האבלוק וטינרי

הֶבְלוֹק וֶטִינָרִי, שמכונה גם הפטריארך או האציל, הוא רודן העיר הדמיונית אנק-מורפורק בסדרת ספרי הפנטסיה עולם הדיסק מאת הסופר הבריטי טרי פראצ'ט.
וטינרי הוא דמות סגפנית, נזירית וצינית ואף נוטה למיזנתרופיות. העיר משגשגת תחת שלטונו וגדלה מדי שנה.

חייו טרם עלייתו לשלטון

אביו ואמו מתו בילדותו והוא גדל אצל דודתו, הליידי רוברטה מֶזֶרוֹל.
הוא התחנך בגילדת המתנקשים, שנחשבת למוסד העלית לחינוך צעירי האצולה, והתבלט כתלמיד מבריק ומתבודד. כמתבודד היווה מטרה להצקות מצד שאר הנערים. הוצמד לו הכינוי "מטריד הכלבים" (משחק מילים על שם משפחתו, שדומה בצלילו למילה וטרינר, עם רמיזה מינית גסה) ולעגו לו בטענה השגויה שמעולם לא התנקש בחייו של איש. וטינרי לא נשאר חייב ותמיד נקם בדרכו שלו, הפתלתלה.
במרבית הבחינות קיבל ציונים גבוהים, למעט הבחינה בהסוואה והסתתרות, בה קיבל ציון נכשל מפני ש"לא ראו אותו בכיתה בזמן הבחינה".
ביוזמת קבוצה מאצילי העיר שמאסה בקפריזות של רודן העיר, וטינרי הצעיר התנקש בחייו של הרודן, הלורד ווינדר. לאחר שחיסל את שומרי ראשו של ווינדר לא היה עליו לנקוף אצבע: ווינדר לקה בהתקף לב ומת במקום כשראה את וטינרי מתקדם לעברו בלב אולם נשפים הומה אדם - בלי שאיש פרט לווינדר עצמו יבחין בו.
עוד באותו יום השתתף בקרב רחוב נגד משטרת האימים של הרודן ושם קטל ארבעה מ"הפושעים המגויסים" שפעלו תחת פקודתו של הרודן הבא.
לאחר מותו של ווינדר יצא וטינרי הצעיר למסע לאוּבֶרְוָאלְד, אזור פראי ביבשת. שם פגש את הערפדית מרגולוטה, ונרמז שלשניים היה איזשהו סוג של רומן. בכל מקרה, העובדה הודאית היא שהשניים לימדו רבות אחד את רעהו.
חילופי השלטון לא הביאו לתוצאות הרצויות. עד מהרה נסתבר שמחליפו של ווינדר, הלורד סְנָאפְּקֵייס, קפריזי לא פחות מווינדר. סנאפקייס חטא גם בכך שהפר את הבטחותיו לאלו שעמדו מאחורי ההתנקשות בווינדר ועלייתו לשלטון. פרטי חילופי השלטון הבאים אינם ידועים, אולם וטינרי עצמו מונה לרודן העיר, בהצבעת ראשי הגילדות.

אופי שלטונו

וטינרי הוא רודן נאור, המסתמך לרוב על תככים במקום על הזרוע המבצעת הרשמית. כך למשל הכריז עם עלייתו לשלטון על גילדת הגנבים, שהייתה קיימת עד אז במחתרת, כגילדה חוקית לכל דבר ("אם בכל מקרה יש פשע, אז כבר עדיף פשע מאורגן"). בכך השיג שלוש מטרות: גילדת הגנבים גבתה מס סביר שתמורתו התחייבה למיספר מועט ביותר של גניבות ומעשי שוד, אותה הגילדה עצמה רדפה בקנאות ואלימות כל שודד וגנב שלא היה חבר רשמי בה ולא סר למרותה, והמטרה השלישית - כמה חדשים לאחר הקמת הגילדות קרא וטינרי לראשי הגילדות ורמז להם שבמידה והם יפרו את ההסכמים שלהם הוא עכשיו ידע בדיוק איפה למצוא אותם ואת משפחותיהם וכך דאג שיסורו למרותו.
בשורה של צעדים באופי זה התייצבה העיר והמסחר החל פורח. אנק-מורפורק הייתה ליעד הגירה מבוקש ומספר תושבי העיר גדל.
למרות הישגי שלטונו וטינרי הוא דמות שנואה ומפחידה עבור רוב תושבי העיר. תככנותו והיותו אדם נטול פגמים - הוא ישן שעות מעטות מדי לילה, מנווט גם את יריביו כרצונו, ואין לו שום חולשה ידועה - מביאים לכך שמדי פעם נעשה ניסיון להדיחו, אך פעמים רבות מסתבר שוטינרי עצמו הוא שיזם את הקשר על מנת לחשוף, להביך או להעניש את מתנגדיו.
וטינרי מחזיק בדיעה ש"רוב בני האדם רעים מטבעם". בהתאם לכך הוא רואה את תפקידו לאלץ אותם להתנהג כשורה. כפטריוט של העיר הוא מלהטט בין אינטרסים ותשוקות סותרות של בעלי העוצמה ומתמרן אותם אחד כנגד השני כך שמטרתו - שיגשוג העיר - תושג. נראה שיחס האיבה כלפיו לא מפריע לו והוא מפגין אדישות גמורה כשאנשי מפתח מתפרצים כלפיו. ישנם מעט מאוד אנשים שהוא מעריך, ואת אלה הוא מתמרן (פעמים רבות בניגוד גמור לרצונם) לתפקידי מפתח בעיר.
הפרט היחיד שאינו רציונלי בהתנהגותו הוא תיעוב לא מוסבר לפנטומימאים, שאת פעילותם בעיר אסר בחוק. פנטומימאי שנתפס בפנטומימה נכלא בתא מיוחד, שבו קבוע שלט "למד את המלים".

עם סמואל ויימס

עם עלותו של וטינרי לשלטון הוא פעל להחלשת וניוון משטרת העיר - "משמורת הלילה", והחליף את תפקודה במנגנונים כלבבו כדוגמת גילדת הגנבים, אך לאחר אירועי הספר שומרים! שומרים! שינה את דעתו. עד זמן זה נהג יחס מבטל בקפטן ויימס, אולם לאחר שעמד על ערכו התמיד במדיניות שהגבירה את כוחה והיקפה של המישמורת תחת פיקודו של ויימס. על אף הערכתו הגוברת לויימס, וטינרי המשיך לתמרן אותו כפי שנהג בכל אדם. כך למשל הוא העניק לויימס, בניגוד מפורש לרצונו, תואר אצולה. ויימס, בהיותו מטבעו אדם ישר, בקושי סובל את תככיו של וטינרי, ועל אף שהוא מעריך את היציבות והשגשוג שהביא וטינרי לעיר מתפרץ כנגדו לעיתים. עם זאת בכל עת שוטינרי נמצא בסכנה אמיתית ויימס יוצא מגדרו על מנת להגן עליו, בהיותו מודע היטב לערכו. וטינרי משתמש לעיתים קרובות בויימס ובמוניטין של ויימס על מנת לנטרל מוקשים בעייתיים במיוחד, עם חלוף הזמן הוא פחות ופחות מתמרן את ויימס ולעיתים אף חושף לפניו מן ההתחלה את מטרותיו בגילוי לב. תהליך מתמשך זה מביא לשיחות מלבבות בין השניים שרוב הנאמר בהן מצוי בין השורות. נראה שויימס הוא מהאנשים המעטים מאוד - אולי אף היחיד - שדעתו על וטינרי חשובה לוטינרי.

עם גזר איירונפאונדרסון

בין גזר לוטינרי שוררת הבנה. וטינרי יודע שגזר הוא יורש הכס של אנק-מורפורק, אך לא יזם התנקשות בו. בשיחה בין השניים (בדומה לשיחות עם וויימס, רוב הנאמר היה בין השורות) הודיע לו גזר שהוא מעדיף שאנשים יתנהגו כשורה מפני שכך צריך, ולא בשל הכריזמה השופעת של גזר, אך קיימת אפשרות שבעתיד המצב ישתנה. מאז סיכום מוקדם זה לא חל שינוי.

עם מויסט פון-ליפויג

דוגמה מצוינת לשיטת איוש התפקידים של וטינרי - פון-ליפויג היה נוכל משכנע להפליא ש"שאב" כ-150,000 $ ממוסדות ואישים באנק-מורפורק. הוא נשפט לתליה. לאחר שנתלה מצא את עצמו להפתעתו בראיון עם וטינרי (במקום בעולם הבא). וטינרי כפה עליו את תפקיד מנהל רשות הדואר. תוך זמן קצר גילה פון-ליפויג לתדהמתו שהתפקיד חשוב לו ושיקם את שירות הדואר במאמץ גדול, ביצירתיות לא מבוטלת וגם (לא פחות חשוב) ב-150,000$ ש"ניתנו לו מאחד האלים, לא ידוע איזה אל". לאחר שפון-ליפויג ייצב את רשות הדואר העבירו וטינרי, בדרכו האופיינית, לניהול הבנק המרכזי של העיר. בסוף הספר (Making Money) חושף וטינרי את תוכניתו להעביר את פון-ליפויג לתפקידים אחרים הזקוקים לניהול יצירתי בעתיד.

מוטו

אם זה לא מקולקל, אל תתקן
ציטטה אופיינית:
תן להומלס עצים למדורה ויהיה לו חם ללילה אחד. שים אותו בתוך המדורה ויהיה לו חם לשארית חייו