google/wiki40b huggingface dataset:
גורדון טאקר

ביוגרפיה

הוא נולד בניו יורק. ב-1968 החל בלימודי פילוסופיה ומתמטיקה באוניברסיטת הרווארד וסיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה ב-1971. באותן שנים היה חבר מיזם המחקר הכלכלי במוסד. אז עבר לבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא השלים שם תואר שני בספרות עברית ב-1973 ונסמך לרבנות ב-1975. ב-1978 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת פרינסטון. הוא החל ללמד בבית המדרש ב-1976, ונותר שם ברציפות מאז. ב-1979 וב-1980 שירת כעמית הבית הלבן (מעין התמחות התנדבותית-למחצה שניזומה בידי ג'ימי קרטר) במחלקת המשפטים של ארצות הברית. ב-1982 התמנה לחבר בוועד ההלכה (CJLS) של כנסת הרבנים, בה הוסיף לכהן עד 2007. בין 1984 ל-1992 היה דיקאן הפקולטה לרבנות בבית המדרש. ב-1994 החל לשמש כעוזר לרב קהילת טמפל ישראל בווייט פליינס, וקודם לרב הבכיר בבית הכנסת ב-2003. בעבר היה יושב-ראש כבוד של התנועה המסורתית בישראל. בנוסף הוא מרצה למחשבת ישראל בבית המדרש.
טוקר נחשב לסמן בולט של האגף הליברלי בתנועה הקונסרבטיבית. הוא קרא באופן עקבי לאמץ גישה לפיה לפוסק יש סמכות לחרוג באופן ניכר מההלכה היבשה בשם שיקולים אתיים, וביקר שמרנים כמו הרב יואל רוט. עוד ב-1979, בתפקידו כיו"ר הוועדה המיוחדת לבחינת שאלת סמיכת נשים לרבנות, חיבר דו"ח מסכם אוהד מאוד בנידון, שעורר התנגדות מצד ותיקי בית המדרש. ב-1989 ערך שינוי מקיף בתוכנית הלימודים של המוסד, והוסיף קורסים רבים שעסקו לא רק בהכשרה טכנית אלא גם בשאלות ערכיות והגותיות. ב-2002 הביע את הזדהותו עם רעיונותיו של התאולוג ניל גילמן, הדוגל בגישה לא-מילולית מרחיבה כלפי התנ"ך ורואה בו השתקפות לחוויה הדתית הקולקטיבית של העם. ב-2006 פרסם תרגום מבואר ל"תורה מן השמים באספקלריא של הדורות" מאת אברהם יהושע השל, בו תיאר אותו כאוחז בתאולוגיה הקרובה יחסית להשקפתם של הקונסרבטיבים המודרניסטים. ב-2006, בעת ששאלת היחס להומוסקסואלים נידונה בוועד ההלכה, הגיש תשובה בה ביקש לנקוט ב"גישה הלכתית מוגברת" למתן פתרון בנושא. הוא הציע להתיר יחסי מין מלאים בין גברים באמצעות תקנת חכמים, בהסתמך על שיקולים אתיים של כבוד הבריות. ההצעה נפלה בוועד, שהותיר את האיסור על כנו. כמו כן, הוא חיבר נוסחי כתובה שוויוניים.
טוקר היה נשוי בעבר להדסה פרייליך, אשתו הנוכחית של סנאטור ג'ו ליברמן. כיום הוא נשוי לאיימי כהן. הוא אב לשלושה ילדים.
הילבי

גאוגרפיה

כפר הדייגים נמצא כ-8.8 ק"מ מברידג'טאון, בירת ברבדוס.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 927 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (226 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).
אקסטרמדורה החדשה

אקסטרמדורה החדשה (בספרדית: Nueva Extremadura) הייתה פרובינציה בצפונה של מלכות המשנה של ספרד החדשה בתקופת האימפריה הספרדית. אזור זה משתרע כיום על שטח מדינת קואווילה במקסיקו ומדינת טקסס שבארצות הברית. בזמן בו התקיימה פרובינציה זו הייתה בירתה סנטיאגו דה מונקלובה (Santiago de la Monclova), כיום מונקלובה (Monclova).
בשם זה כינה גם הקונקיסטדור פדרו דה ולדיביה את הפרובינציה של צ'ילה, עת ייסד אותה בשנת 1541.
פפסי סנטר

היסטוריה

האולם הוקם כחלק משדרוג הספורט בדנוור יחד עם קרוס פילד, אולמה של קולורדו רוקיס מליגת ה-MLB, ו-Sports Authority Field at Mile High, אולמה של דנוור ברונקוס מליגת ה-NFL. המקום נבנה על מנת להיות נגיש בקלות. לפני הקמת האולם, דנוור נאגטס וקולורדו אוולאנש שיחקו באולם הספורט מק'ניקולס.
הקמת המבנה ארכה 21 שבועות. השלמתו נחגגה ב-1 באוקטובר 1999 על ידי הופעה של סלין דיון.
האולם אירח את משחקי הגמר של גביע סטנלי ב-2001 בין ניו ג'רזי דווילס לקולורדו אוולאנש, שהסתיימו בניצחון האוולאנש לאחר 7 משחקים. ב-2011 וב-2012 האולם אירח את אירוע UFC.
האולם אירח את ועידת המפלגה הדמוקרטית ב-2008.

המקום

המבנה ממוקם בשדרות שפיר, רחוב ראשי במרכז העיר דנוור. באולם ישנם פסלים המתארים שחקנים במצבים אופייניים למשחק ההוקי והכדורסל.
במקום גם 3 מסעדות: בלו סקיי גריל, לאנד רובר דנוור קלאב ודה רידג'ליין.
סאלי אל-חוסייני

רקע

אל-חוסייני נולדה בסוונסי, ויילס, להורים ממוצא ולשי ומצרי, וגדלה בקהיר, מצרים. היא פרסמה את סיפורה הקצר הראשון בגיל שבע.
אל-חוסייני למדה ב-Atlantic College, אחת מ-ארצות העולם מכללות. ומשם המשיכה ללימודי תואר ראשון בערבית ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת דורהאם. לפני שהחלה לייצר סרטים היא לימדה ספרות אנגלית בבית ספר לנערות בצנעא, תימן, ועבדה עבור אמנסטי אינטרנשיונל. היא מתגוררת בהאקני, שבלונדון, מזה זמן רב.

קריירה

אל-חוסייני התלמדה אצל הבמאי שובר-המוסכמות, ג'ון סישל. היא החלה את הקריירה שלה בעבודה על סרטים דוקומנטריים על המזרח התיכון, ולאחר מכן עברה לסרטים עלילתיים עצמאיים, בהם התחילה כרכזת הפקה.
היא הייתה תחקירנית ועורכת התסריט במיני-סדרה זוכת פרסי BAFTA ואמי של HBO Films/BBC, House of Saddam. המחקר שערכה עבור הסדרה ארך 2¹⁄₂ שנים, והסדרה זכתה זבפרס גרירסון לדרמה העובדתית הטובה ביותר.
היא זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) אזורי (ויילס) עבור סרטה הקצר משנת 2008, The Fifth Bowl.
בשנת 2009, סרטה הקצר Henna Night היה בחירה רשמית של פסטיבל סרטי הלהט"ב של לונדון. הסרט השתתף גם בתחרות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם ובפסטיבל הסרטים Raindance.
אל-חוסייני השתתפה במעבדת סאנדנס לבמאים ותסריטאים בשנת 2009, אז פיתחה את סרטה My Brother the Devil.
היא נמנתה ברשימת מגזין תעשיית הקולנוע Screen International של "הכוכבים הבריטים של מחר" לשנת 2009.
My Brother the Devil יצא לאקרנים בהפצה רחבה בבריטניה בנובמבר 2012, ובהפצה מוגבלת בארצות הברית במאי 2013. במהלך 2013, הסרט יצא גם בקנדה, אוסטרליה, ניו זילנד וגרמניה. הוא הוקרן ב-40 פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, בהם זכה ב-12 פרסים, 17 מועמדויות וכן ציון לשבח.
אל-חוסייני זכתה בפרס תגלית השנה של Evening Standard ב-2013, בפרס התסריט הטוב ביותר מטעם גילדת הכותבים של בריטניה, פרס תגלית השנה בפסטיבל הסרטים של לונדון ובפרס הכישרון הבריטי החדש בפרסי הארגון הבינלאומי לנשים בטלוויזיה ובקולנוע ב-2012. היא גם הייתה מועמדת לפרס דאגלס היקוקס לסרט הביכורים הטוב ביותר בפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ולגביע סאתרלנד לסרט ביכורים בפסטיבל הסרטים של לונדון.
ב-2014 היא הייתה אחת משני במאים שנבחרו על ידי דני בויל לביים את Babylon, סדרת הטלוויזיה שהוא יוצר-בשיתוף שלה ואשר הופקה עבור ערוץ 4 ו- SundanceTV.
נערכו כתבות פרופיל אודותיה על ידי "הגרדיאן", BBC אמריקה, IndieWire ו"וראייטי", אשר הכתיר אותה בתור "הבריטית לצפות בה" של שנת 2014.
ניל ויגאן

חיים אישיים

ויגאן למד באוניברסיטת אוקספורד, ומשם הוא קיבל תואר .B.A בהיסטוריה. הוא גם בעל תואר .M.Sc בכלכלה מאוניברסיטת לונדון. בנוסף, הוא בעל דיפלומה מבית הספר ליחסים בינלאומיים  באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ויגאן נשוי ויש לו שני ילדים.

קריירה

ויגאן הצטרף למשרד החוץ וחבר העמים בשנת 2000. מאוגוסט 2002 עד ינואר 2006, הוא היה ראש המדור הפוליטי בשגרירות בריטניה בישראל. הוא המשיך לשרת בתפקידים דיפלומטיים, והיה לשגריר בריטניה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ולשגריר בריטניה בסומליה. בשנת 2016 הוא הפך לחבר במסדר האימפריה הבריטית כקצין (OBE). ביוני 2019 מונה לשגריר בריטניה בישראל .
רות טייטלבאום

חייה

טייטלבאום גדלה במשפחה יהודית בשכונת פאר רוקאוויי  שברובע קווינס של העיר ניו יורק.
היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה בהאנטר קולג', ומצאה עבודה באוניברסיטת פנסילבניה, בבית הספר להנדסה על שם מור (Moore) כמחשבת מסלולים בליסטיים (כלומר מבצעת חישובים לצורכי הצבא), ולימים נבחרה כאחת המתכנתות הראשונות של המחשב המוקדם אניאק (ENIAC), אשר פותח לשם ביצוע אותם חישובים.
לצד מרלין מלצר, טייטלבאום הייתה מופקדת על תחום החישוב האנלוגי במיזם אניאק, והן חישבו משוואות דיפרנציאליות של מסלולים בליסטיים. על אף שהיה לה תפקיד משמעותי בעליית טכנולוגיית המחשב האלקטרוני, לא זכתה להכרה כחלוצת מחשוב.
עם מערכת אניאק, עקרה למעבדת המחקר הבליסטית במתקן הניסוי הצבאי של צבא ארצות הברית באברדין שבמדינת מרילנד. שם עבדה במשך שנתיים והדריכה קבוצה חדשה של מתכנתי אניאק.
טייטלבאום הלכה לעולמה בעיר דאלאס שבטקסס ב-1986, בגיל 62. בשנת 1997 צורפה ל"היכל התהילה" של ארגון WITI (ארגון עולמי לנשים בטכנולוגיה), לצד מתכנתות אניאק מקוריות אחרות.
אל-ח'נקה א-צלאחיה

היסטוריה

במקורו המבנה הוקם בתקופה הצלבנית כארמונו של הפטריארך הלטיני (קתולי-אירופאי) של ירושלים וכלל מעבר פרטי לכנסיית הקבר. ב-1187 הורה צלאח א-דין להפוך את המקום למשכן דרווישים סופים. בנוסף, אטם את המעבר מהמבנה לכנסיית הקבר. כדי לכלכל את הדרווישים שהקדישו עצמם ללימודי קודש, מסר להם צלאח א-דין את כל שטח האדמה שמדרום-מערב לעיר העתיקה, הידוע בשם שכונת בקעה.
ב-1341, בימי הסולטאן מוחמד בן קלאון, הורחב המסגד ונבנו הצריח והמחראב.
המבנה מנוהל על ידי הוקף של ירושלים.
כחול (להקה)

כחול הוא הרכב מוזיקלי שמנגן מוזיקה אירית.
להקת כחול הוקמה בסוף שנות התשעים על ידי אורי מילס כ"סופרגרופ" שמטרתה לנגן ולהקליט מוזיקה אירית וקלטית עם "טוויסט" מזרח-תיכוני. הלהקה מופיעה בכל רחבי הארץ במועדונים ובפסטיבלי מוזיקה עממית, ואחד משיאיה היה "חימום" ללהקת "ג'ת'רו טאל" הבריטית בשנת 2000.
פיג'מה

פיג'מה (מפרסית: پايجامه – "לבוש לרגל"; על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: חליפת שינה; בעברית מוכרת גם כנמנמת) היא בגד שנוהגים ללבוש בזמן השינה וזמן קצר לאחריו ולפניו. בדרך כלל הפיג'מה תהיה נוחה לשינה וצבעונית.
קיימים מגוון סוגים של פיג'מות, ביניהם פיג'מות העשויות משני חלקים (חולצה ומכנסיים), פיג'מות המורכבות מחלק אחד (חלוק או כתונת לילה), ופיג'מות המכסות את כל גוף האדם, לרבות כפות הרגליים (פיג'מות אלו מיועדות לרוב לתינוקות).
יש הנוהגים (במיוחד בקיץ) להשתמש בבגדים תחתונים כפיג'מה.

פיג'מה בתרבות

אחד הסגנונות הידועים בעבר של פיג'מות היו "פיג'מות פסים" המזכירות את הזברה. דבר זה הוביל לכתיבת השיר "מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה" של הלל עומר.
בישראל נפוץ לחשוב שהאקדמיה ללשון העברית קבעה שם נרדף בעברית לפיג'מה - "נמנמת". עם זאת, האקדמיה הכחישה זאת מכל וכל, והמילה פיג'מה אושרה כשמה הלועזי במילוני האקדמיה. למעוניינים בשם עברי הוצע הצירוף "חליפת שינה".
ארמון הלברון

ארמון הלברון (בגרמנית: Schloss Hellbrunn) הוא וילה בסגנון בארוק מוקדם, הנמצאת ליד מורצג (Morzg), המחוז הדרומי של העיר זלצבורג באוסטריה. הארמון נבנה בשנים 1613-1619 על ידי מרקוס סיטיקוס פון הוהנמס (Markus Sittikus von Hohenems), הנסיך-ארכיבישוף של זלצבורג. הארמון מפורסם בעיקר בזכות "מזרקות השעשועים" שלו - גן מלא בפסלים, כוכים, בריכות ומזרקות גלויות ומוסתרות שמטרתן הייתה לשעשע ולהשתעשע עם אורחיו של הארמון. הארמון שימש לשהייה ביום במשך הקיץ, אך בערבים חזר סיטיקוס לזלצבורג, ולכן אין בווילה חדר שינה. לצד הארמון ישנו פארק עירוני רחב-ידיים.
הארמון מפורסם בזכות משחקי המים (Wasserspiele) שבו, שהיום מהווים את אחת האטרקציות המרכזיות של זלצבורג בחודשי הקיץ וזוכה לפופולריות רבה בקרב התיירים. מזרקות השעשועים הן המצאה של מרקוס סיטיקוס, שהיה ידוע בחוש ההומור שלו. מטרתן הייתה להשתעשע עם אורחיו על ידי מזרקות מוסתרות שהרטיבו אותם בהפתעה. לצידן היו גם מזרקות גלויות ומתקנים שמופעלים על ידי מים שנועדו לעשות רושם. בין המזרקות המפורסמות הן שולחן אוכל מאבן ולצידו כיסאות מאבן ובו חבויים מזרקות בתוך הכיסאות (למעט הכיסא של הארכיבישוף) ועל הרצפה. כמו כן ישנו תיאטרון בובות המופעל על ידי מים, שנבנה ב-1750. בגן מספר כוכים: כוך ובו קולות ציפורים המופקים בידי מים וכן כוך ובו כתר המועף כלפי מעלה על ידי סילון מים, המסמל את עלייתו ונפילתו של הכוח השלטוני. בכל אותם פעלולים ומזרקות ישנה נקודה אחת שאיננה נרטבת: הנקודה שבה ישב או עמד הבישוף וממנה הפעיל את המזרקות (כיום נמצאים בה מדריכי הסיורים באתר שמפעילים את המזרקות להנאת התיירים).
ארמון הלברון ממוקם בקצהו של פארק רחב-ידיים, בו נמצא ביתן הקיץ ("גזיבו") מהסרט "צלילי המוסיקה", ולידו גן חיות, תיאטרון אבן ובניין קטן הידוע בשם Monatschlossl, או "ארמון החודש הקטן" שכן הוא נבנה תוך חודש אחרי שמבקר העיר לסיטיקוס שבניין על הגבעה ישפר את הנוף מהארמון. סיטיקוס הקשיב לעצתו וכאשר המבקר חזר תוך חודש המבנה היה בנוי. כיום הוא משמש כאגף האתנוגרפי במוזיאון קרולינה אוגסטאום.
דייגו רולאן

קריירת מועדונים

רולאן הגיע ממחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג, כאשר הוא עולה לקבוצה הבוגרת בשנת 2011. ב-28 באוגוסט 2011 ערך רולאן את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד סריטו. ב-13 בנובמבר כבש את שערו הראשון בליגה. ב-23 בספטמבר 2012 כבש שלושער בניצחון 1–4 על פרוגרסו. ב-17 בנובמבר כבש עוד שלושער בניצחון 0–4 על בלה ויסטה.
לאחר הפריצה שלו במסגרת אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 לשנת 2013, החלו קבוצות באירופה להתעניין בהחתמת החלוץ וב-11 בפברואר 2013, חתם רולאן בבורדו הצרפתית.
ב-29 באוגוסט 2017 רולאן הושאל למשך שנה למאלגה. ב-18 ביולי 2018 חתם רולאן בדפורטיבו לה קורוניה, לאחר כמה ימים הושאל ללגאנס. ב-31 בינואר 2019 הושאל לדפורטיבו אלאבס.

נבחרת אורוגוואי

בספטמבר 2014 רולאן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי התכולים במשחק ידידות נגד נבחרת יפן. שער הבכורה שלו הגיע בניצחון החוץ 1–2 נגד נבחרת צ'ילה ב-18 בנובמבר 2014.
במאי 2015 רולאן נכלל על ידי המאמן אוסקר טבארס בסגל הנבחרת לקמפיין קופה אמריקה 2015.
טליתא קומי

טַלִיתָא קוּמִי הוא סיפור מן הברית החדשה, המספר על נס שביצע ישו.
הסיפור מספר על בתו של ראש הכנסת, שחלתה במחלה קשה ומתה. לפי המסופר הקים אותה ישוע לתחיה במעשה ניסים, לאחר שאמר לה "טליתא, קומי!" (טְלִיתָא בארמית סורית: ילדה קטנה).

וזהו לשון הסיפור בברית החדשה:
עודנו מדבר והנה אנשים באים מבית-ראש הכנסת ויאמרו בתך מתה למה תטריח-עוד את המורה: וכשמע ישוע את-הדבר אשר דברו ויאמר אל-ראש הכנסת אל-תירא רק האמינה: ולא נתן איש ללכת אתו זולתי פטרוס ויעקב ויוחנן אחי יעקב: ויבא בית-ראש הכנסת וירא מהומת הבכים והמיללים בקול גדול: ויבא ויאמר אליהם מה-תהמו ותבכו הנערה לא מתה אך-ישנה היא: וישחקו לו והוא הוציא את-כלם ויקח את-אבי הנערה ואת-אמה והאנשים אשר אתו ויבא אל-החדר אשר-שם שכבת הנערה: ויאחז ביד הנערה ויאמר אליה טליתא קומי, פירושו; ילדה, אני אמר לך קומי נא: ומיד קמה הילדה ותתהלך והיא בת-שתים עשרה שנה ויָּשֹׁמּוּ שַׁמָּה גדולה: ויזהר אותם מאוד לאמר אל-יודע הדבר לאיש ויצו לתת לה לאכול:
— הבשורה על פי מרקוס, פרק ה' 35-43. (לפי תרגום פרנץ דליטש)
זהו אחד מהמקרים של שימוש בארמית בברית החדשה. במקור היווני מופיעה הקריאה טליתא קומי בתעתיק ואחריה פירושה ביוונית, וכך גם בתרגומי הברית החדשה לשפות שונות. התעתיק היווני שימר את שפת הדיבור הארמי שנהג אז ולא את הדקדוק שבכתב, ולכן נכתב באותיות יווניות: Ταλιθὰ κούμ - טליתא קום, בהשמטת סיומת היו"ד בהטייה ללשון נקבה, כפי שאכן נהגו הדוברים ארמית להשמיט בדיבורם ולא להקפיד בכך.
קומקוואט

תיאור

עצי או שיחי הקומקוואט הם ירוקי עד וצומחים לאט. הם מגיעים לגובה של בין 2.5-4.5 מטר, וענפיהם דלילים, לעיתים בעלי קוצים קטנים. עליהם בצבע ירוק כהה ומבריק, פרחיהם לבנים, בדומה לפרחי הדרים אחרים, הפירות מופיעים בבודדים או באשכולות. מניב כל השנה. 
העץ קטן וקישוטי וניתן לגידול בעציץ במרפסת מוארת. 
מקור הצמח בדרום אסיה ואסיה פסיפיק. ההתייחסות ההיסטורית הראשונה לקומקוואט, מופיעה בספרות סין ממאה ה-12. מאז הוא גודל בהצלחה ביפן, טייוואן, הפיליפינים ודרום מזרח אסיה. הוא הובא לאירופה בשנת 1846 על ידי רוברט פורטיון (Robert Fortune), שהיה אספן עבור "חברת הגינון המלכותית" בלונדון, וזמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לצפון אמריקה.
מקור השם קומקוואט (kumquat) נובע מההגייה הקנטונזית "גאם-גוואט" (מנדרינית: jīnjú, מילולית "תפוז זהב"). קליפתו רכה, ובשל המרירות שלו, הוא משמש בעיקר להכנת ריבות, רטבים וממתקים.

קומקוואט עגול

קומקוואט עגול - הוא עץ ירוק עד, המייצר פירות אכילים בגוון צהוב-זהוב. הפרי קטן בדרך כלל ועגול, אבל יכול להופיע גם בצורת אליפסה. לקליפה יש טעם מתוק, אך הפרי חמוץ במרכזו. הפרי ניתן לאכילה בלי צורך לבשלו, ומשמש בעיקר להכנת ריבה. הוא גדל כצמח נוי וניתן להשתמש בו כבונסאי. צמח הקומקוואט מסמל "מזל טוב" בסין ובמדינות אסיאתיות אחרות, שם הוא גם ניתן לפעמים כמתנה במהלך ראש השנה הסיני. הוא נפוץ יותר מקומקוואטים אחרים וניתן לגדל אותו בסביבה ביתית.

קומקוואט אליפסי

קומקוואט אליפסי או פורטונלה מרגריטה (Fortunella margarita)- הוא עץ ירוק קטן, שיכול להגיע ליותר מ-4 מ' גובה. הוא במקור מדרום מזרח אסיה, ליתר דיוק בסין. יש לו ריח הדרי חד, והוא בעל פרחים לבנים, ופירות מאכל קטנים בצבע כתום. הוא עץ עמיד לכפור ויכול להחזיק מעמד גם בטמפרטורה של עד מינוס 10 מעלות צלזיוס. בניגוד למיני הדרים אחרים, לקומקוואט האליפסי יש תקופת צמיחה קצרה, והוא נכנס לתרדמת בשלב מוקדם בסתיו. מה שמסביר באופן חלקי את עמידותו לכפור.
העלים ירוקי העד של הקומקוואט האליפסי הם בגוון ירוק כהה וקטנים יחסית. הם יכולים להגיע עד לאורך של 7 ס"מ, ורוחב של 3.5 ס"מ. פרחיו הלבנים דומים לפרחי הדרים. הם מבושמים מאוד, והם מופיעים מאוחר יחסית בעונת הצמיחה, בדרך כלל בשלהי האביב.
קרושנייוויצה

תולדות היישוב

קרושנייוויצה נזכרת לראשונה בשנת 1355, ובתחילת המאה ה-15 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1576 פגעה בעיירה שריפה קשה, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי השוודים. במשך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות.

יהודי קרושנייוויצה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקרושנייוויצה הוא מהמאה ה-16. מהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הבונד, של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.

בשואה

ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיה גזירות שונות, ובהן איסור ללבוש לבוש מסורתי או לגדל פאות, חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת ביצוע עבודות כפייה. בד בבד, נשדד רכוש היהודים בעיירה בידי הפולנים והגרמנים, הוחרמו עסקיהם, ספרי התורה של בית הכנסת המקומי חוללו, ותכולת בית המדרש הועלתה באש. כמו כן, יהודי העיירה הוכו ברחובותיה ובמבנה בית הכנסת בו רוכזו. עם הגעת פליטים יהודים לעיירה, הגיע מספר יהודיה בתחילת הכיבוש לכ-2,000 איש.
ב-10 במאי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו צפוף שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד. במהלך שנת 1941 שולחו גברים יהודים רבים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, עד שבגטו נותרו בעיקר קשישים, נשים וילדים.
במרץ 1942 דרשו הגרמנים מיהודי הגטו להתרכז עבור גירוש לכאורה לבסרביה. למחרת אותו יום החל חיסול אלים של הגטו, שנמשך מספר ימים, ובמהלכו נרצחו יהודים רבים במקום, תוך השלכת ילדים קטנים מחלונות הבתים. כ-900 היהודים הנותרים הוסעו ברכבים למחנה ההשמדה חלמנו.
לאחר השואה שבו להתגורר בעיירה 8 יהודים.
רפואה תעסוקתית

רפואה תעסוקתית היא ענף ברפואה קלינית המתמקד בבריאות עובדים ובהיבטים הרפואיים של תנאי עבודה. עיקר עיסוקם של המומחים ברפואה תעסוקתית הוא בייעוץ לארגונים ולפרטים הנועד להבטיח שמירה על בריאות העובד ותנאי עבודה בטוחים. לרופאים מומחים ברפואה תעסוקתית ידע נרחב ברפואה קלינית ומיומנות מקצועית בתחומי אבחון מחלות וגורמיהן.
רפואה תעסוקתית שואפת לקדם ולשמר רמה גבוהה של בריאות פיזית, נפשית ורווחה חברתית של עובדים בכל תחומי העיסוק; מניעת עזיבת עובדים את מקום עבודתם על רקע בעיות בריאות, או דאגה לבריאותם, ואף חווית עקה (סטרס) כתוצאה מתנאי העבודה; הגנת עובדים במקומות עבודתם מסיכונים הכרוכים בגורמי מחלות בסביבת העבודה; השמת עובדים ושימור עובדים בסביבה תעסוקתית המתאימה לכישוריהם.

רפואה תעסוקתית בישראל

מומחה ברפואה תעסוקתית הוא תואר מוכר בישראל הדורש ארבע שנות התמחות במסגרתן מתמקצע הרופא המתמחה משך שלוש שנים ברפואה תעסוקתית (הכוללות בתוכן גם לימודים אקדמאים לתואר שני בבריאות בתעסוקה), תשעה חודשים ברפואה פנימית, ותקופות קצרות יותר במגוון מקצועות רפואיים בהם: אפידמיולוגיה, אורתופדיה, פסיכיאטריה, ועוד. בתום תקופת התמחותו נדרש הרופא לעמוד בבחינות הבודקות את הידע והמיומנות שרכש כתנאי לקבלת התואר מומחה ברפואה תעסוקתית.
האינאן איירליינס

תולדות החברה

החברה הוקמה באוקטובר 1989 כחברת התעופה של מחוז האינאן, והחלה להפעיל טיסות ב-2 במאי 1993.
בשנת 1995 רכשה החברה מספר מטוסי בומברדיה לירג'ט 55. בשנת 1998 רכשה 25% ממניות נמל התעופה האיקואו מיילאן.
בשנת 2000 הוקמה קבוצת HNA, שהפכה לחברת האם של האינאן.

פעילות החברה בישראל

החל מה-28 באפריל 2016 החברה החלה להפעיל טיסות סדירות מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל אל נמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A330-300.
החל מ-12 בספטמבר 2017 מפעילה קו טיסות סדירות מתל אביב לשנגחאי, שלוש פעמים בשבוע במטוסי בואינג 787-9, הקו צפוי להיסגר בסוף אוקטובר 2019.
החל מה-2 באוגוסט 2018 הפעילה החברה שלוש טיסות שבועיות מתל אביב לגואנז'ו במטוסי בואינג 787-9.
ב-20 בפברואר 2019 החברה סגרה את הקו לגואנז'ו עקב ירידה בכמות התיירים הסיניים, ועקב רצונה של צ'יינה סאות'רן איירליינס לפתוח קו בין היעדים.
החל מ-22 בפברואר 2019 החלה החברה להפעיל שתי טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי של באואן שנג'ן לתל אביב במטוסי הבואינג 787-9.
נתן שפיגל (צייר)

ביוגרפיה

נתן שפיגל נולד בלודז' שבפולין הרוסית במשפחה שומרת מצוות. הוא למד אמנות בגיל צעיר, וב-1920 נסע לרומא, במימון של נדבן, שם המשיך את לימודיו אצל חנוך הנריק גליצנשטיין. תערוכתו הראשונה נערכה ב-1921 בלודז', והצלחתו הגדולה הראשונה הייתה הזמנה להציג בסלון הסתיו ב-1924. הוא הוזמן להציג בלונדון בגלריית בן אורי ב-1930 וכן בתערוכה משותפת עם יעקב אפשטיין. הוא הציג בפולין בקביעות: בלודז', בקרקוב ובוורשה בשנים 1921, 1928 ו-1937.
שפיגל ראה עצמו כצייר יהודי, וציוריו משקפים את ראיית העולם הזאת. הוא תיאר סצנות מחיי היהודים בפולין בסגנון ריאליסטי.
כמו כן צייר פורטרטים טבע דומם בצבעי מים ושמן. מאפיין ייחודי של ציוריו בצבעי מים הוא השימוש שלו בלכה כדי לתת להם גיל וניגודיות.
הוא היה חבר בשתי קבוצות אמנים בלודז': 'יונג יידיש' ו'התחלה' (קבוצת אמנים מלודז' שהציגו ברחבי פולין בשנות ה-20 וה-30).
לפני מלחמת העולם השנייה התגורר שפיגל בראדומסק.
זמן קצר אחרי הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939 נכלא שפיגל ובני משפחתו בגטו ראדומסק. הוא המשיך לצייר בזמן שהותו שם. הא נספה במחנה ההשמדה טרבלינקה ב-1942.
עבודותיו של שפיגל מצויות באוספים ציבוריים בתל אביב, בלונדון, בלובלין ובעין חרוד.
נזיר מג'לי

נזיר מג'לי (בערבית: نظير مجلي; נולד ב-1952) הוא סופר ועיתונאי ערבי ישראלי.
בין השנים 2008 - 2016 הגיש את מגזין החדשות בערבית "השבוע" של חברת החדשות של ערוץ 2.

ביוגרפיה

מג'לי נולד בנצרת לאב בדואי, יליד ביסאן, אשר שירת כגשש במשטרה הבריטית, ולאחר מכן כשוטר במשטרת ישראל, ולאם סורית. מג'לי שהוא מוסלמי, התחנך במוסדות הכנסייה הפרנציסקנית. החל בקריירה עיתונאית בשנת 1974 בעיתון רק"ח בשפה הערבית אל-איתיחאד, ובין השנים 1992 ל-1999 שימש כעורך העיתון. תחת ההנהגתו נעשה תהליך של ליברליזציה בעיתון - האוריינטציה המפלגתית הופחתה והוכנס תוכן חדש כגון מדור ספורט, ניסיון זה באה לקיצו ב-1999 כאשר מג'לי פוטר בעקבות פרסום כתבה ביקורתית על מזכ"ל המפלגה מוחמד נפאע וויכוח על הקו האידאולוגי שהעיתון צריך לנקוט. 
כיום משמש כמגיש מגזין האקטואליה השבועי בערבית של חברת החדשות בערוץ 2 (أسبوع) הוא משמש כפרשן לענייני ישראל בעיתון הלונדוני "א-שרק אל-אווסט", וברשת אל-ערביה. הוא גם חבר מערכת כתב העת "ארץ אחרת" וכותב לעיתים בהארץ. לימד ניהול קונפליקטים באוניברסיטת בן-גוריון.
במאי 2003 הוא הוביל ביחד עם הכומר אמיל שופאני, מסע של אישי ציבור ערבים ויהודים למחנה אושוויץ.
הוא השתתף בהקמת עמותת מ"זיכרון לשלום", יוזמה המקדמת היכרות של הציבור הערבי בישראל עם ההיסטוריה והפחדים של הציבור היהודי, וכך לשפר את הקשר בין האזרחים הפלסטינים למדינה בה הם חיים. מהצד היהודי מטרתה להעמיק את ההבנה לאירועי הנכבה של העם הפלסטיני על מנת לקרב את החברה היהודית לאזרחים הפלסטינים במדינה. מג׳לי הוא עמית של מכון שחרית.
מג'לי מתגורר בנצרת. נשוי לאבתהאג' ואב לשלושה ילדים.
הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי

היסטוריה

האיים התגלו בשנים הראשונות של המאה ה-16, על ידי שייטים פורטוגזים שנתנו לאי דייגו גרסיה את שמו. במשך שלוש מאות שנה נשכחו האיים עד אשר בסוף המאה ה-18 (1763 ואילך) הגיעו מספר משלחות בריטיות וצרפתיות לאיים, וסקרו ומיפו אותם. בעקבות המשלחות הללו ניסו הצרפתים והבריטים לישב את האיים, אך ללא הצלחה. שני הצדדים ניסו להקים במקום נמל שישמש כנקודת עצירה בשיט באוקיינוס ההודי. במהלך התקופה שהו באי מספר חיילים שננטשו או ששרדו מאוניות שטבעו. הם חיו ברעב ומחלות.
לבסוף ב-1793 הצליחו הצרפתים ששלטו במאוריציוס ליישב את האי, והקימו בו מפעל לעיבוד תוצרי הקוקוס. הם הביאו עימם לאיים עבדים שחורים מאפריקה. לאחר נפילת נפוליאון, בשנת 1814, השתלטו הבריטים על כל הטריטוריות הצרפתיות באוקיינוס ההודי ובכללן ארכיפלג צ'גוס, סיישל ומאוריציוס.
תחת השלטון הבריטי התבססו המטעים בדייגו גרסיה והוקמה שם אף מושבת מצורעים. המקום שימש גם כתחנת הצטיידות בפחם לאוניות בדרכן לאוסטרליה. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1859 נספרו שם 267 גברים, 45 נשים ו-46 ילדים. מתוך האוכלוסייה רק 20 היו ממוצא אירופי.
הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי (BIOT) נוסדה ב-8 בנובמבר 1965 ואיגדה בתוכה את הארכיפלגים צ'גוס, אטול אלדברה, פרקוור ואיי דה-רוש. הם הופרדו מהקולוניה הבריטית במאוריציוס, כדי למנוע את איבוד השליטה הבריטית בהם עם יציאתה של מאוריציוס לעצמאות. לטענת הבריטים הם שילמו מענק של 3 מיליון לירות שטרלינג כפיצוי למאוריציוס על ההפרדה. כאשר הוקמה סיישל, ב-1976, הועברו לשליטתה הארכיפלגים אלדברה, פרקוור ואיי דה-רוש. כתוצאה מכך נשארה הטריטוריה עם ארכיפלג בודד. 
בשנת 1966, בשיאה של המלחמה הקרה, החלה ארצות הברית בשיתוף בריטניה לבנות בסיס אווירי בדייגו גרסיה. לצורך בניית הבסיס הוגלו כ-2,000 תושבי האי למאוריציוס ולסיישל. 
בשנת 2000 הכיר בית משפט בריטי בזכויות של התושבים הללו, העניק להם אזרחות בריטית והורה למצוא פתרון לבעיה. עד היום לא נמצא פתרון כזה.

תביעה להשבת האיים

בשנות ה-80 העלתה מאוריציוס תביעה להחזיר לשליטתה את איי צ'גוס. ב-2017 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה המסמיכה את בית הדין הבינלאומי לצדק לדון בתביעתה של מאוריציוס, וב-2019 פסק בית הדין כי על בריטניה להשיב את האיים, כיוון שניתוק הטריטוריה מהמושבה מאוריציוס בוצע בניגוד לדין הבינלאומי ולהחלטה 1514 של האומות המאוחדות מ-1960, העוסקת בדה-קולוניזציה. הפסיקה אינה מחייבת את בריטניה.

שלטון

הטריטוריה שייכת לכתר הבריטי ולכן הריבון שלה הוא המלכה אליזבת השנייה. היא אחראית למנות את הנציב ששולט באיים ואת עוזרו המנהלי. שניהם יושבים דרך קבע במשרד החוץ והמושבות הבריטי בלונדון.