google/wiki40b huggingface dataset:
אנה הדוויג בול

ביוגרפיה

בול נולדה למשפחה נוצרית-לותרנית בשנת 1887 בהאפסלו, אסטוניה. בעיירת נופש זו, ניהל אביה אתר מרפא בבוץ שהיה בבעלותו. היא הייתה הילדה השישית מבין שמונה אחים ואחיות. בול למדה בבית ספר ציבורי באסטוניה עד גיל 15, לאחר מכן היא נשלחה לשם השלמת לימודיה לעיר סנט-פטרסבורג, שם למדה במשך שלוש שנים בבית ספר גרמני-פרוטסנטי. במהלך ביקורה בבית המשפחה בשנת 1903, אשר היה בעיירת הולדתה, היא קיבלה השראה מהרצאה שניתנה על ידי אוונגליסט ידוע בשם יוהאן קארגל. דבר זה השפיע על החלטתה להקדיש את חייה למאמץ הסיוע ההומניטרי.
לאחר שהשלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1903, בול בילתה את עיקר זמנה בבית המסיון "Malche", אשר בעיירה הגרמנית "Bad Freienwalde (Oder)". שם היא למדה על גורל הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית. חדורת מטרה לסייע לבני העם הארמני, היא סיימה את לימודיה בבית הספר האוונגליסטי. במהרה היא הוזמנה לשרת בתחנת מסיון ארמנית במארש. עם זאת, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה היא נאלצה תחילה לעבור התנדבות עם נשים וילדים בכפרים גרמניים ולאחר מספר חודשים להתנסות בסיוע לאביונים בסנט-פטרסבורג.
בשנת 1909, ניסתה שוב בול לסייע לארמנים, אך ניסיון זה נקטע באבו בשל התפשטות הידיעה אודות הטבח בנפת אדנה שבקיליקיה (כיום חלק מטורקיה). משלא צלח הדבר בידה, המשיכה בול לסמינר הוראה מסיונרי. בסופו של דבר, לאחר שהוסמכה לחינוך, עברה בול לקיליקיה. באזור זה היא עבדה כמורה בבית יתומים ארמני במארש, בין השנים ‏ 1911-1916. בשנת 1915, הייתה בול עדה למעשה הטבח בקיליקיה ופעלה להצלת חייהם של כמעט אלפיים ילדים ארמנים ונשים ארמניות. בתקופה זו הוכרה העיר מארש כ"עיר היתומים". בול נקראה לחזור מהעיר מארש בשנת 1916 ונדרשה לעזוב.
בשנת 1921, נשלחה בול לחלב שבסוריה על ידי ארגון "סיוע נוצרי לאלפו" (בלעז: "Chrétienne en Orient to Aleppo") שהוקם זה מכבר, שם הקימה מחנה פליטים לניצולי רצח העם הארמני. בנוסף לכך, היא קידמה סיוע רפואי לחולי דבר, הייתה שותפה לבניית שני בתי חולים, ארגנה סדנאות אריגה וגינון, לימדה שיעורי ארמנית וכן עסקה ביוזמות נוספות שנועדו לשפר את חייהם ואיכות חייהם של הפליטים.
בשנת 1951, בעת שהחלו הפליטים לבקש מקלט בארמניה הסובייטית, בול לא קיבלה אשרה מטעם רשויות ברית המועצות. בהמשך אותה השנה היא חזרה לאירופה. היא נפטרה במוסד סיעודי למסיונרים ב-3 באוקטובר 1981, בפאתי העיר היידלברג שבגרמניה. 
לאורך 40 שנים מחייה היא השקיעה את מירב מאמציה לשיפור מצבם החברתי של הפליטים הארמנים. ב-29 באפריל 1989, הוקם לוח זיכרון בבית הולדתה שברחוב קולי 5, אשר הוקדש לה על ידי האיגוד לתרבות ארמניה-אסטוניה. בארמניה הוקמה לזכרה אנדרטה, אשר הוצבה בחלל המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן. בפי הפליטים הארמנים, נודעה לעיתים בכינוי "אמא של הארמנים".
חייה של בול, כמו חייהן של עוד ארבע פעילות הומניטריות אירופאיות, שהיו עדות לזוועות רצח העם הארמני, מסופרים בסרט "מפת הגאולה" (באנגלית: "Map of Salvation"‏), שיצא ב-2015.
בליינדספוט (אפליקציה)

ביקורת ציבורית

עם השקתה ספגה האפליקציה ביקורת ציבורית רחבה על כך שהיא עודדה בריונות רשת עקב שליחת מסרים פוגעניים, ביקורת שאף הובילה לדיון מיוחד בכנסת ולהצעות חוק שנועדו להתמודד עם יישומים מסוג זה.
הביקורת נסבה לא רק על עצם האנונימיות של מסרי האפליקציה, אלא גם על כך שהאפליקציה שולחת סמס עם קישור למסר שנשלח גם למי שכלל לא הוריד את האפליקציה, מה שאומר שלא ניתן למנוע קבלת מסרים ממנה.
בהמשך החלו גורמים נוספים במאבק נגד האפליקציה: ב-5 בינואר 2016 הוקם דף הפייסבוק "בליינדספוט - מטה המחאה הרשמי" במטרה להיאבק באפליקציה; ב-14 בינואר החל הצינור בקמפיין בפייסבוק נגד האפליקציה עם הסיסמה: "דור תסגור" (תוך התייחסות לאחד ממייסדי האפליקציה, דור רפאלי), שנהפכה לסיסמה העיקרית של הקמפיין הציבורי נגד האפליקציה; ב-11 בינואר הושקה אפליקציית Safe Spot לסינון וחסימת הודעות אנונימיות שמתקבלות מגורם אנונימי, כמו אלו שנשלחות מבליינדספוט; ב-18 בינואר התקיים דיון בוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת בנוגע לאפליקציה, בה העידו בין היתר נערים ונערות שנפגעו מהאפליקציה;
ב-25 בינואר הגיש חבר הכנסת דוד ביטן הצעת חוק לפיה במקרה של קבלת הודעה פוגענית דרך האפליקציה, יוכלו המשתמש או המשטרה לפנות אל מפעיל האפליקציה וזו תהיה חייבת למסור להם את פרטי הפוגע תוך 30 ימים, אחרת ייחשב מפעיל האפליקציה כאחראי בעצמו על שליחת ההודעה הפוגענית; ובהמשך גובשה על ידי משרד המשפטים הצעת חוק חלופית ומרוככת יותר הפוגעת פחות בזכות לפרטיות מאשר זו של ביטן.
יחד עם זאת, היו גורמים, בהם התנועה לזכויות דיגיטליות, שסברו שהדרך הנכונה והיעילה להיאבק בבריונות אנונימית הנעשית תוך שימוש באפליקציה זו ובאחרות, אינה על ידי חסימתן, אלא על ידי חינוך והדרכה.
דניאל איציג

דניאל איציג (בגרמנית: Daniel Itzig; גם: דניאל יפה; 1723 - 21 במאי 1799), היה בנקאי וסוחר יהודי גרמני, יהודי החצר של פרידריך הגדול ושל פרידריך וילהלם השני מלכי פרוסיה, מראשי הקהילה היהודית בברלין.
נולד למשפחת סוחרים עשירה, ואשתו, מרים, הייתה מצאצאי הרמ"א והש"ך. החזיק בבנק גדול, חלק מהזמן בשותפות עם פייטל היינה אפריים, וכן בבתי חרושת לעופרת ולשמן. בפעילותו התעשייתית והמסחרית במלחמת שבע השנים סייע לפרידריך הגדול מלך פרוסיה והתעשר מאוד בעצמו. ב-1756 מסר לידיו פרידריך הגדול את המטבעה המלכותית וב-1797 מינה אותו פרידריך וילהלם השני להיות בנקאי החצר של פרוסיה. הוא היה מן היהודים המועטים שקיבלו זכויות אזרחיות מלאות בפרוסיה בתוקף היותם "יהודים מועילים". פרידריך וילהלם השני גם מינה אותו לעמוד בראש ועדה שתדון במצב האזרחי של היהודים ובדרכים לשיפורו. בוועדה ישב גם חתנו, דוד פרידלנדר.
איציג תמך מבחינה כספית במשכילים מוקדמים ובאנשי תנועת ההשכלה, ובהם בין השאר ישראל מזמושץ, שמואל רומאנלי ויצחק סטנוב. ב-1761 החל לתכנן את הקמתו של בית ספר לילדי עניים יהודים בברלין, וב-1778 פתחו בנו יצחק דניאל איציג וחתנו דוד פרידלנדר את בית הספר החופשי (פריישולע, Freischule) "חברת חינוך נערים". בית ספר זה ובית הדפוס שפעל לצדו, בתמיכה כספית של איציג, היו מן המפעלים המרכזיים של תנועת ההשכלה בברלין. הוא גם החזיק בית מדרש של תלמידי חכמים ברוח המסורת, והביא לברלין את הרבנים צבי הירש לוין ויוסף תאומים כדי שישמשו שם כרבני הקהילה. ב-1782 עמד לצדו של נפתלי הרץ וייזל בפולמוס על החוברת "דברי שלום ואמת", והפעיל את כובד השפעתו כנגד הרבנים שביקשו להחרים את החוברת; אך מנגד סייע לשכנע את הרב צבי הירש לוין שלא לעזוב את הקהילה בעקבות הפרשה.
איציג שימש כפרנס וכמנהיג הראשי של קהילת ברלין ושל כל קהילות פרוסיה מ-1764 עד מותו ב-1799. הוא היה גם אספן של ספרים ובאוספו היו גם כמה וכמה כתבי יד. החותמת שלו מופיעה בכל ספריו באוסף: "דניאל בר"א [=בן רב איציק] ז"ל." הוא הוליד שלושה עשר ילדים, שהם וצאצאיהם היו דמויות מרכזיות בתולדות יהודי גרמניה. שתיים מנכדותיו התחתנו עם שניים מבניו של משה מנדלסון, אברהם (אביו של פליקס מנדלסון-ברתולדי) ונתן.
מלון פרימה המלכים

בית מושבק

המלון הוקם על מגרש שבמרכזו עמד בית מידות, בית פרטי גדול ורחב בן שתי קומות עם גג רעפים, שהוקם בסוף המאה ה-19. הבית הוקם על ידי מרגרט המינג. המינג, נוצריה אדוקה בריטית, שהייתה מורה של ילדי אצולה, שבשנות ה-60 לחייה הגיעה לירושלים ובחסכונותיה בנתה את המבנה. בין השאר הקימה בו את התחנה המטרולוגית הראשונה בארץ ישראל. בירושלים המירה את דתה מנצרות פרוטסטנטית לנצרות יוונית-אורתודוקסית והורישה את הבית לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. אחר כך נמכר הבית לאיש העסקים קונסטנטין סלאמה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הושכר הבית לאליאס וכריסטינה מושאבק וילדיהם. משפחה שהייתה חלק מהאליטה הפלסטינית של ירושלים בתקופת המנדט, ובניה היו מעורבים בפוליטיקה המקומית. הם לקחו חלק בניהול ימק"א וקיימו קשרים חברתיים ענפים עם משפחות נוצריות אחרות כמשפחת כתאן, פראג'י ודיב, והבית נקרא על שמם. אליאס אפנדי מושאבק היה חבר מועצת עיריית ירושלים בשנות ה-20 וה-30. ב-7 במאי 1921 מינה הנציב העליון את אליאס מושבק לחבר בוועדת הייקראפט, שחקרה את השתלשלות האירועים ואת הסיבות שהביאו לפריצת מאורעות 1921, ובלשון כתב המינוי - "לחקור את סיבת הבלבולים". בן משפחה נוסף, פואד מושבק היה מנהל הכספים של ימק"א ירושלים. בשנות ה-40 עברה משפחת מושבק לבית שבנתה בשכונת קטמון, הבית חולק לדירות והושכר לאנשים שונים. בינואר 1948, לאחר פיצוץ מלון סמירמיס בקטמון, שהיה סמוך לבית שבו גרו, משפחת מושאבק ברחה מעיר וביתם הוגדר נכס נפקדים ועבר לבעלות רשות הפיתוח.

הקמת מלון המלכים

לאחר מלחמת השחרור, בשנת 1950, על פי חוק נכסי נפקדים, נוהל הבית על ידי רשות הפיתוח, מאחר שבעל הבית קונסטנטין סלאמה עזב את ירושלים בזמן המלחמה. המגרש נמכר על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לאיש עסקים יהודי ממוצא פרסי בשם דוד אמיד. בדצמבר 1952 נהרס בית מושבק והחלה הקמתו של מלון המלכים. לשם הקמת המלון קיבל מענק ממשלתי. ב-14 באוגוסט 1956 נחנך המלון בטקס בנוכחות טדי קולק, שהיה אז מנכ"ל משרד ראש הממשלה ומנהל לשכת התיירות הממשלתית. בתחילת 1957 ניהלה עיריית ירושלים משא ומתן על רכישת המלון לצורך שיכון משרדי העירייה, אך הדבר לא יצא אל הפועל. ובעקבות זאת, רכשה העירייה את המגרש ממול, לצורך בניית העירייה, אך לבסוף הוקם שם מלון פלאזה. בשנת 1960 התגורר במלון שר הדתות יעקב משה טולידאנו. ב-15 באוקטובר 1960 נפטר הרב טולידאנו בדירתו במלון כתוצאה מדום לב. בשנת 1968 נערך במלון כנס של נוצרים אוונגליסטים אוהבי ישראל שהביא להפגנה של תלמידי ישיבת חברון ומרכז הרב נגד האירוע, שרואו בו כפעילות מיסיונרית.

בבעלות רשת מלונות פרימה

בשנת 1987 רכש את המלון, תמורת 7,350,000 דולר, איש העסקים הנרי מוסקוביץ' והוא הפך לחלק מרשת מלונות פרימה שהקים.
בשנת 2013 עבר המלון שיפוץ בעלות של כ-10 מיליון שקל, שכלל חידוש השטחים הציבוריים, מסעדות המלון, הלובי והבר. הוחלפו המעליות ומערכות מיזוג האוויר והוקם ספא חדש.

המבנה

מבנה המלון תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר פרידמן בשותפות עם האדריכל מאיר רובין. רובין כיהן במקביל באותה תקופה גם כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם מפלגת חרות. המלון בנוי בצורת ח' בפינת הרחובות המלך ג'ורג' ורמב"ן במגרש משותף עם היכל שלמה ובעיצוב דומה גם של מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן. בחזית המלון הוקמה מרפסת מעוגלת היושבת על תוואי הרחוב. תחילה היו במלון 90 חדרים, בשנת 1960 החלה הרחבת המלון בשתי קומות ובשנת 1972 בשתי קומות נוספות.
מהמט השלישי

סולטאן מהמט השלישי (טורקית III. Mehmet; טורקית עות'מאנית محمد ثالث, ‏ 26 במאי 1566 - 21 בדצמבר 1603) היה הסולטאן השלושה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה לאחר אביו מוראט השלישי, מ-16 בינואר 1595 ועד מותו בשנת 1603. 
בדומה למעשיו של אביו, למהמט השלישי היו 19 אחים בנים ומתוכם רצח 18 מאחיו, אחד מהם הוברח על ידי ספייה סולטאן ובמקום אחיו החי הכניסו ילד אחר לארון קבורה וכל זאת בלי שמהמט בכלל יודע על כך וזאת על מנת להבטיח את שליטתו באימפריה. בתקופתו רוכז עיקר הכוח השלטוני בידי אמו הוולידה סולטאן ספייה סולטאן (Safiye Sultan). האירוע החשוב בתקופת מלכותו הקצרה היה מלחמתו נגד האוסטרים עליה פיקד באופן אישי, תוך שהוא מביס את יריביו בקרב אגר בהונגריה ב-1596 וכובש את העיר. הוא המשיך וניצח את צבאות אוסטריה וטרנסילבניה בקרב מזקרסטש (Mezőkeresztes) שנמשך יומיים, החל מ-24 באוקטובר 1596. למרות הישגים אלה לא התאפיינה תקופת שלטונו באירועים מיוחדים, והוא מת בגיל 37 בשל בריאות לקויה כתוצאה מהרגלי שתייה ואכילה מופרזים.
MOOMA

היסטוריה

אתר המוזיקה MOOMA של קשת אינטראקטיב, חברת בת של "שידורי קשת", עלה לאוויר ב-20 במרץ 2001. האתר הוקם, בין היתר, כחלק מהיערכותה להתמודדות במכרז על ערוץ המוזיקה. בחלקו העיקרי של האתר עמדה אנציקלופדיה מקוונת בנושא מוזיקה ישראלית ויוצרים מקומיים, שהיא מיזם חשוב בתיעוד התרבות העברית בישראל, אותה ייסד וערך יואב קוטנר. את המידע על אמנים בינלאומיים ערכה אילת יגיל. האנציקלופדיה כללה ביוגרפיה על האמנים, דיסקוגרפיה וכן הפניות לאמנים דומים ולאמנים קשורים.
לאחר שהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לווין סירבה לאפשר לקשת לגשת למכרז על הפעלת ערוץ המוזיקה, פרשו יזמיו, גיא בהר, עמיר גולן ויואב קוטנר, מהפעלתו. השלושה עברו לעמוד בראש הקבוצה שזכתה בסופו של דבר במכרז על הפעלתו של ערוץ 24‏.
האתר, שכלל בתחילה מגזין מוזיקה יומי רחב היקף, פורומים ורדיו מקוון עם עשרות תחנות מוזיקה, צומצם משמעותית בשנת 2002 לאור הפסדיו הכספיים. נעשה ניסיון לגייס מימון ממשרד החינוך, התרבות והספורט ומגופים נוספים, ולבסוף הוחלט להפעיל את האתר בפורמט מצומצם, תוך התמקדות באנציקלופדיה ובדיווחים על יציאת אלבומים חדשים. בספטמבר 2002 נסגר האתר לחלוטין, עד אפריל 2003. מימון המשך פעילות האתר התאפשר הודות לתרומה פרטית של משפחתה של הדוגמנית והזמרת אלה לורן, לזכרה. בשנים שלאחר חזרתו לאוויר התמקדה פעילות האתר בעיקר בעדכוני המגזין, כשערכי האנציקלופדיה ועמודי הדיסקוגרפיה עודכנו באופן ספורדי בלבד. בשנת 2006, שודרג את האתר עם עיצוב חדש, והרחבה של הסיקור המגזיני על אמנים ולהקות בינלאומיות. במסגרת השדרוג החל גם שיתוף פעולה עם ערוץ המוזיקה בלוחות הופעות מוזיקה. כמו כן, הגולשים יכלו להוריד רינגטונים ולרכוש קובצי MP3 של אמנים ישראליים, תוך שיתוף פעולה עם אתרי חברות התקליטים. 
עם הקמת אתר mako בשנת 2008, אוחד אתר MOOMA עם מגזין המוזיקה של mako. הדף הראשי של MOOMA הפך להפניה ל-mako, ועדכוני האנציקלופדיה והדיסקוגרפיה פסקו לחלוטין.
אילת יגיל שימשה כעורכת הראשית של האתר בין השנים 2002–2007. עם כותבי הביוגרפיות נמנים יואב קוטנר, יורם רותם ודני קרפל.
באפריל 2018 הוסר האתר מרשת האינטרנט ומאז, כל קישור אליו מפנה לדף הבית של ערוץ התוכן בנושאי מוזיקה באתר "mako" וכל התוכן של אנציקלופדית המוזיקה והדיסקוגרפיה הישראלית אינו זמין יותר.
הדס איצקוביץ

ביוגרפיה

איצקוביץ בוגרת תואר שני בעיצוב תעשייתי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ומאז שסיימה את לימודיה היא פועלת כמעצבת תעשייתית עצמאית. במקביל היא מרצה במכללות, אוניברסיטאות וגופים שונים. איצקוביץ פעילה גם במפעלים מוגנים בהעסקת אנשים בעלי צרכים מיוחדים, בכך שהיא משלבת אוכלוסייה בעלת מגבלות וצרכים מיוחדים בעבודתה].

יצירות במרחב הציבורי

עבודתיה רב תחומית ומובנת, היא בוחנת את תפיסות המציאות ואת הקשר שלהן לתפיסות הזמן תוך התמקדות בפן האקולוגי. איצקוביץ עובדת עם נייר, טקסטיל, פלסטיק, פיסול בחימר, עיצוב פנים, וביצעה פסלים קבועים ומיצגים זמניים.
בשנת 2010 עיצבה ויצרה עבודה גדולת-ממדים ראשונה, מיצג כדורגל בקוטר שני מטר, עבור אצטדיון הכדורגל סמי עופר שנבנה מדרום לחיפה.  מיצג נוסף היה עץ חג המולד שיצרה לפסטיבל החג של החגים המתקיים מדי שנה בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה. העץ הוצג בכיכר במושבה הגרמנית בחיפה. העץ נבנה במשך חודש ימים על ידי איצקוביץ ואביה, גובהו 12 מטרים, והוא היה עשוי מ-5,480 בקבוקי פלסטיק משומשים, שהושלכו על ידי תושבים ברחבי העיר למכולות האיסוף הקבועות למיחזור בקבוקים.
איצקוביץ תכננה וביצעה יצירה בשם "פתח לתקוות העולם", עבור שעת כדור הארץ העולמית בישראל. הפרויקט הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה בשיתוף המשרד להגנת הסביבה, ונעשה בשיתופם של 40 חניכי המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר בחיפה, כחלק מקורס שנתי שהעבירה איצקוביץ דרך החברה להגנת הטבע. הפרויקט כלל מיצג של כדור הארץ בגובה ארבעה מטרים, שנבנה באמצעות 5,370 בקבוקים משומשים; הפסל ממוקם באופן קבוע מול בניין עיריית פתח תקווה, במטרה להעלות את חשיבות המיחזור בתודעתם של תושבי העיר.
פרויקט נוסף שתוכנן ועוצב בשיתוף שוחרי בית הספר הטכני בחיפה, היה מיצג של דגל ישראל שהוצב בשער 10 של נמל חיפה, מול בית חולים רמב"ם, לקראת יום העצמאות 2011. המיצג עשוי מ-2,250 בקבוקי פלסטיק משומשים כחולים ושקופים-לבנים, המסמלים את צבעי הדגל. הוא נבנה עם תאורה חסכונית, לשם הארת הדגל בשעות החשיכה לצד הדגשת נושא צמצום הוצאות האנרגיה.
לחג הסוכות בשנת 2012 עיצבה עבור עיריית ירושלים סוכת ענק של כ- 1,000 מ"ר בכיכר ספרא, גובה הסוכה התנשא ל-6 מטרים, כאשר כל קישוטי הסוכה תוכננו ונבנו מחומרים ממוחזרים. לצורך קישוט הסוכה נעשה שימוש ב-24,000 בקבוקים ממוחזרים של ליטר וחצי מסוגים שונים. הפקקים הושחלו למחרוזות, התחתיות מדמות סוכריות ענק וליבת הבקבוקים שימשה ליצירת שרשראות ענק. כל המרכיבים האלו מקשטים את סוכת הענק, את קירותיה ואת תקרתה.
איצקוביץ הפיקה אמנותית את תערוכת העציצים האקולוגיים אשר הוצבה בקניון רמת אביב בחג ט"ו בשבט והציגה עציצים שונים משאריות מפעלים, יזמה את פסטיבל הנייר ברחובות שתוכנן על ערכי שימוש בנייר עיתון ממוחזר וקרטונים משומשים, הפיקה מיצגים אקולוגיים מחומרים ממוחזרים של תאגיד המיחזור אל"ה וניהלה את ההפעלות לאורחי תערוכת אנשי הטראש בפארק אריאל שרון שהתקיימו בחג הפסח 2014.
לכבוד חגיגות ה-70 שנה לעצמאות ישראל ביצעה איצקוביץ את מיצג תפוזי ג'אפה - בשדרות ירושלים בעיר יפו. על עצי השדרה ניתלו מעל 400 תפוזים העשויים מחומרים בשימוש חוזר ופסולת כגון נייר עיתון ושקיות פלסטיק. על התפוזים הודבקה המדבקה המסורתית הירוקה של המותג "Jaffa Orange". תושבי העיר יפו השתתפו באיסוף והכנת התפוזים וכן הבעת משאלות על עלי התפוזים.
מנחם מנדל טייטלבוים

הרב מנחם מנדל טייטלבוים (נולד י"ט באדר ב' תשכ"ז, 31 במרץ 1967) הוא בנו הבכור של רבי אהרן טייטלבוים, אחד משני אדמו"רי חסידות סאטמר. הרב מנחם מנדל הוא הרב של הריכוז הגדול של חסידי אביו בשכונת וויליאמסבורג ברובע ברוקלין שבניו יורק.

ביוגרפיה

נולד לסאשא, בת רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, ולרב אהרן טייטלבוים. נקרא על שם סב אמו, רבי מנחם מנדל מחסידות דעעש שנספה בשואה.
בחודש כסלו תשמ"ד נישא לברכה סימא, בת הרב דוב בעריש מייזליש, חתן סבו רבי משה טייטלבוים. החתונה נערכה בהשתתפות רבבות בקומפלקס ״נסי קולוסיאום״ בניו יורק. לפני חתונתו נסע לישראל והוסמך שם לרבנות על ידי הרב יצחק יעקב וייס והרב משה אריה פריינד. לאחר חתונתו מונה לרב בית הכנסת "עצי חיים סיגוט" בשכונת וויליאמסבורג ומאוחר יותר היה רב קהילת סאטמר באנטוורפן שבבלגיה. בשנת תשס"ו (2006), לאחר עלות אביו לכס האדמו"רות, חזר לארצות הברית ומונה לרב חסידי אביו בוויליאמסבורג. הוא נוסע לשבתות לחסידי אביו בעולם ועורך באטע׳ס. בשנים האחרונות כאשר נוסע אביו אל חסידיו בוויליאמסבורג לראש השנה, הוא שולח את רבי מנדל לקריית יואל. רבי מנדל הוא גם ראש הישיבה לצעירים של סאטמאר בוויליאמסבורג. תיקן תקנות לקהילתו, כגון שאסור להזמין יותר מ-30 אורחים לסעודת בר מצווה ויש לקיימה באולמות זולים.
אוסאמה אל-באז

ד"ר אוסאמה אל-באז (ערבית: أسامة الباز; 1931 - 14 בספטמבר 2013) היה דיפלומט מצרי ויועץ בכיר לנשיא מצרים חוסני מובארק.
אל-באז למד משפטים באוניברסיטת קהיר, ולאחר מכן למד מספר שנים בארצות הברית והוא בעל תואר שלישי מבית הספר למשפטים בהרווארד. לאחר מכן הצטרף לשירות החוץ המצרי, כשבין היתר היה יועץ של שר החוץ המצרי איסמעיל פהמי ובשנת 1977 קיבל דרגת שגריר. הוא התפרסם לאחר ששר החוץ פהמי התפטר במחאה על כוונתו של אנואר סאדאת לבקר בירושלים, אז מונה אל באז ליועצו של הנשיא לעניין המשא ומתן עם ישראל והיה (יחד עם בוטרוס בוטרוס ראלי, דיפלומט ומזכ"ל האו"ם בין השנים 1992-1996) ממכיני הביקור של סאדאת בישראל. כמו כן היה שותף פעיל בדיוני המשא ומתן וממנסחי הסכם השלום שנחתם בין המדינות.
לאחר עלותו לשלטון מינה חוסני מובארק את אל-באז ליועצו הבכיר והיה מקורב אליו במשך עשרות שנים. בין היתר היה אחראי מטעם השלטון המצרי על הנושא הפלסטיני והיה בקשר רצוף עם גורמים בישראל.
אחיו הצעיר, פארוק אל-באז, הוא גאולוג מצרי-אמריקאי שהתפרסם כמי שחקר את קרקע הירח והיה שותף בתוכנית אפולו ובהנחתת אדם על הירח.
אניקה קרהאן

קריירת מועדונים

אניקה קרהאן התחילה לשחק כדורגל בגיל 4. היא שיחקה 8 עונות בדיסבורג 2001  ובמהלכם כבשה 8 גולים ב-146 משחקים. קרהאן הגיעה עם המועדון חמש פעמים למקום השני בבונדסליגה לנשים, כולל ארבע עונות ברציפות בין השנים 2005–2008. היא זכתה בגביע הגרמני פעמיים עם המועדון ובגביע ליגת האלופות לנשים של אופ"א בעונת 2008–2009.
במהלך טורניר המוקדמות לאליפות נשים של אופ"א נגד גלאזגו סיטי באוגוסט 2010, קרעה קרהאן את הרצועה הצולבת הקדמית בברך שמאל. היא החמיצה את כל העונה 2010–2011 בבונדסליגה ובשנת 2012 לאחר שמונה שנים עם דיסבורג 2001 עזבה את הקבוצה לטובת פריז סן-ז'רמן בה שיחקה 3 עונות, כבשה 2 שערים ב-52 משחקים והגיעה עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות.
ב-2015 חתמה קרהאן על חוזה עם באייר לברקוזן בה שיחקה עד פרישתה ממשחק פעיל בשנת 2017.

נבחרת גרמניה

את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה בכדורגל נשים עשתה במשחק נגד אוסטרליה ב-2005.
הטורניר הגדול הראשון שלה היה גביע העולם בכדורגל נשים ב-2007 בו הבקיעה את גול הבכורה שלה במשחק נגד קוריאה הצפונית.
היא זכתה עם הנבחרת הגרמנית במדליית ארד בכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 ובמקום השביעי באליפות אירופה בכדורגל נשים 2009. היא שיחקה בנבחרת הגרמנית בגביע העולם בכדורגל נשים 2011. היא זכתה במדליית זהב עם הנבחרת הגרמנית בכדורגל באולימפיאדת ברזיל  ב-2016.
באוגוסט 2016 פרשה מהשתתפות בנבחרת גרמניה.
קולין דייוויס

ביוגרפיה

דייוויס למד נגינה בקלרינט בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם נחסמה דרכו ללימודי ניצוח כיוון שלא הוכיח יכולת נגינה בפסנתר. אף על פי כן, הוא הקים תזמורת עם חברים ללימודים, ולעיתים קרובות ניצח עליה.
בשנת 1952 עבד דייוויס ברויאל פסטיבל הול, ובסוף שנות ה-50 ניצח על התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC.
לתהילה ראשונה בקנה מידה גדול זכה כאשר החליף את אוטו קלמפרר החולה בניצוח על האופרה דון ג'ובאני של מוצרט ברויאל פסטיבל הול בשנת 1959. שנה לאחר מכן החליף בנסיבות דומות את תומאס ביצ'ם, בביצוע חליל הקסם של מוצרט בגלינדבורן.
בשנות ה-60 עבד בסדלר'ס וולס אופרה וניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון ועל תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1971 החליף את גיאורג שולטי כמנצח ראשי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ניצח בהופעות מזומנות לפני כן. הוא נשאר בתפקידו שם עד 1986. הוא נודע בתמיכה באופרות של המלחין הבריטי מייקל טיפט וניצח על כמה מיצירותיו בהופעות בכורה. בשנת 1977 היה למנצח האנגלי הראשון שהופיע בפסטיבל ביירויט (המוקדש ליצירותיו של ריכרד וגנר), שם ניצח על האופרה טנהויזר. 
בשנת 1980 קיבל דייוויס תואר אבירות. לאחר זאת ניצח על תזמורת רדיו בוואריה ועל התזמורת הסימפונית של בוסטון, לפני שהתמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1995.
פרט לתמיכתו בטיפט ופרשנויותיו למוצרט, דייוויס היה מקורב במיוחד למוזיקה של הקטור ברליוז וניצח על ביצועים רבים של האופרות שלו ושל יצירותיו התזמורתיות. 
דייוויס שימש כיושב ראש בינלאומי של לימודי תזמורת באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בפברואר 2011 נפל מדוכן המנצחים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ובריאותו המדרדרת במהירות הובילה לביטולים רבים של הופעות. דייוויס נפטר בלונדון ב-14 באפריל 2013, בגיל 85, לאחר מחלה קצרה.
קבוצה בת מנייה

קבוצות בנות-מנייה נוספות

הנה הוכחתו של גאורג קנטור שקבוצת הזוגות של מספרים טבעיים היא בת מנייה. נסדר את הזוגות באופן הבא: ראשית יבוא (1,1), אחריו (1,2) ו-(2,1), אחר-כך שלושת הזוגות  שסכום הקואורדינטות שלהם , אחר-כך ארבעת הזוגות שסכום הקואורדינטות שלהם 5, וכן הלאה. (הזוגות  שסכומם  מסודרים לפי הערך של , מהקטן לגדול). ברור שהרשימה כוללת כל זוג של מספרים טבעיים, ולכן אוסף הזוגות בן מנייה. להתאמה שבהוכחה קוראים פונקציית זיווג.
מן ההוכחה הזו נובע למשל שאוסף המספרים הרציונליים (החיוביים) הוא בן מנייה: יש פונקציה מן הזוגות של מספרים טבעיים המכסה את כל המספרים הרציונליים, . העובדה שכל מספר רציונלי מתקבל יותר מפעם אחת (ולמעשה אינסוף פעמים) אינה מפריעה - אם רוצים ליצור רשימה שבה כל רציונלי יופיע פעם אחת, אפשר לדלג על זוגות  שאינם זרים; או לחלופין להשתמש במשפט קנטור-שרדר-ברנשטיין.
הטיעון של קנטור מראה שכל מכפלה קרטזית  של קבוצות בנות מנייה, גם היא בת מנייה. באינדוקציה נובע שאם  קבוצה בת מנייה, אז לכל  טבעי הקבוצה  גם היא בת מנייה. יתרה מזו, גם איחוד של מספר בן מנייה של קבוצות, שכל אחת מהן בת מנייה, הוא בן מנייה.
למשל,  היא קבוצה בת מנייה. בניסוח אחר, קבוצת כל הסדרות הסופיות של מספרים טבעיים היא בת מנייה. אלא שיש קבוצות גדולות יותר: משיטת האלכסון של קנטור יוצא שקבוצת כל הסדרות בנות המנייה של מספרים טבעיים (ואפילו של המספרים 0 ו-1) היא גדולה מכדי להיות בת מנייה. מכיוון שכך, גם קבוצת המספרים הממשיים אינה בת מנייה.
דוקטור סטריינג' 2

פיתוח

באפריל 2016, התסריטאי-שותף של "דוקטור סטריינג'", כריסטופר רוברט קרגיל, אמר כי אולפני מארוול קיבלו כמה רעיונות ראשוניים על הסרט ממנו, והבמאי סקוט דריקסון התרגש יותר מדי מ"דברים מוזרים" הקשורים לדמות הנמצאים בסיפור המקור של דוקטור סטריינג', אך מהאולפנים אמר לשניים לשמור את הרעיונות עבור סרטים עתידיים פוטנציאליים. באוקטובר 2016, דריקסון אישר כי יש לו תוכניות לסרט המשך, ואמר: "אני אוהב את הדמות, אני אוהב את האפשרויות החזותיות, ואני מכיר את הקומיקס כל כך טוב - [הסרט הראשון הוא] קצה הקרחון. יש כל כך הרבה שניתן להתקדם ממנו". דריקסון רצה לקחת דוגמה מ"האביר האפל ו"להביא נבל שאיתו אתה באמת צריך ללכת עמוק [ולחוות] חוויה יותר מטלטלת קרביים". קמברבאץ' הוסיף כי הוא חתם לפחות על עוד סרט סולו נוסף של "דוקטור סטריינג'". דריקסון קיווה להציג את דמותו של נייטמייר בסרט המשך פוטנציאלי, והביע עניין להמשיך ולחקור את דמויותיהם של ג'ונתן פנגבורן והאמיר בסרט ההמשך, אחרי שקיבלו תפקידים קטנים יותר בסרט הראשון. דריקסון גם הסביר כי בשל יחסיו הקרובים עם נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי וג'ו רוסו, הבמאי-שותף של "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק", הוא נשאר "כל הזמן בלולאה" על איך שסרטי הנוקמים השתמשו בדמותו של דוקטור סטריינג'. תסריטאי-שותף נוסף של הסרט הקודם, ג'ון ספייץ, הביע עניין לראות את דמותה של קליאה מופיעה בתסריט פוטנציאלי.
באפריל 2017, דווח כי דריקסון יחזור לסרט ההמשך הפוטנציאלי, לאחר מילוי התחייבויותיו לסדרת הטלוויזיה "Locke & Key". בדצמבר 2018, דריקסון היה בשלבי סגירת עסקה על חזרה למלאכת הבימוי בסרט ההמשך. אולפני מארוול היו אמורים להתחיל לחפש אחר תסריטאי עבור הסרט, בעוד שמקביל אושר שקמברבאץ', רייצ'ל מקאדמס, ובנדיקט וונג ישובו לגלם את דמויתיהם מהסרט הקודם. "הוליווד ריפורטר" דיווח שהתסריט ייכתב במהלך שנת 2019 ושהצילומים מתוכננים להתחיל בתחילת שנת 2020, והוסיף שייתכן והסרט יעלה לאקרנים במאי 2021. ביולי 2019, הוכרז רשמית שהסרט ייקרא 'Doctor Strange in the Multiverse of Madness, ובמקביל אושר שהסרט יעלה לאקרנים ב-7 במאי 2021 ושאליזבת אולסון תשוב לגלם את דמותה של מכשפת השני בסרט; פייגי הצהיר כי קשת העלילה של סדרת המקור החדשה של דיסני+, "וונדה-ויז'ן", בכיכובה של אולסן יקושר ישירות לתפקידה בסרט ההמשך. דריקסון אמר כי הסרט יחקור יותר מהגותיקה של מוטיבי סוגת האימה מספרי הקומיקס מאשר הסרט הקודם, ושהוא ייחשב לסרט האימה הראשון ביקום הקולנועי של מארוול.

צילומים

צילומי הסרט עתידים להתחיל בתחילת שנת 2020.

הפצה

הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-7 במאי 2021.