google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יאנמרקו טאמברי

ביוגרפיה

טאמברי נולד בצ'יוויטנובה מארקה שבאיטליה. אביו מרקו טאמברי היה אלוף איטליה בקפיצה לגובה באולם ומשמש כמאמנו. אחיו הגדול ג'יאנלוקה הוא מטיל כידון. סימן ההיכר של טאמברי הוא גילוח חצי מזקנו לפני שלב הגמר בתחרויות.
טאמברי ייצג את איטליה בתחרויות הקפיצה לגובה אליפות העולם באתלטיקה לקדטים ב-2009 ובאליפות העולם לנוער ב-2010 אך לא הצליח להעפיל לשלב גמר. ב-2011 זכה במדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה לנוער.

2012

באליפות אירופה סיים חמישי בתוצאה של 2.24 מטר. באולימפיאדת לונדון קבע בשלב המוקדמות תוצאה של 2.21 מטר ולא העפיל לשלב הגמר.

2013

באליפות אירופה באולם סיים במקום החמישי, לאחר שקפץ לגובה של 2.29 מטר.

2014

באליפות אירופה סיים שביעי בתוצאה של 2.26 מטר.

2015

באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ, סיים שביעי לאחר שקפץ לגובה של 2.24 מטר.
בתחרות שנערכה בחודש אוגוסט בגרמניה, קבע טאמברי שיא איטליה חדש, לאחר שקפץ לגובה של 2.37 מטר. באותו חודש, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סיים במקום השמיני בתוצאה של 2.25 מטר.

אלוף עולם באולם

באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בחודש יולי באמסטרדם,  זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר. 
באותו חודש סיים במקום הראשון בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא איטליה חדש של 2.39 מטר. לאחר שעבר את הגובה הזה,  טאמברי ניסה לעבור גובה של 2.41 מטר, אך שבר את קרסולו בניסיון השני לעבור את הגובה, מה שגרם לו להחמיץ את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.

2017

בשלב המוקדמות באליפות העולם קבע תוצאה של 2.29 מטר, שהספיקה לעלייה לגמר, אך בשל מספר הפסילות לא העפיל לשלב הגמר.

2018

בתחרות ליגת היהלום בלוזאן שנערכה ביולי, סיים במקום התשיעי בתוצאה של 2.25 מטר.
באותו חודש סיים במקום החמישי בתחרות ליגת היהלום במונקו, בתוצאה של 2.27 מטר. 
באליפות אירופה סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2.28 מטר. בגמר ליגת היהלום בבריסל זכה במדליית ארד, בתוצאה של 2.31 מטר.

2019

באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר.
שועלי הפלדה מגניטוגורסק

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-2009 וכבר שנה לאחר מכן הייתה לאלופת רוסיה בקרב קבוצות הנוער. הקבוצה מהווה קבוצת נוער של מועדון מטאלורג מגניטוגורסק המשחק בליגה העליונה של רוסיה. 
בעונת 2011 העפילה לגמר הליגה אך הודחה  על ידי קבוצת הבת של צסק"א, הצבא האדום מוסקבה.
בן בארנס

ביוגרפיה

בארנס נולד בלונדון לתומאס, פסיכיאטר, ולטרישיה, יועצת זוגית ילידת דרום אפריקה ממוצא יהודי-גרמני. יש לו אח צעיר בשם ג'ק. בארנס הוא בוגר בית הספר העצמאי קינג'ס קולג', ולמד דרמה וספרות אנגלית באוניברסיטת קינגסטון שבלונדון.
בצעירותו בילה מספר שנים ב"תיאטרון המוזיקלי הלאומי לצעירים" (National Youth Music Theatre), התמקד בסוגת המחזמר. בגיל 15 קיבל לראשונה עבודה מקצועית כמתופף במחזמר המבוסס על הסרט באגסי מלון. הוא היה חבר לתקופה קצרה בלהקת בנים בשם Hyrise. בשנת 2006 הוא החל לשחק בטלוויזיה, ובין היתר הופיע בהופעת אורח באופרת הסבון הבריטית Doctors. באותה שנה גם הצטרף לצוות השחקנים של המחזה ילדי ההיסטוריה מאת אלן בנט.
בשנת 2007 זכה בארנס לתפקידו הראשון בקולנוע, בסרט אבק כוכבים, בו גילם את דמותו הצעירה של דאנסטן ת'ורן, אביו של הדמות הראשית. 
בשנת 2008 גילם את דמותו של כספיאן בסרט סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן, המבוסס על הספר השני (והרביעי מבחינת הכרונולוגיה העלילתית) בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "דברי ימי נרניה" של ק.ס. לואיס. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס "הופעה פורצת דרך לשחקן" בטקס פרסי הקולנוע של MTV. בשנת 2010 חזר לגלם את דמותו של כספיאן בסרט הבא בסדרת הסרטים, סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר. 
בשנת 2009 השתתף כשחקן ראשי בסרט דוריאן גריי המבוסס על הספר תמונתו של דוריאן גריי מאת אוסקר ויילד.
בשנת 2010 ועד תחילת שנת 2011 שיחק בארנס במחזה Birdsong, המבוסס על ספר בעל אותו שם מאת סבסטיאן פולקס.
בשנת 2016 נבחר בארנס לגלם את דמותו של בילי רוסו בסדרה של מארוול ונטפליקס "המעניש"
שרה ברנאר

ילדות ונעורים

נולדה בשם אנרייט רוסין ברנאר (בצרפתית: Henriette Rosine Bernard). אמה, יהודית ברנאר, הייתה יהודיה ילידת אמסטרדם, קורטיזנה מפורסמת בפריז. אביה היה כנראה צעיר הולנדי, וסבה מצד אמה היה מוריץ ברנהארד - סוחר יהודי באמסטרדם. כאשר הייתה בת שתים עשרה שנה הוטבלה לנצרות ונכנסה למנזר לנשים. ב-1859 התקבלה לקונסרבטוריון למוזיקה ולמשחק תיאטראלי בהמלצתו של שארל, דוכס מורני. ב-11 באוגוסט 1862 החלה לשחק בתפקיד משני בקומדי פראנסז במחזהו של ז'אן רסין: "איפיגניה".

קריירה

ב־1866 עברה לשחק בתיאטרון אודיאון בפריז ושם נחלה את הצלחותיה הראשונות כאשר גילמה את דמותה של קורדליה בגרסה הצרפתית למחזהו של שייקספיר "המלך ליר", ואת דמותה של זאנטו במחזהו של פרנסואה קופה "עובר האורח" (1869). ב-1872 גילמה בהצלחה רבה את תפקיד מלכת ספרד במחזהו של ויקטור הוגו "רואי-בלה" - מה שגרם לקומדי פראנסז להזמינה לשחק בשורותיו כשחקנית מן המניין. בתקופה זו שיחקה, בין היתר, ב-1874 את התפקיד הראשי במחזהו של ז'אן רסין "פדרה" וב-1877 את תפקידה של דונה סול במחזהו של ויקטור הוגו "ארנאני".
ב-1879 הייתה לה עונה מוצלחת בלונדון, ומכאן ואילך נודעה כשחקנית הגדולה ביותר של זמנה. היא גילתה, לטענת אוהביה, עוצמה רגשית במשחקה, ונודעה בשל אישיותה המקסימה וקולה, שזכה לכינוי "קול הזהב".
ב-1880, בשל ביקורת שנמתחה על משחקה במחזהו של אמיל אוז'ייה "ההרפתקנית", עזבה את קומדי פראנסז, הקימה להקה משלה - תיאטרון שרה ברנאר - איתה יצאה למסע הופעות בלונדון, בקופנהגן, ברוסיה ובארצות הברית. בניו יורק פגשה בתומאס אדיסון וקראה בפניו בביתו את תפקידה במחזה "פדרה". ב-1881 גילמה את דמותה של דופלסי במחזהו של אלכסנדר דיומא הבן "הגברת עם הקמליות".
בין 1891 ל-1893 ערכה מסע הופעות באמריקה הצפונית, באמריקה הדרומית, באוסטרליה וברוב בירות מדינות אירופה. ב-1899 העלתה על הבמה גרסה צרפתית של "המלט" שבה שיחקה את התפקיד הראשי. בשנת 1900 גילמה את הדמות בסרט הקצר "Le Duel d'Hamlet".

שנים אחרונות

ב-1905, כאשר הופיעה בריו דה ז'ניירו, נפלה מן הבמה ונפגעה בברכה. פצע זה, שהפך בהדרגה לנמק, גרם לכריתת רגלה הימנית ב-1915. למרות זאת המשיכה בקריירה שלה, ואף שלא הייתה מסוגלת להתנועע על הבמה, קולה האפיל על נכותה. באותה שנה ערכה מסע הצגות מוצלח באמריקה, ולאחר מכן המשיכה לשחק כמעט עד יומה האחרון.
שרה ברנאר נפטרה בפריז ב-1923 כתוצאה ממחלת כליות ונקברה בבית הקברות פר לשז שבעיר.
אנרג'י רוסתווי

היסטוריה

מועדון הכדורסל "רוסתווי" הוקם ב -12 בדצמבר 1991. בשנים 1991–2005 הקבוצה שיחקה תחת השם "אזוט רוסתווי". ומאז שנת 2005 תחת השם "אנרג'י רוסתווי". בעונה הראשונה בליגה סיימה במקום הרביעי.
הקבוצה נחשבת לקבוצת צמרת מאז עונת 1997/98 וזכתה באליפויות וגביעי סופרקאפ של גאורגיה.
הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1997/98, 1998/99, 1999/00. ובהמשך בגביע היורוצ'לנג' בעונות 2007/08, 2008/09 (נשרה במוקדמות).
העלבת עובד ציבור

העלבת עובד ציבור היא עבירה המופיעה בסעיף 288 לחוק העונשין, שזו לשונו: "המעליב בתנועות, במלים או במעשים, עובד הציבור, או דיין או פקיד של בית דין דתי או חבר ועדת חקירה לפי חוק ועדות חקירה, תשכ"ט-1968, כשהם ממלאים תפקידם או בנוגע למילוי תפקידם, דינו – מאסר ששה חדשים".
סעיף זה משקף את גישתו של המחוקק, לפיה עובד הציבור, המשרת את הציבור, חשוף יותר מאחרים לביקורת על מעשיו, ולכן זקוק להגנה מיוחדת מפני גלישתה של הביקורת להעלבה, ולא די לו בהגנה הניתנת לכלל התושבים, למשל באמצעות דיני לשון הרע. 
שאלת ההצדקה להגנה מיוחדת זו, ובפרט שאלת התנגשותה עם חופש הביטוי, עולה מפעם לפעם לדיון ציבורי, בפרט כאשר נוצר הרושם להפעלה בלתי מידתית של הגנה זו. חברת הכנסת זהבה גלאון הגישה הצעת חוק פרטית לביטול סעיף זה בחוק העונשין.
בשנים 2012–2014 הוגשו בכל שנה 1,255–1,620 כתבי אישום שכללו אישום על העלבת עובד ציבור. בין האנשים שהורשעו בהעלבת עובד ציבור נכללים צ'רלי ביטון ואבי כהן.

מיהו עובד ציבור?

החוק, כפי שנקבע עוד בימי המנדט הבריטי, כלל בעובדי הציבור שופטים, דיינים, חברי ועדות חקירה, בוררים וכל עובדי המדינה ורשויות מקומיות. השופטת דפנה ברק ארז הציגה את העמדה שגם מתנדב של המשמר האזרחי נחשב ל"עובד ציבור".

דרך העברת העלבון

ברוב המקרים, הורשעו אנשים בהעלבת עובד ציבור על דברים שהטיחו בעובד פנים מול פנים. כתבי אישום על העלבת עובד ציבור הוגשו גם על פרסום מאמר באינטרנט בגנות הרב הצבאי הראשי והעלבת שוטר בעמוד פייסבוק שלו.

אלו עלבונות

בית המשפט העליון דן בשאלה איזה עלבון נדרש כדי להרשיע אדם בעבירה זו וקבע בהרכב מורחב ש"השאלה המרכזית העומדת על הפרק היא שאלת האיזון בין חופש הביטוי מחד לבין ההגנה על תפקודו התקין של המנהל הציבורי מאידך". השופט סלים ג'ובראן הבחין בין עלבונות כלליים שהם פחות חמורים מגידופים אישיים, הנוגעים לתכונותיו הפרטיות של עובד ציבור זה או אחר, ונוגעים לליבת כבודו. כן הוא הבחין בין עלבונות שנאמרו בלהט הרגע לבין עלבונות שנאמרו בתכנון מראש, הנחשבים לחמורים יותר.

פסיקות בית המשפט העליון

בבית המשפט העליון גם הובעה העמדה שככל שהעובד יותר בכיר, הוא זכאי פחות להגנה של סעיף העלבת עובד ציבור.
לאחר ההתנתקות הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד אליצור סגל על מאמר שכתב באתר אינטרנט, נגד הרב הצבאי הראשי. סגל הורשע בבית משפט השלום, וההרשעה אושרה במחוזי. בבית המשפט העליון המליצו השופטים לפרקליטות לחזור בה מהאישום ולאחר שהפרקליטות סירבה, זוכה סגל פה אחד על ידי הרכב מורחב של תשעה שופטים, שקבעו כי חופש הדיבור במקרה של אמירה פוליטית גובר כמעט תמיד על חוק העלבת עובד ציבור.
אלי אשד

ביוגרפיה

אלי אשד נולד ב-9 באוגוסט 1965. נכדו של הסופר יוסף זונדל וסרמן ונינו של אליהו לנדא, צאצאו של הגר"א מווילנה. הוא למד היסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן ולתעודה המקבילה לתואר שני בספרנות ומדעי המידע באותה אוניברסיטה. לאחר מכן קיבל תואר שני בתורת המידע וספרנות באוניברסיטה העברית בירושלים, וכיום כותב דוקטורט בנושא קומיקס באוניברסיטת בן-גוריון. כתביו עוסקים בתנ"ך, בתרבות, בספרות פופולרית, בקומיקס, בתרבות המיסטיקה בישראל ובנושאים אחרים.
בשנת 1991 עבד אלי אשד בארכיון עיריית תל אביב-יפו.
אשד זכה לתואר "סופר השנה" לשנת תשס"ב מטעם עיתון מעריב. הוא מגדיר עצמו בתואר "בלש תרבות".
מאז 2011 אשד הוא העורך הראשי של מגזין התרבות ברשת "יקום תרבות".
גאליה בלגיקה

היווצרותה של גאליה בלגיקה

פרובינציית גאליה בלגיקה הייתה במקור חלק מגאליה, למרות זאת המבנה השלטוני הזה הוכח כלא יעיל. בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך באזור בשנת 27 לפנה"ס, אוגוסטוס קיסר הורה על עיצוב מחדש של מבני הפרובינציות בגאליה. לכן, בשנת 22 לפנה"ס, מרקוס ויפסניוס אגריפה פיצל את גאליה לשלושה חלקים (גאליה אקוויטניה, גאליה לוגדנסיס וגאליה בלגיקה). אגריפה החליט על הפילוג על פי הבדלי שפה, גזע, וקהילה - גאליה בלגיקה נועדה להיות תערובת של אוכלוסיות קלטיות וגרמאניות. בירת הטריטוריה הזו הייתה ריימס, על פי הגאוגרף סטראבון. מאוחר יותר הבירה הועברה לטרייר. תאריך העברת הבירה אינו ידוע. 
היסטוריונים מודרניים מציגים את המונח 'גאליה' ואת חלוקות המשנה שלו כ"תוצר לוואי של אתנוגרפיה לא נכונה", ורואים את הפיצול של גאליה לשלוש פרובינציות רומיות שונות כניסיון ליצור צורת שלטון יותר יעילה, שתשופר על ידי הפרדה אתנית נכונה יותר של השבטים. הקיסרים הרומים שלטו באזור ביציבות, כאשר תוך כדי שהפכו את האזור ליותר "רומאי", נתנו לפרובינציות לשמור על תרבותן המקורית. הרומאים נתנו לשלטונות המקומיים להשתמר כפי שהיו בצורה של קנטונים, ולמרות זאת מספרם בגאליה בלגיקה היה מרוסן. הממשל הרומי נוהל על ידי מועצה בטרייר ובריימס. בנוסף לכך, נכבדים מקומיים מגאליה בלגיקה הוכרחו להשתתף בפסטיבל בלונגדונום (כיום ליון), שהוקדש באופן כללי לגאונתו של הקיסר השליט. בחסות השלטון הרומאי, צורות השלטון בגאליה בלגיקה הפכו אט אט יותר דומות לאלו שברומא, אך לא הפכו בדיוק לאותו הדבר, אלא בעיקר התפתחו מן המקור הרומאי.
במהלך המאה ה-1 לספירה (התאריך המשוער הוא שנת 90), המבנה השלטוני של הפרובינציות הגאליות שונה מחדש. הקיסר דומיטיאנוס הכיר בפרובינציות על מנת שיוכל להפריד את השטחים הצבאיים באזור הריין מריכוזי אוכלוסייה בגאליה. צפונה של גאליה בלגיקה קיבל שם חדש, גרמניה תחתית (אזור בלגיה המודרנית), השטח המזרחי של גאליה בלגיקה קיבל את השם גרמניה עילית (מערב גרמניה ומזרח צרפת של היום) והגבול הדרומי של גאליה בלגיקה הורחב דרומה. גאליה בלגיקה המחודשת כללה את הערים קמארקום (קמבראי), נמטאקום (אראס), סמרובריוה (אמיין), דורוקורטר (ריימס), דיואידורום (מץ) ואוגוסטה טרברורום (טרייר).

נפילתה של גאליה בלגיקה

בשנת 406, הונדלים, הבורגונדים ושבטים נוספים חצו את הריין והביסו את הכוחות הגאלים. הפרנקים הסתננו לפני כן לגרמניה תחתית ושלטו באזור מאז שנת 350 לקירוב. השבטים החדשים ששלטו באזור הפכו במהלך המאה החמישית למרכז ממלכת השושלת המרובינגית של כלוביס הראשון, ובמהלך המאה השמינית הפך השטח לליבה של האימפריה הפרנקית. לאחר מותו של בנו של קרל הגדול, לואי החסיד, האזור פולג בעקבות חוזה ורדן בשנת 843. שלושת בניו של לואי החסיד פיצלו את הטריטוריות לשלוש ממלכות שונות: פרנקיה המזרחית, פרנקיה המערבית שהייתה לליבה של צרפת המודרנית, ולפרנקיה התיכונה, שירשה אותה דוכסות לוריאן.

בלגיקה כשמן של ארצות השפלה

למרות שהשם "בלגיקה" נחשב היום בתור בלגיה, לפני פיצול ארצות השפלה לחלקים הדרומיים והצפוניים במהלך המאה ה-16, השם נחשב לכללן של ארצות השפלה. שבעה-עשר המחוזות של ארצות השפלה פולגו יותר מאוחר ל-בלגיקה פודרטה העצמאית או בשמה הנוסף רפובליקת הולנד הפדרלית, ולבלגיקה רג'יה או בשמה הנוסף דרום הולנד המלוכנית, תחת שלטון בית הבסבורג.
מקס ומוריץ

העלילה

שני הילדים מקס ומוריץ הם מרושעים וזדוניים ומבצעים שבעה תעלולים אכזריים באנשי כפרם עד שהם מצליחים לתופסם ולהרוג אותם.
תעלול ראשון: האלמנה
הילדים קושרים מספר קרומי לחם יחד בחוט, מניחים את המלכודת בחצר התרנגולות של אלמנה זקנה וכך גורמים לכל תרנגולותיה להיחנק למוות.
תעלול שני: שוב האלמנה
הטבח של האלמנה מבשל את התרנגולות, והשובבים מתגנבים לגג. כשהאלמנה עוזבת לרגע את המטבח הם דגים את העופות עם חכה וכשהכלב נובח עליהם הם מתחמקים וגורמים לאלמנה לחשוד בכלב ולהכותו.
תעלול שלישי: החייט
הילדים מנסרים גשר מלפני ביתו של החייט. הם מציקים לו כך שהוא רץ החוצה לתפוס אותם אך הגשר מתמוטט והוא כמעט טובע במים הקפואים. שני אווזים מצילים אותו מטביעה. לאחר שהוא חוזר לביתו הוא נאלץ לחמם את גופו בעזרת מגהץ. (תוך שהוא גורם לעצמו כוויות קשות)
תעלול רביעי: המורה
כשמורם המסור נמצא בכנסייה, הילדים מתגנבים לביתו וממלאים את מקטרתו באבק שריפה. כשהוא מצית אותה, הפיצוץ גורם לעלפונו, חורך את עורו ושורף את שיערו.
תעלול חמישי: הדוד
הילדים אוספים שקים מלאים בחיפושיות וממלאים את המיטה של הדוד בעודו ישן. הוא מתעורר בבעתה כשהוא מרגיש שהחיפושיות מטיילות על כל גופו ונכנס לאמוק של חיסול החרקים.
תעלול שישי: האופה
הילדים מתגנבים למאפיה כדי לגנוב פרצל. הם נופלים לתוך דוד בצק. האופה נכנס למאפיה, תופס אותם ואופה אותם בתנור. הילדים אינם מתים, ואף מצליחים לברוח תוך כירסום הבצק האפוי סביבם.
תעלול שביעי: האיכר
הילדים מתחבאים במחסן התבואה של איכר וחותכים את שקי התבואה. האיכר נכנס למחסן וישר מבין מה קרה. הוא תופס אותם ומכניס אותם לשקים ולוקח אותם לטחנת הקמח, שם הם נטחנים לחתיכות קטנות ומאכילים בהם את האווזים.
בחלק מהתרגומים העבריים מדלגים על עונש המוות האכזרי והם מקבלים עונש חינוכי וכך לומדים לקח.

הסגנון

בשפת המקור מוצגים הסיפורים הקצרים בצורה מחורזת במשקל טרוכאי, היוצר תחושה של עליצות, גם כאשר מתוארים מעשי נבלה חמורים ביותר. הדבר יוצר הזרה וניתוק של התוכן הקשה ומאפשר לעכל אותו ואף לראותו כמשעשע.

השפעה תרבותית

סיפורו של בוש על שני בני-בליעל אלו היווה מוקד של גאווה בקרב תרבויות דוברות גרמנית, אולם משך שנאה יתרה בקרב תרבויות דוברות אנגלית. גם כיום בגרמניה ובאוסטריה הסיפור מוכר בקרב רבים. שני פרצופי הנערים הפכו לסמל של שובבות ונעשה בהם שימוש בסמלילים פרסומיים ואף בכתובות גרפיטי. בנוסף, כמה משפטים מתוכו הפכו לאמרות כנף בשפה הגרמנית.
רבים מהעוסקים בהיסטוריית הקומיקס משערים כי ספר זה שימש כהשראה לקומיקס האמריקאי ילדי קאצניאמר (The Katzenjammer Kids) שיצר המאייר רודולף דירקס (Rudolph Dirks).
נקודת זאבל

מקור השם

הנקודה נקראת על שם הכפר זאבל (Забел) שבמערב בולגריה.
בעיית הפצת מפתחות

בקריפטוגרפיה, בעיית הפצת מפתחות (key distribution problem) ובעיית תחזוקת מפתחות, הן בעיות העוסקות בהיבטים קריפטוגרפיים של העברה, ניהול ותחזוקה של מפתחות-הצפנה סודיים באופן בטוח בין שתי ישויות או יותר המתקשרות ברשת. לאור העובדה שבפרוטוקול הצפנה העושה שימוש באלגוריתם סימטרי כדי להצפין את תעבורת הרשת, יש צורך להעביר את מפתח ההצפנה מהשולח למקבל כדי שהאחרון יוכל לפענח את המסרים שקיבל. אם יפול מפתח ההצפנה לידי צד שלישי ('אויב' או 'מתחרה') במהלך ההעברה, הדבר משפיע מיידית על ביטחון הפרוטוקול: היריב יכול להשתמש במפתח זה כדי לפענח את כל תעבורת הרשת שהוצפנה באמצעותו. 
שמירת מפתחות הצפנה בסוד מחייבת הפעלת אמצעים קריפטורפיים או פיזיים כמו כספת כדי להגן עליהם מפני חשיפה. בעיה זו מחריפה אף יותר כאשר מספר המשתתפים גדול. לצורך המחשה, כאשר 15 משתמשים מעוניינים לנהל התקשרות בטוחה ביניהם, הם צריכים בסך הכול 105 מפתחות, כשכל משתמש צריך להחזיק ב-14 מפתחות. מספר זה גדל באופן מעריכי ככל שמספר המשתתפים עולה. בניסוח כללי, עבור רשת של  משתמשים נדרשים בסך הכול  מפתחות. ברשת מרובת משתמשים אין שום דרך מעשית לאחסן מספר כה גדול של מפתחות בסודיות.
המשתתפים בהתקשרות משתמשים בערוץ פתוח, כלומר רשת תקשורת הנגישה לכל אדם, כגון רשת האינטרנט, כך שההנחה היא שאפשר לצותת להם בקלות. הבעיה נובעת מהעובדה שאין בידי המשתתפים ערוץ בטוח כדי לשתף בו את מפתח ההצפנה ביניהם. ייתכן שלא נפגשו מעולם ואף אינם מכירים זה את זה. העברת המפתח על ידי שליח גם היא לא בטוחה לגמרי ואף אינה מעשית אם הם רחוקים זה מזה. הם יכולים להעביר את מפתח ההצפנה בדרכים אחרות כמו באמצעות הדואר או הטלפון, אולם גם אמצעים אלה ניתנים לניטור בדרכים פשוטות. מלבד זאת, אם קיימת דרך בטוחה להעברת מפתח ההצפנה, ייתכן שהמשתתפים יוכלו לנצלה כדי להעביר את המידע עצמו ואז לא יהיה צורך בהצפנה כלל.
בעבר, כאשר ההצפנה שימשה בעיקר צבאות, דיפלומטים ומרגלים, העברת המפתח הסודי בוצעה במפגש אישי או על ידי בלדר שהיה נאמן על הצדדים. אולם במסחר הנעשה דרך רשת האינטרנט, הכולל אינספור עסקאות או פעולות, שיטה זו אינה מעשית.
מריאן יאראביצה

קריירה

בקיץ 2010, הוא הצטרף למועדון הפולני קרקוביה קרקוב עם חוזה חתום לארבע שנים. ביוני 2011, הוא הושאל למועדון הבולגרי לודוגורץ ראזגרד לשנה אחת.
הוא שיחק בקבוצות - נבחרת סלובקיה בכדורגל עד גיל 19 (Slovakia U-19) בשנת 2008, ונבחרת סלובקיה בכדורגל עד גיל 21 (Slovakia U-21) בשנים 2009-2010.
ימית נוי

ימית נוי-כספי (נולדה ב-1969) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1987, שחיינית והידרותרפיסטית.

ביוגרפיה

ימית נוי נולדה בראשון לציון כאחת משלושה ילדים, אביה היה ימאי ועבד בחברת ספנות.
היא התחילה לשחות בגיל צעיר. הייתה חברה בנבחרת ישראל לנוער בשחייה, והשתתפה באליפות ישראל.
כשהייתה בת שמונה עשרה נבחרה למלכת היופי של ישראל, והשתתפה תחרות מיס תבל 1987. מיד אחר כך עסקה בדוגמנות בארץ ובחו"ל. במשך עשור דיגמנה כספי עבור גוטקס, דיווה, פולגת, גולף, המשביר לצרכן, ד"ר פישר ועוד.
היא סיימה תואר בחינוך גופני בסמינר הקיבוצים ולמדה הידרותרפיה, כיום מפעילה בריכת שחייה טיפולית לילדים.
היא נשואה לצלם שי כספי ואם לשלוש בנות.
מעלה רומאים

מעלה רומאים היא דרך רומית מהיישוב אמאוס ניקופוליס בשפלה לירושלים, ששרידים ממנה נשתמרו עד ימינו.
המעלה יוצא מהישוב אמאוס שבשפלה, ממשיך לכיוון אבו גוש, משם עובר באפיק נחל שורק במוצא, ומשם עולה לירושלים בוואדי שבין הר המנוחות להר נוף לכיוון לשכונת גבעת שאול, משם לגבעת רם ומסתיים בשער יפו שבעיר העתיקה.
נכון ל-2011 הדרך מוזנחת ונפגעה קשות במהלך עבודות בניה שנעשו בירושלים וכן בעת פיצוץ צינור ביוב שעובר לאורכה, וטרם נעשו בה עבודות שימור.
מישור אדוארד השמיני

גילוי המישור

המישור התגלה בשנת 1936 על ידי משלחת החקר שהפליגה על אוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי.
המישור מופה על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן הנורווגית (בין השנים 1937–1936).

מקור השם

משלחת לארס כריטנסן קראה למישור "מישור המפרץ" (Gulfplataet).
ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה שינתה את שם המישור ל"מישור המלך אדוארד" (King Edward Plateau). שמו הנוכחי של המפרץ "מישור אדוארד השמיני" ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בהתאמה לשמו של מפרץ אדוארד השמיני ולשמו של מדף הקרח אדוארד השמיני הסמוכים.
YJ-18

תיאור

על פי הערכות מחלקת ההגנה האמריקאית, YJ-18 דומה למערכת הרוסית 3M-54‏ Klub, כאשר טילי השיוט נעים במהירות תת-קולית במהלך רוב השיוט, אך בעת יעף ההתקפה עולים למהירות על-קולית, ועם טווח יעיל של כ-540 ק"מ. מקצת אנליסטים מערביים מעריכים כי YJ-18 היא העתקה של 3M-54E‏. הטילים יכולים להיות משוגרים אנכית ואף ניתן לשגרם מצוללות (ברגסא המותאמת) מקני שיגור טורפדו.
על פי פרסומים במדיה הסינית למערכת יכולות נווט אינרציאליות, ועם תמיכה מבערכת הנווט הלווינית הסינית BeiDou, ונושאת ראשי קרב עם יכולת השמדת מערכות אלקטרוניות באזור הפגיעה על ידי פיצוץ אלקטרומגנטי.
הטילים פרושים על משחתות מסוג Type 052D ו-Type 055 וייתכן שאף בצוללות גרעיניות מסוג Shang-II, ‏Song, ‏Yuan ועוד.
עץ מרקל

בקריפטוגרפיה ומדעי המחשב, עץ מרקל (Merkle tree) הוא עץ גיבוב בינארי שבו כל קודקוד מסומן בערך גיבוב של שני בניו (או ערכי העלים) והוא סוג של טבלת גיבוב בצורת רשימה היררכית. כלומר, קיים קשר בין ערכי כל הצמתים החל מהעלים ועד לשורש העץ. עץ מרקל פותח על ידי רלף מרקל ב-1979.
במקור עץ מרקל הוצע לייעול אלגוריתם חתימה דיגיטלית חד-פעמית של למפורט. במקום לספק מפתח חתימה ומפתח אימות נפרדים עבור כל מסמך, אפשר לצמצם את מספר מפתחות האימות למפתח אימות ציבורי יחיד שהוא בעצם שורש העץ. כל חתימה על מסמך ניתנת לאימות על ידי שורש העץ שמבטיח את אמינות העץ כולו. בדרך זו החותם יכול לחתום על מסמכים שונים ולשולחם ליעדים שונים ואת כולם ניתן יהיה לאמת באמצעות מפתח ציבורי אחד המשותף לכל המקבלים. מספר המסמכים שניתן לחתום ולאמת באמצעות מפתח יחיד מוגבל למספר העלים המרבי שהעץ יכול להכיל. יש לשים לב שעדיין נדרשים מפתחות חתימה שונים עבור כל המסמכים.

שימושים

לעץ מרקל שימושים בתחומים שונים, בעיקר הבטחת שלמות רשימות גדולות במסדי נתונים, ניהול מערכת קבצים, שיתוף קבצים, חותם זמן וחתימה דיגיטלית מבוססת גיבוב. הרעיון הוא לייצג את ערכי הגיבוב של רשימה גדולה של מידע במבנה כזה שניתן יהיה לאמת את שלמות כל אחת מהכניסות על ידי בדיקה שערך הגיבוב שלה נמנה עם עלי העץ. ההוכחה שערך גיבוב נתון הוא עלה בעץ הגיבוב דורשת עבודה וכמות מידע שהם בסדר גודל לוגריתמי ביחס למספר הצמתים. הבדיקה נעשית על ידי מעבר ובדיקת הערכים לאורך המסלול מהעלה לשורש העץ. לצורך כך דרוש מידע על עלים וצמתים אחים לאורכו של המסלול. היתרון שבעץ מרקל שהוא מחייב לשמור בזיכרון רק את שורש העץ לעומת זאת ללא עץ מרקל יהיה צורך לשמור את ערכי גיבוב של כל מסמך או פיסת מידע במסד נתונים כלשהו.
ביישומים מעשיים אפשר למצוא את עץ מרקל במערכות בהן צריך לוודא שבלוק מידע שהתקבל ברשת תקשורת או אוחזר מאמצעי אחסון, לא ניזוק או שונה אם בגלל תקלת תקשורת, פגם במדיית האחסון, השחתת זיכרון או חבלה זדונית. לתכונה זו חשיבות בעיקר במערכות קבצים, שיתוף מבוזר, עמית לעמית, מסדי נתונים וחישוביות מאובטחת. דוגמאות מעשיות בהן משתמשים בעץ מרקל שברובן קוד פתוח, כוללות את מערכות הקבצים IPFS,ZFS, גנוטלה, פרוטוקול ביטורנט, פרוטוקול ופלטפורמת מחשוב Apache Wave של גוגל, גיט, ביטקוין, DynamoDB של אמזון ועוד.
קוניטרה

היסטוריה

משמעות השם קוניטרה בערבית היא "גשר בנוי קשתות קטנות".
ככל הנראה התקיים במקום יישוב עוד בתקופה הרומית ומסופר שפאולוס עבר בו בדרכו לדמשק.

האזכור הכתוב הראשון של העיר נמצא בתיאורם של תיירים אנגלים אשר עברו דרכה בדרך מדמשק לארץ ישראל ב-1600 לספירה, אשר כתבו: 
...והתאכסנו באכסניה טובה ונהנינו לשוטט בשוק הסמוך הנה והנה. מקוניטרה המשכנו דרכנו בנוף נהדר והדרך קשה, ושבעתיים קשים הם האנשים המתגוררים בסביבה. הם מתחבאים בין הסלעים, מזוינים באלות ברזל ודרשו מאתנו כופר מס גולגלות ושילמנו להם...
"
חשיבותה של העיר קוניטרה נבעה ממיקומה על אחת הדרכים שהובילו מערי המזרח, כמו דמשק, לחופי הים התיכון ולארץ ישראל. מיקומה משך גורמים נוספים מלבד סוחרים ותיירים, ובשנת 1815 תייר שעבר בעיר כתב על מסעותיו ותיאר אותה כעיר חרבה אחרי שהצבא העות'מאני עבר בה בדרך למצרים.
העיר המודרנית קוניטרה ומספר כפרים סמוכים הוקמו על ידי מתיישבים צ'רקסים, בעידודם של השלטונות העות'מאנים לאחר 1878.
הטמפלר הגרמני גוטליב שומאכר כתב ב-1888 שהעיר כללה כ-260 מבני בזלת בנוים בקפידה ומנתה כ-1,300 תושבים, צ'רקסים ברובם.
ב-28 בספטמבר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר בידי כוחות אוסטרלים מן האנזא"ק. לאחר מכן הייתה קוניטרה חלק מהמנדט הצרפתי בסוריה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, ב-1941 כאשר צרפת הפכה למדינה נאצית כבושה, כבש הצבא הבריטי את קוניטרה במסגרת השתלטותו על סוריה.
כאשר סוריה קיבלה עצמאות ב-1946, העיר שימשה כמרכז סחר ואדמיניסטרציה וכמוקד תרבותי חשוב במרכז הגולן הסורי. בעיר ישבה מפקדת החזית הישראלית של הצבא הסורי, מפעלים צבאיים ובתיהם של חיילים סורים רבים אשר שירתו לאורך הגבול עם ישראל.
לפני מלחמת ששת הימים התגוררו בעיר כ-20,000 בני אדם.
קוניטרה נכבשה על ידי כוחות צה"ל ב-10 ביוני 1967, היום האחרון של מלחמת ששת הימים, וכמעט כל תושביה עזבו. במפקד שנערך ברמת הגולן ב-11 באוגוסט 1967 נמצאו בעיר 300 תושבים, מתוך כ-20,000 תושבים שגרו בעיר לפני המלחמה. באפריל 1968 דווח שבית הספר היחיד בקונייטרה נסגר בגלל מיעוט תלמידים שכן בכל העיר יש רק כ-50 נפשות.
שבועות אחדים לאחר תום הקרבות התיישב במבני העיר הנטושים גרעין שהקים במקום את קיבוץ גולן, ששמו שונה אחר כך למרום גולן. ב-1972 עבר הגרעין למיקומו הנוכחי ממערב לעיר. במלחמת יום כיפור קוניטרה נכבשה שוב לתקופה קצרה על ידי כוחות סורים, אך שבה ונכבשה על ידי צה"ל. במהלך הקרבות הוחרבו חלקים מהעיר, לטענת הסורים וועדה מיוחדת של האומות המאוחדות בכוונת זדון בעוד שלטענת מקורות ישראלים הדבר נעשה עקב צרכים צבאיים. במסגרת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה הועברה קונייטרה לסוריה כשטח מפורז סורי בפיקוח האו"ם. במטרה למנוע את מסירת העיר לסורים התמקם ב־27 באפריל 1974 גרעין של קשת בקוניטרה, אולם לאחר כ-40 יום במהלכם שהו בבונקר בעיר, עזב הגרעין את העיר וב־31 במאי 1974 הועברה קונייטרה לסורים. בהסכם התחייבו הסורים ליישב את העיר, אולם העיר לא שוקמה והיא עדיין הרוסה ונטושה ברובה הגדול. הסורים הקימו יישוב חדש בשם "קוניטרה החדשה" קילומטרים אחדים מצפון מזרח לעיר.
כיום מופעל בסמוך לעיר מעבר קוניטרה בין ישראל לסוריה, המשמש בעיקר לצורכי האו"ם ולצורכי האוכלוסייה הדרוזית ברמת הגולן ובסוריה.
בספרו "אלטנוילנד" (1902), כלל בנימין זאב הרצל במדינה היהודית האוטופית שלו את "מחוז הגולן", בו מובילה רכבת חשמלית נוסעים מתחנה בחוף המזרחי של הכנרת אל העיר קוניטרה, שהיא בעלת חשיבות בהיותה צומת מסילות ברזל של עבר הירדן המזרחי ומרכז מסחרי חשוב.