google/wiki40b huggingface dataset:
פארק מפרץ פלהאם

פארק מפרץ פלהאם או פארק פלהאם ביי (באנגלית: Pelham Bay Park) הוא פארק מרכזי בעיר ניו יורק הממוקם בקצהו הצפון מזרחי של רובע הברונקס. הפארק הוא הגדול שבפארקי העיר (גודל הפארק - פי שלושה מגודלו של סנטרל פארק המצוי באי מנהטן) והוא כולל שטחי קרקע נרחבים המשתרעים משתיי גדות נהר הטצ'ינסון, וכן את שטח האי האנטר במפרץ לונג איילנד.
הפארק גובל בצפונו בכפר פלהם מנור שנמצא בוסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, וכן בשכונות הברונקס "קאונטרי קלאב", פלהאם ביי, קו אופ סיטי וסיטי איילנד.
בדרום הפארק נמצאת אחוזת ברטו פל - אחוזה הבנויה בחיקוי של הסגנון היווני הקלאסי.

היסטוריה

במקום בו נמצא כיום הפארק, התרחש בעבר ניסיון ההתיישבות שלא צלח של אן האטצ'ינסון - מושבה אנגלית שהתיישבה במקום בהיותו תחת שלטון הולנדי, והושמדה בשנת 1643 במתקפה של אינדיאנים משבט סיוואנוי שנקמו רצח באינדיאנים שבוצע על ידי ויליאם קיפט ביוזמת חברת הודו המערבית ההולנדית. בשנת 1654 רכש אנגלי בשם תומאס פל 200 קמ"ר משבט סיוואנוי ובנה עליו את אחוזת פלהאם מכוח צו מלכותי משנת 1666 של המלך צ'ארלס השני.
במהלך המהפכה האמריקאית היה השטח שטח הפקר בין העיר ניו יורק שנשלטה על ידי הבריטים, לבין מחוז ווסטצ'סטר שנשלט על ידי המורדים, ונערך בו קרב נקודת בל בה עצרה המיליציה של מסצ'וסטס את התקדמות החיילים האנגלים.
הפארק הוקם בשנת 1888 ביוזמת מחלקת הפארקים של הברונקס. ועם איחודה עם העיר ניו יורק, הועבר הפארק לאחריות מחלקת הפארקים של העיר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוקם בפארק חוף רחצה פופולרי, וב-1941 הוקם במקום מטווח.
בני ברבש

ביוגרפיה

ברבש, נצר למשפחת שניאורסון, הוא בנם של רות (לבית הבר) ומנחם ברבש. הוא נולד בבאר שבע, לשם עברה משפחתו מתל אביב. אביו היה איש הש"י ולאחר מכן איש השירות הציבורי. אמו הייתה מורה, מנהלת בית ספר ומדריכת מורים. בנעוריו גר שנתיים בארגנטינה, בעקבות שליחויותיו של אביו. אחיו הוא הבמאי אורי ברבש, איתו הוא משתף פעולה ביצירתו.
בשנת 1969 התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והכשרה כלוחם, אולם נאלץ לפרוש מן המסלול ושובץ בחטיבת גולני בגדוד 51 (הבוקעים הראשון). בגולני עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבת גולני ושימש כמפקד מחלקה בגדוד. בהמשך היה מפקד פלוגה בגולני. ברבש לחם במלחמת ההתשה ובמבצעים שונים כנגד ארגוני המחבלים בלבנון, והשתחרר סמוך למלחמת יום הכיפורים בשנת 1973. במלחמה הצטרף ברבש לכוחות חטיבת גולני ולחם ברמת הגולן כקצין בגדוד 51. שלושה ימים לפני שהיה אמור להשתתף במבצע קינוח לחם ברבש בהיתקלות עם חיילי הקומנדו הסורי ונפצע משני כדורים, בחזה ובברך. לאחר המלחמה נענה ברבש לבקשתו של מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי, ושב לשירות בצה"ל. השלים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש כקצין אג"ם חטיבתי וכסמג"ד. ברבש השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל לאחר ששימש כמג"ד בגולני. כמפקד גדוד במילואים לחם ברבש במלחמת לבנון. עם שחרורו מצה"ל הצטרף ברבש לתנועת שלום עכשיו ובמהלך שנות ה-80 היה ממובילי התנועה.
ב-11 במאי 1982 כינסו שישה קציני מילואים של צה"ל, וביניהם ברבש שהיה אז מג"ד בדרגת רס"ן, מסיבת עיתונאים. השישה מחו על הפגיעה בטוהר הנשק בשטחים, תוך שהם מבססים את דבריהם על ניסיונם האישי.
בשנת 1984, לאחר שחרורו מהצבא, שיתף פעולה לראשונה עם אחיו, אורי ברבש, כאשר כתב עם ערן פרייס, את התסריט לסרט "מאחורי הסורגים" העוקב אחר מאבקם המאוחד של אסירים יהודים וערבים בהנהלת הכלא בו הם נמצאים. שיתוף הפעולה הצליח והסרט זכה לשבחים רבים ולהתמודדות בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר.
שיתוף הפעולה בין שני האחים המשיך גם בסרטיהם הבאים, בהם "אחד משלנו" ו"דרך הנשר" כשבני כתב את התסריט ואורי ביים. מאמצע שנות התשעים החל בני ברבש לכתוב סדרות טלוויזיה המשודרות ברשת בערוץ 2 בבימוי אחיו, בהם "טירונות" ו"מילואים" העוסקות בהווי הצבאי. עיבד לסדרת-טלוויזיה גם את ספרו המצליח "מיי פירסט סוני", המספר על ילד המתעד את משפחתו השסועה.
ברבש מלמד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב תסריטאות, קולנוע וטלוויזיה.
חדוה נוה

ביוגרפיה

נולדה וגדלה במושב נתיב השיירה. למדה בבית ספר היסודי אזורי רגבה ובתיכון אזורי גליל מערבי. בשירותה הצבאי שירתה כמש"קית ת"ש בחיל השריון.
בוגרת תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה ותואר שני בניהול שירותי רווחה - עבודה סוציאלית.
עבדה בתחום העבודה הסוציאלית במשך כשלושים שנים ובתפקידה האחרון הייתה מנהלת מחלקת הרווחה בעיריית קריית מוצקין.
נוה נשואה ואם לשניים, עוסקת בקדרות, יוצרת כלי קרמיקה שימושיים ומלמדת.
נוה החלה לעסוק בכתיבה לאחר נפילתו של אחיה, עוזי צדיקיאן, במלחמת לבנון הראשונה.
תחילה כתבה שירי ילדים אשר יצאו לאור בספרה הראשון "שתי טיפות מים", אותו הקדישה לזכר אחיה.
בהמשך כתבה סיפורים לילדים בהשראת ילדיה וזכרונות ילדותה.
סיפור פרי עטה, "החשוד מקומה שש", התפרסם כסיפור בהמשכים מדי שבוע בשבועון הילדים והנוער "ראש צעיר" בעריכתו של יורם מארק-רייך.
עזרא קדם

ביוגרפיה

עזרא קדם נולד בירושלים בשנת 1965, ובה גדל. את האהבה לבישול ספג מן המטבח העיראקי של אמו וסבתו, בנות משפחת ימין. את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת הצנחנים.
לאחר הצבא למד בישול בארצות הברית תחילה בסן פרנסיסקו ב"קליפורניה קולינארי אקדמי
ולאחר מכן בניו יורק ב"מכון הקולינרי הצרפתי " במקביל ללימודיו עבד במנהטן במסעדת "אליסון אנד דומיניק" של השף טום ולנטי, בעלת הגוון הפרובנסלי.
לאחר שובו לישראל עבד במשך שנתיים במסעדת "קרן" של השף חיים כהן. במהלך עבודתו שם פגש את תמר בליי, ובסוף יוני 1995 פתחו השניים את מסעדת "ארקדיה" בירושלים, בעלת גוון ים-תיכוני. כעבור שנים אחדות עזבה בליי את המסעדה וקדם המשיך לנהלה עד היום. המסעדה מציגה מטבח ארצישראלי מתוחכם בשילוב טכניקות מן המטבח הצרפתי והמטבח האיטלקי, המשתמש בחומרי גלם ישראליים בלבד, עם דגש על מוצרים מאזור ירושלים.
המסעדה נבחרה כאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בדירוג של גו מיו ישראל, בדירוג של מבקר המסעדות של "הארץ", דניאל רוגוב, וכן בדירוג של מבקר המסעדות של "מעריב", שגיא כהן ובמדריך "מפה" למסעדות הטובות בישראל.
בבעלותו של קדם שטח חקלאי בן 8–9 דונם ובו הוא מגדל כחצי מתצרוכת המוצרים של מסעדת "ארקדיה" ואת יתר הסחורה הוא רוכש מחקלאים ברחבי ישראל.
קדם קנה לעצמו שם של שף ומנהל קפדן, קשוח, בלתי מתפשר ולעיתים אף קפריזי ואגרסיבי. עם זאת, צמחו תחת שרביטו במסעדה מספר שפים מובילים כמו רפי כהן ממסעדת "רפאל", מאיר אדוני ממסעדת "כתית", מנחם כץ ממסעדת "ארטישוק" ואחר-כך "1868" וירון שליו ממסעדת "טוטו".
בשנת 2008 הנחה תוכנית ריאליטי בערוץ 2 בשם "המטבח" (הגרסה הישראלית של התוכנית "מטבחי הגיהנום") בה הוא בורר בצורה תחרותית שף מצטיין אשר זוכה בקבלת משרת שף במלון הרודס שבאילת. בתוכנית עתירת התקציב הוקמה במיוחד מסעדה ומטבח מודרני ומצויד בהם מתנסים המתמודדים בבישול עילי. בתוכנית נחשפה דמותו של קדם כטבח קשוח ובלתי מתפשר, שאינו מהסס לצעוק על המתמחים ולעיתים אף להעליבם. על כך נמתחה על קדם והתוכנית לא מעט ביקורת מצד מבקרים, עם זאת הצליחה התוכנית להוביל עם רייטינג של כ-21%.
ג'ון הוקס

ביוגרפיה

נולד בתור ג'ון מרווין פרקינס בעיר אלכסנדריה שבמינסוטה, בנם של פטרישיה ופיט פרקינס.
עבר לטקסס שם החל לפתח קריירה בתור שחקן ומוזיקאי.
הקים בשותף חברת תיאטרון והופיע ברחבי ארצות הברית.
כיום גר הוקס בלוס אנג'לס, שם הוא כותב ומקליט שירים עם הלהקה שלו " King Straggler"

קולנוע

הוקס התפרסם לראשונה בתפקידים משניים בסוף שנות ה-90 בסרטי האימה "מצאת החמה עד צאת הנשמה", "אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" בתור דייב חברו של ריי ברונסון (פרדי פרינז ג'וניור) שנרצח באכזריות בתחילת הסרט, בקומדיות הפעולה "שעת שיא" בתור מוכר המפות אותו חוקר הבלש קרטר (כריס טאקר), "הנוכל המבריק" בתור הפושע אדי ובדרמה "רופא במלכוד" בתור הבריון פליק העובד עבור המאפיונר ריימונד בלוסום (טימותי האטון). 
בשנת 2000 שיחק במותחן האסונות שובר הקופות "הסופה המושלמת" בתפקיד באגסי איש צוות ספינת "אנדריאה גייל".
ב-2001 הופיע בדרמת הספורט "משחק חזק". ב-2003 במותחן האימה "זהות" בתור לארי בעל המוטל. ב-2005 שיחק בתפקיד ראשי ראשון בקריירה בדרמה "אתה אני וכל השאר" בתור סוכן המכירות הגרוש ריצ'רד.
ב-2006 גילם את אלונזו סטיבנס המודיע של הבלשים סוני קורקט (קולין פארל) וריקו טובס (ג'יימי פוקס) בגרסה הקולנועית לסדרה "מיאמי וייס".
ב-2007 שיחק בדרמת הפשע של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" את הבלש פרדי ספירמן השותף של בלש משטרת ניו יורק ריצ'י רוברטס (ראסל קרואו).
ב-2010 בתפקידו הטוב בקריירה בדרמה "קר עד העצם" גילם הוקס את טירדרופ דודה של גיבורת הסרט הצעירה ריי דולי (ג'ניפר לורנס).
על הופעתו בסרט זכה הוקס בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

טלוויזיה

התפרסם בטלוויזיה בעיקר בסדרת הדרמה התקופתית "דדווד" בתור סול סטאר המתוייג בתור "היהודי" של מחנה "דדווד" ובסדרה הקומית "על הפנים" בתפקיד דאסטין אחיו של המורה לספורט המתוסכל מכך שפספס קריירת בייסבול מקצועית קני פאוורס (דני מקברייד). כמו כן גילם בסדרה "אבודים" בעונתה השישית את עוזרו, מתורגמנו ודוברו האישי של דוגן, מנהיג ה"אחרים" במקדש, שיחק גם בתיקים באפלה.
מרטינה הלמן

ביוגרפיה

הלמן נולדה בלייפציג, סקסוניה. היא החלה להתאמן בזריקת דיסקוס בגיל 16.

אלופת עולם

באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה הלמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.94 מטר, לפני גלינה מורשובה מברית המועצות (67.44 מטר) ומריה פטקובה מבולגריה (66.44 מטר).

1984

הלמן החמיצה את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בשל החרם שמדינתה הייתה שותפה לו ובכך נמנע ממנה לזכות במדליית זהב אולימפית. שבועיים לפני המשחקים, היא קבעה בתחרות שנערכה בעיר מגוריה ב-13 ביולי תוצאה של 72.32 מטר.

1986

באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1986 זכתה הלמן במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.26 מטר, אחרי דיאנה גנסקי בת ארצה (71.36 מטר) וצבטנקה חריסטובה מבולגריה (69.52 מטר).

1987

בתחרות שנערכה בפוטסדאם, ברנדנבורג ב-20 באוגוסט קבעה הלמן בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 72.92 מטר, שבוע לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 71.62 מטר (הנוכחי 2015), לפני דיאנה גנסקי (70.12 מטר) וצבטנקה חריסטובה (68.82 מטר) ובכך הגנה על תוארה.

1988

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה הלמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 72.30 מטר (הנוכחי 2015), לפני דיאנה גנסקי (71.88 מטר) וצבטנקה חריסטובה (69.74 מטר). כבר בזריקה הראשונה היא קבעה שיא אולימפי חדש של 71.84 מטר.

1990

באליפות אירופה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה בשנת 1990 זכתה הלמן במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.66 מטר, אחרי אילקה וילודה בת ארצה (68.46 מטר) ואולגה בורובה מברית המועצות (66.72 מטר).

1991

באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה הלמן במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.14 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.

1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה הלמן במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.52 מטר, ולא הצליחה להגן על תוארה.
מאיורדומוס

המאיורדומוס (מלטינית: maior domus; מאיור - מנהל; דומוס - הבית), כלומר השר אשר על הבית או מנהל הבית היה תואר ותפקיד בחצרות המלוכה בימי הביניים המוקדמים, שהיה בשימוש בעיקר באימפריה הפרנקית במאה ה-7 וה-8.
במהלך המאה ה-7 הפך תפקיד זה לתפקיד החשוב ביותר בממלכה המרובינגית באוסטרזיה, ולמלכים הייתה למעשה רק סמכות סמלית. המאיורדומוס הוא תפקיד המפתח שאיפשר את החלפת השושלת המרובינגית בשושלת הקרולינגית ובכך איפשר את עלייתו של פפין הגוץ ואחריו של בנו קרל הגדול.
בתחילה היה התפקיד סוג של ראש מטה הארמון ועם הזמן צבר עוד ועוד סמכויות עד שגבר כוחו מזה של המלך, אחת הסיבות העיקריות לכך היא שעל מנת להגיע למלך היה צריך לעבור דרך המאיורדומוס. התפקיד עבר בירושה בין משפחות אצולה מסוימות. באוסטרזיה, פפין הראשון מהמשפחה הקרולינגית השתלט על התפקיד והעבירו לבנו במטרה להמליכו במקום המלך, פפין גם שינה את שמו של הילד לשם מרובינגי "כילדברט" ואילץ את המלך להמליכו למלך, את יורש העצר האמיתי שלחו למנזר באירלנד. המהלך לא צלח ומשפחות האצולה האחרות הוציאו להורג את פפין ובנו.
כעבור כמה שנים פפין מהרסטל מהמשפחה הקרולינגית הצליח להשתלט על משרת המאיורדומוס, בנו של אותו מאיורדומוס הוא קרל מרטל, שהוא גם סבו של קרל הגדול. בנו של קרל מרטל, פפין השלישי (פפין הגוץ) היה למלך הקרולינגי הראשון ומייסד השושלת הקרולינגית.
יקושימה

גאוגרפיה

לאי צורת עיגול, קוטרו כ-25 ק"מ, היקפו 135 ק"מ ושטחו 504.88 קמ"ר. בין האי לבין האי טנגשימה ממזרח לו מפריד מצר ים המכונה מצר וינסן (Vincennes Strait) או גם מצר יקושימה (יקושימה קאיקו). במרחק כ-15 קילומטרים מערבית לאי שוכן האי קוצ'ינוארבו-ג'ימה שבו יש הר געש פעיל. במרכזו של האי ניצב הר מיאנואורה הנישא לגובה של 1,935 מטר וסמוך מדרום לו ניצבת הפסגה השנייה בגובהה בהר קורואימי שגובהו 1,886 מטר. האי עשוי ברובו מגרניט ומסביב למסיב המרכזי מצויים שטחים מכוסים אבן חול. 
האקלים באי נע בין אקלים סובטרופי לאורך החופים לסובאלפיני בפסגות הגבוהות. מזג האוויר לח וגשום בכל חלקי האי, וכמות המשקעים נעה בין 4,000 מ"מ בשנה באזורי החוף ל-10,000 מ"מ בשנה בפסגות ובצידו הצפון-מזרחי של האי. העונות הגשומות הן האביב והקיץ ואז מלווים הגשמים במפולות בוץ. בחורף מכוסות פסגותיו של האי בשלג העשוי להצטבר עד לגובה של 6 מטר, דבר שאינו ברור מאליו לאור העובדה שיקושימה שוכן בקו הרוחב של הנגב ולאור העובדה שטמפרטורת  מי הים מסביבו אינה יורדת אף פעם מתחת ל-19 מעלות צלזיוס.

החי והצומח

כ-75 אחוז משטחו של יקושימה מכוסה ביער והצמחייה בו ערוכה ברצועות בהתאם לקווי הגובה ולתנאי האקלים. האי ידוע במיוחד בעצי הקריפטומריה (הנקראים סוגי – 杉). עצים אלה היכולים להגיע עד לגיל מופלג של 3,000 שנים שוכנים באי מעל גובה של 600 מטר, והם מכונים "קו-סוגי" כל עוד לא הגיעו לגיל של אלף שנים ו"יאקו-סוגי" לאחר מכן. הסוגי העתיק ביותר הוא ג'ומון סוגי (縄文杉)שגילו מוערך ב-2,600 שנים. סך הכל מצויים באי כ-1,900 מינים של צמחים, מהם 94 אנדמיים. 
ביקושימה 16 מיני יונקים, מהם שניים אנדמים לאי – קוף מקוק יפני ייחודי המכונה "יאקוזארו" (yakuzaru, שם מדעי Macaca fuscata yakui) ואייל יאקושימה (תת-מין של אייל סיקה (yakushika, שם מדעי Cervus nippon vakushimae). בנוסף מצויים באי כ-150 מיני עופות.
ליאוניד אידלמן

ביוגרפיה

אידלמן נולד בריגה (אז בברית המועצות; כיום בלטביה). סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של העיר ריגה. בשנת 1987 עלה לישראל. הוא התמחה בהרדמה בבית החולים הדסה עין כרם. לאחר מכן יצא להשתלמויות בבתי חולים בלונדון שבבריטניה ובניו יורק, פיטסבורג ואטלנטה שבארצות הברית. הוא חבר החברה האמריקנית של הרופאים המרדימים (American Society of Anesthesiologists).
אידלמן משמש כמנהל מחלקת ההרדמה, רפואה סב-ניתוחית ורפואת כאב של המרכז הרפואי רבין. הוא כיהן בעבר כיושב ראש איגוד הרופאים המרדימים בישראל. פרופסור חבר קליני בחוג להרדמה באוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2009 נבחר אידלמן לתפקיד יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י). קודם לבחירתו היה סגן יושב ראש ההסתדרות הרפואית ויושב ראש חטיבת רופאי בתי החולים של שירותי בריאות כללית.
בשנת 2011 עמד בראש שביתת רופאים שנמשכה 158 יום ובמהלכה שבת שביתת רעב. במהלך השביתה נתגלע קרע בין הרופאים המתמחים ובין הר"י, וקרע זה נמשך גם לאחר סיום השביתה. הרופאים המתמחים, ואתם ועדי הרופאים בחלק מבתי החולים, הביעו התנגדות להסכם הקיבוצי שאידלמן הוביל לחתימתו.
בעקבות ההתנגדות להסכם, ובעיקר לחובת דיווח הנוכחות האלקטרוני שבו, הוקם ארגון רופאי בתי החולים (ארב"ל) אשר שם לו למטרה החלפה של ראשי ההסתדרות הרפואית. כצעד ראשון, הודח אידלמן עצמו מראשות ועד הרופאים במרכז רפואי רבין.
ב-29 באפריל 2014 נבחר ברוב מוחץ לתקופת כהונה נוספת כיו"ר הר"י.
ב-2015 עמד בחזית מאבק הרופאים נגד חוק הזנה בכפייה. בספטמבר 2018 סיים את כהונתו כיו"ר הר"י.
ב-16 באוקטובר 2017 נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית, ונכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר 2018.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוכרז כמועמד מפלגת ישראל ביתנו לתפקיד שר הבריאות

חיים אישיים

נשוי לילנה (רופאה) ואב לשניים, תושב תל אביב.
ג'סי פלמונס

ביוגרפיה

פלמונס נולד בדאלאס וגדל בעיר מארט, טקסס. הוא בוגר "אוניברסיטת טיץ' טקסס".
פלמונס החל את דרכו כשחקן בשנת 2002 בתור הבריון הצעיר אוקס בקומדיית הספורט "שחק אותה כמו מייקל". הוא התפרסם לראשונה בסדרת הדרמה "אורות ליל שישי" בה שיחק במשך חמש עונות בתפקיד הסטודנט ושחקן הפוטבול לאנדרי קלארק. ב-2009 שיחק בדרמה "שרינק" לצידו של קווין ספייסי בתפקיד סוחר הסמים חסוס.
בשנת 2012 הופיע פלמונס בדרמה של פול תומאס אנדרסון "המאסטר" בתפקיד ואל בנו של לנצסטר דוד (פיליפ סימור הופמן) והשתתף בעונה החמישית והאחרונה של סדרת הדרמה הפופולרית "שובר שורות" בתפקיד המחסל הצעיר טוד אלקוויסט. בנוסף הופיע בתפקיד משני בסרט הפעולה "באטלשיפ" לצידה של ריהנה.
בויגה המנגרובים

תיאור

נחש זה גדול יחסית לבני משפחתו ומגיע לאורך של 1.8–2.4 מטרים. צבעו שחור מלמעלה וצהוב מלמטה, עם רצועות צהובות על גבו. הראש רחב עם עיניים בולטות ושחורות, ולסתות צהובות בעלות פסים שחורים לאורכם. הנחש בעל ניבים ארסיים אך הם מצויים בחלק האחורי של הגולגולת הרחבה שלו. ניבים אלה שווים באורכם לשאר השיניים והם מזריקים ארס חלש יחסית והם אינם מסוכנים לאדם.
תפוצת הנחש במדינות דרום-מזרח אסיה: קמבודיה, בורמה, סינגפור, תאילנד, וייטנאם, הפיליפינים, מלזיה ואינדונזיה (באיים: בנקה, בליטונג, בורנאו, ג'אווה, ריאו, סולאווסי וסומטרה). תפוצתו היא בעיקר ביערות גשם ורק לעיתים הוא מצוי בביצות מנגרובים, מהם קיבל את שמו. עם זאת, מסוגל הנחש לשחות ולטפס על עצים היטב.
הנחש פעיל לילה. והוא ניזון בעיקר מלטאות, נחשים אחרים, יונקים קטנים ועופות אותם הוא הורג בארסו, לעיתים נדירות הוא ניזון גם מדו-חיים או מדגים. לעיתים משמש נחש זה כחיית מחמד.
לבלר (עוף)

מאפיינים

הלבלר מצוי בשטחי יבשת אפריקה, דרומית למדבר סהרה. הוא יימצא בעיקר בשטחי עשב פתוחים אך גם בכל קרקע שאינה סבוכה מצמחייה, אפילו אדמות חקלאיות. את עיקר תנועתו עושה בהליכה ובריצה מהירה, ובשיטה זו עובר ביום 30 ק"מ לפחות.
הלבלר ניזון ממגוון בעלי חיים אותו הוא מוצא וצד על הקרקע: יונקים קטנים, מכרסמים, לטאות, נחשים, צבים, חרקים, ציפורים וביצים.
את הטרף הורג הלבלר בעזרת כפות רגליו החזקות, ובעיקר בעזרת הטופר החיצוני שאותו מכוון הלבלר אל חיבורי הגולגולת. הלבלר פורש את כנפיו וציצית ראשו עומדת, בשעה שהוא מקפץ במהירות על הטרף ונועץ בו את טפריו.  במידה והטרף גדול מכדי להיבלע בשלמות, הלבלר מקפץ עליו קדימה ואחורה עד אשר הוא נקרע לחתיכות הניתנות לבליעה.
נוצות חזו אפורות וקצוות כנפיו שחורות. סביב עיניו כתם כתום-אדום. משערים כי צבע בוהק זה מטעה מיני נחשים מסוימים, אותם תוקף המין. ידוע שעופות דורסים רבים, הניזונים מנחשים הם בעלי צבעים דומים באזור הפנים.
ללבלר שיטת הטעיה נוספת עבור נחשים. בהתקרבו לנחש הוא מצמיד את זנבו הארוך לאדמה. הנחש התוקף, שאינו מבדיל בין רגלו של העוף לבין זנבו, מבזבז את ארסו על נוצות הזנב החלולות שאינן מוליכות ארס.
הלבלר נשאר עם בת זוגו לכל החיים, אך אורח חייו אינו חברתי ובני הזוג שומרים מרחק אחד מהשני ולעיתים רחוקות נצפים ביחד, למעט בתקופת החיזור ובתקופת גידול הצאצאים.
על אף שהותו הרבה על הקרקע, הלבלר מיטיב לעוף ומעופו נאה ביותר. בעת סכנה יזנק במהרה באוויר ויעופף הרחק מהסכנה.
הוא ישן ומקנן בעצים רחבים, לרוב עצי שיטה. קינו עשוי להגיע לשני מטרים בקוטרו, אך מוטלות בו 2 עד 3 ביצים בלבד. הנקבה דוגרת על הביצים  במשך 45 ימים. הגוזלים ישארו בקן כ-3 חודשים, ויעזבו את הקן כשבוע לאחר שילמדו לעוף.
הלבלר שקט בדרך כלל ומשמיע קולות המזכירים קרקור לעיתים נדירות, בעיקר בתקופת החיזור. הגוזלים מטים את ראשם לאחר כאשר משמיעים צווחותיהם, בדומה למיני עיטים ועיטמים מסוימים.
הלבלר הוא העוף הלאומי של סודאן.
לבנון הכנרת

מבנה פיזיולוגי

צורתו של לבנון הכנרת כצורת סרדין, עיניו גדולות, פיו חסר בינים, משוש והפה נוטה במקצת כלפי מעלה. צבעו של הדג, כסף מבריק, גבו כהה יותר וגופו ארוך וצר. קשקשיו מרובות וקטנות וסנפיר גבו קצר. סנפירי החזה לעומת אלו של לבנון הירקון אינם מגיעים עד אל סנפירי הגחון. הזנב ממוזלג (בצורת מזלג). אורכו המרבי מגיע עד 20 סנטימטר.

מזון

הלבנון משיג את מזונו באמצעות סינון המים וקליטת פלנקטון במסרקות הזימים המפותחות שלו.

רבייה

בחורף מתחברים הלבנונים ללהקות גדולות לצורך רבייה, בעונת החורף הנקבות מטילות את ביציהן על סלעים במים רדודים והזכרים מפרים אותן. הדגיגים בוקעים כעבור 5–7 ימים אין כל טיפול בצאצאים ורבים נטרפים ולא מגיעים לבגרות.

מיני הלבנון

בישראל מצויים שלושה מיני לבנון שכולם חיים בסביבת מים מתוקים: לבנון הכנרת הוא היחיד שיש לו ערך מסחרי חי בכנרת ונדוג בה בשוק מוכר דג זה גם בשם "סרדין הכנרת" דג הדומה ללבנון.

תפוצתו של הדג

תפוצתו העיקרית של לבנון הכנרת היא באגם הכנרת ובירדן, נוסף לכך הוא נצפה לעיתים באגמים נוספים בישראל לבנון הכנרת הוא מין אנדמי לארץ ישראל, כלומר זהו מין אשר תפוצתו מוגבלת לארץ ישראל בלבד.

מקום מחיה

בכנרת 19 מיני דגים טבעיים לאגם ועוד 8 מינים זרים שאוכלסו בה. המין הנפוץ ביותר באגם הוא הלבנון הידוע גם כסרדין הוא דג קטן שחי כבוגר בלהקות במים הפתוחים. שם הוא ניזון מזואופלנקטון ומהווה כ-80% מסך הכל הדגים באגם הכנרת מהווה מקור דגה לדייגים מקצועיים וחובבים. מדי שנה נידוגים כ-2000 טון דגים בכנרת כשליש מתוכם הוא לבנון הכנרת.

הידלדלות בדגי הלבנון בכנרת

מאז שנות ה-90 סובלת הכנרת מתנודות מפלס קיצוניות כגון: הבצורת של השנים 1999–2001 ובשנים 2008–2011 המערכת האקולוגית של הכנרת מצויה במצב רגיש והיא סובלת מחוסר יציבות כתוצאה מפעילות אדם הבאה לידי ביטוי במופעים אקולוגים שונים: אצות כחוליות המייצרות רעלנים שפלשו לכנרת והן פורחות מדי שנה בקיץ.
לאחרונה ככל הנראה עקב ירידת המפלס באגם הידלדלה בצורה משמעותית אוכלוסיית דגי הלבנון באגם הכנרת. גורמי פיקוח שונים בדקו את הסיבות להתדלדלות זו וגילו כי ירידת המפלס הכנרת מצמצמת באופן משמעותי את שטחי הרבייה של דג זה. בעבר דגו בכנרת כ-1000 טון לשנה של מין זה, אך בשנים האחרונות הביקור ללבנון פחת והשלל השנתי שלו ירד בסדר גודל.
כיום הלבנון כבר לא נמצא בסכנת הכחדה.
אלכסנדר קבנל

קורות חיים

אלכסנדר קבנל נולד במונפלייה שבארו, צרפת ב-23 בינואר בשנת 1823.
כשהוא היה בן שבע עשרה, הוא החל ללמוד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. קבנל למד יחד עם פרנסואה אדוארד פיקו. ב-1844, כשהיה בן עשרים ואחת, הוא הציג ב"סלון" בפעם הראשונה, ושנה לאחר מכן, כשהיה רק בן 22, זכה קבנל במלגת פרס רומא. קבנל נבחר לחבר המועדון ב-1863. הוא התמנה לפרופסור בבית הספר לאמנויות יפות ולימד בו עד מותו.
הוא היה קשור באופן הדוק לסלון פריז: "הוא נבחר לחבר מושבעי הסלון באופן קבוע ותלמידיו יכלו להיספר במאות בסלונים. דרכם, קבנל עשה יותר מכל אמן אחר מדורו כדי ליצור את דמותו של הציור הצרפתי בבל אפוק". סירובו יחד עם ויליאם אדולף בוגרו לאפשור לצייר האימפרסיוניסטי אדואר מאנה ולעוד המון ציירים להציג את עבודותם בסלון של 1863, הובילה להקמתה של "סלון הנדחים" על ידי הממשלה הצרפתית.
קבנל היה צייר אקדמאי מצליח, ציורו משנת 1863, "הולדת ונוס", הוא אחד הדוגמאות הידועות ביותר לציור אקדמי במאה ה-19. התמונה הובאה על ידי השליט נפוליאון השלישי; ישנו העתק מדויק קטן, שצויר ב-1875, בשביל הנקאי ג'ון וולף, הנמצא כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק סיטי. הציור ניתן למוזיאון על ידי וולף ב-1893.
אדם מאהר

קריירת מועדונים

מאהר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת א.ז. אלקמאר באמצע דצמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד באטה בוריסוב, באותו משחק גם הבקיע את שער הבכורה שלו. הוא היה השחקן הכי צעיר במדי קבוצה הולנדית שהצליח להבקיע בליגה האירופית.
ב-1 ביולי 2013, מאהר חתם על מעבר לפ.ס.וו. איינדהובן לחמש שנים.

נבחרת הולנד

במאי 2012, מאהר זומן להיות בטורניר יורו 2012 על ידי המאמן בארט ואן מרוויק, אך לא שיחק. הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד באיירן מינכן. באוגוסט 2012, מאהר זכה בסרט הקפטן על ידי לואיס ואן חאל במשחק ההפסד 4-2 לנבחרת בלגיה.
קפטן המחוז של סן מרינו

היסטוריה

תפקיד קפטן המחוז נוצר בשנת 1243 כאשר תפקידם היה "ניהול הצדק בסן מרינו", תפקיד השקול לתפקיד שופט מודרני. באותה התקופה הם נקראו "קונסולים" כשם התפקיד ברומא העתיקה. הקונסול הראשון נבחר ב-12 בדצמבר 1243 על ידי "המועצה הגדולה והכללית" שהפכה לפרלמנט של סן מרינו, גם אז כהונתם הייתה כהונה של שישה חודשים בדיוק.
בסוף המאה השלוש עשרה המוסד החל להשתנות, אחד מהמנהיגים לקח את התואר "קפטן" והשני את התואר "מגן", משנת 1317 המגן היה חייב להיות רקטור. בדרך כלל, אחד מהם היה שייך למעמד העליון כדי להבטיח שליטה חזקה ואדם עם המיומנויות הדרושות כדי לשלוט במדינה, ואחד ממעמד הפועלים, שמייצג את העם.
בשנת 1972 נחקק בסן מרינו חוק שמסיר את האיסור על נשים להתמודד למשרות ציבוריות. קפטן המחוז אישה נבחרה לראשונה לתפקיד ב-1 באפריל 1981. ב-1 באפריל 2017 נבחרו לראשונה שתי נשים לתפקיד קפטן המחוז של סן מרינו; ונסה ד'אמברסו ומימה זבולי. סן מרינו היא המדינה עם הכי הרבה ראשי מדינה נשים.

בחירה

קפטני המחוז נבחרים כל שישה חודשים על ידי הפרלמנט של סן מרינו, והם בדרך כלל שייכים למפלגות יריבות כדי שלא תהיה דעה אחת שתשתלט על העם כולו. הליך הבחירה הוסדר בשנת 1945, למרות שבאופן לא רשמי התהליך היה זהה למשך שלוש מאות שנים, מהמאה השבע עשרה.
אם זוג מועמדים לא מקבל מספר קולות מספק מחברי הפרלמנט אז ישנו סיבוב שני.

סמכות שלטונית

קפטן המחוז היא המשרה העליונה ביותר ברפובליקת סן מרינו. קפטני המחוז הם שליטי המדינה, תפקיד שהם מבצעים כגוף אחד, עם זכות וטו הדדית על ההחלטה של השני. הם זכאים לתואר "הוד רוממותו". עם זאת, סמכותם השלטונית היא קטנה למדי וכוחם הוא בעיקר סמלי, שכן חובתם העיקרית היא לייצג את המדינה בעולם ולהבטיח את הסדר החוקתי. הם מפקחים על הפרלמנט הסן מרינזי, על הממשלה, ועל מועצת השנים עשר אך אין להם זכות הצבעה והחלטה באף אחת מן הישויות.
קפטני המחוז הם מפרקי הפרלמנט כאשר זמן כהונתו נגמר או שהמפלגה הנבחרת לא מצליחה להקים קואליציה יציבה. קפטן המחוז תמיד יהיה זה שיפרסם את החוקים שאושרו בפרלמנט.
החל משנת 1499 אין אפשרות להעמיד לדין את קפטני המחוז בזמן כהונתם. הנוהל קובע כי חמישה עשר יום לאחר תום המנדט שלהם במדינה כל אזרח חופשי להגיש תביעה לבית הדין בסן מרינו על דברים לא חוקיים שעשו או תפקידים שלא מילאו כראוי למרות חובתם.
אושקוש (חברה)

אושקוש (באנגלית: Oshkosh) היא חברה לייצור כלי רכב כבדים שמקום מושבה בעיר בשם זה במדינת ויסקונסין, ארצות הברית. החברה מתמחה ביצור כלי רכב מיוחדים לשימוש צבאי ואזרחי. הנהלת החברה ממוקמת בעיר אושקוש, ומפעלי הייצור שלה פרוסים בשמונה מדינות בארצות הברית וכן באוסטרליה, בלגיה, קנדה, סין, צרפת, רומניה ושותפויות ייצור במקסיקו ובברזיל. כלי הרכב של החברה נמכרים ב-130 מדינות ברחבי העולם. בסך הכול מעסיקה החברה כ-12,000 עובדים.

פעילות

החברה הוקמה בשנת 1917 במטרה לפתח ולייצר כלי רכב כבדים ומיוחדים בעלי הנעה כפולה. לאחר ייצור האבטיפוס הראשוני שזכה להצלחה גדולה, החלה החברה להתפתח במהירות. בשנת 1996 החלה לנהל מדיניות עסקית של צמיחה באמצעות רכישת חברות העוסקות בתחומי פעילות משיקים או משלימים לתחום עיסוקה העיקרי ושילובן לצורך יצירת הצעות בעלות ערך רב יותר ללקוחותיה. משנה זו רכשה אושקוש 15 חברות העוסקות בייצור מנופים, ציוד כיבוי, מערבלי בטון, רכבי חילוץ והצלה ועוד.
חברת אושקוש מתמחה בייצור משאיות קלות וכבדות בעלות הנעה לכל הגלגלים (כולל 6X6,8X8 וגם 10X10) לשימושים צבאיים כגון סיור, תובלה וחילוץ. חלקן מיוצרות גם בדגמים ממוגנים נגד מטענים, ירי ישיר, ומוקשים. בנוסף לכך מייצרת החברה מכליות, כבאיות ורכבי חילוץ והצלה המיועדים לפעול בשטחים בעלי קשיי עבירות, וכן מנופים ובמות הרמה מיוחדות המותקנים על כלי הרכב השונים.
באוגוסט 2015 הודיעה החברה כי זכתה במכרז של משרד ההגנה האמריקני לייצור כלי הרכב הקרבי הטקטי החדש אשר יחליף את הרכב הנוכחי מסוג HMMWV. המדובר בחוזה ענק בשווי של כ-53 מיליארד דולר, למשך שנים רבות, לייצור מעל 50,000 כלי רכב.