רמפול

הוראס רמפול

בעוד שבסדרת הספרים המבוססת על דמותו של רמפול לא תמיד נשמרת ההמשכיות, הרי שבסדרת הטלוויזיה ניתן לזהות כמה מאפיינים בולטים וקבועים בדמותו של הוראס רמפול. מעל לכל, רמפול אוהב את אולם בית המשפט. למרות ניסיונות חוזרים ונשנים מצד משפחתו וחבריו לשכנע אותו להתקדם לתפקיד בכיר ומכובד יותר, אשר הולם את גילו ואת ניסיונו המקצועי, כגון תובע מטעם המדינה או שופט, כל שרמפול מעוניין בו הוא להמשיך ולהגן על לקוחותיו באולד ביילי, בית המשפט לעניינים פליליים המרכזי של לונדון. מומחיותו הרבה בתחום הפלילי ידועה היטב לאנשים משני צדי החוק. שבט טימסון, משפחה של פושעים קטנים, שמתעסקים בעיקר בעבירות של פריצה וגניבה, נמנה עם לקוחותיו הקבועים. בני המשפחה פונים אל רמפול שוב ושוב, כדי שיחלצם מהסתבכותם האחרונה עם החוק. אחת הפעולות האהובות עליו היא חקירה נגדית של עדים מטעם התביעה, והוא בז לעורכי דין שנעדרים את היכולת או את האומץ לשאול את השאלות הנכונות. רמפול אינו חושש מלהתעמת עם שופטים, במיוחד עם אלה שנוטים להאמין שעצם ההעמדה לדין מלמדת על אשמה או שהמשטרה לעולם אינה טועה. רמפול מאמין בכל לבו בחזקת החפות. על אף חיבתו לפושעים, דמותו של רמפול מצטיינת ברמה גבוהה של מוסריות ואתיקה. ה"אני מאמין" שלו הוא לעולם לא להודות באשמה, והוא מסרב בעקביות לשמש כתובע מטעם המדינה (בבריטניה, בניגוד לישראל, המדינה ממנה עורכי דין פרטיים לשמש כתובעים מטעמה בתיקים מסוימים). אמונה זו גם מונעת ממנו להסכים להסדרי טיעון, המחייבים הודאה באשמה.
בשעות הפנאי שלו נהנה רמפול לעשן סיגרים, לשתות יין אדום זול ולאכול מאכלים מטוגנים וירקות מבושלים. הוא מבקר על בסיס יומי בפאב "פומרוי'ס", שנמצא במרחק הליכה הן מהאולד ביילי והן ממשרדו.
עמיתיו למשרד עורכי הדין שבו הוא עובד נוהגים להעיר לו תדיר על עשן הסיגרים ולבקר את לבושו המרושל והלא מוקפד: כובעו הישן, אפר הסיגרים על בגדיו ופאת עורך הדין הבלויה שלו. רמפול, מצדו, נוהג להביט בגיחוך ובציניות על "מרוץ העכברים" התמידי שבו הם נמצאים, ועל המחויבויות החברתיות, המיותרות לטעמו, שהם נוטלים על עצמם.
גילו המדויק של רמפול אינו ידוע, אולם מספר תאריכים מעברו מספקים רמזים על כך: הוא קנה את פאת עורך הדין שלו ב-1932, הופיע בבית משפט לראשונה ב-1937, פגש לראשונה את אשתו ב-14 באוגוסט 1938 והציע לה נישואים עוד באותה שנה, שירת בצבא בזמן מלחמת העולם השנייה והשיג זיכוי ראשון במשפט רצח ב-1947. באחד מפרקי הסדרה מצוין, שרמפול נולד קצת לפני תחילתה של מלחמת העולם הראשונה.
אשתו של רמפול, הילדה, לא מפסיקה לדבר בגאווה על אביה המנוח, שעמד בעבר בראש משרד עורכי הדין שבו עובד בעלה, והיא מפצירה ברמפול כל העת שיתקדם מבחינה מקצועית. לשניים בן יחיד, ניק, פרופסור לסוציולוגיה, הנשוי לאשה אמריקאית בשם אריקה. בין רמפול לכלתו קיימת מתיחות, בשל חילוקי דעות הקשורים לעבודתו של רמפול. למשך תקופה קצרה פרש רמפול מעבודתו, והוא והילדה עברו להתגורר בפלורידה, כדי להיות קרובים לבנם, המלמד באוניברסיטת מיאמי.
רמפול נוהג לכנות את אשתו הילדה, מאחורי גבה, "זאת שיש לציית לה" (באנגלית: "She Who Must Be Obeyed"), בהתייחסות לנובלה "היא" של הנרי ריידר הגרד. הוא גם נוהג לצטט לעיתים קרובות את המשורר האנגלי ויליאם וורדסוורת'.

ההתחלה: מחזה טלוויזיוני

דמותו של רמפול הופיעה לראשונה במחזה טלוויזיוני, שנכתב על ידי ג'ון מורטימר ושודר ב-BBC ב-17 בדצמבר 1975. בשלבי העבודה הראשונים עליו נקרא המחזה "נסיכי היקר, פיוטר קרופוטקין", וגיבורו היה עורך דין בשם הוראס רמבולד, שגילה עניין מיוחד באנרכיסטים מהמאה ה-19, ובמיוחד באנרכיסט הרוסי פיוטר קרופוטקין. בתסריט הראשוני גם נרמז, שאחת הסיבות להתמוטטות נישואיו של גיבור המחזה הייתה חיבתו לגברים צעירים. בסופו של דבר המחזה נקרא "רמפול מהביילי". שמו של הגיבור שונה להוראס רמפול, לאחר שהתברר שהיה קיים עורך דין אמיתי בשם הוראס רמבולד, והרמזים על העדפותיו המיניות של רמפול הושמטו מהתסריט הסופי.
העדפתו הראשונה של מורטימר לגילום דמותו של רמפול הייתה השחקן הבריטי סר מייקל הורדרן. לאחר שהתברר שהורדרן לא זמין, ניתן התפקיד לשחקן האוסטרלי ליאו מק'קרן. בתחילה לא היה מורטימר מרוצה מליהוקו של מק'קרן לתפקיד, אולם הוא שינה את דעתו לאחר שראה אותו בחזרות. לתפקיד הילדה רמפול לוהקה השחקנית ג'ויס הרון, שגילמה דמות קשוחה הרבה יותר מזו שהוצגה לאחר מכן בסדרת הטלוויזיה. המחזה זכה לביקורות טובות ולאחוזי צפייה גבוהים.

הסדרה

לאחר הצלחת המחזה, הזמין ה-BBC ממורטימר שישה תסריטים נוספים ובהם המשך מעלליו של רמפול. אולם, בשל חילופי גברי בהנהלת הערוץ, הוחלט שם לבסוף לוותר על שידור הסדרה. מי שכן הביע לבסוף אמון בסדרה היה ערוץ ITV, ופרק הבכורה שלה עלה לשידור בערוץ ב-3 באפריל 1978. רק שני שחקנים שהופיעו במחזה ב-1975 השתתפו גם בסדרה: ליאו מק'קרן ודייוויד ילנד, שגילם את בנו של רמפול, ניק. דמותה של הילדה רמפול לוהקה מחדש, ואת התפקיד גילמה השחקנית פגי ת'ורפ-בייטס. החל מהעונה הרביעית החליפה אותה בתפקיד מריון מאת'י, לאחר שת'ורן בייטס נאלצה לפרוש מהסדרה מסיבות בריאותיות. את נעימת הנושא של הסדרה, שבה נעשה שימוש רחב בבסון, הלחין ג'וזף הורוביץ. במקביל לכתיבת הסדרה, מורטימר המשיך לעבוד כעורך דין. הוא נהג להתעורר מדי בוקר בשעה 5:30, ולכתוב תסריטים לפני צאתו לעבודה באולד ביילי. הסדרה זכתה לביקורות נלהבות - "הטיימס" כתב על הסדרה: "אסור להחמיץ! ליאו מק'קרן מעולה בתפקיד עורך הדין הפראי והשנון רמפול", ואילו ב"גארדיאן" נכתב: "ה-BBC ויתרו על יהלום".
בסך הכול הופקו ושודרו שבע עונות של הסדרה, בכל עונה שישה פרקים, בין השנים 1978 ל-1992. סרט טלוויזיה בן שעתיים, שנקרא "שובו של רמפול", שודר ב-1980, בין העונה השנייה לשלישית. הפרק האחרון בסדרה, "רמפול עומד למשפט", שודר ב-3 בדצמבר 1992. כל 44 פרקי הסדרה, כולל המחזה מ-1975 וסרט הטלוויזיה מ-1980, זמינים לרכישה ב-DVD.