התקבלה בשנת 1990 ככנרת בתזמורת רשות השידור ההולנדית בהולוורסום, בגיל 25 גם אשכנזי התקבל לאותה תזמורת כסגן של הכנר הראשי . כעבור חמש שנים זכה במשרת הכנר הראשי בקונצרטחבאו שבניצוחו של ריקרדו שאיי והמנוהלת החל משנת 2004 על ידי מאריס יאנסונס.
החל משנות ה-80 זכה אשכנזי בכמה תחרויות בינלאומיות לכינור - תחרות ע"ש "וייניאבסקי" לנוער בפולין, התחרות ע"ש קרל פלש באנגליה ותחרות נוספת בבייג'ינג.
החל משנת 2000 מנגן וסקו אשכנזי על כינור "גוארנרי דל ג'זו" משנת 1738 שאותו קיבל מקרן דויטשה בנק באמסטרדם.
אשכנזי עורך סיבובי הופעות רבות ומנהל כיתות אמן ברחבי העולם. ניגן כסולן עם התזמורת פילהרמונית של סופיה, עם תזמורת קונצרטחבאו, עם הפילהרמונית של לונדון, עם התזמורת הקאמרית האנגלית, עם התזמורת הסימפונית של מונטה קרלו, עם התזמורת הסימפונית של מקסיקו סיטי, עם התזמורת הסימפונית של פראג, עם התזמורת הקאמרית באך בברלין, עם התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד וכו'. אשכנזי פעיל מאוד בזירה האמנותית בארץ הולדתו, בפסטיבלים, קונצרטים, רסיטלים, כיתות אמן . 
בשנת 2010 נבחר למוזיקאי השנה של בולגריה. 
וסקו אשכנזי משתף פעולה תכופות עם בן דודו, המנצח מקסים אשכנזי. גם אחיו הקטן, מרטין פנטלייב, המתגורר בגרמניה, הוא כנר ומנצח.
הוא התאלמן אחרי שאשתו, אנגלינה, נפטרה בשנת 2003 מסרטן. יש לו שני בנים: ארתור וויקטור, ובת זוג, סטניסלבה, ויולנית.
ספר הישר (מוסר)

ספר הישר הוא ספר מוסר שחובר כנראה בספרד במאה ה-13, ככל הנראה בידי חכם בשם זרחיה היווני. הספר יוחס פעמים רבות לרבינו תם או רבי יונה גירונדי, אך מדובר בטעות. החיד"א דן בשאלת זהותו של כותב החיבור, והוא מעלה שתי אפשרויות: לפי טענת רבי מנחם די לונזאנו המחבר הוא זרחיה היווני, ואפשרות נוספת שהוא מביא בשם ספר סדר הדורות היא, שמדובר בר"י מאורלינס.

החיבור דן בנושאים העיקריים של תורת המידות היהודית: אהבת השם ויראתו, תשובה, תפילה ומעשים טובים. כך בהקדמה למהדורת הספר שנדפסה בוורשה, תרי"ג, נכתב: 
זה ספר הישר, אורח חיים ותוכחת מוסר, מדרך עקש לסור, וללכת בנתיב היושר, בעיני אלהים ואדם, מי יפאר גודל פאר התועלת ותהלות ספר הנחמד הזה, מעט הכמות ורב האיכות, איש אשר יראת אלהים בלבבו, ישקוד בזה הספר יום יום יהיה לו למזכרת, אם ישכח יזכירו, אם יישן יעירו, אם ישגה יזהירו, ויהיה למכתו מזורו, ושב ורפא לו, ויקבל שכר טוב בעמלו, בזה ובבא גמולו, יברך ה' חילו.
DMX

תחילת הקריירה

סימונס החל את שאיפותיו המוזיקליות בתחילת שנות ה-90, עת שהה זמן רב לסירוגין בבתי כלא בעקבות פשעים שונים שביצע. בשנת 1992, חתם על חוזה הקלטות עם חברת ההפקות אמריקאית קולומביה רקורדס והוציא את הסינגל הראשון שלו, "Born Looser". הסינגל לא זכה להצלחה רבה, וכשל מבחינה מסחרית. הקליפ שליווה אותו צונזר על ידי MTV לאחר שמנהלי הרשת חשבו כי תוכנו בוטה מדי. בעקבות הכישלון עזב DMX את חברת ההפקות שלו. לאחר חיפוש קצר חתם DMX בחברת התקליטים ראף ריידרס, דרכה חתם על חוזה חדש בחברת ההפקות דאף ג'אם רקורדס.

מהלך הקריירה

תחת דאף ג'אם, התחיל DMX להופיע בהופעות אורח בשירים של אמני ראפ אחרים, בראשם LL Cool J. בעקבות אהדת הקהל והצלחת הופעותיו הקצרות הוציא DMX סינגל בשם "Get At Me Dog", אשר הפך ללהיט, וסלל את המשך דרכו המוזיקלית. במשך השנים, החל DMX קריירה כשחקן קולנוע, והסרט המפורסם ביותר בו כיכב היה "Never Die Alone".
DMX הוציא את אלבומו הראשון בשנת 1998. האלבום, ששמו היה "It's Dark And Hell Is Hot" (בעברית - "חשוך כאן והגהנום חם"), הפך מיד ללהיט ואף הגיע למעמד פלטינה מרובעת. הצלחתו הגדולה גרמה לדעת רבים למהפכה בהארדקור ראפ, שהחל להידרדר מאז מותו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י.. בעקבות ההצלחה של האלבום הראשון, הוציא DMX באותה שנה את אלבומו השני Flesh of My Flesh, Blood of My Blood ובכך הפך לראפר הראשון שהוציא שני אלבומים בשנה אחת. בשנת 1999, הוציא את אלבומו השלישי "And The There Was X" שזכה אף הוא להצלחה רבה. לאחר שנתיים, הוציא DMX את אלבומו הרביעי שזכה אף הוא לפופולריות רבה. ב-2003, הוציא את אלבומו החמישי שהוקדש לזכר הכלב שלו שמת "Grand Champ". האלבום זכה לפופולריות רבה מאוד. לאחר הוצאת האלבום הודיע הראפר על פרישה מהיפ הופ וממשחק. בשנת 2005, שכנע אותו חבר קרוב לחזור, וכך עבר לחברת התקליטים סוני מיוזיק גרופ. לאחר שנה, הוציא את אלבומו השישי "Year Of The Dog...Again" שעורר התלהבות רבה בקרב המעריצים. ב-2007 הוציאה חברת התקליטים הקודמת שלו, דאף ג'אם בראשותו של ג'יי זי אלבום אוסף בו כל החומרים הפופולרים ביותר שהוקלטו אצלם.
DMX הוא הראפר היחיד שהגיע למעמד פלטינה בכל אלבומיו, ואף למעמד יהלום בחלקם.

Walk With Me Now and You'll Fly With Me Later

בתחילת 2008, הודיע הראפר כי הוא עובד על פרויקט חדש שייקרא "Walk With Me Now and You'll Fly With Me Later". במסגרת הפרויקט ישבור DMX שיא כשיוציא שני אלבומים ביום אחד.] אחד מהאלבומים יהיה אלבום גספול בשונה מסגנון הארדקור הרגיל שלו.

חיי פשע

בד בבד עם הצלחתו המוזיקלית הדרדר DMX יותר ויותר לעולם הפשע. ב-1999 נעצר לאחר שכוחות המשטרה שערכו חיפוש בביתו מצאו אקדח, כלים לעישון סמים ו-13 כלבים שנועדו לארגון קרבות למוות ביניהם. מעצרים נוספים בגין שורת עבירות, החל מנהיגה ללא רישיון ועד התחזות לסוכן פדרלי. ב-31 בדצמבר 2008, הוא נאשם בהחזקת סמים, גנבה והתאכזרות לבעלי חיים, ונשפט ל-90 יום. לאחר שחרורו סימונס חזר למוטב והחליט לזנוח את העולם הישן והפך לכומר מטיף, סימונס מגולל את סיפורו כדרך לתקן את עברו.
כחלאים

מאפיינים

המינים בסדרה ססגוניים במיוחד ומצטיינים בצבעים זוהרים בעלי ברק מתכתי. לרובם 11 אברות-יד ו-12 אברות בזנב. רגליהם בעלות ארבע אצבעות. גודל גופם בין 20 ס"מ ל-15 ס"מ. רובם שוכני עצים ומיעוטם עופות קרקע. הם שומרים על תחום מחייתם ומתגוננים כנגד אויביהם. מרביתם דוגרים בחורים, בכוכים ובמקומות אפלים. מספר הביצים הוא 2 - 8, והן לבנות או ורודות. מזונם מורכב מחרקים, מיונקים קטנים, מדו-חיים ומדגים.
הגדולה בבני הסדרה היא קוקברה צוחקת (Dacelo novaeguineae) שאורכה עד 45 ס"מ ומשקלה עד 450 גרם ודומה לה בגודלו המין קורול (Leptosomus discolor), שייתכן ששייך לסדרה עצמאית. הקטן ביותר הוא טודי פוארטו ריקו (Todus mexicanus) שאורכו עד 11 ס"מ והוא שוקל רק 5-6 גרם.
ראש הרשות המבצעת של הונג קונג

ראש הרשות המבצעת של הונג קונג (באנגלית: Chief Executive of Hong Kong; בסינית: 香港行政長官) הוא נשיא המועצה המבצעת של הונג קונג, והעומד בראש ממשלת האזור המיוחד של הונג קונג.
משרה זו באה להחליף את תפקידו של מושל הונג קונג בעקבות העברת השליטה במושבה מבריטניה לידי סין העממית.
סמכויות נושא משרה זו נקבעו בחוק יסוד הונג קונג אשר נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 עם העברת השליטה.
מאז 1 ביולי 2017, מכהנת בתפקיד קארי לאם.

זכות להיבחר

בהתאם לסעיף 44 לחוק היסוד, ראש הרשות המבצעת חייב להיות אזרח סין, שגילו מעל גיל 40, וכן הוא חייב להיות תושב קבע של הונג קונג, ללא אזרחות זרה, וכן עליו להתגורר בהונג קונג במשך תקופה רצופה העולה על 20 שנים.
סעיף 47 לחוק היסוד קובע כי על ראש הרשות להיות אדם ישר המוקדש לביצוע חובותיו.

בחירות

ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות על ידי גוף של 800 אלקטורים, הנבחרים מתוך 28 מחוזות בחירה פונקציונליים. בבחירות הראשונות שנערכו, בשנת 1996 כלל חבר האלקטורים 400 אלקטורים בלבד. גוף זה הורחב בשנת 2002 לגודלו הנוכחי.
בהתאם לסעיף 46 לחוק, ראש הרשות מכהן 5 שנים, ואינו רשאי לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות.

סמכויות

ראש הרשות המבצעת עומד בראש ממשלת הונג קונג. עליו להנהיג את ממשלת הונג קונג, לבצע את חוקיה, לחתום על החוקים ולדאוג להציע ולהביא לאישור תקציב האזור במועצה המחוקקת של הונג קונג.
ראש הרשות ממנה את המועצה המבצעת של הונג קונג ובעלי משרות נוספות - כגון שופטים. כמו כן ראש הרשות נותן חנינות ומקצר עונשים של מורשעים.

ממלא מקום

במקרה בו ראש הרשות המבצעת אינו יכול למלא את תפקידו באופן זמני, משמשים כממלא מקומי המזכיר הכללי לענייני מנהלה של הונג קונג ( Secretary for Administration of Hong Kong), מזכיר האוצר (Financial Secretary of Hong Kong) ומזכיר המשפטים (Secretary for Justice) ברוטציה ביניהם, בהתאם לסעיף 53 לחוק היסוד. במקרה בו ראש הרשות אינו יכול למלא מקומו באופן קבוע, נערכות בחירות ביום הראשון הראשון, 120 ימים לאחר המועד שבו ראש הרשות לא יכל היה לבצע את תפקידו.

מגורים ומשרד

משרדו של ראש הרשות ממוקם בקומה החמישית של בניין משרדי הממשלה המרכזי.
ראש הרשות הראשון, טונג צ'י הווא העדיף להתגורר בביתו ולא להתגורר בבית הממשלה בו התגורר מושל הונג קונג. ראש הרשות השני, דונלד צאנג שב להתגורר בבית הממשלה.
AIM-120 אמראם

פיתוח

האמראם פותח כתוצאה מהסכמה בין ארצות הברית וחלק ממדינות נאט"ו לפתח טיל אוויר-אוויר ולשתף טכנולוגיית ייצור. תחת הסכם זה על ארצות הברית היה לפתח את הדור הבא של טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני ועל אירופה הוטל לפתח את הדור הבא של טילים לטווח הקצר AIM-132 אסראם. כאשר ראש הביות הגרמני נתקל בקשיים ההסכם בוטל דבר שהוביל לפיתוח של טיל ה-AIM-9X האמריקני וטיל ה-איריס-טי הגרמני. אף על פי שאירופה אימצה את טיל האמראם, נעשה מאמץ לפתח את המטאור שיהיה מתחרה לאמראם. טיל האמראם נכנס לשירות לבסוף בספטמבר 1991 בטייסת F-15 של חיל האוויר האמריקאי. 
מתחריו של האמראם הם R-77 הרוסי, מיקה הצרפתי, ודרבי הישראלי, המפותח על ידי רפא"ל.

מאפיינים מבצעיים

האמראם בעל יכולת לפעול בכל תנאי מזג האוויר ומעבר לאופק (BVR). האמראם משמש כמחליף לטילי הספארו. הטיל מהיר, קטן וקל יותר ובעל יכולות מתקדמות יותר כנגד מטרות בגובה נמוך. הטיל בעל יכולת "שגר ושכח"
המעניק לצוות האוויר חופש פעולה לאחר שיגור הטיל, כמו כן לטיל יש יכולת התבייתות על חסימה (Home on Jamming) המעניקה לו יכולת להחליף בין שימוש במכ"ם אקטיבי למכ"ם פסיבי לצורך התבייתות על אותות החסימה שיבוש של מטוס המטרה.

שלב ראשון - מעוף אל אזור הפגיעה המשוער עם המטרה

את הAIM-120 ניתן לשגר בשני מודי מכ"ם עיקריים, STT (ר"ת של Single Target Track) ו-TWS (ר"ת של Track While Scan), בשני המודים
המכ"ם יזין את מחשב הטיל במידע בנוגע למיקום המטרה לפני השיגור, הטיל, בעזרת מערכת הניווט האינרציאלית (INS - Intertial Navigation System) שמוטמעת בו, מנווט לאזור המפגש המשוער עם המטרה.
במקרה שהמטוס המשגר נשאר נעול על המטרה, הטיל יקבל עדכוני מידע בנוגע למיקום, כיוון ומהירות המטרה מהמטוס המשגר דרך Datalink, שנמצא
הן במטוס המשגר והן על הטיל, ויעדכן את מערכת ה-INS שלו וישנה את מעופו בהתאם.
כמו כן, ניתן לשגר ולהנחות את הטיל גם באמצעות מערכת IRST (ר"ת של Infra-Red Search and Track) מתאימה ואף לקבל הנחיית Datalink ממטוס AWACS.

שלב שני - ביות סופי על ידי רכישת המטרה על ידי חיישני הטיל

לאחר שהטיל התקרב די הצורך למטרה (על פי הערכות מסוימות, כאשר הטיל מגיע לטווח של 15 קילומטרים מהמטרה) הוא מדליק את המכ"ם שבחרטומו ומתחיל לחפש את המטרה. במקרה שהמטרה נמצאת באזור הזיהוי של המכ"ם, הוא יינעל עליה וינחה עצמו אוטונומית לפגיעה, בשלב זה הטייס מהמטוס המשגר (או כל מטוס אחר שמספק לטיל Datalink בשלב ההנחיה הראשון) יכול "לשכוח" את הטיל ולשבור את נעילת המכ"ם על המטרה.
כמו כן, במקרה שבזמן השיגור המטרה נמצאת קרוב די הצורך למטוס המשגר, הטיל יכול לעבור מיד לשלב הנחיה השני, כלומר, להינעל מיד לאחר השיגור על המטרה, ולתפקד כטיל "שגר ושכח" מוחלט.

מערכות שיגור קרקעיות

ריית'און בחנה בהצלחה שיגור אמראם ממנשא 5 טילים באמצעות HMMWV. המערכת תקרא SLAMRAAM. הטילים מקבלים את ההנחיה הראשונית שלהם ממכ"ם שלא נמצא על גבי הרכב. מכיוון שהטיל משוגר ללא תוספת הגובה והמהירות של מטוס הקרב, טווח הטיל קטן משמעותית. ריית'און משווקת כיום את ה-SL-AMRRM EX, בעל טווח מוגדל ועם דמיון למערכת ה-ESSM המבוססת על טיל הספארו. 
מערכת קרקעית נוספת היא המערכת הנורווגית NASAM, המורכבת ממספר כלי רכב המשמשים סוללות טילים (בכל סוללה 6 טילי אמראם) ביחד עם משאית מכ"ם נפרדת ורכבי שליטה.