google/wiki40b huggingface dataset:
לוקרים

הלוקרים (ביוונית: Λοκροί, בלטינית: Locri) היו בני שבט יווני קדום שחי ביוון. הם דיברו בדיאלקט לוקרי, רמז אפשרי להיותם שארי־בשר לדורים. מקום מושבם היה בחבל לוקריס הקדום במרכז יוון.
תושבי לוקריס בתקופה הפרהיסטורית היו הלֶלֶגִים (Leleges); הם נדחקו על ידי הלוקרים עם תחילת הגעתם של שבטי ההלנים אל דרום יוון. דיוניסיוס מהליקרנסוס סבור, לעומת זאת, כי "לוקרים" הוא שמם המאוחר של הללגים, ובזה הוא מצטרף להיסטוריונים קדמונים נוספים המזהים את ההלנים עם העמים שישבו לפניהם בארץ יוון. אריסטו וסופרים אחרים סברו כי הלוקרים נקראו על שמו של לוקרוס, מלכם הקדום של הללגים. מסורות אחדות מספרות כי דאוקליון, אביהם הקדמון של ההלנים, חי בעיר הלוקרית אוֹפּוּס או קִינוּס.

תולדותיהם ותפוצתם

הלוקרים הגיעו אל דרום יוון מפינדוס בסוף האלף השני לפנה"ס. בתקופה ההיסטורית נחלקו הלוקרים לשני שבטים נפרדים, שנבדלו זה מזה במנהגיהם, באורח חייהם ובתרבותם. הלוקרים המזרחיים, שנקראו אוֹפּוּנְטִים ואֶפִּיקְנֵמִידִים, חיו בחוף המזרחי של יוון, ממול לאי אֶוּבּוֹיָה, ואילו הלוקרים המערביים, שנקראו אוֹזוֹלִים או אֶסְפֶּרִינִים, ישבו במפרץ הקורינתי. בין שני השבטים הפרידו הר פרנסוס וחבלי דוריס ופוקיס.
קרוב לוודאי שארץ מושבם של הלוקרים בראשית תולדותיהם השתרעה מים אל ים, והם נתפרדו לשניים בעקבות הגירת הפוקים והדורים. הקולוניה המפורסמת ביותר שהקימו הייתה לוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי של ימינו), אותה ייסדו במאה ה-7 לפנה"ס ביוון הגדולה (דרום איטליה). לדברי סטרבון היו המתיישבים לוקרים אוזולים מחבל אמפיסה.
במאה ה-6 לפנה"ס פרצו סכסוכים אחדים בין הלוקרים לבין השבטים השכנים להם. הומרוס מזכיר ביצירתו רק את הלוקרים האופונטים, שהיו קדומים יותר ותרבותם מפותחת יותר. הלוקרים האוזולים, שעל פי המסופר היו קולוניה של הלוקרים האופונטים, אינם נזכרים לפני המלחמה הפלופונסית, וגם אז הם מוצגים כעם ברברי למחצה. זהו האזכור האחרון של הלוקרים האוזולים, שכן במאה ה-4 לפנה"ס נחלו מפלה מידי קורינתוס ואיבדו את זהותם האתנית. הלוקרים האופונטים, אשר על פי המסופר נלחמו בקרב תרמופילאי בין היוונים לפרסים, היו נתונים להתקפותיהם של שבטים שונים שהשמו את ארצם, ורק מעטות מבין עריהן הוסיפו לשמור על זהותן הלוקרית במהלך המאה ה-3 לפנה"ס.

תרבותם

הלוקרים שישבו סביב תרמופילאי היו הראשונים שכונו בשם הלנים. רק מאוחר יותר הורחב השם וכלל את השבטים היווניים האחרים שהשתייכו מבחינה דתית לאמפיקטיונה של דלוס. המפורסמים ביותר מבין הגיבורים שקמו ללוקרים היו איאס הלוקרי, המוכר יותר בשם איאס הקטן בן אוילאוס, ופאטרוקלוס בן מנויטיוס, חברו הטוב של אכילס. עדויות לפולחן איאס נתגלו באֶוּבּוֹיָה, פונטוס, האיים האגאיים, אסיה הקטנה, הפלופונסוס, קרקירה, אפירוס, דרום איטליה וצפון אפריקה, ומשמעות הדבר כי התרבות הלוקרית נפוצה ברחבי העולם היווני הקדום. על פי המיתולוגיה היוונית היו הלוקרים שארי בשרם הקרובים של הפוקים והאלנים.
ג'יימס מ' רדפילד, פרופסור להיסטוריה יוונית עתיקה באוניברסיטת שיקגו, כותב בספרו The Locrian Maidens: Love and Death in Greek Italy, כי הלוקרים יושבי לוקרוי אפיזפיריאוי התייחסו בדרך מיוחדת להבדל בין המינים. אומנם הנשים והגברים לא נחשבו בעיניהם לשווים, אך נשים החזיקו בזכויות דתיות מיוחדות, אשר גברים יכלו להשיגן רק על ידי נישואים להן. הנשים הלוקריות היו אפוא האמצעי לרכישת המעמד, והנישואים קיימו את הסדר החברתי של אוליגרכיה מסורתית.
אברהם אליהו הרכבי

קורות חיים

אביו של אברהם אליהו הרכבי, הרב יעקב הרכבי, היה סוחר עשיר ותלמיד חכם חשוב. באמצע המאה ה-19 עלה אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם שימש כר"מ בישיבת עץ חיים במשך ארבעים ושלוש שנים.
את לימודיו החל אברהם אליהו הרכבי אצל אחיו גרשון שלימד אותו תלמוד. בגיל 15 התחיל ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד עד 1858. יחד עם לימודיו בישיבה למד גם רוסית, צרפתית והשכלה כללית רחבה. ב-1858 נכנס לבית המדרש לרבנים בווילנה. שם למד עד 1863 ואז החל ללמוד מזרחנות באוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1868 סיים וקיבל תואר מ"א בהיסטוריה. נושא העבודה שלו היה: "דברי הסופרים המוסלמים על הסלאווים והרוסים" (Сказания мусульманских писателей о славянах и русских). אחרי קבלת התואר נשלח הרכבי לברלין על חשבון הממשלה הרוסית כדי שיוכל, בשובו, לקבל את הקתדרה של היסטוריה של המזרח. אבל כשחזר המינוי שלו למרצה בוטל בשל יהדותו. ב-1872 קיבל הרכבי תואר דוקטור על מחקרו בנושא: "על מקום שבתם הקדום של השמים, הארים והחמיים" (О первоначальном обиталище семитов, индоевропейцев и хамитов). באותה שנה התחיל לעבוד בספרייה הקיסרית בסנקט פטרבורג. ארבע שנים אחרי תחילת עבודתו בספרייה נתמנה למנהלה ובתפקיד זה כיהן עד מותו.
הממשלה צרפה את הרכבי למספר משלחות ארכאולוגיות כמו לצ'ופוט-קלה בשנת 1874, לארץ ישראל, סוריה ומצרים בשנת 1886. במסגרת נסיעתו זו ביקר את אביו ושני אחיו בירושלים וכן ביקר במושבות החדשות שהוקמו אז: ראשון לציון, גדרה ופתח תקווה.
בשנת 1884 חידש את הופעתו של מקיצי נרדמים והיה בין ראשי החברה. במסגרת זו הוציא את ספרי תשובות הגאונים.
מ-1864 החל לעבוד בחברת מפיצי השכלה בין היהודים ברוסיה בהתנדבות.
הרכבי נישא פעמיים. הוא התגרש מאשתו הראשונה אחרי שנות נישואין לא רבות ב-1874, ובהיותו בן 73 נישא פעם שנייה.
נפטר בשנת 1919. על שמו רחוב בשכונת טלביה בירושלים ובשכונת יד אליהו בתל אביב.
אליאל פרץ

קריירה

פרץ התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל צפרירים חולון, ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. במדי קבוצת הנוער של המועדון זכה פרץ באליפות ליגת העל לנוער בעונת 2014/2015, ובקיץ 2015 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. פרץ לא קיבל דקות משחק במדי הקבוצה, ובינואר 2016 חזר לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל התחיל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת.
ב-2 במרץ 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על הפועל כפר סבא במסגרת גביע המדינה. ב-14 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון טדי. עד תום עונת 2015/2016 ערך בסך הכל שתי הופעות בליגת העל, ונכנס כמחליף בהפסד 0–1 למכבי חיפה בגמר הגביע.
ב-28 ביולי 2016 ערך פרץ את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית, בניצחון 2–1 נגד פאנדורי במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובליגה ערך תשע הופעות בעונת 2016/2017. את עונת 2017/2018 החל פרץ במכבי תל אביב, אך ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לבני יהודה תל אביב עד לסיום העונה. ב-2 בדצמבר 2017 הבקיע פרץ את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 על בני סכנין, ואת העונה הוא סיים עם שער אחד ב-22 משחקי ליגה.
ב-16 בספטמבר 2018 הושאל פרץ להפועל חדרה עד לסיום העונה.
ב-17 ביולי 2019 חתם לשנתיים בהפועל חדרה, אשר רכשה מחצית מכרטיסו ממכבי תל אביב.
מאזדה 2

הדור הראשון (DW)

המאזדה 2 הוצגה ביפן בתקופה בה נשמעה ביקורת רבה על החברה ונחלה הצלחה גדולה, ובישרה את הצלחתם של מכוניות המיניואן כמו אופל מריבה, פיאט אידאה ורנו מודוס. ייצור הדגם החל ב-1996 והשתמש בפלטפורמת ה-DW. הדגם עודכן בשנת 1999 עם שיפורים כגון סינון אוויר ותיבת הילוכים אוטומטית.

הדור הרביעי

הדור הרביעי של המאזדה 2 מוצע בשתי גרסאות - 5 דלתות (האצ'בק) ו-4 דלתות (סדאן) הנקראת "דמיו". הדגם עושה שימוש בשפת העיצוב "קודו" העדכנית של החברה. בחזית ה-2 עומד מנוע בנזין בנפח 1.5 ל׳, המפיק 111 כ"ס ומשודך לתיבת הילוכים אוטומטית בעלת 6 מהירויות. המאזדה 2 מאובזרת במיוחד בהשוואה לקודמתה או למתחריה; החל ממערכת המולטימדיה המקורית (המוכרת מדגמים אחרים של החברה) וכלה במערכות בטיחות מתקדמות כגון בלימה אוטונומית ועוד.
בנובמבר 2017 שווקה בישראל מתיחת הפנים של ה-2, המציגה עדכון לתא הנוסעים שכולל גלגל הגה חדש, בידוד רעשים טוב יותר, תצוגה עילית חדה וצבעונית יותר ומערכת מולטימדיה מעודכנת. מנוע ה-1.5 ל׳ נותר ללא שינוי.
יחסי איי שלמה–טורקיה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין איי שלמה כוננו ב-8 במרץ 1979.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום "טיקה" בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת איי שלמה.
אנטפוליה

חשמל

החשמל לתושבי הכפר מסופקות על ידי חברת החשמל בעיר נובאלוקומל. הפסקת החשמל המשמעותית ביותר הייתה באוגוסט 2009, בשל פגיעה בעמודי החשמל.

תחבורה

בכפר עובר אוטובוס מדי יום המגיע לנובאלוקומל מהכפר ציירבייני (בלא').
נטה דושאטו

ביוגרפיה

דושאטו נולדה בנאמור, היא נבחרה למיס בלגיה לשנת 1930, דבר שהוביל להשתתפותה במיס אירופה שנערכה בפריז, לאחר מכן נסעה לארצות הברית כדי לייצג את בלגיה במיס תבל 1931, שם זכתה במקום הראשון.
ב-1932 שיחקה תפקיד קטן בסרט המוזיקלי הצרפתי "כיכר היופי". במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה כשחקנית בצרפת, לאחר מכן גילמה את רוקסן במחזה סיראנו דה ברז'ראק שהוצג בבריסל והיא גם שיחקה במחזה "Psyché" מאת מולייר. לאחר שהפסיקה בקריירת המשחק שלה עברה להתגורר במונקו.
יוסי עטיה

ביוגרפיה

עטיה נולד וגדל בירושלים. בנעוריו למד בתיכון רנה קסין. בשנת 2004 סיים לימודי בימוי והפקה במסלול המלא בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובשנת 2007 סיים לימודי תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2010 למד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס ובשנת 2015 סיים לימודי תואר שני בבימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2008–2010 השנים עטיה לימד במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון. בין השנים 2007–2012 לימד קולנוע בבתיכון עירוני א' בתל אביב. בשנת 2016 לימד דוקו-סאטירי בחוג לתקשורת במכללה למנהל.

קריירה

בשנת 2001 עטיה הקים ושיחק בקבוצת תיאטרון אימפרוביזציה שפעלה בתיאטראות פרגוד וקטרון בירושלים.
בשנת 2010 יצר מופע קומי-אורבני בשם "מסטוץ לקשר" שהוצג בפסטיבל "תלוי במקום" בתל אביב והגיש פינה סאטירית בתוכנית "העולם הבוקר" עם אברי גלעד בערוץ 2.
בשנת 2018 הצטרף לצוות הכותבים של גב האומה.

יוסי עטיה ואיתמר רוז

בין השנים 2005–2010 עטיה עבד בשיתוף פעולה עם איתמר רוז, וביחד הם יצרו ושיחקו בכעשרים סרטי סאטירה קצרים. עם הבולטים שבהם ניתן למנות את ה"שירותרום", "מדינת ערב היהודית" ו"דרפור". הסרטים נוגעים בסוגיות חברתיות ופוליטיות במטרה לשפוך אור חדש על המציאות ועל נושאים מעוררי מחלוקת. הסרטים מנפצים טאבואים, מתמודדים עם נושאים כגון הומוסקסואליות, אבל, שכול, אונס, כיבוש, פיגועי התאבדות ומלחמת לבנון השנייה.
הסרטים הוקרנו בתחילה בבתי קפה, פאבים, מועדונים וגלריות, אך בהמשך הוצגו במוזיאונים ופסטיבלי קולנוע רבים; מרכז פומפידו, פריז; גלריית טייט, לונדון; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רוטרדם; המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון; מוזיאון חיפה ומוזיאון הרצליה. בנוסף, הסרטים הוצגו במסגרת סל תרבות בבתי ספר ברחבי ישראל.

חיים אישיים

עטיה נשוי לאמנית איוה כפרי, בתם של סוכנת השחקנים פרי כפרי והשחקן עזרא כפרי. לזוג ילד והם מתגוררים בתל אביב.
פסיכוגריאטריה

פסיכוגריאטריה הוא מושג ברפואה המשלב בין פסיכיאטריה לבין גריאטריה.  
רופא פסיכו-גריאטרי הוא פסיכיאטר או גריאטר שהתמחה בטיפול בהפרעות נפשיות אצל זקנים, באבחון של מחלות ניוון מוחיות המופיעות אצל אנשים מבוגרים  (כגון שיטיון) ובטיפול בהן תוך התחשבות בבעיות משפחתיות וכלכליות מהן סובל הקשיש ומתן דעת גם להשלכות המשפטיות של מצבים אלו. 
בשנת 1935 נוסד השרות הגריאטרי הראשון על ידי ד"ר מרג'ורי וורן, שהדגישה את עקרונות הטיפול הרב מקצועי, ההערכה והמעקב, והגישות הכוללניות (הוליסטיות) - שהן במידה רבה הליבה של הגריאטריה היום. בתקופה זו נדרשו הגריאטרים הן לצרכים הרפואיים והן לצרכים הנפשיים של המטופלים ולמעשה היוו את ה'פסיכוגריאטרים' הראשונים. היוזמה לשירותים אלו עברה בהמשך לפסיכיאטריה בשנות ה-1950, והפכו ל'פסיכיאטריה של הגיל המבוגר' (old age psychiatry) באנגליה ול'פסיכיאטריה גריאטרית' בצפון אמריקה. בשנות ה-1970, החלו ממשלות לחייב יצירת יחידות פסיכוגריאטריות בבתי חולים כלליים, והחל עידן חדש. באנגליה יכול פסיכיאטר מורשה לרכוש התמחות בפסיכוגריאטריה על ידי הכשרה של 3-4 שנים מטעם האיגוד הפסיכיאטרי המלכותי (Royal College of Psychiatrists). בארצות הברית, המועצה לפסיכיאטריה וניורולוגיה וכן המועצה האוסטאופתית לניורולוגיה ולפסיכיאטריה מנפיקות רישיונות לפסיכיאטריה גריאטרית. כמו כן קיימות השתלמויות (fellowships) רבות לפסיכיאטריה-גריאטרית.
בישראל אין התמחות מוכרת בפסיכוגריאטריה ואין לה מעמד משפטי. המושג משמש לעיתים למחלקות אשפוז או מרפאות פסיכיאטריות המיועדות לזקנים ולעיתים לשרות של גריאטר או רופא אחר שהשתלם בתחום. למעשה, מומחה בגריאטריה אמור להכיר, לאבחן ולדעת לטפל גם בבעיות מנטאליות (נפשיות וקוגניטיביות) שכיחות של הגיל המבוגר (כגון דיכאון תגובתי, חרדה, בלבול חריף ודמנציה מסוג אלצהיימר או אחר). כמו כן, מומחה בפסיכיאטריה של מבוגרים אמור לדעת לטפל בקשישים עם מחלות פסיכיאטריות ולהתאים את הטיפול לגילם ולמצבם התפקודי והרפואי הכולל.
תלמה ליבל

ביוגרפיה

נולדה בישראל לדורה והלל יעקבזון, בנו של הפרדסן זלמן יעקבזון ונכדו של זלמן דוד ליבונטין, ממייסדי ראשון לציון ובנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי) ומנהלו הראשון. למדה בעירוני א' בתל אביב והייתה אלופת תל אביב בקפיצה לרוחק בגיל 14. בזמן שירותה הצבאי, התחילה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובה קיבלה תוארי בוגר בפסיכולוגיה ופילוסופיה, מוסמך בפסיכולוגיה קלינית. ודוקטור. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד, שם גם הייתה פרופסור אורח במחלקה לפסיכולוגיה. בנוסף, הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטאות שונות, בהן UCSC,‏ NYU וטאפטס.
תחומי התמחותה הם הבדלים בין המינים, התפתחות חברתית, הבדלים בין-תרבותיים והשפעת החוויות החושיות על קבלת ההחלטות וההתנהגות.
פרופ' ליבל כיהנה כראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן כדקאנית הסטודנטים של האוניברסיטה. בשנת 2008 נבחרה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
ב-2014 יצא ספרה Sensation (בהוצאת סיימון ושוסטר), אשר תורגם לשפות רבות (בעברית נקרא "כוס הקפה שגרמה לי להתאהב").
נשואה לד"ר דוד ליבל, רופא עיניים, ואם לשלושה, בהם דורי ליבל, מוזיקאי, ואורלי ליבל, פרופסור למשפטים באוניברסיטת סן דייגו.
אמנון בירב

כעורך מעריב לנוער

בירב ערך את "מעריב לנוער" במשך 21 שנים (בשנים 1972–1993). הוא הפך אותו משבועון שחור-לבן המודפס על 16 עמודי נייר עיתון בתפוצה של 4,000 עותקים, לשבועון צבעוני מהודר המודפס על 100 עמודי כרומו בתפוצת שיא של 100,000 עותקים. זאת הייתה תקופת השיא של העיתון.
בשנות השמונים השבועון היה קרוב להפוך לשבועון הנפוץ בישראל ולעקוף בכך אפילו את שבועון הנשים הנפוץ "לאשה". אמנון בירב ייסד את מוסד "כתבי הנוער" (כ"נ) של השבועון, ממנו צמחו עשרות רבות של עיתונאים ואנשי תקשורת בישראל.
בירב טיפח במשך שנים את התחרות לבחירת "צבר וצברית השנה" שתגמלה בני נוער על פעילות התנדבות חברתית וקהילתית. מ"תחרות הכשרונות הצעירים" השנתית של מעריב לנוער (ה"כוכב נולד" של השנים ההן) יצאו אמנים, זמרים ושחקנים מפורסמים רבים. הוא יזם את תחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער שהייתה התשובה הצעירה לתחרות מלכת היופי וגילתה דוגמניות רבות, ביניהן שלי גפני (נערת השנה הראשונה) ורבות נוספות.
בעבודתו כעורך "מעריב לנוער" טיפח בירב סופרים לנוער, שפרסמו סדרות וסיפורים קצרים בעתון, ביניהם "פוצ'ו" (ישראל ויסלר), סמדר שיר, משה יהלום ואיטו אבירם.
אמנון בירב היה העורך הראשון שהכניס את החינוך המיני לתקשורת הפונה לבני נוער. המדור "על בנים ועל בנות", שבפרסומו החל בשנות השבעים, היה הראשון שאיפשר לבני נוער לשאול סקסולוג ולקבל תשובות בנושאים שהיו "טאבו" לנוער באותה תקופה, כמו אוננות, קיום יחסי מין, וסת, הריון, אמצעי מניעה וכדומה. סביב פרסום המדור היה ויכוח ציבורי כאשר חלק מההורים התנגדו לחשיפה של ילדיהם לנושאים אלה בגילאים צעירים. המדור עצמו נהפך לפופולרי בעיתון וזכה לאלפי פניות בחודש.
תחת עריכתו הציג "מעריב לנוער" ערכים חינוכיים והומניים בדרך קלילה וסיפורית שובת לב.
בשנת 1993 סיים אמנון בירב את תפקידו בשבועון.

לאחר "מעריב לנוער"

לאחר פרישתו מ"מעריב לנוער" ערך אמנון בירב את מוספי העתון הכלכלי "טלגרף" ויצא לפנסיה מתפקידו כעורך ראשי של הירחון "עולם האישה".
לאחר פרישתו פנה אמנון בירב לכתיבה ועריכה של ספרים, בעיקר רומנים ומדריכים. ספרו "להיות סבא, להיות סבתא", שהווה מדריך לדור חדש של סבים וסבתות, הפך לרב מכר.
בירב חיבר עד היום יותר מ-13 ספרים. הבולטים ביניהם הם "סקופ מושחת" בהוצאת זמורה ביתן, "תיק אריאלה" בהוצאת אביב, המדריך "הדרך לזוגיות מושלמת" בהוצאת אסטרולוג, "שתי אימהות" בהוצאת אביב, וכן "תיק אריאלה", "רומן מזדמן", "סיפור לא פשוט" "עשר אהבות", "המלחמה האחרונה" וספרים נוספים.
בין שאר עיסוקיו, הקים בירב הוצאת ספרים בשם "מעיין".
צ'יינטאון

צ'יינטאון (באנגלית: Chinatown) הוא כינוי לרובע או לשכונות של מהגרים ממזרח אסיה בערים באמריקה, אירופה ואוסטרליה ולרובע או לשכונת המהגרים מסין בערים במזרח אסיה (מחוץ לסין). ככל הנראה תיאר הכינוי לראשונה את רובע המהגרים הסינים בסן פרנסיסקו.

מאפייני צ'יינטאון

ברובע צ'יינטאון טיפוסי בולט הסגנון המזרח-אסיאני: מסעדות המגישות מזון מהמטבח המזרח-אסיאני, שילוט החנויות, סחורות וסגנון בנייה עם אלמנטים בולטים המקובלים במדינות מזרח אסיה המושך מבקרים לרובע. ברבעים אלה ישנם בתי עסק רבים בבעלות מהגרים ממדינות האזור העוסקים בתחומים המקובלים למהגרים מהאזור, למשל מכבסות ציבוריות בבעלות של מהגרים מיפן כמקובל בארצות הברית.

צ'יינטאון של סן פרנסיסקו

רובע צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו הוא המפותח ביותר בהשוואה ליתר ערי ארצות הברית וככל הנראה גם בהשוואה ליתר הערים שמחוץ לאסיה . הרבה מהאוכל שמוכר במערב כאוכל סיני מקורו ברובע זה. הסיבה להתפתחות הרובע, מלבד הקירבה היחסית של חופי קליפורניה אל מזרח אסיה היא רעידת האדמה והשריפה הגדולה של סן פרנסיסקו בשנת 1906. לפני האסון היה בעיר רובע סיני קטן יותר שמרבית תושביו היו מהגרים סינים. מיד לאחריו הגיעו לעיר מכל רחבי ארצות הברית מהגרים לא חוקיים רבים שמוצאם ממזרח אסיה וטענו שהם תושבים חוקיים בעיר ושמסמכיהם נשרפו.
הרובע אומנם כונה צ'יינטאון עוד לפני השריפה אבל הבניה המחודשת והייחודית ששיקום השריפה הקנתה לו וגודלו החדש פרסמו אותו והפכו את שמו למטבע לשון.
צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו שימש השראה לסרטים שונים כגון שנת הדרקון.

ארצות הברית

מלבד בסן פרנסיסקו, בארצות הברית יש לפחות עוד 12 ערים עם רובע או שכונה בשם צ'יינטאון. בניו יורק יש שכונות רבות שגרים בהן מהגרים ממוצא מסוים ובהן גם צ'יינטאון הנמצאת בדרום מרכז האי מנהטן. בשיקגו  יש שכונת צ'יינטאון מדרום ללופ (מרכז שיקגו) ושכונה נוספת שנקראת צ'יינטאון הקטנה (סביבות רחוב ארגייל בצפון העיר). גם ביוסטון יש שני רובעי צ'יינטאון. ברוס לי נולד בצ'יינטאון של סן פרנסיסקו, גדל בהונג קונג וחזר לארצות הברית אל צ'יינטאון של סיאטל (וממנה חזר שוב להונג-קונג). הסרט צ'יינטאון מראה את צ'יינטאון של לוס אנג'לס . גם בערים בוסטון, לאס וגאס, אוקלנד, אוקלהומה סיטי, פילדלפיה , פורטלנד ווושינגטון יש רובע או שכונה בשם צ'יינטאון.
אנג'ל רודריגז

קריירה

רודריגז נולד בריו פיידרס שבפוארטו ריקו. בגיל 15 עבר לבדו למיאמי כדי להתקדם בכדורסל. בשנים 2011–2013 שיחק בליגת המכללות בשורות קנזס סטייט ובשנים 2013–2015 שיחק בשורות מיאמי הוריקנס מליגת המכללות. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 12.6 נקודות למשחק, מסר 4.5 אסיסטים וחטף 1.7 כדורים למשחק.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA עבר לשחק בעונת 2016–2017 בשולה מצרפת.
ב-2017 חתם במכבי חיפה לעונה אחת.

בנבחרת הלאומית

בשנת 2009 רודריגז זכה עם נבחרת פוארטו ריקו במדליית הזהב במסגרת אליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18 שנערכה במקסיקו, והוביל את קלעיה עם 20.8 נקודות למשחק. כיום הוא חבר בנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל. באליפות האמריקות בכדורסל בשנת 2017 שיחק בכל משחקי הנבחרת שהגיעה למקום החמישי, וקלע 10.7 בממוצע למשחק.
Sam's Town

רקע

האלבום הוקלט בין נובמבר 2005 לבין יולי 2006 באולפני "Palms Casino Resort" בנבדה. האלבום נקרא על שם מלון-קזינו בלאס ווגאס, עיר הולדתה של הלהקה, "Sam's Town Hotel and Gambling Hall".
האלבום מושפע בין היתר מ-U2, ברוס ספרינגסטין, הביטלס, טום פטי ו-Heartbreakers. באוקטובר 2006 צוטט סולן הלהקה, ברנדון פלאוורס בראיון למגזין כאומר ש"Sam's Town" הוא "אחד מהאלבומים הטובים ביותר בעשרים השנים האחרונות".
עד כה מכר האלבום מעל 4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
מוזיקאים נוספים שלקחו חלק בהקלטת האלבום הם טומי מארס, "Louis XIV", טד סאבלי ואדרינה האנסון.
צבי שרפשטיין

צבי שַרְפְשטיין (נכתב גם שארפשטיין) (באנגלית: Zevi Scharfstein;‏ 15 במרץ 1884 – ג' בחשוון תשל"ג, אוקטובר 1972) היה מחנך וסופר עברי, מחבר ספרי לימוד למקצועות היהדות וספרי הדרכה למורים, מילונאי ומו"ל יליד פודוליה שפעל רוב ימיו בארצות הברית. פרופסור בבית המדרש למורים בניו יורק שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה במשך ארבעה עשורים, מייסד ועורך הוצאת הספרים "שילֹה". בהוראתו בבית המדרש למורים ובעבודתו הספרותית הרים תרומה ניכרת להכשרת מורים עבריים ביהדות התפוצות.

קורות חיים

שרפשטיין נולד בדונוביץ שבפלך פודוליה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם של חנה לבית בוקסיר ודב שרפשטיין. בילדותו למד בעזרת מורים פרטיים תנ"ך, תלמוד וספרות.
כבר בגיל 17 החל לפרסם מאמרים בעתונים "המליץ" ו"הצופה". בגיל 21 עבר לגליציה, שם לימד וניהל בתי הספר העבריים "שפה ברורה" בבז'ז'ני (1906) ובטרנוב (1909), ונבחר כמנהל הלשכה הפדגוגית של הסתדרות המורים העבריים באוסטריה עד לשנת 1914. שרפשטיין המשיך לפרסם מאמרים בשבועון "המצפה", שיצא בקרקוב.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היגר לארצות הברית. שם נתמנה כעורך ספרי לימוד בלשכת החינוך של הקהילה היהודית בניו יורק. בנוסף, ערך ירחון לילדים בשם "שחרות".
שרפשטיין היה מחנך ופרופסור בבית המדרש למורים שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה, וכיהן בתפקיד זה במשך ארבעים שנה.
בניו-יורק ייסד שרפשטיין את הוצאת "שילה", שיוחדה לספרי לימוד. על הישגיו זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מבית המדרש לרבנים והמדרשה ללימודי יהדות בשיקגו. היה יושב ראש ועד התעודות למורים ולמנהלים עברים מטעם ועד החינוך הניו-יורקי, וערך את ביטאון מועצת המחנכים באמריקה "שבילי החינוך".
שרשפטיין זכה במספר פרסים, עבור האוטוביוגרפיה "היה אביב בארץ" זכה ב"פרס לואיס למד" בארצות הברית, עבור "גדולי חינוך בעמנו", זכה ב"פרס קסל" ממקסיקו. 
משנת 1950 כיהן כנשיא כבוד של "מסד"  - המחנות העבריים. משנת 1952 כיהן כנשיא אגודת פא"ן העברי. 
שרפשטיין ביקר מספר פעמים בישראל. ספרו הגדול (בן חמשת הכרכים) "תולדות החינוך בישראל" זיכה אותו בשנת 1965 בפרס החינוך של עיריית תל אביב.
בשנת 1967 תרם את ספרייתו לבית הסתדרות המורים בתל אביב.
היה אב לשולמית ולבן-עמי שרפשטיין, פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ה.
שרפשטיין נפטר בשנת 1972, בשיבה טובה, בגיל 88.
אובה קאמפס

קריירת מועדונים

קאמפס ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של בורוסיה מנשנגלאדבך באפריל 1983, בניצחון 5-0 על קרלסרוהה, וסיים את עונת הבכורה שלו, 1982/83, עם 12 הופעות, בהן ספג 20 שערים, מתוכם ארבעה במחזור האחרון בניצחון 6-4 על בורוסיה דורטמונד. בשלוש העונות הבאות קאמפס לא היה השוער הבכיר של הקבוצה ומיעט לשחק, אך החל מעונת 1986/87 תפס את אפודת השוער הראשון, ועד לשנת 2001 היה השוער הבכיר של הקבוצה. בעונת 1991/92 הגיע קאמפס עם הקבוצה לגמר הגביע, שם הפסידה בורוסיה מנשנגלאדבך להאנובר 96 בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 120 דקות. בדרך לגמר, בורוסיה מנשנגלאדבך הדיחה את באייר לברקוזן, גם כן בבעיטות הכרעה, לאחר 2-2 בתום 120 דקות. בחצי הגמר הזה, קאמפס עצר את כל ארבע הבעיטות של שחקני לברקוזן, ז'ורז'יניו, הייקו הרליך, לואן לופסקו ומרטין קרי, ולבורוסיה מנשנגלאדבך הספיק ניצחון 2-0 בבעיטות הכרעה כדי להעפיל לגמר. עונת 1994/95 הייתה מוצלחת יותר עבור קאמפס ובורוסיה מנשנגלאדבך, שהגיעו שוב לגמר הגביע הגרמני, והפעם יצאו עם היד על העליונה, לאחר ניצחון 3-0 על וולפסבורג. 
בעונת 1997/98 קאמפס ירד ליגה עם בורוסיה מנשנגלאדבך, ונשאר בקבוצה גם בבונדסליגה השנייה. כעבור שנתיים, קאמפס העפיל ביחד עם בורוסיה מנשנגלאדבך חזרה אל הבונדסליגה. לאחר עליית הליגה, קאמפס הפך לשחקן ספסל, והשוער הבכיר של הקבוצה היה השווייצרי יורג שטיל. קאמפס נשאר בקבוצה בשלוש העונות הבאות אך לא שיחק, ובמחזור האחרון של עונת 2003/04 נכנס כמחליף בדקה ה-82 במקומו של שטיל, לאות כבוד, במשחק שהיה למשחק הפרישה של קאמפס, בניצחון 3-1 על מינכן 1860. קאמפס צבר 457 הופעות במדי בורוסיה מנשנגלאדבך, מתוכן 390 בבונדסליגה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של המועדון בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר ברטי פוגטס.

קריירה בינלאומית

קאמפס השתתף עם הנבחרת המערב-גרמנית האולימפית באולימפיאדת סיאול (1988), וזכה במדליית ארד לאחר הפסד לנבחרת ברזיל בחצי הגמר וניצחון על נבחרת איטליה במשחק על המקום השלישי. לקאמפס אין הופעות בנבחרת גרמניה הבוגרת.
מפלגת אוהבי הבירה הפולנית

הישגים פוליטיים

בבחירות שנערכו בשנת 1991 השיגה המפלגה 16 מושבים בסיים, מתוך 460 מושבים, אך בבחירות של שנת 1993 זכתה המפלגה ב-0.1 אחוזים מן הקולות והתפרקה.
פדרה

במיתולוגיה היוונית ובמקורות מאוחרים יותר פדרה (ביוונית עתיקה: Φαίδρα) היא נסיכה מהאי כרתים. שמה נגזר מהמילה היוונית φαιδρός (פאידרוס), שמשמעותה בהיר.

גרסאות לסיפורה של פדרה

סיפורה של פדרה קיבל מספר גרסאות במשך השנים, עם בסיס דומה, אשר יסופר בהמשך.

שקר האונס

פדרה הייתה בתו של מינוס, רעייתו של תזאוס ואמם של דמופון מאתונה ואקמאס. פדרה מתאהבת בבנה החורג היפוליטוס (בנם של תזאוס ושל מלכת האמזונות, היפוליטה, אשר מפורסמת בעיקר בחגורתה, שנגנבה בידי הרקולס). היא מנסה לשדל אותו לאהוב אותה, אולם הוא סירב. כנקמה, פדרה משקרת לתזאוס שהיפוליטוס אנס אותה. כנקמה הוא קילל את בנו שסוסיו יקחו אותו לים, למותו, וכך היה, לאחר שראו מפלצת ים מפחידה של פוסידון.

התאבדותה של פדרה

גרסה אחרת אומרת שתזאוס הרג אותו במו ידיו, ושפדרה התאבדה מרוב אשמה.

שורו של דיוניסוס

גרסה שלישית טוענת שהיה זה דיוניסוס שגרם למותו בכך שהפחיד את סוסיו בשור אימתני.

נאמנות לאלה

גרסה נוספת טוענת שהיפוליטוס היה נאמן לאפרודיטה,  ובהעבירו את נאמנותו לארטמיס, גרמה לו להתאהב בפדרה.

אחותה של פדרה

גרסה חמישית טוענת שהסיפור כלל לא היה טרגי: אחותה של פדרה סיפרה להיפוליטוס שהיא מאוהבת בו, והוא לא סיפר לה על כך שהוא יודע.

מחזות על פי סיפורה

דמותה של פדרה מופיעה במספר מקורות שהידועים ביניהם הם המחזה היווני מהמאה החמישית לפנה"ס "היפוליטוס", מאת אוריפידס, המחזה הרומאי מהמאה הראשונה לספירה "פדרה" מאת סנקה, המחזה הצרפתי מהמאה ה-17 הקרוי גם הוא "פדרה" מאת ז'אן רסין, והמחזה הבריטי מסוף שנות ה-20 "פדרה מאוהבת" מאת שרה קיין.
אפליקציית מובייל

פיתוח יישומי מובייל

פיתוח יישומים למכשירים ניידים דורש התחשבות במגבלות של מכשירים אלה. מכשירים ניידים פועלים על סוללות והם בעלי מעבדים פחות חזקים לעומת מחשבים אישיים. כמו כן, על המפתחים לקחת בחשבון שהמכשירים יכולים לבוא עם מגוון גדול של גודלי מסכים, רזולוציות, מפרטי חומרה והגדרות שונות.
פיתוח יישומי מובייל דורש שימוש בסביבות פיתוח משולבות ייעודיות. תחילה היישומים נבדקים בסביבת הפיתוח באמצעות אמולטורים, ובשלב מאוחר יותר הם מועברים לבדיקה על גבי מכשירים אמיתיים. אמולטורים מספקים אפשרות לא יקרה לבדיקת יישומים על גבי מכשירים שייתכן ולמפתח אין גישה פיזית אליהם.