google/wiki40b huggingface dataset:
עבדת

היסטוריה

עבדת נוסדה על ידי הנבטים במאה ה-3 לפנה"ס כתחנה לאורך דרך הבשמים. לראשונה נזכרת העיר בכתבי הגאוגרף היווני תלמי בשנת 150 בקירוב, והוא מנה אותה בראש רשימת שבעה כפרים בפרובינקיה ערביה. הידיעה החשובה ביותר אודותיה נשתמרה אצל סטפנוס מביזנטיון, היסטוריון מן המאה ה-6, שנשען על כתבי אורנאיוס מהמאה ה-1 לפנה"ס. הוא מגדירה כ"מקום של נבטים. הנקרא על שמו של המלך עבדת, שנקבר בה ונערץ כאל".
עבדת קיבלה את שמה משמו של המלך עבדת, המלך הנבטי היחיד אשר זכה להיחשב לאל לאחר מותו, ולפי אורניוס הוא אף נקבר בעיר. שלושה ממלכי הנבטים כונו עבדת ולא ברור על שם איזה מהם קרויה העיר. כנראה שהכוונה היא לעבדת השני (62-60 לפנה"ס) שעליו אין כל מידע, אך בימיו זכתה העיר לתנופת פיתוח. מטבע נבטי המתאר את עבדת השני בפרופיל מלמד על מראו. שרידי מבנים ומקדשים וכן בית מלאכה לכלי חרס שרדו באתר מתקופה זו. העיר המשיכה להתפתח אך נפגעה באמצע המאה ה-1 בידי שבטים ערבים. היא התאוששה והמשיכה לפרוח עד שנכבשה בידי הרומאים עם מותו של המלך רבאל השני, בשנת 106. עבדת הופיעה במפת פויטינגר מן המאה ה-3, ובתחילת המאה ה-4 הייתה למרכז חקלאי חשוב בנגב. 
מגילות הפפירוס של ניצנה מלמדות שבתקופה הביזנטית נהנתה העיר מתמיכה כלכלית וצבאית בהיותה עיר-גבול לאימפריה, ובין המאה ה-4 למאה ה-7 הגיעה לשיא פריחתה. בעיר נבנו כנסיות, נחפרו בורות מים ומערות ששמשו כמחסנים וכבתי מלאכה, וחשיבותה החקלאית עלתה. בשנת 630 פקדה רעידת אדמה את העיר והיא ננטשה. שמה נשתמר בתעתיק הערבי "ח'ירבת עבדה".

המחקר במקום

אולריך יאספר זטצן היה החוקר האירופי הראשון שביקר בעבדת ב-1807, אך רק בשנת 1870 התבררה זהותו. בקיץ 1902 ערך החוקר הצ'כי אלואיס מוסיל סקר מפורט של השרידים בעיר, ובייחוד של המערות הרבות במדרון המערבי. הוא גם הראשון שזיהה את המחנה הצבאי בסמוך לעיר ואת בית המרחץ שלמרגלות התל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה חווה חקלאית ליד עבדת, אשר בקשה לשחזר את החקלאות הקדומה שנהגה במקום, ובמיוחד את אופן אגירת המים המעטים וניצולם. החפירות השיטתיות במקום החלו 1958 מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים. העונה הראשונה נוהלה על ידי מיכאל אבן ארי, ובהמשך על ידי אברהם נגב. החפירות נמשכו עד 1961, וחודשו שוב בין השנים 1977-1975. חפירות קטנות היקף בוצעו גם ב-1989, ובשנת 1999 חודשו החפירות במחנה הצבאי בניסיון לקבוע אם הוא שימש את הצבא הנבטי או הרומי, אך עד היום אין בין החופרים תמימות דעים באשר לתקופתו של המחנה.

השחתת האתר

ב-5 באוקטובר 2009 הושחת האתר בידי שני בדואים, שזעמו על הריסת מבנים לא חוקיים באזור; נופצו מאות פריטים ארכאולוגיים עתיקים, קירות נצבעו בצבע, ונגרם נזק כבד לאתר. זאת, על אף שהאתר נמצא תחת שמירה 24 שעות ביממה. בשיקום האתר הושקעו כ-8.7 מיליון שקלים. כתב אישום הוגש כנגד שני נאשמים במעשה, וחומר הראיות התבסס על עדותו של מדובב, אך משהסתבר כי עדותו נגועה בחוסר אמינות, נסחו ביניהם הצדדים הסדר טיעון, ולפיו תוקן כתב האישום ועל כל אחד מהנאשמים יושת עונש של שישה חודשי עבודות שירות.
כתב הסובלנות

כתב הסובלנות או צו הסובלנות (בגרמנית: Toleranzedikt או Toleranzpatent) הוא כינוי לסדרת צוים שהוציא קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יוזף השני, בו ערך רפורמות מקיפות בנושאי זכויות מיעוטים ובין היתר הגדיר את זכויות היהודים. כתב הסובלנות ביטא מגמה חדשה בזירה הפוליטית והחברתית באירופה ביחס ליהודים. היסטוריונים שונים רואים במסמך זה את ראשית האמנציפציה ליהודים. ביסודה של ההצהרה עמדה השפעת רעיונות הנאורות.
היהודים עצמם התייחסו ברובם בספקנות רבה לכתב וראו בו המשך לגזרות שהטילו השלטונות על היהודים. חריג מבחינה זו היה המשכיל נפתלי הרץ וייזל, שפרסם מיד אחרי הוצאת כתב הסובלנות חוברת בשם "דברי שלום ואמת", שבה קרא ליהודים לאמץ את הצו ולערוך שינוי מקיף במערכת החינוך היהודי.

היסטוריה

כתב הסובלנות ניתן ב-13 באוקטובר 1781 לזרמים הנוצרים שאינם קתוליים (אורתודוקסים ופרוטסטנטים) ובו הוא התיר פולחן לבני הזרמים שאינם קתוליים וגישה למשרות ציבוריות. ב-2 בינואר 1782 הוציא צו סובלנות ליהודי אוסטריה. הכתב הרחיב את חירויות הפרט, והעניק רשות ליהודים להשתתף בחיי החברה והכלכלה, בוטלו ההגבלות במגורים ובתנועה וכן העניק הקלות בתחומים נוספים. הכתב הדגיש את זכות היהודים להגנה חוקית, תוך שהוא מתיר ליהודים להקים מפעלים יצרניים. אולם בכתב אין הענקת שוויון זכויות מלא, ויש בו הגבלות בריבוי האוכלוסייה ובמקומות ההתיישבות. 
בכתב הסובלנות נכתב: "...שמנו לנו, כאחת ממטרותינו החשובות, שכל נתינינו, ללא הבדל אומה ודת, לאחר שהם מתקבלים ונסבלים במדינותינו, יקחו חלק במשותף באושר הציבורי אשר אנו דואגים להגדילו, ייהנו מחירות בהתאם לחוק ולא ייתקלו בשום מניעה להשגת קיומם ולהגדלת חריצותם הכללית בכל דרך מכובדת..."
מטרתו של הכתב הייתה ניסיון לשילוב ועירוב היהודים באוכלוסייה הכללית, וזאת אף במתן זכויות מסוימות ו"הליכה לקראת" היהודים מצד השלטון. לכן כלל כתב הסובלנות הקלות בתחום הפרנסה, ובהן חובתם של היהודים ללמוד, זכותו של כל יהודי ללימודים כלליים, ללמוד מלאכה, לייסד בתי מלאכה ובתי חרושת, ולעסוק במקצועות חופשיים. הותר ליהודים לשכור משרתים נוצרים כפי הנדרש בעסקיהם. (בנוסף להיתר הקודם לשכור משרתים יהודים).
בראשיתו הוחל הכתב על העיר וינה ולאחר מכן על כלל אוסטריה תחתית ועל המחוזות בוהמיה, לומברדיה (ובאותו צו גם טריאסט וגוריציה), ב-13 בפברואר 1782 מוראביה, שלזיה, ב-31 במרץ 1783 הונגריה וב-27 במאי 1785 גליציה. בהמשך ביטא הכתב את המגמה ורעיונות ההשכלה, וציין אבן דרך בתהליך האמנציפציה ליהודים. כך הפרלמנט הצרפתי אישר את רעיון השוויון של הדת היהודית אל הדת הנוצרית הקתולית, בשנת 1848.

הגבלות

מלבד הזכויות שהוענקו ליהודים, הונהגו גם כללים נוספים כדי להוביל לטשטוש ייחודיות הקהילה ובכך ניסיון להוביל לזניחת המנהגים הייחודיים ליהודים; הצו התערב באופי החינוך וההתנהגות היום-יומית מתוך מטרה לטשטש את ההבדלים; כך למשל ביטל את החובה לגדל זקן, ביטל את האיסור לצאת מהבית בחגים הנוצריים, הטיל חיובים שונים על הכשרת המורים, ואיסור לכתוב עברית ויידיש בתעודות פומביות. על מנת לעודד השכלה, אסר הצו על מי שלא למד בבית ספר להינשא לפני מלאת לו 25 שנה.
צו הסובלנות אסר הפעלה פומבית של בית כנסת ולא הכיר ביהודים כקהילה דתית. "אין הם מהווים קהילה ממש בהנהגתו של ראש מבני אומתם, אלא כל משפחה לחוד תיהנה בשלוה מהגנת חוקי המדינה לפי הסובלנות שניתנת לה על ידי הממשלה של אוסטריה התחתית. לא יותר להם שום פולחן דתי פומבי, שום בית-כנסת פומבי, שלא יורשה להם להקים בית דפוס משלהם עבור ספרי תפילה וספרים עבריים אחרים." לא הותר ליהודים למנות רב, אלא רק "מפקח על הבשר הכשר".
תשתית (גאולוגיה)

בגאולוגיה, תשתית היא מצע סלעי קריסטליני המצוי בבסיסם של שילדים, מסיבים וקראטונים. מצע זה מורכב מסלעי יסוד ומסלעים מותמרים, והוא נחשף עם היווצרות משטח יבשתי לאחר סחיפה ממושכת.
התשתית נוצרת כתוצאה מגעשיות או במהלך אירועים טקטוניים דוגמת אורוגנזה. מרבית סלעי התשתית בעולם נוצרו במהלך הפרקמבריון או מיד לאחריו, והם מצויים בבסיסן של חבורות גאולוגיות רבות מתחת לכיסוי של סלעי משקע.
רנמינבי

שטרות

סדרה 5 של רנמינבי הוכנס למחזור ב-1 באוקטובר 1999, כאשר יצאו לאור שטרות ¥100, שנה לאחר מכן נוספו שטרות ¥20, ב-2001 נוסף לסדרה שטרות ¥10 ו-¥50, ב-2002 נוסף שטרות ¥5, ו-ב-2004 נוסף שטר ¥1.
הכללה (למידה)

הכללה (נקראת גם הרחבה או העברה) היא היכולת להשליך מידע או מיומנות שנלמדו במסגרת מצב מסוים אל תחומים קרובים.
תהליך ההכללה יכול לשחרר את האדם מתלותו במצבים מוחשיים. זאת משום שמושג כוללני הנוצר מתהליך זה הוא בעל אופי שכלי-רוחני, ללא תלות בתוכן מסוים או בשדה התפיסה של האדם. בנוסף, המושג הכוללני מתאים לריבוי של עצמים ומצבים השונים לחלוטין מן המצב המקורי.
ישנם מקרים בהם נעשות הכללות מוטעות או לא מדויקות, אחד הגורמים לכך יכול להיות כשל לוגי.

הכללה בלמידה וחינוך

בתחום החינוך המושג הכללה מתייחס ליכולת של התלמיד ליישם את החומר הנלמד במצבים חדשים.
יכולת ההכללה מאפשרת לארגן את תהליך ההוראה באופן שיחבר בין הידע שנרכש במסגרת המקצועות השונים ויאפשר אינטגרציה וחציית תחומים. מסיבה זו ההכללה נחשבת למיומנות למידה שיכולה לעזור לפתח אסטרטגיית למידה טובה יותר ויש לה תפקיד חשוב במסגרת הוראה מתקנת.
הסכמה היא אחד הגורמים המשפיעים על יכולת ההכללה.
ככל שעומדות לרשותו של האדם יותר סכמות, כך גדלה היכולת שלו להבחין בפרטים, לקלוט מידע רב ומגוון ולצמצם את כמות ההכללות המוטעות.
במסגרת E-learning, משחקי מחשב מאפשרים להתנסות בלמידה פעילה באופן המסייע להכללה של חומר הלימוד להקשרים נוספים ולמצבים עתידיים.

הכללה בהערכה

בארגונים רבים מתבצעת הערכת ביצוע של העובדים למגוון צרכים, המיועדים לרוב לשיפור תפקודו של הארגון. כמו כן, במקרים רבים מועמדים נדרשים לעמוד במבחנים שונים לצורך קבלה לתפקיד או מסלול הכשרה מסוים.
לרוב הערכה כללית של יכולת או מיומנות של אדם נעשית על ידי מדידה מצומצמת של ביצועיו. יעילותה של המדידה תלויה בדרגה שבה ניתן להכליל במדויק לגבי התנהגותו אותו אדם במקבץ רחב יותר של מצבים. זאת משום שמקבלי ההחלטות אינם מעוניינים בנתונים הגולמיים המתקבלים מהמדידה הספציפית. הם מעוניינים במשמעות הרחבה יותר שניתן להפיק מנתוני הגלם של המדידה וביכולת שלהם לספק אומדן אמין אודות התפקוד של הנבחן בתחומים הרלוונטיים להחלטה. הכללה זו מתבססת על ההנחה שהמדידה דוגמת את התנהגות הנבחן באופן מקרי.
הלוח האדריאטי

הלוח האדריאטי הוא לוח טקטוני המורכב בעיקר מקרום יבשתי. לוח זה הוא שבר קרומי שהתנתק מהלוח האפריקאי לאורך העתק חילוף במהלך הקרטיקון. בתחומי הלוח שוכנים הים האדריאטי, הים היוני, חלקו המזרחי של חצי האי האיטלקי עד להרי האפנינים ודרום סיציליה.
שמות נוספים ללוח: לוח פוליה על-שמו של אזור פוליה בדרום-מזרח איטליה, ולוח אדריה.

גאולוגיה

הלוח האדריאטי מצוי במרכזו של גבול ההתנגשות בין הלוח האפריקאי והלוח האירואסייתי. תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה וסיבובו נגד כיוון השעון גרמו להתנתקותו של הלוח האדריאטי. בשוליו הצפוניים והמזרחיים התרחש התעוות במהלך הקימוט האלפיני. מדידות GPS ורעידות אדמה עכשוויות מצביעות על מאמץ לחיצה עז המתקיים בשוליו, סמוך לצפון סיציליה.

טקטוניקה וגעשיות

בגבולו המערבי של הלוח מתקיים אזור הפחתה בו חודר הלוח האדריאטי אל מתחת ללוח האירואסייתי. תוצאה של הפחתה זו היא התרוממותם של הרי האפנינים. בנוסף, נחקרת האפשרות כי האפנינים הצפוניים – שכיוונם שונה במעט מזה של האפנינים המרכזיים והדרומיים – נוצרו במהלך המיוקן כתוצאה מהתנתקות מקטע של הלוח האדריאטי המופחת, שבעקבותיה התרחשה התרוממות בשני הלוחות – התרוממות המתבטאת ברכס הצפוני. תוצאה נוספת של התנתקות זו היא היווצרות "חלון", המזין את הגעשיות בקשת הקמפנית ובסביבתה.

סייסמולוגיה

תנועתו הטקטונית של הלוח וההפחתה בשוליו נמשכות גם בהווה. כתוצאה מפעילות זו מתרחשות רעידות אדמה, בהן רעידת אדמה במגניטודה 6.0 שאירעה בעמק הפו בליל ה-20 במאי 2012, בה נהרגו לפחות 6 בני אדם. מוקד הרעש היה בעומק של 5.1 ק"מ, 36 ק"מ צפונית-מערבית לבולוניה. רעש נוסף במגניטודה 5.8 שאירע 9 ימים לאחר מכן באותו אזור גרם למותם של 15 בני אדם.
אופירה נבון

ראשית חייה

נולדה בתל אביב בשנת 1936 לבתיה ספיטקובסקי ואליעזר רזניקוב-ארז, ממנו התייתמה בגיל 8. 
לאחר שסיימה לימודיה בסמינר לוינסקי, שירתה בצבא כמורה חיילת וככתבת צבאית בשבועון "במחנה". בשנת 1956, במהלך שירותה זכתה בתואר "צברית 56" של השבועון "העולם הזה", תמונתה התנוססה על שערי מגזינים ונבון הפכה לסמל הצברית, בזכות מראהּ החינני וה"ישראלי". באותה שנה, בעקבות זכייתה בתחרות "נערת ישראל" נשלחה לצרפת, למפגש "בנות עמים" שארגן השבועון Elle, ושלחה משם רשימות על חוויותיה, שפורסמו ב"העולם הזה".
בעקבות זכייה בתחרות יופי בינלאומית שנערכה בצרפת, שבה ייצגה את ישראל, קיבלה מלגה ללימודי פסיכולוגיה בארצות הברית. עם חזרתה לארץ, עבדה כפסיכולוגית שיקומית באיל"ן וכפסיכולוגית במיח"א ת"א. 
בשנת 1963 נישאה ליצחק נבון, ששימש כמזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. לאחר מספר שנים בהן היו חשוכי ילדים, החליט הזוג נבון לפנות לשירות למען הילד בבקשה לאימוץ. לאחר כשנתיים וחצי של המתנה אושר להם לאמץ בת (נעמה), ומספר חודשים לאחר מכן הצליח הזוג להביא לעולם בן, לו קראו 'ארז', כשם נעוריה של אופירה.

אשת הנשיא

כשהתמנה יצחק נבון לנשיא בשנת 1978 הייתה נבון ילידת הארץ הראשונה שכיהנה כאשת הנשיא והחלה לעסוק בפעילויות ציבוריות שונות. היא הייתה פעילה בנושאי קידום מעמד הנשים, עשתה למען ילדים במצוקה ונרתמה לפעילות באגודות למען הילד. לאחר פרוץ מלחמת לבנון הראשונה פגשה חיילים פצועים. נבון הקימה את "עצרת בית הנשיא לשלום הילד" וכן את קרן "אכפת לי", שיזמה פרויקטים בתחומי החינוך והרווחה. היא גם מילאה את תפקידי נשיאת יוניצ"ף בישראל וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל. יחד עם נשות נשיאי מצרים וארצות הברית זכתה בתעודת הוקרה מיוחדת עבור פעילותה למען ילדים באזורים מוכי אסון.

מחלתה ומותה

בקיץ 1979 במהלך שנותיה במשכן הנשיא חלתה נבון בסרטן השד, ובאוגוסט 1979 נותחה בבית החולים שיבא ועברה כריתה חלקית של השד. חודשיים לאחר הניתוח נסעה לבית החולים בית ישראל שבבוסטון שם עברה במהלך חמשה שבועות טיפול חדשני הכולל החדרת מחטים לאזור הנגוע, תחת הרדמה מלאה וניתנו לה הקרנות וטיפול כימותרפי. התמודדותה האמיצה עם המחלה ותרומתה להעלאת המודעות לנושא הפכו אותה לסמל. נבון לא הסתירה את מחלתה ולא חששה להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, הרבתה לדבר בנושא ועודדה נשים להיבדק כדי לאפשר גילוי מוקדם של המחלה. נבון סירבה לעבור כריתה מלאה של השד, למרות שהרופאים בארץ עדיין לא היו מיומנים בניתוח הסרה חלקי, והייתה לאחת הנשים הראשונות בארץ שעברו ניתוח הסרה חלקי בשילוב עם הקרנות וכימותרפיה. שבוע לאחר ניתוח ההסרה עמדה גאה ונרגשת בקבלת הפנים לנשיא מצרים, אנואר סאדאת בחיפה.
נבון הייתה בריאה במשך כעשור עד שהמחלה התפרצה בשנית וב-3 בינואר 1991 עברה ניתוח נוסף בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
באוגוסט 1993 נפטרה אופירה נבון מסיבוך של המחלה, בגיל 57. היא נקברה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים. 
קודם מותה, הביעה את התקווה כי גנים ציבוריים ייקראו על שמה, וכי ילדים ילכו לשחק ב"גן אופירה". מספר רשויות מקומיות כיבדו את רצונה, וכמו כן קרוי על שמה בית ספר יסודי בכפר סבא.
ג'ורג' מדורו

ג'ורג' ג'ון ליונל מָדוּרוֹ (George John Lionel Maduro; ‏15 ביולי 1916 – 9 בפברואר 1945) היה איש צבא ולוחם מחתרת הולנדי ממוצא יהודי, שזכה בעיטור הגבורה הגבוה ביותר של הולנד על לחימתו במהלך הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940. לזכרו הוקם פארק המיניאטורות מדורודם בעיר האג.

קורות חייו

מדורו נולד במושבה ההולנדית קורסאו שבים הקריבי למשפחה יהודית אמידה ממוצא ספרדי. בבגרותו יצא להולנד ללמוד משפטים באוניברסיטת ליידן. בנובמבר 1939 התמנה לקצין זוטר בחיל המילואים של צבא הולנד. כשהחלה פלישת גרמניה להולנד ב-10 במאי 1940 הוא הוצב בעיר האג. הוא הצטיין שם בקרב שבו הוביל כמפקד מחלקה הסתערות תחת אש על מבנה שבו החזיקו צנחנים גרמנים. הגרמנים שבמבנה נחלו מפלה בקרב זה ונפלו בשבי. 
לאחר כניעת הולנד ב-15 במאי נאסר מדורו על ידי הגרמנים והוחזק במעצר בהאג במשך חצי שנה. כיהודי היה עליו לשאת טלאי צהוב, אך הוא סירב לעשות זאת. הוא פעל במסגרת המחתרת ההולנדית ועסק בהברחת טייסי בעלות הברית שהופלו בהולנד אל מקום מבטחים. הוא נתפס וברח מכלאו, אך ב-1943 הוסגר לגרמנים על ידי משתף פעולה בלגי ונאסר שוב. הוא הוחזק בסארברוקן שבגרמניה ובנובמבר 1944 הועבר למחנה הריכוז דכאו. ב-9 בפברואר 1945 הוא מת שם ממחלת הטיפוס.

הנצחה

בשנת 1946 הוענק למדורו לאחר מותו עיטור גבורה על לחימתו ב-1940. היה זה עיטור אביר המסדר הצבאי של ויליאם (Militaire Willems-Orde), העיטור הצבאי ההולנדי הגבוה ביותר. הוא ההולנדי היחיד מן האנטילים ההולנדיים שעוטר בעיטור זה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יזמו הוריו של מדורו את הקמת פארק המיניאטורות מדורודם בהאג לזכר בנם ותרמו את הממון לשם כך. הפארק נפתח בשנת 1952. בכניסה לפארק ניצב דגם של בית ילדותו של מדורו בקורסאו. על שמו של מדורו נקראת גם הכיכר שבפתח הפארק.
בשנת 2001 הופק סרט תיעודי על חייו של מדורו.
נטלי דדון

ביוגרפיה

דדון נולדה וגדלה בקריית ביאליק למשפחה מיהדות מרוקו. הבכורה בין שלוש בנות, להורים בעלי מסעדת דגים ומועדון לילה. ב-1995, כשהייתה בת 12, התגרשו הוריה. לדדון אח נוסף מנישואיה השניים של אמה, ושני אחים מנישואיו השניים של אביה.
דדון החלה בלימודי הוראת המתמטיקה במכללת אורנים, אך עזבה את הלימודים כדי לפתח קריירת דוגמנות, בה התפרסמה בעיקר כדוגמנית .
דדון החלה בקריירת הדוגמנות כשהשתתפה בתחרות מלכת היופי 2002. בשנת 2008 נבחרה להשתתף בתוכנית הריאליטי "הדוגמניות", בה הייתה אחת המתמודדות הבולטות וסיימה במקום הרביעי. לאחר התוכנית, השתתפה בכמה פרסומות, וחזרה למסך כשהשתתפה בתוכנית "לילה בכיף" (בפינת "הבכיפיות") בערוץ "ביפ. בהמשך הנחתה בביפ תוכנית בשם "קומדי בר", שבה התארחו קומיקאים בתחילת דרכם. בנוסף, כיכבה עם אמה בסדרה הדוקומנטרית "חלומות מפלסטיק" בהוט בידור ישראלי.
נוסף על קריירת הדוגמנות, בשנת 2012 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10. בהמשך, הגישה את התוכנית "לייק בישראל", במסגרת שידורי הקיץ של ערוץ 24.
בשנת 2016 הייתה חלק מפיתוח אפליקציה, whiisit.
ב-1 בנובמבר 2014, הנחתה את טקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל לצדו של ג'ייסון דנינו-הולט.
בפברואר 2018 הופיעה בווידאו קליפ לשיר "כוכבת" של איב אנד ליר.
בינואר 2019, החלה להשתתף בתוכנית האח הגדול VIP עונה 3 ברשת 13, שבסיומה, הגיעה למקום הרביעי בגמר.
במרץ 2019, עם יציאתה מ"האח הגדול" הצטרפה לפאנל התוכנית "הדו"ח היומי" ברשת 13.
ביולי 2016 נולד בנה הבכור. מתגוררת במתחם צמרת שבתל אביב.
רדיו-אסטרונומיה

רדיו-אסטרונומיה הוא תת-תחום במדע האסטרונומיה העוקב אחרי גרמי השמים ביחס לקרינת גלי הרדיו הנפלטת מהם.
הגילוי הראשוני של קרינת גלי רדיו מעצם שמימי היה בשנת 1930, כשהפיזיקאי האמריקאי קרל ג'נסקי צפה בקרינת רדיו הבוקעת משביל החלב. בהמשך זוהו מספר מקורות רדיו נוספים ברחבי החלל, ובתוכם כוכבים וגלקסיות. בנוסף זוהו מקורות שלא היו ידועים לפני-כן כעצמים בעלי משמעות ובהם קוואזרים, פולסרים, ומייזרים. גילוי קרינת הרקע הקוסמית בתדרי רדיו נחשב לתמיכה משמעותית בתיאורית המפץ הגדול.
קליטת קרני הרדיו מתבצעת על ידי אנטנות רדיו המכונות טלסקופי רדיו.
כמאל (ספר)

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת כ-8 שנים לאחר סופו של הספר הראשון בסדרה, בית בקהיר, ומותו של הבן האמצעי, פהמי. חרף חלוף הזמן, ניכר כי משפחתו של עבד אל-ג'ואד, לרבות הוא עצמו, לא התאוששו לחלוטין מהמהלומה הקשה שנחתה עליהם, ורושמה של זו ממשיך ומלווה את בני המשפחה לאורך העלילה. 
הספר מתמקד בעיקר בסיפורו של כמאל, הבן הצעיר של המשפחה, אשר מגיע לבגרות במהלך הספר. העלילה עוקבת מחד אחר התמודדותו של כמאל למול אביו, המבקש לשמור על שליטתו המוחלטת בבני משפחתו, כאשר למולו עומד כמאל, המבקש למצוא את דרכו שלו בעולם, דרך אשר אביו אינה תומך בה. בו זמנית מפתח כמאל קשרים ידידותיים עם צעירים אחרים, בני מעמדות שונים משלו, וכן זוכה לטעום לראשונה את טעמה של אהבת נעורים, ואת שברון הלב אליה היא מביאה לבסוף
נוסף על כך, העלילה ממשיכה ומתארת את קורותיהם של בני משפחת אל-ג'ואד. במהלך העלילה מתגלים לראשונה סדקים בשלטונו המוחלט של אבי המשפחה על בניה, ומורגשת לראשונה הזדקנותו של עבד אל-ג'ואד, חרף אי רצונו להכיר בכך. כמו כן הספר מתאר את קורותיהם של שתי האחיות, חדיג'ה ועאישה, אשר עוזבות את ביתן בעקבות נישואיהן ועוברות להתגורר עם בעליהם החדשים. הספר עוד מתאר את סיפורו של יאסין, הבן הבכור, אשר דמותו דומה במידה רבה לזו של אביו, דמיון אשר מקשה במידה רבה על בני המשפחה ועל יאסין עצמו. בין לבין, מתואר בספר מאבקה של התנועה הלאומית המצרית, בהנהגתו של מנהיגה סעד זע'לול, מאבק אשר משפיע אף על חייהם השלווים של בני המשפחה. 
עלילת הספר נמשכת כשלוש שנים ומסתיימת בשנת 1927, עם מותו של סעד זע'לול, מנהיג התנועה הלאומית המצרית. כמו כן הספר מסתיים בסימן קודר, כאשר על המשפחה המורחבת נוחת פעם נוספת אסון כבד מאין כמוהו, אשר עתיד לשנות פעם נוספת את חייהם של כלל בני המשפחה.

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1984.
צואה

מחלות

הצואה דלה יחסית בנוזלים, אך ריכוזם יכול להשתנות. צואה נוזלית מעידה על בעיה רפואית כלשהי, ומכונה "שלשול". שלשול חמור עלול להוות סכנת חיים עקב איבוד נוזלים. צואה המכילה נוזלים מועטים גורמת לקשיים ולכאבים ביציאתה; תופעה זו, המעידה אף היא על בעיה רפואית, מכונה "עצירות". גם תדירות הפרשת הצואה ("יציאות" בעגה הרפואית) יכולה להעיד על מצב רפואי ובמיוחד על תזונתו של האדם. סיבים תזונתיים, לדוגמה, מאיצים את תהליך הפרשת הצואה, כך שתדירות ה"יציאות" מגיעה אף ל-3 פעמים ביום. התאפקות והימנעות מהפרשת צואה בעת הצורך וכך גם תדירות נמוכה של הפרשת הצואה, עלולות לגרום לפעילות לא-תקינה של מערכת העיכול, לעצירות ולחוסר איזון תזונתי. 
אצל ילדים מסוימים ולעיתים אף אצל מבוגרים תיתכן דליפת צואה בלתי רצונית המכונה אנקופרזיס אשר לה מניעים פיזיולוגיים ונפשיים כאחד.
צואה שחורה מעידה על דימום בדרכי העיכול העליונות, צואה אדומה מעידה על דימום בדרכי העיכול התחתונות.
הכמות הרבה של החיידקים והנגיפים בצואה גורמת לה להוות דרך עיקרית להעברת מחלות. במיוחד מדובר במחלות הנגרמות על ידי חיידקים ממשפחת ה-Enterobacteriaceae (בעיקר קוליפורמים), השוכנים דרך קבע במערכת העיכול של האדם; חיידקים אלו גורמים למחלות כדוגמת דיזנטריה וכולרה. מחלות אלו נפוצות בצורה נרחבת במדינות העולם השלישי, מכיוון שבמקומות אלו לא תמיד קיימת אפשרות להקפיד על כללי היגיינה ותברואה נאותים. פתוגנים ממקור צואתי מוצאים את דרכם אל המזון ואל מקורות מים; החיידקים נכנסים שוב לגופם של בני האדם, אך הפעם משתכנים ומתרבים גם באזורים שמחוץ למעי, דבר הגורם למחלות.
מחלות מסוימות, כגון סרטן המעי הגס, מביאות להרס המעי או פי הטבעת. במקרים אלו החולה אינו מסוגל להפריש צואה באופן הרגיל; הוא נדרש לעבור ניתוח המנתב את הצואה אל פתח בבטן (אותו יוצרים המנתחים). הצואה נאספת בשקית פלסטיק אותה נדרש החולה לשאת כל העת ולרוקן מדי פעם.
ספרינגפילד (אוהיו)

דמוגרפיה וגאוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 60,608 תושבים, 24,459 משקי בית ו-14,399 משפחות. 75.2% מהתושבים הם לבנים, 18.1% אפרו-אמריקאים, 0.3% אינדיאנים, 0.8% אסיאתים, ו-4.0% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-66.04 קילומטרים רבועים, מתוכם 65.50 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-0.54 קמ"ר שטחי מים.
ג'ובאני פיקי

חייו

מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו של פיקי, אבל על שנת הולדתו (1571 או 1572) אפשר להקיש מרשומות מותו, שם נאמר, כי היה בן 71 כשמת ב-17 במאי 1643. הראיה המתועדת הראשונה הנוגעת לו יוצאת דופן, בהיותה תמונה: הוא מופיע כנגן לאוטה על דף השער של מדריך מחול מאת פבריציו קארוזו (Nobilità di dame) בזמן מן הזמנים לפני פברואר 1607 הוא נשכר לעבודה כנגן עוגב בכנסיית פרארי בוונציה, ומשנת 1623 עד מותו היה גם נגן העוגב באגודת "סקואולה די סאן רוקו", האגודה היוקרתית והעשירה ביותר בין כל האגודות הדתיות בוונציה. בשנת 1624 הגיש בקשה להתקבל לעבודה כנגן עוגב שני בבזיליקת סן מרקו, אבל הנבחר למשרה היה ג'ובאני פייטרו ברטי.
פיקי היה בן זמנו של מונטוורדי, מאחר שנולד ארבע שנים אחריו ומת שישה חודשים לפני המלחין המפורסם ממנו.

מוזיקה והשפעה

מכלל המוזיקה שכתב פיקי שרדו בעיקר היצירות האינסטרומנטאליות. טוקאטה אחת לצ'מבלו כלולה ב"ספר הוירג'ינל של פיצוויליאם" (אין יודעים איך הגיעה לשם - מעט מאוד מוזיקה איטלקית כלולה בקובץ האנגלי הזה); שלושה פאסאמצי (ריקוד איטלקי איטי במקצב זוגי) נותרו לפליטה בכתב-יד מטורינו; וב-1619 הוציא פיקי לאור קובץ מחולות לצ'מבלו, Intavolatura di balli d'arpicordo. כן הוציא לאור קובץ של 19 קאנצונות להרכבים אינסטרומנטאליים בשנת 1625, Canzoni da sonar.
המחולות שחיבר לצ'מבלו מתחלקים לשלושה סוגים: מחולות במקצב משולש, צמדים של מחולות במקצב משולש עם סלטארלו (מחול איטלקי מהיר במקצב 3/8 או 6/8) וקטעים המשמשים כבס יסודי. רוב היצירות עם בס יסודי עושות שימוש בסוג זה או אחר של תבנית רומנסקה, המתבטאת בקו של ירידה בקוורטה, עליה בסקונדה, שוב ירידה בקוורטה או קווינטה, עליה בסקונדה וכן הלאה. הקנון לכלי קשת של פכלבל, שנכתב כנראה כמה עשרות שנים אחרי שפיקי הלך לעולמו, הוא מן הסתם הדוגמה המפורסמת ביותר לווריאציות על בס רומנסקה.
במסגרת קאנצונות ההרכבים שלו, פעל פיקי להבדיל בין סוגים אחדים של כתיבה אינסטרומנטאלית, שהיו חשובות לאין שיעור לצורות מאוחרות יותר כמו הקונצ'רטו. הוא השתמש בעיקר בצורות מוגדרות בבירור של קונצ'רטינו, ריטורנלו וקדנצות במוזיקה שלו להרכבים אינסטרומנטאליים, בהתאם לנוהג שג'ובאני גבריאלי ומלחינים אחרים בני דורו הנהיגו בכתיבתם ופיקי המשיך ופיתח. כתיבתו לקבוצות קונצ'רטינו הייתה מן הסתם ההיבט החדשני ביותר בסגנונו והקדימה את יצירותיהם של מלחינים מאמצע תקופת הבארוק כמו קורלי. פיקי השתמש הן בווריאציות הבנויות על סקוונצות והן באפקטים של הד, וכתב למגוון כלים, הכולל כינורות, בסונים, חליליות וטרומבונים, במקרים רבים באותה יצירה עצמה.
נראה שפיקי השתמש במונחים קנצונה וסונאטה במשמעות זהה, וקרה שהתייחס ליצירה בשם "קנצונה" בפרטיטורה ובשם "סונאטה" בתווי התפקידים הנפרדים; ההבדלה בין הצורות הללו הייתה בראשיתה בתחילת המאה ה-17.
האדם האמפיבי

העלילה

דייגים ומחפשי פנינים בבואנוס איירס מפחדים מ"שד הים" - ייצור בדמות אדם שיכול לשהות מתחת לפני הים במשך תקופה ארוכה. איש העסקים פדרו זוריטה (מיכאיל קוזקוב) מעוניין ללכוד את היצור ולאלף אותו למציאת פנינים גדולות. "שד ים" זה הוא בחור צעיר שבילדותו עבר ניתוח מסובך להשתלת זימים של כריש. הוא לא מכיר את העיר ורוב הזמן מבלה בים או בבית של הרופא המנתח שלו, סלבטור. במהלך שחיה בים הבחור מציל בחורה צעירה בשם גוטיארה (אנסטסיה ורטינסקי שהייתה בת 17 וזו היה התפקיד הראשון שלה בקולנוע) ומתאהב בה, אך אביה לוחץ שהיא תתחתן דווקא עם זוריטה. לאחר מספר ניסיונות, זוריטה מצליח ללכוד את הבחור ושם אותו בחבית עם מים מזוהמים. גוטיארה מצילה אותו, אך יכולתו לנשום באוויר נפגעה והוא חייב מעתה לשהות במים בלבד.
הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה

היסטוריה

לאחר המהפכה האתיופית ארגונים ופלגים רבים באתיופיה כיוונו להקמת "רפובליקה עממית" העימות העיקרי על רעיון זה היה בין המאיסון ליחאפה, המאיסון שתמך בחונטה הצבאית האתיופית החל לצבור כוח אך הדרג לא היה בכיוון של רפובליקה עממית למרות שהוא החל לייצור תוכניות רבות שזכו לשם הסוציאליזם האתיופי שהיו אגרסיביות בהשוואה למונחים סיניים וסוביטיים, היחאפה לא ראה בדרג כממשל שמוכן להקמה של מדינה נוסח ברית המועצות אלא ראה בו שלטון דיקטטורי גרוע מהיילה סלאסי שני המחנות היחאפה והדרג עם המשענת של המאיסון נלחמו רבות עד שהיחאפה שיגר את הטרור הלבן וכמעט התנקש בחיי שליט אתיופיה מנגיסטו היילה מריאם בתגובה הדרג והצבא נתנו הוראה להפעלת הטרור האדום שהופנה לא רק ליחאפה השמאלני אלא גם לכלל הארגונים הלאומנים שהוקמו השעביה, ג'אבחה, וויאנה והחזית לשחרור מערב סומליה יחד עם המאיסון שצבר כוח שהחל לאיים על החונטה. 
לבעלת בריתה של אתיופיה ברית המועצות היה קושי עצום בלכונן מערכת יחסים עם משטר זמני ועם מטרה לא ברורה, לאחר לחץ מהגוש המזרחי ולחץ פנימי הדרג הקים את מפלגת הפועלים האתיופית ב-1984 כהכנה להקמת הרפובליקה העממית הצעד הנוסף שעשתה אתיופיה הוא שהחלה לייצור חוקה חדשה ואכן הרפובליקה העממית קמה ב-10 בספטמבר 1987.
קרבון מיסיסיפי

קרבון מיסיסיפי הוא תת-תור בתור הקרבון שבעידן הפלאוזואיקון. הוא קיבל את שמו מהסלעים הרבים מהתקופה שנמצאו ליד נהר המיסיסיפי.
משך תקופתו: 40 מיליוני שנים, מלפני 363 מיליוני שנים עד לפני 323 מיליוני שנים.