google/wiki40b huggingface dataset:
מוניטריזם

עיקרי הכלכלה המוניטריסטית

התפיסה מנוגדת לכלכלה קיינסיאנית. בעוד שהכלכלן הנאו-קיינסיאני מאמין ביכולתה של מדיניות פיסקלית להשפיע על התוצר ורמת האבטלה ורואה בהוצאות הממשלה כלי מקרו-כלכלי חשוב, הכלכלן המוניטריסט רואה בהתערבות ממשלתית כזו תופעה מזיקה שאין ביכולתה לגרום לתוצאות המיוחלות, משום שהגידול בהיצע הכסף והאינפלציה יבטלו את השפעותיה. 
במקום התערבות פיסקלית, דוגלת הכלכלה המוניטריסטית בפיקוח הדוק על היצע הכסף מצדו של הבנק המרכזי על מנת להשיג יציבות מחירים, וכתוצאה ממנה שגשוג כלכלי.
שורשיה של התאוריה בשתי אסכולות כמעט סותרות: הגישה אל הכסף של הכלכלנים הקלאסיים בני המאה ה-19, כדוד ריקרדו, ולעומתה התאוריה הקיינסיאנית של הכסף, המתייחסת לשוק הכסף בדגש על צד הביקוש שמניע את הכלכלה.

מוניטריסטים בולטים

אבי המוניטריזם המודרני הוא הכלכלן האמריקאי רב ההשפעה מילטון פרידמן. ב-1963 הוציאו פרידמן והכלכלנית אנה שוורץ את ספרם "ההיסטוריה המוניטרית של ארצות הברית 1867-1960", סקירה של גלי הגאות והשפל הכלכליים של כמאה שנים מנקודת מבט מוניטריסטית התולה אותם בעודפי או חוסרי היצע בשוק הכסף בהתאמה.
מוניטריסט אחר הוא נגיד הבנק הפדרלי לשעבר פול וולקר.

התפתחות היסטורית

מוניטריזם הפך להיות פופולרי בראשית שנות השבעים כאשר הכלכלה הקיינסיאנית כשלה בניסיון להסביר כיצד ייתכן מצב של סטגפלציה, אינפלציה המלווה במיתון ובאבטלה. נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה את פול וולקר לנגיד הבנק הפדרלי וזה הטיל מגבלות משמעותיות על היצע הכסף והשיג יציבות מחירים, אם גם במחיר של מיתון חריף.
מאז ראשית שנות התשעים חל פיחות מסוים במידת הקבלה של התאוריה בקרב כלכלנים וקובעי מדיניות ברחבי העולם, אם כי היא עדיין גורם מוביל בארצות רבות, בעיקר בקרב הבנקים המרכזיים.

אסכולת שיקגו

"אסכולת שיקגו" הוא כינוי לקבוצה של כלכלנים מהזרם הניאוקלאסי שמקורה באוניברסיטת שיקגו. האסכולה דוחה את הכלכלה הקיינסיאנית  ומקדמת על פניה את המונטריזם. באמצע שנות ה-70 אנשי האסכולה פנו לקדם את הכלכלה הניאוקלאסית המבוססת על ציפיות רציונליות.  כלכלנים בולטים הנמנים עם אנשי האסכולה הם: ג'ורג' סטיגלר, מילטון פרידמן, גארי בקר ויוג'ין פאמה.
מוריס מטרלינק

ביוגרפיה

מוריס מטרלינק נולד בגנט שבבלגיה. הוא למד משפטים ועבד בעריכת דין בגנט, אך לאחר שעבר לפריז בשנת 1887 הצטרף לאסכולה הסימבוליסטית של הספרות הצרפתית. משנת 1896 ואילך עסק בספרות בלבד. קובץ שיריו הראשון והמחזה הראשון שלו, "הנסיכה מאלין", התפרסמו שניהם באותה שנה, 1889. המחזה "העוורים" הוא המחזה הסימבוליסטי הראשון שלו. בשנת 1891 כתב את "שבע הנסיכות". שנה אחר כך זכה המחזה "פליאס ומליסנד" (על פיו חוברה האופרה בשם זה מאת דביסי) להצלחה בימתית גדולה. בשנת 1894 כתב שלושה מערכונים לתיאטרון בובות. הוא תרגם את מחזהו של ג'ון פורד, "חבל שהיא זונה", תחת השם "אנאבלה" וצירף לו מבוא מבריק. המחזה ההיסטורי למחצה "מונה ואנה", משנת 1902, פתח היבט חדש ליצירתו. "הציפור הכחולה" משנת 1910 תורגם לעברית, עובד לסרט קולנוע בכיכובה של שירלי טמפל והוצג בישראל בתיאטרון הבימה. מלחמת העולם הראשונה וכיבוש בלגיה על ידי הגרמנים מתוארים ב"ראש העיר של טילמונד". ספריו "חיי הדבורים", "אינטליגנציה של הפרחים", "החידה הגדולה" ו"חיי הטרמיטים" מושתתים על שלושה יסודות: פילוסופיה, התבוננות בטבע ודמיון. רוב כתביו תורגמו לשפות שונות.
את פרס נובל לספרות קיבל בשנת 1911, "על סגולותיו הספרותיות המגוונות, מתוך יחס מיוחד ליצירתו הדרמטית, המצטיינת בעושר הדמיון ובאידיאליזם פיוטי, המוסווה לעיתים בצורת האגדה. הוא חונן באינטואיציה עמוקה, הפונה בצורה מסתורית אל רגשות הקורא".
מטרלינק הוא אחד המחזאים החשובים ביותר באסכולה הסימבוליסטית ואולי היחיד, שיצר באסכולה זו יצירות דרמטיות, המצטיינות הן ברמתן הספרותית והן בהתאמתן לבמה. עם היותו משורר, הוגה דעות ומסאי, אפשר גם לומר עליו שיצר סגנון בימתי מיוחד.
המחזה "פליאס ומליסנד" שימש השראה למספר יצירות של מוזיקה קלאסית, המפורסמות שבהן של המלחינים קלוד דביסי, גבריאל פורה וארנולד שנברג. יצירותיו האחרות שימשו אף הן השראה לסרגיי רחמנינוב ולמלחינים קלסיים אחרים.
ב-1936 התגלה שספרו "חיי הטרמיטים" הוא פלגיאט והמועתק ברובו מהספר "חייה של הנמלה הלבנה" שנכתב על ידי יוג'ין מארה בשפת האפריקאנס. פרשיה זו עוררה סערה בינלאומית, אך הסתיימה ללא תוצאות.
מוריס מטרלינק מת מהתקף לב בניס שבצרפת, בשנת 1949.
תמר ברס

ביוגרפיה

תמר נולדה בישראל וגדלה בגינות שומרון. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי הודו. ב-2014 היא עזבה את עבודתה, ויצאה לטיול תרמילאי ארוך, שלימים התפתח לקריירה בתחום העיתונאות וההרצאות. קריירה זו לוותה בתחילתה בחיי נדודים בין מדינות שונות, שבגינם כונתה בעיתונות "עיתונאית תרמילאית"
ברס החלה את דרכה כעיתונאית עצמאית בשלהי 2014. מאז היא כותבת בעיקר לעיתון "הארץ" ולעיתונים אחרים כגון "וואלה", "ynet", "ג'רוזלם פוסט" ו"מקור ראשון". בנוסף, היא נוהגת להתראיין לערוצי טלוויזיה ורדיו שונים. היא ידועה בסיקור אזורים עוינים, אזורי מלחמה, מדינות המוצא של הפליטים בישראל ומדינות נחשלות.
ברס החלה את דרכה העיתונאית בסיקור ביקוריה בסומלילנד, באפגניסטן, בעומאן ובצ'אד, בדגסטאן ובצ'צ'ניה, אך פרצה לראשונה לתודעה הציבורית כעיתונאית ב-2015, כאשר סיקרה באופן בלעדי את מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז אפריקאית. לפני כן, באותה השנה פרסמה מאפגניסטן מספר כתבות נוספות.
ב-2016 היא ביקרה בסאמרא, בכרבלא, בתיכרית, בקירקוק, בחילה ובנג'ף שבעיראק. בנג'ף נעצרה על ידי המוחבראת העיראקי בחשד לריגול, לאחר שהללו גילו את זהותה הישראלית. היא שוחררה כעבור מספר ימים. במסגרת ביקורה בעיראק, סיקרה את תעשיית הזנות העיראקית ואת מצבה של עיראק באזורים שבשליטת המליציות השיעיות והממשלה העיראקית.
באותה שנה ברס המשיכה לסקר אזורי סכסוך נוספים. באוקטובר היא פרסמה כתבה על המצב במוגדישו שבסומליה בצל מלחמת האזרחים. באוגוסט, זמן קצר לאחר ניסיון ההפיכה הכושל בטורקיה, ראיינה את עורך עיתון סאבח ותושבים אחרים התומכים בארדואן וסיקרה את העוצר שהוטל על התושבים הכורדים בשירנאק שבמזרח המדינה. בנובמבר, סיקרה גם את הרפובליקה העממית של דונצק, לאחר שהתנתקה בפועל מאוקראינה.
ב-2017 היא פרסמה מספר כתבות מרוסיה, על יקוצק, העיר הקרה ביותר בעולם, ועל ההפגנות בבלארוס נגד חוק האבטלה שהסתיימו במעצרים ובהיעלמותם של מארגנים ואנשי אופוזיציה. לאחר מכן היא המשיכה לפולין, ופרסמה על חיי המנזר הפולני ויחסם של הפולנים לשואה. בסופה של אותה שנה חזרה לצפון רוסיה כדי לסקר את שבט הלאפים החי בצפון המדינה ומונה רק כ-1,700 חברים.
ב-2018 נסעה ברס לדרום סודן וסיקרה מספר נושאים לרגל מלחמת האזרחים השוררת במדינה מאז 2013, לרבות מצבם של הפליטים הדרום סודנים שגורשו מישראל, ההתמוטטות הכלכלית במדינה, וקיומה של מושבת מצורעים שנוכח המצב אינה מצליחה לקבל סיוע רפואי ולכן עדיין קיימת. מספר חודשים לאחר מכן היא סיקרה בצפון סודן, בחרטום וסביבותיה את השינויים הנובעים מפתיחתה לתיירות וחידוש היחסים עם ארצות הברית. באותה שנה התחקתה אחר תעשיית סחר האיברים במצרים וראיינה פליטים סודנים שנפלו קורבן לסוחרי איברים בקהיר .
ב-2019 נסעה לאריתריאה במטרה לבחון את מצבה בשטח לעומת הפרסומים בדו"חות האו"ם וארגוני זכויות האדם. כתבתה הופיעה בעמוד השער של מוסף "הארץ".
כיום תמר מרצה על מסעותיה וכתבותיה בישראל ומחוצה לה ועוסקת גם בעבודות תרגום וכתיבה.
ניסוי גריפית'

ניסוי גריפית', בוצע על ידי פרדריך גריפית' ב-1928 והיה אחד הניסויים הראשונים להציע כי לחיידקים יש יכולת להעביר חומר גנטי בתהליך שנקרא טרנספורמציה.
גריפית' השתמש בשני זנים של חיידק הפניאומוקוקוס R ו-S (גורמי דלקת ריאות). רק לזן S יש יכולת להדביק את הפונדקאי בזכות שכבה פוליסכרידית המגנה עליו ממערכת החיסון. בניסוי, חיידקי S הומתו בעזרת חום ושרידיהם הוספו לזן R חיים. על אף ששני הרכיבים בנפרד לא היו מדביקים פונדקאי במחלה, החיבור ביניהם גרם לעכברים למות. מתוך העכברים המתים, גריפית' הצליח לבודד חיידקים חיים משני הזנים. הוא הסיק כי החיידקים מזן R עברו "טרנספורמציה" לזן S, בעזרת "חומר טרנספורמציה" כלשהו שנמצא בשרידי החיידקים המתים.
כיום, אנו יודעים כי חומר הטרנספורמציה של גריפית', הוא ה-DNA של חיידק S. על אף שהחיידק הומת, ה-DNA שלו שרד והשתלב בתוך זה של חיידקי R החיים. ב-DNA החדש היו גנים היוצרים את שכבת ההגנה הפוליסכרידית. בעזרת הגנים החדשים חיידקי R נעשו אף הם עמידים למערכת החיסון ולכן הצליחו להדביק את העכברים.
בשנת 1944 שכללו איוורי, מקלאוד ומקארתי את ניסוי גריפית' והבחינו בין חלקי תא שונים כדי לגלות איזה מהם הוא החומר הגנטי. למרות הוכחתם החד-משמעית כי מדובר ב-DNA הקהילה המדעית השתכנעה רק בעקבות ניסוי אחר של הרשי וצ'ייס בשנת 1952.
לוסי קוהו

ביוגרפיה

לוסי אן קוהו נולדה בווילטשייר בשנת 1968. היא למדה בפנימייה, ואת הכשרתה המקצועית רכשה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". היא סיפרה שעל אף שבמשפחתה רקע צבאי בולט, הוריה תמכו בשאיפותיה להיות שחקנית.

טלוויזיה וקולנוע

לפני שהתפרנסה ממשחק, קוהו הייתה מופיעה במסיבות לילדים. לדבריה אם היא לא הייתה מצליחה בקריירה של שחקנית היא הייתה עובדת בטיפול בילדים.
עבודתה הראשונה במשחק אחרי סיום הלימודים הייתה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר בהפקה של "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בפרק בסדרה "חדר מיון". היא המשיכה להופיע בתפקידים רבים בטלוויזיה בהם מייג'ור ג'סיקה ביילי בתוכנית הפופולרית "Soldier Soldier" של ITV. ב-2005 גילמה את דמותה של הנסיכה מרגרט בסרט על חיי הנסיכה שהוא בדיוני בחלקו "The Queen's Sister" עבור ערוץ 4. על הופעתה זו הייתה קוהו מועמדת לפרס אמי ולפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). היא זכתה לשבחים על הופעתה, לדוגמה במגזין וראייטי היה כתוב על הסרט שהוא "קצת חסר טעם" אבל "בזכות קוהו שווה לצפות בו". קוהו אמרה שהיא גילמה את מרגרט כאישה בעלת אנרגיה אדירה ובלתי נדלית. ושהיא מקווה שההפקה לא פגעה באיש.
קוהו הופיעה בסדרת הטלוויזיה "עיר מקלט", בסרט "נעלי בלט" בתפקיד ת'או דיינס, ובסדרה "טורצ'ווד" בעונה השלישית "ילדי כדור הארץ" בדמות אליס קרטר, בתו של קפטן ג'ק הרקנס.

תיאטרון

אחרי הפסקה של שמונה שנים חזרה קוהו לבמה וכיכבה בהפקה מחודשת של "Speaking in Tongues" בתיאטרון הדוכס מיורק לצדם של ג'ון סים, איאן הארט וקרי פוקס. היא זכתה לביקורות חיוביות על הופעתה. בפברואר 2010 החלה להופיע בתפקיד קטרינה סטוקמן בהפקה של המחזה "אויב העם" במשך חמישה שבועות בתיאטרון קרוביסל לצדו של סר אנטוני שר. אחר כך שיחקה במחזה "Broken Glass" מאת ארתור מילר בתיאטרון טריסייקל.

חיים אישיים

קוהו חיה בקנזל גרין בברנט שבלונדון. היא הייתה נשואה לשחקן קורי ג'ונסון ממנו התגרשה.

פרסים

בנובמבר 2008 זכתה קוהו בפרס אמי הבינלאומי לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בדרמה המבוססת על סיפור אמיתי "Forgiven".
ג'ימבו

העלילה

ג'ימבו תוכנן במקור להיות מטוס סילון ענק, אבל משום שהמעצב של ג'ימבו התבלבל בחישוב המידות בין אינצ'ים לסנטימטרים, ג'ימבו נוצר כמטוס סילון קטנטן.
בנוסף לג'ימבו הסדרה גם הציגה מטוסים נוספים, מסוק ורכבי קרקע שונים בנמל תעופה, אשר כולם מסוגלים לדבר ביניהם. עלילת הסדרה התרחשה בנמל תעופה בדיוני בשם "נמל התעופה של לונדון" אשר מנוהל בידי פקח תעופה רגזן אותו מצליח ג'ימבו להרגיז בכל פרק. רוב פרקי הסדרה הסתיימו כאשר הוא צווח על ג'ימבו בקווי התקשורת - "אני צריך לדבר איתך, ג'ימבו!".
סינגפור איירליינס

תולדות החברה

סינגפור איירליינס נוסדה ב-12 באוקטובר 1947 בשם "מלאיאן איירוויז לימיטד".
כאשר סינגפור יצרה ברית עם מלזיה בשנת 1963, שונה שמה של החברה ל"מלזיאן איירליינס" או בקיצור MAS.
בשנת 1966 כאשר פורקה הברית בין המדינות שונה שמה של החברה ל"מלזיה-סינגפור איירליינס" או בקיצור MSA. השנה הבאה הייתה שנת מפנה בחברה, יעדים חדשים נוספו, וכן הגיע מטוס הבואינג הראשון של החברה מסוג בואינג 707 וזמן קצר לאחר מכן נוספו גם מטוסי בואינג 737.
החברה במתכונתה הנוכחית פורקה בשנת 1972 בעקבות סכסוכים פוליטיים בין שתי המדינות. החברה התפרקה לשתי חברות, סינגפור איירליינס ומלזיה איירליינס. 
בשנת 2000 רכשה החברה 49% ממניותיה של חברת התעופה הבריטית וירג'ין אטלנטיק.
באוקטובר 2007 נמסר לחברה מטוס איירבוס A380, ובכך הפכה סינגפור איירליינס למפעילה הראשונה בעולם של מטוס זה.
בשנת 2012 מכרה החברה את כל מניותיה בווירג'ין אטלנטיק לחברת התעופה האמריקאית דלתא איירליינס.
עד 2013 הפעילה החברה את קו הטיסה המסחרי הארוך ביותר בעולם: מסינגפור לניו יורק, שהם 16,700 ק"מ בזמן טיסה של כ-18 שעות, שבוצעה במטוסי איירבוס A340 שהוסבו לצורך הפעלת הקו לתצורת מושבים הכוללת 100 מושבי מחלקת עסקים בלבד. ב-2013 בוטל הקו, והוא שב לפעול ב-11 באוקטובר 2018 במטוסי איירבוס A350-900ULR בתצורת מחלקת תיירים פלוס, ומחלקת עסקים.
 
בחודש ספטמבר 2016 הודיע להחברה שהיא תוציא משירות את מטוס ה-A380 הראשון שלה 9V-SKA ושהיא תחליפו באחד ממטוסי הA380 שהזמינה.
במרץ 2018 קיבלה החברה את הבואינג 787-10 הראשון של החברה. החברה היא גם לקוח ההשקה של דגם זה.

פעילות החברה בישראל

בנובמבר 2018 התפרסם שהחברה שוקלת לפתוח קו מסינגפור לתל אביב החל משנת 2019.
מקוק מזוקן

מאפיינים פיזיים

שיערו של מקוק מזוקן הוא חום כהה או שחור. ייחודו מתבטא ברעמת שיער כסופה-לבנה שמקיפה את ראשו מן הלחיים ומטה עד לסנטר, שנתנה לקוף זה את שמו בגרמנית, "קוף הזקן". פניו הקירחות שחורות. אורכו מקצה ראשו עד קצה זנבו נע בין 45 ל-60 ס"מ ומשקלו נע בין 3 ל-10 ק"ג, מה שמדרג אותו בין המקוקים הקטנים ביותר. אורך הזנב 25 ס"מ ובסופו ציצת שיער שחורה, הדומה לזו של האריה, ומכאן שמו. ציצת השיער יותר מפותחת אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.
אורך תקופת ההיריון הוא שישה חודשים לערך. הצעירים יונקים למשך שנה אחת. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל ארבע שנים; הזכרים בגיל שש שנים.

התנהגות

מקוק מזוקן הוא שוכן יערות טרופיים ופעיל יום. הוא מטפס היטב ומבלה את רוב חייו בצמרות העצים העליונות של היערות הטרופיים, הלחים וירוקי העד. שלא כמקוקים אחרים, הוא נמנע ממפגש מבני אדם. הוא דומה מאוד למקוקים אחרים בהתנהגות קבוצתית: הוא חי בקבוצות מדרגיות שכוללות 10 עד 20 קופים, שמכילות מעט זכרים והרבה נקבות. קוף זה הוא מגן בחירוף על הטריטוריה שלו, בין היתר בעזרת צעקות רמות לעבר הקופים הפולשים ומגע פיזי במידת הצורך.
התנהגותו של המקוק המזוקן מאופיינת על ידי דפוסי התנהגות טיפוסיים לחיה שחיה ביערות: הוא ניזון בצורה בררנית ממגוון גדול של פירות, משתמש במרחבים אינטר-אינדיבידואליים גדולים בזמן חיפוש המזון, וחלק גדול מזמנו מוקדש לטיולים ולאכילה. מקוק מזוקן ניזון בעיקר מפירות, מעלים, מניצנים, מנבטים, מחוטי שדרה, מפרחים, מאצטרובלים, מקליפות זרע ומחלקים אחרים של צמחים מקומיים וחלוציים. הוא ניזון גם מחיות קטנות ומחרקים הנמצאים בצמרות.

אוכלוסייה

לפי אומדן של איגוד השימור העולמי נותרו בין 3,000 ל-3,500 קופים מפוזרים בכמה אזורים בקארנאטקה, בקראלה ובטמיל נאדו. מקוק מזוקן מדורג בין הפרימטים הנדירים והמאוימים ביותר. אזור תפוצתם הפך למבודד ולבלתי-רציף בשל התפשטות החקלאות, גידולי התה, הקפה, הטיק והקינצ'ונה, הקמת מאגרי מים לשם הפקת חשמל והשקייה, והתיישבות בני האדם כדי לתמוך בפעילויות אלו. קופי המקוק לא חיים, אוכלים או מסיירים במטעים. הרס בית גידולם והעובדה שהם נמנעים ממפגש עם בני אדם הובילה לירידה הדרסטית בגודל האוכלוסייה.
בין 1977 ל-1980 דאגת הציבור לגבי מקוק מזוקן שמצוי בסכנת הכחדה הפכה לנקודה הפוקאלית של הצלת עמק השקט, העימות הסביבתי האכזרי ביותר בהודו בעשור האחרון. בין 1993 ל-1996 נמנו 14 פלוגות של מקוקים מזוקנים בפארק הלאומי עמק השקט, קראלה, אחד מבתי הגידול היחידים של המקוק שלא הפריעו לו. גני חיות רבים לוקחים חלק בתוכנית זיווג בשבי כדי לעזור להבטיח את המשך קיומו של המין הזה, כדוגמת הספארי ברמת-גן.
שבע בום

שבע בום הוא משחק ילדים, משחק חברה ומשחק מיומנות דיבור.

מהלך המשחק

המשחק מיועד לשני שחקנים ומעלה, המסודרים בסדר ויזואלי ברור, למשל סדר הישיבה. הקבוצה מונה את המספרים הטבעיים, כאשר על כל משתתף לנקוב בשמו של המספר הבא, אלא שחל איסור לבטא מספרים מסוימים: אין לבטא מספרים המכילים את הספרה שבע או מתחלקים בשבע ללא שארית. במקום לבטא מספרים אלו, יש לומר "בום". שחקן שמתבלבל יוצא מן המשחק והספירה מתחילה מחדש.
כאשר יש מספר שמתחלק ב-7 וקיימת בו הספרה 7 יש להגיד בום בום (לדוגמה ב-77 יש להגיד בום בום בום כי המספר מתחלק ב-7 ויש פה פעמיים את הספרה 7)
המשחק הופך בעייתי יותר, כמובן, כאשר נתקלים ברצף של מספרים המכילים את ספרה שבע, למשל התחום 70-79, בו לא צריך להגיד בום אחרי כל מספר.
לרוב ישנה הגבלת זמן מסוימת שמונעת מהשחקן לחשוב עמוקות לפני אמירת התשובה.
ריצ'רד קיילי

ביוגרפיה

קיילי נולד בשיקגו, אילינוי וגדל במשפחה נוצרית קתולית. לאחר שנה אחת ב"אוניברסיטת לויולה" המקומית הוא עזב את הלימודים הכלליים למען לימודי משחק ב"בית הספר שיקגו ברנום". הוא שירת בצי האמריקאי בתקופת מלחמת העולם ה-2 ולאחר שחזר לשיקגו עבד כשדר ברדיו.

תיאטרון

קיילי החל את הקריירה שלו על במות ברודוויי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. קיילי זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי בשנת 1959 על הופעתו במחזמר "אדמונית".
קיילי זכה בפרס טוני בשנת 1966 על הופעתו בתפקיד דון קישוט במחזמר "אש למנשה".
הוא הועמד בקריירה שלו לשני פרסי טוני נוספים על משחקו בהצגות "כולם היו בניי" ו"No Strings".

טלוויזיה

לקיילי הייתה קריירה ענפה ומוצלחת למדי בתור כוכב טלוויזיה. הוא זכה בשנת 1983 בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו בתור פאדי אביה של מגי קלירי (רייצ'ל וורד) במיני סדרה המבוססת על הרומן הספרותי "ציפורים מתות בסתר".
בשנת 1986 שיחק קיילי בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוערכת "שנה בחייך", על תפקידו בתור יצרן הפלסטיק ג'ו גרנדר זכה קיילי בשנת 1987 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 1994 זכה קיילי בפרס אמי שלישי על תפקיד אורח שעשה בסדרת הדרמה "סודות העיר".

קולנוע

קיילי החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 בגילום דמויות משנה בדרמות "זרע הפורענות" של ריצ'רד ברוקס בתפקיד ג'ושוע אדוארדס, "איסוף ברחוב המערבי" של סמואל פולר ו"סיפור של עיר עוף החול". 
בשנות ה-70 שיחק קיילי בעיבוד הקולנועי של סטנלי דונן לספר "הנסיך הקטן" בתפקיד הטייס ובדרמה "מחפשת את מר גודבאר" בתפקיד מר דאן. ב-1981 השתתף קיילי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבה אין סופית"  בתפקיד ארתור אקסלרוד.
ב-1996 הופיע קיילי בדרמה "פנומן" בתפקיד ד"ר ווילין המומחה למוח.

חיים אישיים

קיילי היה אב לשישה ילדים מאשתו הראשונה מרי בל ווד. היה נשוי לאשתו השנייה פטרישיה פרייר עד למותו.
קייל מת ממחלת מח עצם ב-15 במרץ 1999 בעיירה וורוויק שבניו יורק. בן 76 היה במותו. לזכרו של קיילי התקיים טקס כיבוי אורות מיוחד בבימות ברודוויי.
גלעד שמואלי (שחקן)

קריירת תיאטרון

שמואלי למד בבית הספר ללימודי משחק בית צבי בין השנים 2003-2005.
שיחק בהצגות הבאות:
תיאטרון הסיפריה (בית צבי): אאידה, יוסף וכתונת הפסים, משהו יפה, אחים בדם, שורת המקהלה, קברט, תהילה, פאול ג'ואי, חתולים.
תיאטרון הקאמרי:  המפיקים, מלון פלזה, סאלח שבתי, כנר על הגג, ינטל, זהב טורקי, קברט, קומדיה של טעויות, הרטיטי את לבי, משפחה חמה, סיראנו דה ברז'ראק, סיפור הפרברים, אופרה בגרוש, שורת המקהלה, שיגעון המוסיקה, השיבה, הנכד.
תיאטרון באר שבע: עלי כינור.
תיאטרון הבימה: כמעט נורמלי.
תיאטרון אמנות ותקשורת: צלילי המוסיקה.
תיאטרון המדיטק :שומבצל, סוד הגן הנעלם, אוזו ומוזו.
תיאטרון ארצי לנוער: הכבש השישה עשר, הילד הזה הוא אני.
תיאטרון תמונע: גיבור מנייר.

מוזיקה

שר את הפתיח של הסדרה רובוט ומפלצת, ושר בתוכנית הטלוויזיה שרים סינטרה וחברים.
מרכז מרקטוס

מרכז מרקטוס הוא מכון חשיבה שמרני הפועל במסגרת אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בארצות הברית. המכון חוקר נושאים כלכליים הקשורים בתעשייה, מסחר ושווקים ובהשפעת תקנות ממשלתיות על אלה.

אודות

המכון הוקם באוניברסיטת ראטגרס על ידי ריץ' פינק, סגן נשיא תעשיות קוך ונשיא קרן קוק, ותחילה נקרא Center for the Study of Market Processes. בתחילת שנות השמונים המכון עבר לאוניברסיטת ג'ורג' מייסון. בשנת 1998 הוא התמזג עם Center for the Study of Public Choice ובשנת 1999 שונה שמו ל"מרכז מרקטוס" (מרקטוס, מילה הלטינית שפירושה מסחר). מטרתו של המכון הוא לחקור ולייצר ידע אודות הדרכים שבהם ארגונים יכולים לפעול בחופשיות כדי לשגשג ולמצוא דרכים להתגבר על מכשולים המונעים מפרטים ומארגונים לצמוח ולשגשג. 
המכון מוציא לאור פרסומים, מפעיל תוכניות שונות, מקיים כנסים ופורומים. הוא מציע מסלולים לסטודנטים וכן מקבל לשורותיו עמיתי מחקר אשר עורכים מחקרים.
התורם העיקרי לארגון הם האחים קוק, בעליהן של תעשיות קוק. בין השנים 1997 ל-2008, תרמו ממוסדות התמיכה של האחים כ-9,874,500 דולר. בין החברות התורמות כסף לארגון הוא תאגיד הנפט אקסון מוביל.
ארגון איכות הסביבה גרינפיס האשים את הארגון כי הוא מכחיש את תופעת התחממות עולמית.
מופע הירח

מופע הירח הוא צורת החלק של הירח המואר לצופה, לרוב כזה הנמצא בכדור הארץ, במהלך החודש. מופעי הירח משתנים בצורה מעגלית בהתאם לשינויים במיקומם של כדור הארץ, הירח והשמש. בכל עת חצי מהירח מואר על ידי השמש (מלבד בזמן ליקויי ירח) ולכן הוא בהיר, אך רק חלק מההמיספירה המוארת של הירח נראית מכדור הארץ והיא יכולה לנוע מ-100% (ירח מלא) ל-0% (מולד הלבנה). הקו המפריד בין החלק המואר ללא מואר נקרא טרמינטור (Terminator).

הארת ארץ

הארת ארץ (באנגלית Earthshine) היא התופעה בה מוחזר אור מכדור הארץ לירח ובכך מאיר את החלק האפל של הירח. הארת הארץ בולטת במיוחד לפני או לאחר מולד הירח, כאשר בתצפית מהירח כדור הארץ מואר במידה מלאה או קרובה למלאה. אור השמש מוחזר מכדור הארץ לחלק האפל של הירח ובכך גורם להופעת זוהר. אדם על כדור הארץ רואה את הירח כסהר, אך גם מסוגל להבחין בעיגול המלא של דיסקת הירח. תופעה זו הוסברה על ידי לאונרדו דה וינצ'י בתחילת המאה ה-16.
פרל (סרט קצר)

עלילה

פרל היא כדור צמר ורודה שמתחילה לעבוד בחברת השקעות מאוד גברית וסטיגמטית בשם B.R.O (א.ח.י - בתרגום חופשי). פרל צריכה לשאול את עצמה כמה רחוק היא מוכנה ללכת כדי לקבל את תחושת השייכות שהיא כמהה לה והאם בסוף זה ישתלם?

הפקה

פרל הוא הסרט הקצר הראשון של התוכנית "SparkShorts" של Pixar, שבה עובדים ב- Pixar מקבלים שישה חודשים ותקציבים מוגבלים לייצור סרטי אנימציה קצרים. המפיקה ג'יליאן ליברט-דאנקן תיארה את הסרט כ-"סרט על שייכות". הסופרת והבמאית קריסטן לסטר מספרת שקיבלה את ההשראה לסרט מחוויותיה הראשונות כאשר התחילה לעבוד בחברת אנימציה, שבה היא הייתה העובדת האישה היחידה, וכדי להתאים את עצמה, היא "הפכה לאחת מהחבר'ה". כאשר היא עברה לעבוד בפיקסאר היא כבר לא הייתה האישה היחידה והיא מספרת שהעבודה בפיקסאר עזרה לה לגלות מחדש את ההיבטים הנשיים של עצמה. לסטר מסבירה את הניגודיות שיש בסרט בין המשרד ה"ריאלי, מודרני ומבריק" ולבין פרל כדור צמר "רכה ומטושטשת" כדי ליצור תחושה שפרל היא אאוטסיידר.

תגובות לסרט

במקומות ואתרים רבים ברחבי העולם משבחים את הסרט בגלל קריאתו לרגישות כלפי השונה. ועל כך שהסרט מפנה לבעיות הקיימות כלפי נשים בעולם העסקים ה"גברי".
אטלנטיק סיטי (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של סאלי מת'יוס (סוזן סרנדון) החולמת להיות דילרית מקצועית באטלנטיק סיטי. חלומה נגדע על ידי הגעתו של בעלה ואחותה ועל ידי הפושע לשעבר, לו פאסקל (ברט לנקסטר). הסרט מתאר איך חייהם משתלבים ומשתפרים בהדרגה.

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם הסרט "גלוריה" של ג'ון קסאווטס.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הפסיד את פרסי הסרט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר לסרט "מרכבות האש". לואיס מאל הפסיד את פרס הבמאי הטוב ביותר לוורן ביטי מהסרט "אדומים". ברט לנקסטר וסוזן סרנדון הפסידו את פרסי השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטוב ביותר להנרי פונדה ולקתרין הפבורן בהתאמה מהסרט "האגם המוזהב".
הסרט זכה בשני פרסי באפט"א ובמועמדויות לשני פרסים נוספים. הסרט היה גם מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי סזאר.
ב-2003, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הסרט היה מועמד ברשימות מאה שנים... מאה סרטים, מאה שנים... מאה ציטוטים ומאה שנים... עשרת הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי.
Really Don't Care

כתיבה

"Really Don't Care" הוא שיר פופ שנמשך 3 דקות ו-21 שניות. השיר נכתב במפתח של G מינור. לובאטו במקור כתבה את השיר הזה כשיר פרידה. היא רצתה להפוך את השיר ליותר מעצים. היא אמרה "אני רציתי להפוך את השיר ליותר מעצים. כאשר חשבתי על המילים 'really don't care', זה גרם לי לחשוב על בריונות, ועל בני קהילת הלהט"ב המתמודדים איתה לעיתים קרובות, אבל הם מקבלים את עצמם".

ביקורות

המבקר של בילבורד ג'ייסון ליפשוץ שיבח את ביטחונה של לובאטו בשיר. הוא בנוסף הגיב בחיוב על המיקום של השיר ברשימת השירים באלבום (Demi), וציין כי "Really Don't Care" הוגש כ "הקלה קלילה" לאחר שירים כבדים ועצובים. סאם לנסקי מאתר Idolator תיאר את השיר כ"שיר נועז שלא ניתן לעמוד בפניו". לעומת זאת, מלינדה ניומן מאתר HitFix טענה שהשיר כללי מידי, בהשוואה לשיר "I Love It" של איקונה פופ (2012).

רקע ותקציר

הקליפ הרשמי יצא ב-26 במאי 2014, ובנוסף היא העלתה הצצות ("טיזרים") קטנות לחשבון היוטיוב שלה. בקליפ אורחו מספר מפורסמים כגון ג'ון טיילור, טרוויס בייקר ווילמר ולדראמה (שהוא גם בן זוגה של לובאטו).

סרטון מילים

קליפ של מילות השיר יצא ב-14 במאי 2014 בחשבון היוטיוב (Vevo) של לובאטו. הסרטון כולל את המילים של השיר מעל מספר מעריצים ברזילאים של לובאטו העושים ליפ-סינק למילות השיר. במהלך צילומי הסרטון, מפתיעה לובאטו את מעריציה ומגיעה אליהם.

הופעות חיות

לובאטו הופיעה עם שיר זה במספר הופעות לפני שהוא יצא באופן רשמי. השיר גם נכלל בשני סיבובי ההופעות של לובאטו, "The Neon Lights Tour" ו "Demi World Tour".
הילארי

הילארי (מבאסקית: hil - מת, harri - אבן, בתרגום חופשי: "אסטלה" או "מצבה") הוא השם שניתן לאסטלה בצורת דיסק, המאפיינות קברים באזור ארץ הבסקים. המצבות הללו מעוצבות בצורת דיסק ופונות אל השמש. לעיתים הן מעוטרות בסמלים נוספים. בחפירות ארכאולוגיות נמצאו קברים כאלה במערב אירופה, ברוסיה, בסוריה ובארמניה, ולכן סביר להניח שצורת הקבורה הזאת הייתה קיימת בכל רחבי אירופה, אם כי נשתמרה במיוחד ברחבי ארץ הבסקים.
מרחק צ'בישב

שימושים

מרחק צ'בישב משמש בלוגיסטיקה של מחסנים היות שהוא מודד היטב את הזמן הנדרש לעגורן גשר להעביר חפצים מנקודה לנקודה. העגורן יכול לנוע בציר ה x או ה y או באלכסון אך בכל המקרים מהירותו זהה. 
על רשת (כמו לוח השחמט) הנקודות הנמצאות במרחק צ'בישב 1 מנקודה נתונה מהווים את סביבת מור של אותה נקודה.