google/wiki40b huggingface dataset:
MARS

תיבות החלפה

בבניית תיבות ההחלפה (s-box) הכניסות חושבו בסגנון פסאודו-ראנדומלי ונבדקו שלהם תכונות דיפרנציאליות וליניאריות טובות כדלהלן; עבור  הכניסה  מחושבת על ידי הפעלת פונקציית הגיבוב הקריפטוגרפית SHA-1 שמחזירה 4 מילים של 32 סיביות:
 
הסימן "||" מייצג שירשור והערך  הוא המילה ה- של פלט הפונקציה. הקבועים  (בבסיס הקסדצימלי) חושבו מפאי ו-e ועבור המשתנה  נבדקו ערכים רבים במטרה למצוא אחד כזה שיניב תוצאה אופטימלית מבחינה קריפטוגרפית. הבדיקות הן: (א) שלא נוצרו במקרה תיבות החלפה המכילות רק אפסים או רק אחדים. (ב) שכל זוג ערכים מקבילים מהתיבות  יהיו שונים לפחות בשלושה מתוך ארבעת הבתים. (ג) שהתיבות אינן מכילות שני ערכים  כך שמתקיים  או . (ד) של- יהיו  הפרשי XOR שונים וכן  הפרשי חיסור שונים. (ה) שכל זוג כניסות יהיו שונות לפחות בארבע סיביות אחת מהשנייה. באופן דומה בודקים שלתיבות תכונות ליניאריות טובות; הטיית זוגיות נמוכה והטיית סיביות נמוכה וקורלציה נמוכה. התיבות נבדקו עם ערכים שונים של  בבדיקה נמשכה כשבוע ימים ונבדקו מעל  ערכים אפשריים עד שנמצא הערך האופטימלי .

פסאודו קוד

בפסאודו קוד להלן הסימנים "" ו-"" פירושם הזזה מעגלית בסיביות (bitwise rotation) לימין או לשמאל לפי כיוון החצים והערך לצידם המציין את מספר הפוזיציות שיש להזיז, הסימן  הוא XOR. ארבעת הבתים של  משמשים אינדקסים לתיבות ההחלפה, למשל  פירושו שהבית השני של  משמש אינדקס לתיבה המתאימה ב-.

יעילות וביטחון

בבדיקות שנעשו הגיע צופן MARS למהירות של 28 מגה בקירוב לשנייה בהצפנה ופענוח על מחשב מסוג Pentium-Pro. הסתבר שמהדר בורלנד (שנמנה מבין דרישות התקן) לא הניב ביצועים אופטימליים. הצופן ניתן ליישום יעיל על פלטפורמות שונות הן בחומרה והן בתוכנה, אך נופל בביצועיו לעומת המתחרים האחרים. למעשה קיבל את הניקוד הנמוך ביותר לפי דירוג NIST של חמשת המובילים. להערכת המפתחים עם מפתח 256 סיביות ההתקפה הכי טובה היא  על בסיס הערכה זו, מנימוקים קריפטוגרפיים, אין כל סיבה להשתמש במפתחות גדולים יותר. כמו כן ההתקפה הטובה ביותר האפשרית כנגד האלגוריתם (גם ליניארית וגם דיפרנציאלית) היא בסיבוכיות מקום של  - שזה מעבר למידע הזמין בעולם. הערכת המפתחים שהאלגוריתם יהיה בטוח לפחות לעשור הקרוב. 
ועדת המחקר של האיחוד האירופי לבחירת תקן ההצפנה אירופאי הנקראת NESSIE (מקבילה של NIST) ביקרה את כל המועמדים המובילים לתקן AES בשנים 2000-2003 וציינה מספר בעיות בקשר ל-MARS. לדעת הוועדה, טענת המפתחים לגבי ביטחון הצופן מכילה מספר שגיאות ואין בהירות מספקת לגבי תרומתו של המבנה המיוחד (תוספת הסבבים ללא המפתח) לביטחונו, אם כי אין מספיק מידע כדי לפתח התקפה מעשית. קיימות למעשה התקפות תאורטיות (של ביהם ושנייר) על מספר סבבים מצומצם של הצופן שמלמדות שאין הוכחה ברורה ליתרון זה. ניתוח תהליך הרחבת המפתח מאוד איטי ואינו מעיד בהכרח על ביטחונו. במיוחד העובדה ששתי הסיביות הנמוכות של חלקים מהמפתח המשתתפים בכפל שנקבעו ל-"11", משליכה שתמיד יהיו שני קלטים שלא ישתנו בשלב הכפל בלי התחשבות במפתח. המבקרים מסכמים שמבנה MARS היה מורכב מדי להערכה בזמן הקצר של התחרות ואין ביטחון שלא יתגלו חולשות.

התקפת בומרנג

ההתקפה הטובה ביותר הידועה (נכון לשנת 2000) כנגד צופן MARS היא התקפה דיפרנציאלית של ג'ון קלסי, ברוס שנייר וטדיושי קונו. ההתקפה שנקראת 'בומרנג' מצליחה לפרוץ את MARS באחד-עשר סבבים של הגרעין הקריפטוגרפי בסיבוכיות של  טקסטים גלויים נבחרים עם זיכרון  ו- ניסיונות (הצפנה חלקית - ללא שכבת הערבוב).
דוד מלובין

רבי יִצְחָק דָּוִד מִלּוּבִּין (מכונה: ר' דוידל' לובינער או ר' דוד לובינער; תקע"ו – ז' בטבת תרנ"ב) היה מצדיקי תנועת החסידות, עלה לארץ ישראל בשנת תרי"ז עם משפחתו, והתגורר בצפת עד פטירתו.

קורות חיים

נולד לרבי יוסף (בנו של רבי משה שמואל מלובער אשר ניהל עדה בעיר לובין) בשנת תקע"ו, לאחר נישואיו קבע מושבו בלובין בסמוך לזקנו.
רבו המובהק היה רבי שמואל מקאמינקא כמו כן הסתופף אצל רבי ישראל מרוז'ין ורבי מנחם נחום ממקארוב (בנו של רבי מרדכי מצרנוביל) שהוקירוהו וכבדוהו. 
בשנת תרי"ז עלה לא"י עם זוגתו חיה, בנם ובתם, והם השתקעו בצפת שם שימש את רבי משה מברדיטשוב, בצפת דבקו בו תלמידיו רבי נפתלי חיים הורוויץ מדזיקוב ורבי מרדכי חיים סלאנים.

צאצאיו

בתו נפטרה על פניו בשנה הראשונה לנישואיה, ואביה השלים את יתרת נדונייתה לבעלה אחר פטירתה.
בנו יוסף התארס עם בת רבי מרדכי לידר, אולם בערב שבת שקודם החתונה התמוטטה חלק מתקרת ביתו על ראשו של החתן, וכתוצאה מהפגיעה נהרג יוסף במקום. במשך כל השבת נהג כהרגלו בכל שבוע, והזמין את הנוהגים לבוא אליו בכל שבת להמשיך במנהגם גם בשבת קשה זו, ורק במוצאי שבת פרץ בבכי ומספד על אסונו הכבד בהצדיקו את הדין עליו. נפטר בז' טבת תרנ"ב, ונטמן בבית החיים הישן בצפת. נוסח המצבה כפי שצווה בצוואתו: פ"נ ר' דוד ב"ר יוסף מלובין נכד הרה"צ ר' משה שמואל מלובער, נלב"ע ז' טבת תרנ"ב.
מריאן כהן

מריאן כהן (בצרפתית: Marianne Cohn;‏ 17 בספטמבר 1922 – 8 ביולי 1944) הייתה פעילה במחתרת היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא נתפסה על ידי הנאצים כאשר ניסתה להבריח ילדים יהודים אל מעבר לגבול, עונתה ונרצחה. כינויה המחתרתי היה קולן (Colin).

חייה ופועלה

כהן נולדה ב-17 בספטמבר 1922 בעיר מנהיים שבגרמניה. הייתה חברה ב"תנועת הצופים היהודים בצרפת", וב-1942 הצטרפה גם ל"תנועת הנוער הציוני המאוחדת". בתקופה זו התגייסה לארגון מחתרתי שפעל בחסות שתי התנועות. לאחר שחבריה, מנהיגי הארגון, עמנואל רסין, מילה רסין ורולאנד אפשטיין נעצרו, תפסה כהן יחד עם חסידת אומות העולם רולאנדה בירז'י הנוצרייה, את מקומם. במסגרת פעולתה במחתרת, הצליחה להבריח כ-200 ילדים מצרפת דרך הגבול.

תפיסתה בידי הנאצים

ב-31 במאי 1944 הובילה כהן קבוצה של 28 ילדים וילדות יהודים בני ארבע עד שש-עשרה בניסיון לעבור את הגבול לשווייץ ליד העיר אנמאס (Annemasse) בצרפת. הקבוצה נלכדה בידי הגרמנים, והובלה לכלא פאקס באנמאס. ראש העיר של אנמאס, חסיד אומות העולם ז'אן דפו (Jean Deffaugt), הצליח לשכנע את מפקד הגסטפו בעיר להעביר לידיו 17 ילדים מהקבוצה, אותם הוא העביר למקום מבטחים. 
לאחר מכן יצרו חברי המחתרת קשר עם ז'אן דפו, והוא העביר לכהן את תוכניתם להציל את חייה. על פי התוכנית, היה עליה להיכנס לתוך מכונית שתחכה בפינת אחד הרחובות שבהם צעדה מדי יום יחד עם אחד-עשר הילדים הנותרים שהובלו כל בוקר לעבודות כפייה. כהן סירבה, ולא הסכימה להציל את חייה, פן יבולע לילדים אחר כך. בתוך כך, היא הובלה מדי יום לחקירה ולעינויים בידי הגסטפו, אך סירבה בעקשנות למסור להם מידע.
בליל 8 ביולי נחטפה כהן על ידי אנשי מיליציה שפעלה תחת חסותם של הנאצים, ונרצחה על ידיהם בבעיטות ובמהלומות גרזן. רק לאחר שחרור אנמאס, נתגלתה גופתה והובאה לקבורה. על פי עדות של  דניז סיקירסקי (קוליברי), גופתה של כהן זוהתה על ידי מילה ראסין, ב-21 באוגוסט, בזכות הנעליים לרגליה, שאותן קנתה לה ראסין. הילדים ניצלו הודות למאמציו של דפו, מידע זה סותר מסמך על פיו מילה רסין הועברה מקומפיין לרוונסבריק ב–3 בפברואר 1944.

הנצחה

בשנת 1982 נחנך גן הנושא את שמה ביד ושם, ליד האודיטוריום המוקדש למחתרת היהודית בצרפת. ב-1984, לרגל ציון 40 שנה לשחרור אנמאס, נקרא בניין בית ספר בעיר על שמה, והוקמה מצבה לזכרה ולזכר שאר אנשי המחתרת שנהרגו בעיר.

שיר שכתבה

בהיותה בכלא כתבה שיר על פיסת נייר:
מחר אני אבגוד, לא היום

מחר.

היום עקרו לי ציפורניים,

אני לא אבגוד.

אינכם יודעים את גבולות אומץ לבי,

אני – אני יודעת.

אתם חמישה,

ידיכם הקשות ענודות טבעות,

לרגליכם נעליים מסומרות.

מחר אבגוד, לא היום.

מחר.

דרוש לי לילה כדי להחליט,

דרוש לילה, לא פחות,

כדי להתכחש, כדי להפנות עורף,

כדי לבגוד.

כדי להתעלם מידידי.

כדי להפנות עורף ללחם וליין,

כדי לבגוד בחיים,

כדי למות.

מחר אני אבגוד, לא היום.

לקריאה נוספת

Magali Ktorza, « Marianne Cohn, Je trahirai demain, pas aujourd'hui », Revue d'histoire de la Shoah, n° 161, septembre-décembre 1997, pp. 96-112
דפוס בארי

דפוס בארי הוא בית דפוס שבקיבוץ בארי שבנגב.
מפעל הדפוס מהווה את מקור הכנסתו העיקרית של הקיבוץ.]

היסטוריה

בית הדפוס הוקם בשנת 1950, כארבע שנים לאחר הקמת הקיבוץ, ושנתיים לאחר קום המדינה, באחד המבנים הנטושים בקיבוץ. שמונה שנים לאחר מכן עבר בית הדפוס למקומו הנוכחי.
באותה העת, היה לבית הדפוס הראשון בנגב. מאז הפך לאחד מבתי הדפוס המרכזיים של ישראל, ומכיל טכנולוגיות מתקדמות למניעת זיוף של צ'קים, כרטיסים אשראי, כרטיסי חיוג ועוד.

תחומי עיסוק

בית הדפוס מתמחה בהדפסה בטכנולוגיות מתקדמות, ויצירת מסמכים הבטוחים מזיוף, לרבות פנקסי צ'קים, תווי קנייה, כרטיסי חיוב, כרטיסי אשראי, ואף תעודות רשמיות.
החל משנת 1992 ועד למאי 2016, דפוס בארי היה האחראי באופן בלעדי על הדפסת רישיונות הנהיגה הישראליים. בשנת 2016 הועבר הזיכיון לידי מפעל פיתקית.]
ב–1986 הוענק לדפוס בארי ולעובדיו פרס קפלן, על פיתוח ה"מעטפית".
נציבות האו"ם לפליטים

נציבות האו"ם לפליטים או בשמה המלא הנציבות העליונה של האומות המאוחדות לפליטים (UNHCR-United Nation High Commission for Refugees) היא גוף מרכזי של האומות המאוחדות שעוסק בשמירת זכויותיהם וביטחונם של פליטים, שמספרם ברחבי העולם הוערך ב-21.3 מיליון ב-2015. הנציבות גם מטפלת במבקשי מקלט ואנשים חסרי מדינה (stateless). הנציבות, שמשרדה הראשי נמצא בז'נבה, ממלאת את תפקידה בהתאם לאמנה בדבר מעמדם של פליטים משנת 1951 והפרוטוקול שנוסף לה בשנת 1967. הנציבות זכתה בפרס נובל לשלום ב-1954 ושוב ב-1981.
בראש הנציבות עומד הנציב העליון שאותו בוחרת העצרת הכללית של האו"ם. מ-1 בינואר 2017 עומד בראש הנציבות פיליפו גרנדי שהחליף את קודמו אנטוניו גוטרש.
בשנת 2012 הגיע תקציב הנציבות ל-3.59 מיליארד דולר והיא מעסיקה 7,735 עובדים ב-126 מדינות.
הנציבות מטפלת גם באנשים ללא אזרחות לדוגמה במקרה של אליאנה רובשקין.

הסיבות להקמת הנציבות

נציבות האו"ם לפליטים נוסדה ב-14 בדצמבר 1950, מתוקף החלטה של עצרת האו"ם והיא החליפה את ארגון הפליטים הבינלאומי  שהוקם ב-1946 לפתרון בעיית פליטי מלחמת העולם השנייה.
מטרות הנציבות נגזרות מהאמנה לזכויות הפליט שנחתמה באותה שנה ומפרוטוקול שנחתם בשנת 1967, המרחיב את האמנה לקבוצות חדשות של פליטים.
נציבות האו"ם לפליטים אינה מטפלת בבעיית הפליטים הפלסטינים, עבורה הוקם גוף נפרד של האו"ם - אונר"א.

ישראל ונציבות הפליטים של האו"ם

ישראל חתומה על האמנה בדבר מעמדם של פליטים של האו"ם משנת 1951 ועל הפרוטוקול משנת 1967 . 
על סמך דברי נציב האו"ם לפליטים, אוגוסט לינדט, בשנת 1957, בשתי הזדמנויות שונות, מעמדם של הפליטים היהודים ממדינות ערב עולה בקנה אחד עם הגדרת הפליט של נציבות האו"ם לפליטים ועל כן יש לנציבות את ייפוי הכוח לטפל בעניינם:
"Jews fleeing from Arab countries were indeed ‘bona fide’ refugees who “fall
under the mandate of my (UNHCR) office”.

נציגות של נציבות הפליטים פועלת בישראל והיא מתמקדת בסוגיית דורשי מקלט מדיני בישראל.
רקוויאם (ראטר)

הרקוויאם של ראטר הוא יצירה פרי עטו של המלחין הבריטי ג'ון ראטר המבוססת על הרקוויאם הקתולי. ראטר בחר להשתמש בטקסט הליטורגי של הרקוויאם, אך להשמיט את החלקים העוסקים ביום הדין, במיוחד מזמור הדיאס אירה, ובמקומם להכניס שני מזמורי תהילים. הרקוויאם של ראטר נחשב לאחד הרקוויאמים החשובים של המאה העשרים ולאחת מהלחנותיו החשובות ביותר של ראטר.

הלחנה וביצוע

הרקוויאם של ראטר הולחן בשנת 1985 והוקדש לאביו של המלחין שנפטר באותה השנה, פרק אחד מהיצירה (מזמור כ"ג מתהילים), הולחן על ידי ראטר כבר בשנת 1974 אך ראטר החליט לכלול אותו ברקוויאם. הופעת בכורה חלקית של הרקוויאם התבצעה ב-14 במרץ 1985 בכנסייה הפרסביטריאנית פרימונט בסקרמנטו ובכורה מלאה התקיימה ב-13 באוקטובר באותה השנה בכנסייה המתודיסטית בדאלאס שבטקסס. היצירה זכתה להצלחה מידית, בחצי השנה הראשונה לאחר הבכורה של היצירה בוצעה היצירה יותר מ-500 פעמים בארצות הברית בלבד. בשל האופי הנוגה אך המנחם של הרקוויאם, הוא היה ליצירה המוזיקלית המועדפת שבוצעה בטקסי הזיכרון הרבים שהתקיימו בארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר.

היצירה

ג'ון ראטר, בהשראת הרקוויאם של פורה והרקוויאם של דיריפלה, בחר להשמיט מן הטקסט הליטורגי של הרקוויאם את מזמור הדיאס אירה, וקטעים נוספים העוסקים בפחד מהמוות ומיום הדין. במקום קטעים אלו הוסיף ראטר, בהשראת הרקוויאם הגרמני של יוהנס ברהמס שני מזמורי תהילים המשולבים בין פרקי הרקוויאם: מזמור ק"ל ("שיר המעלות ממעמקים") ומזמור כ"ג ("מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר"). סגנונה של היצירה נוגה, מהורהר ומנחם ולא דרמטי ומפחיד כמו ברקוויאמים אחרים. 
היצירה הולחנה לעוגב, סולנית סופרן, מקהלה של ארבע קולות ותזמורת. ישנן שתי גרסאות ליצירה אותן הוציא המלחין, אחת להרכב של תזמורת מלאה ומתאים לאולמות הקונצרטים ואחת לתזמורת קאמרית קטנה ומתאים לטקסי לוויה בכנסיות.
ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-40 דקות.
סן-קנטן

גאוגרפיה

העיר ממוקמת על נהר הסום שמקורו בכפר פונסום שבקרבת מקום. היא נמצאת על קו מסילת הברזל פריז-בריסל, כמאה ועשרים ק"מ צפונית מזרחית לפריז. כביש מהיר מחבר את סן-קנטן עם הערים אראס, ליל וקאלה. תעלת סן-קנטן העוברת דרך העיר מחברת אותה עם הערים שוני שמדרומה וקמברה שמצפונה.

דמוגרפיה

נכון ל-1999 מנתה העיר 59,066 תושבים. שטחה: 22.56 קמ"ר. צפיפות האוכלוסין: 2,618 תושבים לקמ"ר. 
במרוצת המאה התשע עשרה גדל מספר התושבים בהתמדה, עקב המהפכה התעשייתית מ-10,477 ב-1800 ל-55,571 ב-1911. העיר נהרסה ברובה במלחמת העולם הראשונה, התושבים עזבו ורק ב-1921 הגיע מספרם ל-37,345. החל בשנות החמישים של המאה העשרים, עקב התפתחות כלכלית מואצת, הגיע מספר התושבים לרמתו ב-1911, וב-1975 התגוררו בעיר 67,243 תושבים. אחרי 1975 חלה ירידה במספר התושבים כתוצאה מתחרות בינלאומית בתעשיית הטקסטיל.

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הרומאים במקומו של יישוב בשם ורמאן, שהיה בירת השבט הבלגי של הוירומאנדים, בנקודה שבה ניתן לחצות את נהר הסום. בימי הביניים הוקם בה מנזר שהתפתח הודות לעלייה לרגל לקברו של קנטן, רומאי נוצרי שהפיץ את הנצרות באזור ומת כקדוש מעונה (מכאן השם סן-קנטן). החל במאה התשיעית שימשה סן-קנטן כבירת רוזנות ורמנדואה, ומאז המאה העשירית רוזני ורמנדואה, שמוצאם היה משושלות המלכות הקרולינגית והקפטינגית, הפכו לרבי עוצמה, והעיר התפתחה במהירות רבה. ב-1080 התארגנו תושבי העיר והשיגו מהרברט הרביעי, רוזן ורמנדואה, מגילת זכויות שהעניקה להם מידה רבה של אוטונומיה. החל במאה השלוש עשרה סן-קנטן הפכה לנחלת מלך צרפת, וכלכלתה המשיכה לפרוח.
במאה הארבע עשרה סבלה העיר ממלחמת מאה השנים ומן המגפה השחורה. אוכלוסייתה התדלדלה וכלכלתה נפגעה קשות. במאה החמש עשרה מלכי צרפת ודוכסי בורגונדיה נאבקו על השלטון בעיר. ב-1557 הספרדים הטילו מצור על העיר, ולאחר שנכנעה (10 באוגוסט של אותה שנה), היא נבזזה, נהרסה עד היסוד והתרוקנה מתושביה. ב-1559 הוחזרה לצרפת שהחלה לבצר אותה שנית. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, כיבושיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הרחיקו את העיר מן הגבול עם האימפריה הרומית הקדושה.
במאה התשע עשרה החל תהליך של פיתוח כלכלי וסן-קנטן הפכה לעיר תעשייתית. ב- 1870 במלחמת צרפת-פרוסיה נפלה העיר בידי הפרוסים, וב-19 בינואר 1871 הובס הצבא הצרפתי ליד העיר. במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הגרמנים והחל ב-1916 היא נמצאה בקו החזית. התושבים עזבו, העיר נבזזה ונהרסה ברובה.

כלכלה

החל במאה השלוש עשרה סן-קנטן פרחה כמרכז של תעשיית טקסטיל ושל מסחר באריגים שהתאפשר הודות למיקומה על גבול ממלכת צרפת, בין ערי הירידים של שמפאן לבין ערי פלנדריה. היא נהנתה גם ממיקומה בלב אזור חקלאי עשיר. אולם, במאה הארבע עשרה כלכלתה של העיר נפגעה קשות בשל מלחמת מאה השנים ובשל המגפה השחורה.
במאה התשע עשרה, עקב המהפכה התעשייתית, החל תהליך של פיתוח כלכלי מואץ וסן-קנטן הפכה לעיר תעשייתית (בעיקר טקסטיל ומטלורגיה). במלחמת העולם הראשונה נהרסה העיר ברובה והציוד התעשייתי הושמד. רק בשנות החמישים של המאה העשרים החל שוב תהליך של התפתחות כלכלית. אולם, אחרי 1975 נפסקה הגאות הכלכלית כתוצאה מתחרות בינלאומית בתעשיית הטקסטיל.
סידן

תכונות

הסידן הוא מתכת אלקלית עפרורית רכה שצבעה אפור. סידן מתלקח בלהבה צהובה-אדומה ובחשיפה לאוויר פני השטח מגיבים עם החנקן האטמוספירי ויוצרים שכבה דקה של סידן ניטרידי (Ca₃N₂₎. סידן מגיב עם מים תוך פליטת מימן ויצירת סידן הידרוקסידי ( ₂(Ca(OH).

היסטוריה

הסידן הוכר כבר במאה ה-1 על ידי הרומאים, שהיו משתמשים בו כסיד. הסידן בודד לראשונה מצורתו המתכתית על ידי האמפרי דייווי ב-1808 באלקטרוליזה של תערובת סידן חמצני (CaO) וכספית חמצנית (HgO).

צורה בטבע

הסידן הוא היסוד החמישי הכי נפוץ בקרום כדור הארץ. צורתו השכיחה ביותר היא אבן הגיר. נוכחות של אבן גיר באזור גאוגרפי מסוים מעידה בדרך-כלל על כך שבעבר הרחוק היה האזור מכוסה ים; מרבצי אבן הגיר מורכבים ממיליוני בעלי חיים ימיים אשר מתו, התפרקו ושקעו לקרקעית הים. עובדה זו מעידה על השכיחות הרבה של הסידן בגופם של יצורים חיים.

תרכובות

סיד (סידן חמצני - CaO) משמש בהרבה בתי זיקוק כימיים והוא מופק בחימום והוספת מים זהירה. כשסיד מעורבב עם חול הוא מתקשה והופך למלט תוך קליטת פחמן דו-חמצני.

איזוטופים

לסידן 6 איזוטופים יציבים, ⁴⁰Ca ו-⁴¹Ca הרדיואקטיבי עם זמן מחצית חיים של 103,000 שנים מופיעים בטבע. 97% מהסידן בטבע הוא ⁴⁰Ca. איזוטופ זה הוא לעיתים תוצר דעיכה של ⁴⁰K, או  ⁴⁰Ar. בעוד תארוך בעזרת אשלגן וארגון נפוץ בגאולוגיה, ל-⁴⁰Ca אין כל שימוש. שכיחותו בטבע מנעה את שימושו בתיארוך רדיואקטיבי.
⁴⁸Ca הוא איזוטופ בעל "מספר קסם" כפול, כלומר בעל כמות מקסימלית של נוקלאוטידים (20 פרוטונים ו-28 נייטרונים) בקליפות הגרעיניות, דבר ההופך אותו ליציב במיוחד. הפגזת פלוטוניום-244 (94 פרוטונים) בגרעין סידן-48, איפשרה ליצור את האטומים של היסוד פלרוביום (Z=114).

סידן בתפריט האדם

הסידן מהווה חלק חשוב מהרגלי אכילה נכונים. חסרים בסידן יכולים להשפיע לרעה על התהוות העצמות והשיניים. לחלופין, עודף של סידן בדם עלול לגרום לאבנים בכליות ולבעיות נוירולוגיות (כגבול עליון נחשב מעל 2500 מ"ג ליום). חסרים בסידן לאורך זמן עלולים להוביל למחלת דלדול עצם (אוסטאופורוזיס). מסיבות אלו חשוב להקפיד על צריכה סדירה ונכונה של סידן לאורך החיים.

מעכבים ומשפרי ספיגה

קיימים מספר יסודות המעכבים את ספיגת הסידן בגוף (משום שהם נקשרים אליו ומורידים את ספיגתו), בהם זרחן, אשר נוכחות גבוהה שלו הוכחה כפוגעת בבניית עצם בחולדות (חומצה זרחתית נמצאת באחוזים גבוהים במשקאות מוגזים), מגנזיום, ברזל ומנגן.
בנוסף, ככל שרמת הסידן בגוף גבוהה יותר, כך מידת הספיגה שלו יורדת ולכן כדי להגביר את ספיגתו יש לפרוס את צריכתו על פני היום ולא לקחת את כל כמות הסידן היומית בפעם אחת.
הסידן נספג דרך שני מנגנוני ספיגה עיקריים: הראשון, דרך תעלות אקטיביות אשר משופעלות על ידי ויטמין D, והשני, דרך מעבר פסיבי תלוי ריכוזים. ויטמינים נוספים אשר תורמים לספיגת סידן הם ויטמין C וויטמין A.ישנו קשר מובהק בין ספיגת הסידן וכמות האשלגן בדם. חלק מתוספי הסידן צריכים להימצא בסביבה חומצית על מנת להיספג, אך נכון להיום לא קיימות עדויות המוכיחות כי סידן מסיס נספג טוב יותר מסידן שאינו מסיס.
סידן יכול להופיע כמלחים שונים, מתוכם שלושת המלחים העיקריים המשמשים כתוסף תזונה הם סידן קרבונט, סידן ציטראט וסידן גלוקונט. סידן קרבונט נחשב לבעל העלות/תועלת הגבוהה ביותר, כיוון שעלותו היא הנמוכה ביותר מבין תוספי הסידן וספיגתו קרובה מאוד לזו של התוספים היקרים יותר.
ברכיאל

ברכיאל הוא מלאך במסורת היהודית ובמסורת הנוצרית.
בספר הרזים מופיע ברכיאל כאחד המלאכים שעומדים על המעלה השלישית ברקיע השני וגם על המעלה השמינית באותו הרקיע.
במסורת הנוצרית האורתודוקסית ברכיאל הוא אחד משבעת המלאכים הראשיים (Archangels). הוא המלאך הממונה על הברכה האלוהית וזה שעומד בראש מסדר המלאכים השומרים.
ברכיאל מוזכר בספר חנוך ג'. הוא מתואר שם כמלאך-נסיך העומד בראש צבא עצום של קרוב לחצי מיליון מלאכים הכפופים לו. במקומות אחרים הוא מוזכר כמלאך האחראי על הברק והרעם. 
ברכיאל מוזכר בספר הדמונולוגיה הנוצרי מהמאה ה-17 מפתח שלמה, המבוסס על מקורות מיסטיים קבליים ומוסלמים. במקורות יהודיים מסוימים הוא מוזכר כאחד המלאכים הנופלים או בני האלוהים שחטאו. במקורות אחרים (נוצריים) הוא מופיע כראש המלאכים השומרים אך ניתן להתפלל אליו ישירות במקום למלאכים השומרים על מנת לזכות בחסדיהם.
חוף נודיסטים

חוף נודיסטים הוא חוף שבו המשתמשים, על פי החוק, רשאים להיות עירומים. הרחצה בחופי נודיסטים היא לרוב מעורבת. כמו חופים רגילים, הם בדרך כלל על קרקע ציבורית, ולפיכך כל אדם רשאי להתרחץ בחוף ללא חברות בתנועה כלשהי או השתייכות לזרם מסוים. הרחצה בחופים אלו פתוחה לרוב לכלל, ואינה דורשת הרשמה מראש. חופי נודיסטים עשויים להיות רשמיים (מותרים מבחינה חוקית), לא רשמיים (אסורים רשמית אך האיסור על קיומם לא נאכף), או בלתי חוקיים לחלוטין. 
חופי נודיסטים מצויים לרוב בנפרד ובריחוק מחופים רגילים, בהם נדרש ביגוד. במקרים אחרים החוף נמצא בין חופים רגילים, כאשר ישנו רווח בין חוף הנודיסטים לבין החופים הרגילים. לרוב קיימים בקרבת החוף שלטים המודיעים על ייחודיות החוף, ועל העובדה כי המתרחצים בו עירומים, על מנת להתריע בפני מתרחצים שאינם נודיסטים, וכן כדי להרחיק מציצנים מן החוף. בחופים אלו נפוצים השחייה בעירום, וכן השיזוף בעירום. בשונה מחופים בהם מותרת הרחצה טופלס, אך קיימת חובה לכיסוי איברי המין, בחוף נודיסטים חשיפת איברים אלו מותרת, ולעיתים אף נדרשת. למעט מספר יוצאים מן הכלל, המתקנים בחופים אלו הם בסיסיים ביותר.
הקורפוס ההררי ה-18 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 בנובמבר 1940, בשם "הקורפוס ההררי ה-18", על בסיס הקורפוס ה-18, והועמד תחת פיקוד פרנץ במה.
במהלך הקרב על יוון לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12, והשתתף בקרב תרמופילאי. במאי 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית לפלנד, שהפכה ביולי אותה שנה לארמייה ההררית ה-20. ב-10 בדצמבר 1943 מונה קרל אגלזר למפקד הקורפוס, וב-24 ביוני 1944 החליפו פרידריך הוכבאום, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
אדולף שמאל

ביוגרפיה

שמאל נולד בדורטמונד גרמניה.
באולימפיאדת אתונה (1896) זכה שמאל ב-3 מדליות, מהן אחת זהב ושתיים ארד. הוא זכה במדליית זהב במרוץ אופניים ל-12 שעות בתוצאה של 295.30 ק"מ, לפני פרנק קיפינג מבריטניה שרכב 354 מטר פחות ממנו. יתר הרוכבים לא סיימו את המירוץ. הוא זכה בשתי מדליות ארד במרוץ אופניים ל-10 ק"מ, אחרי פול מאסון ולאון פלמו שניהם מצרפת ובמרוץ אופניים ל-333 מטר, אחרי מאסון וסטמטיוס ניקולופולוס מיוון. הוא השתתף גם במרוץ אופניים ל-100 ק"מ, אך לא סיים את המרוץ. נוסף לכך, כסייף הוא השתתף בתחרות בחרב אישי. אלמלא גאורגיוס הראשון, מלך היוונים הוא היה זוכה במדליה נוספת וזאת לאחר שכבר ניצח בשני קרבות מתוך 4, אך בגלל כניסת המלך ומשפחתו שדרש להתחיל מחדש את התחרות הוא ניצח בקרב אחד וסיים במקום רביעי.
בנו אדולף שמאל ג'וניור, השתתף באולימפיאדת סטוקהולם (1912) .
בשנת 1919 נפטר שמאל בזלצבורג.
מתכנת

מְתַכְנֵת (לעיתים תָּכְנִיתָן או תַּכְנָת) הוא אדם העוסק בתכנות, כלומר בפיתוח ובתחזוקה של תוכנה למחשבים על ידי קידוד (כלומר כתיבה או שינוי של קוד) בשפת תכנות אחת או יותר.
אדם המקודד בשפות מחשב אחרות שאינן שפות תכנות או שפות מכונה אינו נחשב ל"מתכנת" ותיאורו המקצועי נוגע לשפות איתן הוא עובד; כך למשל, אדם שהוכשר אך ורק בקידוד מבנה של דפי אינטרנט אינו נחשב למתכנת.

מפתח תוכנה

מפתח תוכנה הוא אדם או ארגון אשר עיקר עבודתם ממוקדת בתהליך פיתוח תוכנות, תחום נרחב יותר של תכנות מחשבים או בעל תחום התמחות בניהול פרויקטים (Project manager). אדם זה יכול לתרום לראייה הכוללת של הפרויקט ברמת היישום במקום ברמת הרכיב או משימות תכנות בודדות. 
שמות נוספים בהם משתמשים לעיתים קרובות באותו הקשר הם אנליסט תוכנה (Software analyst) ומהנדס תוכנה (Software engineer).
בורות לוץ

בורות לוֹץ הוא מקבץ של 17 בורות מים בהר הנגב המפוזרים על פני שטח של 2 קמ"ר, בקרבת הר רמון.
ליד הבורות נמצא גם מערכת מאגורה. במטרה למנוע את סתימת הבורות בסחף נחצבו בורות שיקוע. כ-8 מהבורות עדיין מתמלאים במים בעונות החורף. באתר הבורות נמצאת גם אלה אטלנטית עתיקה. באזור פריחה רבה בחודשי החורף והאביב, בעיקר עקב הקרבה למקורות מים.
הבורות היו אתר שלא הוביל אליו כביש עד תחילת שנות ה-80 והישראלים כמעט ולא הגיעו אליהם. האתר נבדק על ידי נלסון גליק בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1980, בעקבות הסכם השלום עם מצרים, התגברה ההתעניינות בנגב, נפרץ כביש 171 אל אתר הבורות והתקיימו במקום חפירות ארכאולוגיות ועבודות ניקיון ושחזור בשיתוף בני מושבים. עד חפירות אלו ההנחה הרווחת של יוחנן אהרוני הייתה שהבורות נחפרו בתקופת שלמה במאה ה-10 לפנה"ס ושהם היו פעילים עד גלות בבל. אולם בעקבות גילוי עתיקות מהתקופה הכנענית באתר, החלה להתגבש הסברה שהבורות עתיקים יותר.
כיוון שהאזור הוא אחד המבודדים בישראל וכמות זיהום האור בו מזערית, הוא מהווה אתר פופולרי לתצפיות אסטרונומיית חובבים.
זנקט יאקוב פארק

יורו 2008

במהלך יורו 2008, אירח האצטדיון שישה משחקים - שלושה בשלב הבתים (משחק הפתיחה ושאר משחקי הנבחרת השווייצרית), שני רבעי-גמר, וכן את משחק חצי הגמר בין גרמניה לטורקיה.
אוריאלה וייט

ביוגרפיה

וייט גדלה בחיפה. בילדותה למדה בלט קאלסי. היא למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, בעלת תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת תל אביב. ב-1979 נסעה וייט לפריז, ולמדה פנטומימה ותנועה אצל ז'אק לקוק ואטיין דקרו. היא שיחקה בהצגות אחדות בתיאטרון הקאמרי ("כרגע לא פנוי"), רקדה בלהקת המחול של אושרה אלקיים ובלהקת ענבל.
וייט נפטרה ביום-הולדתה הארבעים וארבעה ממחלת-הסרטן. הניחה אחריה בת, אם ואח.