google/wiki40b huggingface dataset:
אילן חת

ביוגרפיה

אילן חת נולד בחיפה, למד בבית הספר "חוגים" והיה חבר גרעין "גדיש" של תנועת הצופים. שירת בנח"ל המוצנח ובשירות המילואים בחטיבה 55. לחם ונפצע בעמק דותן (חטיבה 45) במלחמת ששת הימים. למד מיקרוביולוגיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 התמנה למרצה באוניברסיטה העברית ובהמשך היה פרופסור מן המניין בפקולטה לחקלאות. הוא כיהן כמנהל המייסד של "מרכז מינרבה לביוטכנולוגיה חקלאית" (1983–1986), דיקן הפקולטה לחקלאות (1986–1989) ובמשך עשור כסגן נשיא האוניברסיטה יושב ראש הרשות למחקר ופיתוח. 
במרוצת השנים, היה חת פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד, קורנל ורטגרס בארצות הברית ובאוניברסיטאות לונד וגטינגן באירופה. מחקריו התפרסמו 390 מאמרים וזיכו אותו בשלושים פטנטים הרשומים על שמו. חת הועסק גם כמדען בכיר בחברת דופונט ושימש יועץ מדעי לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
בשנים 2001–2006 כיהן חת כנשיא מכון ויצמן למדע. מאז סיום תפקידו במכון ויצמן עוסק פרופ' חת בייעוץ לחברות שונות ושימש כדירקטור חיצוני בחברת מכתשים אגן. מאז שנת 2010 ועד לשנת 2016 משמש פרופ' חת כסגן המזכיר הכללי של האיחוד למען הים התיכון (UFM - Union for the Mediterranean), המקושר לאיחוד האירופי, שם הוא אחראי לתחום ההשכלה הגבוהה והמחקר. מאז 2008 מכהן גם כיו"ר הקרן לבריאות וסביבה.

עבודתו המדעית

עבודותיו המוקדמות של חת עסקו בטיהור מים בעזרת חיידקים. כמו כן השתתף במחקרים על שימוש בחיידקים לזיהוי סמים. במחקריו היה חת לחלוץ בחקר ההדברה הביולוגית של מחלות צמחים, באמצעות שימוש במיקרואורגניזמים ידידותיים לסביבה.
עבודתו המדעית של חת זיכתה אותו לאורך השנים בפרסים רבים ובהם: פרס רוטשילד לחקלאות (1990), תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לונד בשוודיה (1991), פרס המחקר על שם מקס פלאנק (1994), פרס ארימה למיקרוביולוגיה יישומית (1996), פרס ישראל לחקר החקלאות (1996), פרס וולף (1998) ופרס א.מ.ת (2003), וקיבל אות כבוד מנשיא גרמניה. בשנת 1998 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2006, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2011 זכה בפרס בובליק מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 2014 עוטר פרופ' חת באות לגיון הכבוד הצרפתי (Légion d’Honneur), ובשנת 2015 התקבל כחבר האקדמיה האירופאית למדעים. ב-2015 גם קיבל אות כבוד של האוניברסיטה הבינלאומית סנט ג'ון בטורינו, איטליה. אילן חת נכלל ברשימת 70 החוקרים והמלומדים אזרחי ישראל שתרמו תרומת פורצת דרך ‏בתחומי המחקר שלהם ב-70 שנות קיומה של המדינה; הרשימה ‏הוצגה מטעם פרויקט ‏משותף של אוניברסיטת תל אביב וקרן ‏Milner Global Foundation.‏‏
בירגיטה ברמר

ביוגרפיה

ברמר קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1980 מאוניברסיטת סטוקהולם . נושא התזה שלה היה "טקסונומיה של טחבי העלים של מין ה-Schistidium". 
ב-1981 הצטרפה לסגל האקדמאי של האוניברסיטה בסטוקהולם, שוודיה. משנת 1983 ועד 1990 הייתה מדריכה של סיסטמטיקה במיון עולם החי.
מ-2000 ועד 2001 הייתה דקאנית המחלקה לסיסטמטיקה. ב-2004 הועלתה לדרגת פרופסור.
מ-2002 היא משמשת כמנהלת הגן הבוטני "Bergianska trädgården" בסטוקהולם. 
ב-2009 נבחרה לחברה בהאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בעלה קורה ברמר גם בוטנאי.
אשלי סקוט

ביוגרפיה

סקוט נולדה בלואיזיאנה, היא התחילה את קריירת הדוגמנות שלה כילדה כשעלתה לגמר בתחרות מראה השנה של עלית ולאחר מכן הופיעה בתצוגות אופנה בפריז ובלונדון. 
ב-2001 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט אינטליגנציה מלאכותית ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה מלאך שחור, ב-2002 שיחקה בסדרת האקשן של The WB, "ציפורי הטרף" בתפקיד ראשי של הלנה קייל, אך זו ירדה מהאוויר לאחר עונה אחת. ב-2003 הופיעה בסרט ימ"מ יחידת פריצה, ב-2004 שיחקה ברט אבודים לצד ג'סטין הנרי, ב-2006 לוהקה לאחד התפקידים הראשיים בסדרה יריחו, היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות NCIS ו-CSI.
מירסאד טורצ'אן

קריירה קבוצתית

טורצ'אן נולד בשם מירסאד ג'אהוביץ' ושינה את שם משפתחתו ל"טורצ'אן" כאשר החל לשחק בקבוצת אפס פילזן הטורקית ב-1993. הוא נבחר במקום ה-18 על ידי יוסטון רוקטס בדראפט 1998, אך שב לשנת התחשלות נוספת בפילזן, במהלכה הועבר לפילדלפיה 76' בינואר 1999 ולאחר מכן לניו יורק ניקס במרץ, בה החל את עונתו הראשונה ב-NBA שהייתה גם עונתו הראשונה של שחקן טורקי בליגה זו, אך למרות זאת מיעט לשחק והועבר בפברואר 2000 למילווקי באקס לאחר ששותף רק בשבעה ממשחקיה של ניו יורק. גם במילווקי מיעט לשחק אך למרות ששיחק רק כ-6.5 דקות בממוצע ב-10 משחקים קלע כמעט 3 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונת NBA לא טובה, החליט טורצ'אן לחזור לאפס פילזן, אך כבר בדצמבר 2000 שוחרר מהקבוצה. בינואר 2001 חתם בראסינג פריז הצרפתית וב-12 משחקים בהם שותף קלע כמעט 16 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה זו חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית, במדיה עבר עונת יורוליג מצוינת, במהלכה קלע 17.6 נקודות והוריד 14 ריבאונדים בממוצע למשחק ונבחר ל-MVP של העונה הסדירה ולמלך הריבאונדים של היורוליג.
לקראת עונת 2002/2003 חתם טורצ'אן במונטפסקי סיינה האיטלקית, במדיה קלע 12 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים בממוצע למשחק וסיים את העונה כמלך הריבאונדים בליגה האיטלקית ושוב כמלך הריבאונדים ביורוליג. בנוסף על כך נבחר ל-MVP של הטופ 16 ביורוליג. לאחר מכן שב לצסק"א מוסקבה, בה היה שותף לזכייתה באליפות הליגה הרוסית כשהוא קולע 11.1 נקודות ומוריד 8.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בכל המסגרות ונבחר לחמישיית העונה ביורוליג. בעונת 2004/2005 עבר לדינמו מוסקבה עימה שיחק בגביע יול"ב וקלע 17.8 (שיא אישי במפעלים אירופאים) והוריד 10 ריבאונדים בממוצע למשחק במפעל זה. בליגה הרוסית קלע טורצ'אן 16.6 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה בתואר מלך הריבאונדים של הליגה.
בעונת 2005/2006 חזר טורצ'אן לטורקיה וחתם באולקרספור, במדיה קלע 11.1 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בפנרבחצ'ה אולקר. עם פנרבחצ'ה זכה בשתי אליפויות ב-2007 וב-2008 והעמיד במדיה בסך הכל ממוצעים של 11.2 נקודות והוריד 8.8 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2012 פרש טורצ'אן ממשחק פעיל.

נבחרת לאומית

טורצ'אן היה חלק מסגל נבחרת טורקיה עד גיל 22 ששיחקה באליפות אירופה ב-1996 ובאליפות העולם ב-1997. ב-1995 החל לשחק בנבחרת טורקיה ועל אף שהיה שותף גם לנבחרות הצעירות שיחק באליפויות אירופה ב-1995 וב-1997. בנוסף על כך היה שותף לנבחרת באליפויות אירופה ב-1999 ב-2001, בה גם זכה עם טורקיה במדליית הכסף וב-2005 ובאליפות העולם 2002.
נמל התעופה גדנסק לך ואלנסה

תולדות שדה התעופה

נמל התעופה נפתח בשנת 1974. הוא הוקם על מנת להחליף נמל תעופה אשר שכן בשטח העירוני של גדנסק.
מספר הנוסעים העוברים דרך נמל התעופה היה נמוך במהלך רוב שנותיו, אך מראשית שנות האלפיים החל לעלות בתלילות. בשנת 2006 עברו דרכו 1,249,780 נוסעים - ב-84% יותר מאשר בשנה שקדמה לה. מחצית מאלו היו נוסעים בטיסות בינלאומיות.
בשנת 2004 נקרא נמל התעופה על שמו של לך ואלנסה, נשיא פולין לשעבר, אשר החל את דרכו הציבורית כמנהיג פועלים במספנת גדנסק. הלוגו של הנמל כולל את האות W כפי שהיא נכתבת בכתב ידו של ואלנסה.
כיום עוברות דרך הנמל טיסות פנימיות כמו גם טיסות בינלאומיות מרחבי אירופה ובפרט ארצות סקנדינביה, גרמניה ובריטניה. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של החברות יורולוט וויז אייר.
ב-5 באוגוסט 1981 השתלט בנמל התעופה חוטף על מטוס חברת לוט בטיסת פנים שנועדה לצאת לקטוביץ. כוחות ביטחון פולניים הסתערו על המטוס ועצרו את החוטף ללא נפגעים.

מבנה שדה התעופה

הנמל ממוקם בקרבת "שלוש הערים" שלחוף הים הבלטי - גדנסק, גדיניה וסופוט (מרחקו מהן 12 קילומטרים, 23 קילומטרים ו-10 קילומטרים, בהתאמה). הוא שוכן בגובה של 149 מטרים מעל פני הים.
בנמל התעופה קיים מסלול טיסה יחיד בכיוון דרום מזרח-צפון מערב (מסלול 11/29), באורך של 2,800 מטרים. 
בנמל שני בנייני טרמינל, הממוקמים מצפון למסלול הטיסה ובמקביל לו: טרמינל 1 החדש נפתח בשנת 1997; טרמינל 2 נפתח ב-6 באפריל 2012, לקראת משחקי יורו 2012 שנערכו בפולין ובאוקראינה. 
קו רכבת מחבר בין נמל התעופה לבין גדנסק וגדיניה.
Despacito

השיר

השיר נכתב על ידי לואיס פונסי, אריקה אנדר (Erika Ender) ודדי יאנקי בשנת 2015, והופק על ידי אנדרס טורס (Andrés Torres) ומאוריציו רנגיפו (Mauricio Rengifo), שעבד בעברו עם דויד ביסבל ועם ריקי מרטין. הם הקליטו את השיר במיאמי בשנת 2016.
מדובר בשיר רגאטון-פופ קצבי, שמילותיו עוסקות בקיום יחסי מין ומבוצעות בצורה חלקה ורומנטית. מילותיו של השיר כוללות שימוש רב באלגוריות, רובן מיניות: לדוגמה: "תני לי לעלות על אזורי הסכנה שלך \ עד שאגרום לך לצרוח", "אני רוצה לראות את השיער שלך רוקד" ו"אני רוצה להפשיט אותך בנשיקות \ לחתום על קירות המבוך שלך".

מיקומי שיא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
השיר הגיע למקום 1 במעל ל-45 מצעדים שונים, בהם ארצות הברית, בריטניה, ישראל, פורטוגל ניו זילנד ועוד רבים אחרים.
השיר שהה 16 שבועות רצופים במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר עם מספר השבועות הרב ביותר במקום הראשון עם השיר "One Sweet Day", של מריה קארי ובויז טו מן.
אנתוני סנטאסירה

קריירת השחמט

בשנת 1923 חלק סנטאסירה מקום 13-14 בתחרות אגם הופטקונג (ניצחו: אברהם קופצ'יק ופרנק מרשל). בשנת 1924 הגיע למקום השלישי בתחרות ניו יורק אחרי פרנק מרשל וקרלוס טורה רפטו . בשנת 1927 חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות ניו יורק (ניצח: אלברט פינקוס). בשנת 1928 ניצח סנטאסירה בתחרות בופלו, ובשנת 1929 הגיע למקום השלישי אחרי הרמן שטיינר ויעקב ברנשטיין. בשנת 1930 חלק מקום ראשון בתחרות אוטיקה עם נורמן לסינג. 
בשנת 1931 הגיע למקום השביעי בתחרות ניו יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה) וחלק מקום שלישי-רביעי בתחרות רומא (אליפות מדינת ניו-יורק- ניצח: פרד ריינפלד).
בשנת 1934 חלק מקום 9-10 בתחרות סירקוז (ניצח: שמואל רשבסקי).
בשנת 1935 הגיע למקום השביעי בתחרות מילווקי (ניצח: ראובן פיין).
בשנת 1938 חלק מקום 10-11 באליפות השנייה של מדינת ניו-יורק (ניצח: שמואל רשבסקי). באותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות בוסטון (ניצחו:  ישראל הורוביץ ויצחק קשדן).
בשנת 1944 סנטאסירה הגיע למקום השני, אחרי שמואל רשבסקי באליפות הפתוחה ה-45 של ארצות הברית שהתקיימה בבוסטון, וניצח בתחרות הפתוחה ה-46 שהתקיימה בשנת 1945. 
בדו-קרב ההיסטורי של שנת 1945 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות, דו-קרב שהתקיים באמצעות הרדיו שיחק סנטאסירה נגד דוד ברונשטיין והפסיד בשני משחקיו. בשנת 1949 הגיע למקום השני, אחרי סנדרין באליפות הפתוחה של ארצות הברית. 
סנטאסירה ניצח בתחרות באיטליה בשנת 1953, וניצח את בובי פישר הצעיר בשנת 1957 בתחרות פתוחה. באותה שנה בובי פישר כבר היה אלוף הנוער של ארצות הברית וכן ניצח באליפות הפתוחה של ארצות הברית לבוגרים.

עיסוקים מעבר לשחמט תחרותי

סנטאסירה היה מורה למתמטיקה בתיכון. תחביביו כללו כתיבה יצירתית וציור תמונות שמן. בנוסף כתב בצורה נרחבת על נושאי שחמט בבטאון  American Chess Bulletin.
הקרב על סנטיאגו

רקע

המשחק בין איטליה לצ'ילה בבית ב' של מונדיאל 1962 היה מתוח עוד מלפני המשחק, לאחר שזוג עיתונאים איטלקיים כתבו דברי נאצה ועלבו בצ'יליאנים על תנאי המחיה בעריהם ועל תרבותם. העיתונים הצ'יליאנים גם כן תקפו את האיטלקים, וטענו שהם פשיסטים, מאפיונרים ומכורים לסמים. העיתונאים גורשו בכוח מצ'ילה, אבל הרוחות התלהטו לאחר שארגנטינאי אושפז לאחר שהוכה בפאב כיוון שחזותו הייתה איטלקית.
עבודות ההכנה הצ'יליאניות הופרעו על ידי רעידת האדמה בשנת 1960. מספר עיתונים איטלקיים טענו שהחלטה שצ'ילה תארח את המונדיאל היא בגדר "שיגעון מוחלט", אמירה שבה השתמשו העיתונים בצ'ילה כדי להסעיר את הרוחות.

מהלך המשחק

המשחק נוהל על ידי השופט האנגלי קן אסטון, ועוזריו לאו גולדשטיין הישראלי ופרננדו אלקואס המקסיקני. העבירה הראשונה התרחשה כ-12 שניות לאחר שריקת הפתיחה. הכדורגלן האיטלקי ג'ורג'ו פריני היה הראשון שהורחק מהמגרש בדקה ה-12 לאחר שביצע עבירה על אונורינו לנדה הצ'יליאני, אך סירב לעזוב את המגרש ונגרר החוצה על ידי שוטרים. לנדה עצמו נקם באגרוף שנתן מספר דקות אחרי זה לאחד מהשחקנים האיטלקיים, אבל לא הורחק.
השופט התעלם מהתנצחות שהתרחשה בין לאונל סאנצ'ס למריו דויד במהלכה נתן סאנצ'ס אגרוף לדויד אחרי שביצע עליו עבירה. דויד הורחק מספר דקות אחר כך, כיוון שבעט לסאנצ'ס בראש.
בעוד האלימות מתמשכת, שבר סאנצ'ס את אפו של אומברטו מסקיו, אבל לא הורחק. המשחק המשיך בעוד השחקנים מרביצים ויורקים אחד על השני, והמשטרה התערבה בו עוד כ-3 פעמים.
המשחק נגמר בתוצאה 0–2 לטובת צ'ילה, ונבחרת איטליה לא עלתה לשמינית הגמר, בעוד שנבחרת צ'ילה סיימה במקום השלישי.
תרזה ברגנצה

חייה

מריה תרזה ברגנצה נולדה במדריד. היא למדה פסנתר ופיתוח קול בקונסרבטוריון של מדריד ובשנת 1954 זכתה שם לפרס ראשון בשירה. הופעתה הראשונה בקונצרט הייתה במדריד בשנת 1955.
ברגנצה הופיעה לראשונה באופרה בתפקיד דוראבלה בכך עושות כולן של מוצרט, בשנת 1957 בפסטיבל אק-אן-פרובנס בצרפת. באותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה, מילאנו ובשנה שלאחריה בגליינדבורן באנגליה (1958). בשנת 1959 הופיעה ברגנצה בפעם הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בתפקיד רוזינה בהספר מסביליה של רוסיני, תפקיד שהיה לאחד מסימני ההיכר שלה. בשנת 1967 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד כרובינו בנישואי פיגארו.
כזמרת רסיטלים, הופיעה ברגנצה לראשונה בקרנגי הול ב-1964. הרפרטואר הקונצרטנטי שלה כולל שירים ספרדיים, צרפתיים, גרמניים ורוסיים. משנת 1957 עד 1977 הייתה ברגנצה נשואה למלחין והפסנתרן פליקס לאווילה, שותפה הקבוע להקלטות ולהופעות ואבי שלושת ילדיה, ביניהם הסופרן צ'צ'יליה לאווילה ברגנצה.
ברגנצה קיבלה, יחד עם עוד שישה זמרים ספרדים, את פרס "נסיך אסטוריאס" לספרות ולאמנות לשנת 1991.
ב-1992 השתתפה ברגנצה בחגיגות הפתיחה של תערוכת "אקספו 92'" בסביליה ובחגיגות הפתיחה של המשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה. ב-1994 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה המלכותית לאמנויות של ספרד. כיום היא מלמדת שירה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם המלכה סופיה (Escuela Superior de Música Reina Sofía), ממשיכה לבצע מוזיקה של מלחינים ספרדים ומעבירה כיתות אמן ברחבי העולם. בין תלמידיה מריה באיו.

סרטי קולנוע

תרזה ברגנצה הופיעה בתשעה סרטי קולנוע מלבד ההסרטות הנכבדות מאוד של "הספר מסביליה" (1972); דון ג'ובאני של ג'וזף לוסי (בתפקיד צרלינה; 1979); "ורתר" ו"כרמן" (שניהם ב-1980), שיחקה גם כשחקנית מן השורה בדרמה המורכבת של פאטיניו, "אוקטביה" (2002); בסרטו הפופולרי של פול מקגיגאן, "החשבון"
(2003); ב"גרים" של אלקס ואן ורמרדאם (2003); ב-Buen viaje, excelencia! משנת 2003 (בתפקיד נכדתו של פרנקו) וב-Cuéntame, aka Cuéntame cómo pasó (ספרד), במקור Por el humo se sabe dónde está el fuego
משנת 2006, פרק בסדרת טלוויזיה ששמה לקוח מרומנסה מפורסמת לטנור מתוך הסרסואלה "דונה פרנצ'יסקיטה" מאת אמדיאו ויווס.
מאיר שמואל קסטל

ביוגרפיה

נולד בחברון בשנת 1860 (ה'תר"ך) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799.
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה בחברון, ובגיל 18 נישא לרבקה, אחותו של הרב יעקב מאיר.
בשנת 1884 (ה'תרמ"ד) נסע בשליחות כוללות חברון כשד"ר לארם נהריים, לאיראן ולהודו. בשנת 1894 (ה'תרנ"ד) נסע בשליחות לאלג'יר. כשחזר מנסיעותיו, הקדיש את רוב זמנו ללימוד תורה, לפרנסתו עסק במסחר, ורבים מערביי חברון היו שותפיו לעסקים.
בשל חיבתו לחברון, לא נאות לעזוב אותה כלל, ובשנת 1910 (ה'תר"ע) החל לשמש כחבר בית הדין בה. בתקופה זו נבחר לשמש כראש ועד העדה הספרדית בחברון, ובשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לשמש כנשיא וראש הוועד הכללי של העדה הספרדית והעדה האשכנזית בעיר, ולמעשה, שימש כראש העיר לכל דבר.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הראה נאמנות לרעיון הציוני, והקדיש לו כסף וזמן רב.
ביום שישי, 23 באוגוסט 1929 (י"ז באב ה'תרפ"ט) ערב הפרעות בחברון, ניפצו פורעים ערבים את חלונות ביתו, וערבי שהיה שותף איתו בעסקיו, שלח את בנו לישון בביתו, כדי להגן עליו כביכול. למחרת, 24 באוגוסט (י"ח באב) הגיע אף הוא והזהירו כביכול מפני הפורעים והציע לשמור על כספו ותכשיטיו. ביום שבת בצהריים, כשהפורעים ניסו לפתוח את השער לביתו של הרב קאשטיל, פתח שותפו הערבי את השער, כביכול כדי להבריחם, אך הפורעים נכנסו אל הבית, בעוד הרב קאשטיל ואשתו נמלטו אל החדר האחרון בביתם וסגרו את דלתו בכל כוחם. הפורעים פרצו את הדלת ורצחו את הרב קאשטיל תוך כדי עינויים. אשתו התעלפה מהפציעות, והפורעים חשבו כי מתה, ולכן עזבוה.
לאחר הרצח שרפו הפורעים את ביתו, והוא נקבר בקבר אחים בחברון. חלק מחידושיו הודפסו בספר "שערי רחמים" חלק ב'.
אחיו היה הרב יהודה קסטל. נכדו היה מאיר גבאי, הקרוי אף על שמו.
האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית

פיתוח קמפוס

נראה שלאוניברסיטה הפדרלית בסיביר יש מקום מיוחד בתוכניות הפיתוח של מטרופולין קרסנויארסק. המרכז האינטלקטואלי שלה חייב להיות בעל תשתית מתאימה, ולכן תוכננה הקמת קמפוס אוניברסיטאי בתחילה. קמפוס האוניברסיטה יתפוס שטח של 650 דונם ובשטחו 22 פרויקטים חדשים של בנייה. הקמפוס יכלול מבנים אקדמיים, ספריה עם מחסנים לשלושה מיליון כרכים, מתחם ספורט ברמה בינלאומית, אולם קונגרסים עם אולמות לכנסים ותערוכות, מספר מרכזי ספורט, מעונות סטודנטים ואירוח למורים, מלונות לפרופסורים אורחים, מתחם קולנוע, וחנויות.
בעקבות התמיכה הכספית הפעילה של הרשויות במחוז הושלמו שני מבני אוניברסיטאות אקדמיות. במבנים אלו ממוקמים המכון לטכנולוגיות חלל וטכנולוגיית מידע, המכון למדעי הרוח, המכון לפילולוגיה ותקשורת שפה והמכון לבנייה עירונית, ניהול וכלכלה אזורית. בניין הספרייה הדיגיטלית המודרנית ומינהל האוניברסיטה הוכנסו לשימוש האוניברסיטה אף הם. באוגוסט 2009 נבנו מעונות חדשים ל -700 סטודנטים עם מערך מודרני. על פי החלטת ועדת אגודת הסטודנטים, האמנים הצעירים הפכו לדיירים הראשונים של המעון. חלק מהותי מהקמפוס יהיה טכנופארק שישלב יכולות מחקר של האוניברסיטה והמכונים של החטיבה הסיבירית באקדמיה הרוסית למדעים, צוות האוניברסיטה ומשאבים של תאגידי ההיי-טק הגדולים ביותר.

פיתוח שיתוף פעולה בינלאומי

באוניברסיטה הפדרלית בסיביר מוקדשת תשומת לב רבה לפיתוח שיתופי פעולה בינלאומיים והשתלבות במרחב מחקר וחינוך בינלאומי. המחלקה הבינלאומית הוקמה לאיסוף והפצת מידע אודות תוכניות ומענקים שונים למלגות כגון: שירות הבורסה האקדמי הגרמני (DAAD), מועצת המחקר והחילופי הבינלאומי (IREX), המועצות האמריקאיות לחינוך בינלאומי (ACTR), ואחרים. כרגע האוניברסיטה מקיימת קשרים הדוקים עם מכונים ואוניברסיטאות במדינות כמו: בריטניה, גרמניה, ספרד, צרפת, צ'כיה, סלובניה, איטליה, יפן, ארצות הברית, הרפובליקה העממית של סין, וייטנאם, אוזבקיסטן, טורקיה, סינגפור, מונגוליה וקוריאה הדרומית.
תשומת לב מיוחדת מוקדשת לפיתוח מערכות יחסים עם מדינות חבר העמים וארגון שנחאי לשיתוף פעולה (SCO). בשנת 2009 הפכה SibFU לאחת האוניברסיטאות המובילות באוניברסיטאות של ארגון שנגחאי לשיתוף פעולה בתחום "אקולוגיה". ישנן תוכניות להקים משרדי ייצוג של SibFU ברפובליקה העממית של סין, הרפובליקה הקירגיזית ומונגוליה. כל פעילויות אלה מאפשרות פיתוח עתידי של פעילויות המחקר הבינלאומיות, חילופי סטודנטים, מורים וחוקרים.
באוניברסיטה מרכז לחינוך בינלאומי המספק השתלמויות ובחינה ברוסית כשפה זרה וכן מבחנים בשפה הרוסית כדי להגיש מועמדות לאזרחות רוסית. בנוסף המרכז עוזר לאזרחים זרים וחסרי אזרחות ללמוד רוסית כשפה זרה לצורך כניסה לאוניברסיטה. נכון לעכשיו לומדים יותר מ-200 סטודנטים בינלאומיים באוניברסיטה הפדרלית בסיביר; פרופסורים זרים מסין, יפן, טורקיה ואיטליה עובדים בה. מדי שנה מגיעים למעלה מ-200 פרופסורים אורחים מאוניברסיטאות זרות על מנת לשאת הרצאות באוניברסיטה.

חיי תרבות וספורט

כיום כל חלקי החיים המדעיים, האינטלקטואליים, התרבותיים והספורטיביים של קרסנויארסק קשורים לאוניברסיטה הפדרלית הסיבירית. האוניברסיטה עוזרת לסטודנטים ולצוות שלה לגלות ולפתח כישרונות. תשומת לב מיוחדת מוקדשת להתפתחות צורות שונות של פעילויות פנאי וסטודנטים כבסיס לשמירה ושיפור הבריאות, הגברת היעילות והיצירתיות של סטודנטים, פרופסורים וצוות האוניברסיטה.
האוניברסיטה מארחת מדי שנה מעל 250 אירועי ספורט שונים בהשתתפות מעל 15,000 סטודנטים. ישנם 71 מדורי ספורט סטודנטים ב-33 ענפי ספורט שונים, גם מועדוני אגרוף, צלילה, כדורגל, כדורסל, הוקי וענפי ספורט חורף נוספים.
דרוק

דרוק (בטיבטית: འབྲུག, בדזונגקה: འབྲུག; או דרקון הרעם) הוא יצור אגדי בדמות דרקון במיתולוגיה הבהוטנית והטיבטית ואחד מסמלי בהוטן.
דרוק מופיע בדגל בהוטן, כבזרועותיו הוא אוחז תכשיטים, המסמלים עושר. בשפת הדזונגקה, מדינת בהוטן קרויה "דרוק יול", שפירושו "ארץ דרקון הרעם", ומנהיגיה קרויים "דרוק גיאלפו", שפירושו "מלכי דרקון הרעם". במהלך הבחירות שהתקיימו בבהוטן בשנת 2007, כל 4 המפלגות המתמודדות נקראו מפלגת הדרוק. המנון בהוטן, "דרוק צנדהן", מיתרגם בעברית ל"ממלכת דרוק (דרקון הרעם)".
הדרוק אומץ כסמל לאומי של בהוטן על ידי אחד מענפי אסכולת קאג'יו – "דרופקה".
אדם שימפנזה

אדם שימפנזה (באנגלית: Humanzee) הוא כינוי לאפשרות התאורטית שייווצר הומיניד שחציו אדם וחציו שימפנזה. אדם שימפנזה עשוי להיווצר בזיווג של אדם ושימפנזה. לא ידוע בוודאות אם היה מקרה כזה ואם זיווג כזה אפשרי, אך ניסויים שנערכו בתחילת המאה ה-20 לא הניבו פרי.

סבירות

לאדם 46 כרומוזומים, בעוד לשימפנזה ולקופי האדם האחרים 48 כרומוזומים. ההבדל נוצר כשבמהלך האבולוציה של אבות האדם התאחו שני כרומוזומים (תוך ששרידי טלומר וצנטרומר נותרו בכרומוזום המאוחד). פרט להבדל במספר הכרומוזומים יש דמיון רב בין הכרומוזומים של בני אדם לקופי אדם - כרומוזומים 6, 13, 19, 21, 22 ו-X זהים בכל קופי האדם וכרומוזומים 3 ,11, 14, 15, 18, ו-20 תואמים בין גורילה, שימפנזה ואדם. הדמיון בין שימפנזה לאדם גדול יותר וכולל את כרומוזום 1, חלקים מכרומוזום 2, 5, 7, 8, 9,10, 12, 16 וכרומוזום Y. מידת הדמיון הכרומוזומלי והבדל דומה במספר הכרומוזומים קיים בקרב מיני סוסים ובקבוצת מינים זו הוא מאפשר לפעמים התרבות בין שני מינים אבל הצאצא יהיה עקר באופן כמעט ודאי, כיוון שמספר הכרומוזומים של בן הכלאיים יהיה 47, מספר אי-זוגי שלא מאפשר התרבות. בדומה לפרד בעל 63 הכרומוזומים שהוא תוצר הכלאה בין סוסה (64 כרומוזומים) לחמור (62 כרומוזומים). 
בשנת 1977 הוכיח החוקר ג'יי מייקל בדפורד, שתאי זרע אדם עוברים את קליפת הביצית של גיבון (Hylobates lar) גם במבחנה (in vitro) וגם בגוף (in vivo), לעומת זאת זרע אנושי אפילו לא נצמד לביצית של פרימטים שאינם קופי אדם כדוגמת בבונים או קופי רזוס. נראה, לכן, שבהומינידיים – המשפחה לה משתייך השימפנזה, תא הזרע תואם לביצית. על אף זאת, לא הוכח שזיווג כזה עשוי להניב הריון.

עדויות גנטיות

בעקבות מחקר גנטי השוואתי של אדם ושימפנזים, הועלתה השערה כי חילופי גנים בין אבות האדם ואבות השימפנזה נמשכו כ-1.2 מיליון שנה לאחר הפיצול בין המינים שחל לפני כ-7 מיליון שנים. הדמיון בין כרומוזומי X מצביע על פיצול מאוחר יותר מזה המחושב לפי קצב הצטברות השינויים בחלקים אחרים של הגנום ועל פי ממצאי מאובנים. צאצאים זכרים של הכלאות מעין אלו היו ככל הנראה עקרים אך הנקבות פוריות.

ניסוייו של איליה איבנוביץ' איבאנוב

בשנים 1924 – 1930 ניסה החוקר הרוסי איליה איוואנוב, מי שפיתח את טכניקת ההזרעה המלאכותית בסוסים, לזווג בין אדם לקוף-על, אך לא הגיע לתוצאות ממשיות. איבנוב הציג את רעיון השימוש בהזרעה מלאכותית לקבלת בן כלאיים בין אדם לקוף כבר בקונגרס העולמי לזואולוגיה בשנת 1910. בשנת 1924 הצליח להשיג 3 נקבות שימפנזה פוריות אותן ניסה, ללא הצלחה, לעבר בזרע אנושי. ניסויים אלו, במימון הממשלה הסובייטית נערכו בשלוחה של מכון פסטר בגינאה הצרפתית ואיבנוב השתמש בזרע של גברים מקומיים מתוך הנחה שאפריקנים קרובים יותר גנטית לשימפנזים מאירופאים. בעקבות הכישלון באפריקה חזר למכון מחקר בגאורגיה עם 20 שימפנזים שם בשנת 1927 וערך ניסוי בעזרת חמש מתנדבות אנושיות לניסוי הזרעה בזרע שימפנזה ואחר כך בזרע אורנגאוטן אך כשל גם בכך. בשנת 1930 נאסר ונשלח לגלות בקזחסטן, שם עבד כווטרינר עד מותו בשנת 1932.
אהוד שפרינצק

אהוד שפרינצק (21 באוגוסט 1940 - 8 בנובמבר 2002) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית, דיקן ומייסד בית הספר "לאודר" לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה. עסק בטרוריזם, בפוליטיקה קיצונית, בימין הרדיקלי בישראל ועוד.

ביוגרפיה

נולד בישראל למדהבה ולעמירם שפרינצק, בנו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הראשון של הכנסת. את התואר הראשון והשני סיים באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים את הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית. נושא מחקרו היה "תנועות המחאה של הסטודנטים בארצות הברית ובצרפת בשנות ה-60". שפרינצק חקר בין היתר את ארגון הטרור האמריקני-שמאלני "מחתרת החזאים", שפעל בשנות ה-60 וה-70. בסוף שנות ה-90 ביצע שפרינצק מחקר שכלל סדרת ראיונות עם מחבלים פלסטינים שהיו כלואים בבתי כלא בישראל, במטרה לנסות ולבנות פרופיל של טרוריסטים.
שפרינצק לימד כפרופסור אורח באוניברסיטה האמריקנית בוושינגטון, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת פרינסטון. הוא שימש כעמית בכיר במכון וודרו וילסון (WWS) לחוקרים בינלאומיים ובמכון השלום האמריקני. מאמריו הפובליציסטיים פורסמו בעיתונים בישראל וכן ב"ניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט", ב"גרדיאן" הבריטי וב"די ולט" הגרמני. היה מיוזמי "כנס הרצליה השנתי למאזן החוסן והביטחון הלאומי של ישראל".
ספרו על עליית הימין הרדיקלי בישראל, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, זכה בפרס מיכאל לנדאו לספר הטוב ביותר על ישראל ועל המזרח התיכון בתחום מדע המדינה ב-1992. ספרו האחרון מ-1998 "וקם איש על אחיו" (בהוצאת Free Press) סקר קיצוניות ואלימות פוליטית במדינת ישראל מאלטלנה ועד רצח רבין. הספר הגיע לגמר בתחרות "מועדון הספרים היהודי" בארצות הברית.
הניח אחריו רעיה, ריקי, וארבעה ילדים.

אי-לגליזם

שפרינצק טבע בספרו "איש הישר בעיניו: אי לגליזם בחברה הישראלית" (1986) את המושג "אי-לגליזם", המבטא הלכי רוח נפוצים בישראל לפני ואחרי קום המדינה ועד היום. לפי הגדרתו של שפרינצק, אי-לגליזם היא תפיסה שאינה שוללת בהכרח את שלטון החוק והנובע ממנו, אולם היא איננה רואה בו ערך עליון כי אם צורת התנהגות שאפשר גם שלא לנהוג לפיה. אזרח הנוהג כך יאמץ גישה אינסטרומנטלית לחוק.
לטענת שפרינצק, בישראל נוצרה תרבות פוליטית המעודדת שימוש בכוח ואינה שוללת הפרות חוק, הגמשת גבולות החוק והתעלמות מכללים, אם כל אלה נעשים למען מטרות קולקטיביות הנחשבות נעלות. תרבות זו היא פרי של מסורת יהודית ארוכת-שנים המצווה "לסדר את הגויים", שהוצדקה כצורך קיומי בגלות. לדבריו היא התבטאה לפני קום המדינה בהערמה על שלטונות המנדט הבריטי (המתבטאת למשל בקונוטציות החיוביות של המושג "עלייה בלתי לגלית", וכן בפעולות המחתרות). נוסף לה החן ה"צברי"-פלמ"חניקי שהגדיר גנֵבה כ"סחיבה" אם נעשתה בשביל ה"חבר'ה". לטענת שפרינצק תרבות זאת חילחלה גם לאחר קום המדינה, ומקבלת תמיכה גם מגורמים בתוך הממסד הפוליטי. בשל כך מתקבלים אקטים של הפרות חוק ואלימות וכן פעילויות של קבוצות המערערות על עצם הדמוקרטיה בישראל, לעיתים קרובות, בהבנה ובסובלנות כלפיהם.