לוקהיד קורפוריישן

ראשית דבר

חברת אלקו הידרו-תעופה (באנגלית: Alco Hydro-Aeroplane Company) הוקמה בשנת 1912 בסן פרנסיסקו על ידי האחים אלן היינס לוקהיד (Allan Haines Loughead) ומלקולם לוקהיד (Malcolm Loughead). בשנת 1916 החליפה החברה הצעירה את שמה לחברת לוקהיד לייצור מטוסים ועברה לפעול מסנטה ברברה שבמדינת קליפורניה. בשנה זו החל גם ג'ק נורתרופ בן ה-20 מסנטה ברברה להתעניין בתחום התעופה וקיבל את תפקידו הראשון כשרטט בחברת לוקהיד לייצור מטוסים. 
החברה המשיכה לתכנן ולבנות את ה-Loughead F-1, אשר הושק לראשונה ב -29 במרץ 1918, וקבעה שיא אמריקאי לטיסה רצופה של מטוס ימי מסנטה ברברה לסן דייגו.
בעקבות הצלחת ה- Loughead F-1, השקיעה החברה משאבים רבים בתכנון ופיתוח כלי הטיס המהפכניים מדגם S-1. מטוסים אלה, שנמכרו תמורת 2500$, לא הצליחו להתחרות בשוק של אחרי מלחמת העולם הראשונה, שהיה רווי במטוסי האימון קרטיס JN-4s ו- De Haviland במחיר של 350$, ולכן, בשנת 1921 החברה נאלצה לסגור את שעריה.
בשנת 1926 הצליחו אלן לוקהיד, ג'ק נורתרופ, וקנת ג'יי להשיג מימון להקמת חברת לוקהיד מטוסים (Lockheed Aircraft Company), בהוליווד, ושמה אוית אחרת כדי למנוע שיבוש. חלק מהטכנולוגיה שפותחה במקור עבור מטוסי ה- S-1 שימש את החברה החדשה כדי לתכנן את המטוס החדש מדגם Vega. בין השנים 1926-1928 ייצרה החברה למעלה מ-80 מטוסים והעסיקה יותר מ -300 עובדים אשר עד אפריל 1929 בנו חמישה מטוסים מדי שבוע. במרץ 1928, העבירה החברה את מרכז פעילותה לברבנק, קליפורניה, ובסוף אותה שנה דיווחה על היקף מכירות של יותר ממיליון דולר.
ביולי 1929 פרד א. קילר, בעל המניות העיקרי בחברה, מכר 87% מחברת "לוקהיד מטוסים" לחברת "מטוסי דטרויט" (Detroit Aircraft Corporation) וכאות מחאה על כך התפטר אלן לוגהד מתפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה באוגוסט 1929. השפל הגדול שהתרחש באותה שנה פגע גם בתעשיית ייצור המטוסים וחברת "מטוסי דטרויט" פשטה רגל.
בשנת 1932 קבוצת משקיעים בראשות האחים רוברט וקורטלנד גרוס וולטר וארניי (Walter Varney) רכשה את החברה מכינוס נכסים תמורת 40,000$ (כ-660,000$). אלן לוגהד, שהתחרה אף הוא במכרז על החברה שלו עצמו הציע 50,000 $ (824,000 $), מחיר שהיה נמוך מידי בעיניו מכדי להיחשב להצעה רצינית. 
בשנת 1934 מונה רוברט גרוס (Robert E. Gross) לתפקיד יושב ראש "לוקהיד קורפוריישן" (Lockheed Corporation) החדשה שמשרדיה היו ממוקמים בשדה התעופה של ברבנק, בקליפורניה. אחיו קורטלנד גרוס (Courtlandt S. Gross) שימש בתפקיד מייסד משותף ומנכ"ל ומונה ליו"ר החברה לאחר מותו של רוברט, אחיו, בשנת 1961.
ההישג העסקי הראשון של החברה החדשה התבטא בבניית 141 מטוסים מדגם לוקהיד וגה (Vega), הידוע בעיקר הודות לשיאים ששבר בטיסותיו הראשונות אשר בוצעו, בין היתר, על ידי הטייסים אמיליה ארהרט, וילי פוסט (Wiley Post) ויוברט וילקינס. בשנות ה-30 של המאה העשרים, השקיעה לוקהיד קורפוריישן 139,400$ (כ-2.29 מיליון דולר) בפיתוח לוקהיד 10 אלקטרה, מטוס דו-מנועי קטן, ממנו נמכרו 40 יחידות כבר בשנת הייצור הראשונה. אמיליה ארהרט והנווט שלה, פרד נונאן (Fred Noonan), הטיסו את ה-10 Electra במסגרת ניסיונם הכושל להקיף את העולם בשנת 1937. לאחר מכן פותחו המטוסים לוקהיד 12 אלקטרה ג'וניור ולוקהיד 14 סופר אלקטרה, ממנו התפתח הלוקהיד 18 לודסטאר ותרמו להרחבת פלח השוק של החברה.

טרום מלחמת העולם השנייה

המטוס לוקהיד 14 היווה את הבסיס לייצור המפציץ לוקהיד הדסון (Lockheed 414 Hudson) שסופק הן לחיל האוויר המלכותי הבריטי והן לצבא ארצות הברית לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ותפקידו העיקרי היה ל"צוד" צוללות. המטוס נמכר גם מחוץ לגבולות ארצות הברית, כאשר יותר מ-100 מטוסים נבנו ביפן לשימוש הצבא היפני הקיסרי.

במהלך מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה השיקה לוקהיד קורפוריישן את מטוס היירוט לוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס הדו מנועי היה מסוגל לשאת שתי הפצצות ופותח בניצוחו של קלרנס (קלי) ג'ונסון (Clarence (Kelly) Johnson), אחד ממתכנני המטוסים האמריקאים הידועים ביותר. 
ה-לוקהיד P-38 לייטנינג היה מטוס הקרב היחידי שיוצר בתקופת מעורבותה של ארצות הברית במלחמה, החל מהמתקפה על פרל הארבור ועד לניצחונה של ארצות הברית על יפן. בכל זירות הקרב בהן פעלה ארצות הברית במהלך המלחמה שימש ה- ה-P-38 Lightning לתקיפות קרקע, קרבות אוויר, כמו גם למשימות הפצצה אסטרטגיות. כמטוס שהפיל יותר מטוסים יפניים מאשר כל מטוס אחר בחיל האוויר האמריקאי ה- P-38 Lightning התפרסם במיוחד כמטוס שהפיל את מטוסו של האדמירל היפני איסורוקו יממוטו (Admiral Isoroku Yamamoto).
בשנת 1940 נרכש מפעל "וגה" של לוקהיד קורפוריישן, שהיה ממוקם סמוך לנמל התעופה "יוניון" (Union Airport) של ברבנק. בתקופת המלחמה הוסווה האזור כולו על מנת להערים על הסיורים האוויריים של האויב והמפעל "הוחבא" מתחת לברזנט יוטה ענק עליו צוירה שכונה כפרית, עם שפע של מכוניות גומי, מאות עצים, שיחים ובניינים מזויפים, ואפילו ברזי כיבוי אש מלאכותיים, שהעניקו לברזנט מראה תלת ממדי. העצים והשיחים נבנו מרשת לולים, דבק ונוצות שהעניק לעצים מראה דומה לזה של מרקם של עלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פיתחה לוקהיד קורפוריישן בשיתוף עם חברת התעופה TWA, את המטוס החדשני לוקהיד קונסטליישן, שהטיס 43 נוסעים מניו-יורק ללונדון תוך 13 שעות במהירות של 480 קילומטר לשעה. עם כניסת המטוס (שזכה לשם החיבה Connie) לתהליך הייצור, הצבא היה הגוף הראשון לו נמכרו את הדגמים הראשונים. בתקופה זו לוקהיד קורפוריישן במקום העשירי ברשימת החברות אמריקאיות שייצרו עבור הממשל האמריקאי. כמות המטוסים הכוללת שלוקהיד קורפוריישן וחברת הבת "וגה" ייצרו במהלך המלחמה הסתכמה ב-19,278 מטוסים, כ- 6% מכלל הייצור המלחמתי, וכללה, בין היתר, 2,600 מטוסיLockheed Venturas, 2,750 מפציצי בואינג מדגם (Boeing B-17 Flying Fortress) שנבנו במסגרת הרישיון מבואינג, 2,900 מפציצי הדסון, ו-9,000 מטוסי P-38 Lightning.

בתום מלחמת העולם השנייה

כתוצאה מהמודרניזציה שהתחוללה בתחום הטיסות האזרחיות אחרי המלחמה, הצליחה לוקהיד קורפוריישן להקדים יצרני מטוסים אחרים ביותר משנה. מיד בתום המלחמה החלה החברה לספק לחברות התעופה את כל ההזמנות למטוס לוקהיד קונסטליישן שהוקפאו לטובת הצבא במהלך המלחמה. ביצועיו של Connie קבעו סטנדרטים חדשים ששינו את שוק התחבורה האזרחי, ומשום עיצובו התלת זנבי לא היו לחלק ניכר מהלקוחות הראשוניים האנגרים מספיק גבוהים כדי לאחסן מטוסים בעלי זנב קונבנציונלי. מטוס הנוסעים R6V Constitution, הגדול יותר ובעל שני הסיפונים שלוקהיד קורפוריישן יצרה לאחר מכן, אמור היה להחליף את הלוקהיד קונסטליישן אך לא עמד בציפיות.

סדנת הבואשים

בשנת 1943 החלה לוקהיד לפתח בחשאיות במתקני החברה בברבנק מטוס קרב חדש, לוקהיד P-80 שוטינג סטאר (Lockheed P-80 Shooting Star), שהיה מטוס הקרב האמריקאי הראשון שהפיל מיג 15 בקרב אווירי בקוריאה מאז ייצור ה- P-80 הפכה החטיבה לפיתוח מתקדם של לוקהיד קורפוריישן לחטיבה סודית וביצעה את כל הפרויקטים החשאיים של החברה. 
כינויה של החטיבה, "סדנת הבואשים" (Skunk Works), נלקח מסדרת הקומיקס האמריקאית Li'l Abner שכתב Al Capp, ואשר תארה מפעל פלסטיק שפלט ריחות רעים למתחם העבודה של מהנדסי מטוסים. פעילותה של החטיבה הייתה כל כך סודית עד שלעיתים ראשי המפעל היו נחשפים למטוס החדש שפיתחו רק בטקס הגלילה.
"סדנת הבואשים" רכשה מוניטין רב הודות ליכולותיה לפתח מטוסים מהפכניים ואיכותיים, לעיתים תוך זמן קצר במינימום משאבים, כדוגמת: לוקהיד P-38 לייטנינג, לוקהיד U-2, ‏F-104 סטארפייטר, הציפור השחורה (Lockheed SR-71 Blackbird) והחמקן F-117 נייטהוק. בשנת 2004 פיתחה החטיבה מטוס מנהלים על-קולי עבור חברת SAI) Supersonic Aerospace International) תמורת 25 מיליון דולר.
במשך שנים רבות עמד בראש החטיבה המהנדס הראשי קלארנס ג'ונסון "קלי" (Clarence L. “Kelly” Johnson), אשר נבחר על ידי מגזין התעופה Aviation Week & Space Technolog לאחד מעשרת האנשים המשפיעים ביותר על עולם התעופה.

תקופת המלחמה הקרה

הישגיה המשמעותיים של לוקהיד קורפוריישן בתקופה זו כללו את השקת לוקהיד Starfighter F-104, מטוס הסילון הראשון בעולם שטס במהירות 2 מאך בסוף שנת 1950, מטוס ההרקולס C-130 בעל ארבעת המנועים שטס בפעם הראשונה בשנת 1954 וממשיכים לייצר אותו עד היום, ומטוס הנוסעים הסילוני בעל ארבעת המנועים C-141 Starlifter שהחברה השיקה בשנות 1960 המוקדמות. כמו כן, בשנת 1956 זכתה לוקהיד קורפוריישן בחוזה לפיתוח הטיל הבליסטי (SLBM) פולאריס שאחריו יוצרו הטילים פוסידון (Poseidon) וטרידנט (Trident).
בשנת 1960 החלה לוקהיד קורפוריישן לפתח שני מטוסים גדולים: מטוס התובלה הצבאי הענק C-5 גלקסי ומטוס אזרחי L-1011 TriStar בעל מבנה רחב הכולל שני מעברי נוסעים. שני הפרויקטים התאפיינו בעיכובים ועלויות גבוהות שנבעו בין היתר כתוצאה מבניית ה- C-5 על בסיס דרישות מעורפלות ותיקון ליקויים רבים שנבעו מהמבנה החלש של המטוס על חשבון החברה, התמודדות ה- TriStar על פלח שוק זהה לזה של ה-DC-10 של חברת מקדונל דאגלס, ופיגורו של ה- TriStar אחרי ה- DC-10 כתוצאה מעיכובים של חברת רולס רויס בפיתוח המנוע. אירועים אלה הצטרפו לביטול הזמנה של צבא ארצות הברית לייצור מסוק תקיפה Lockheed AH-56 Cheyenne והסכמים לבניית אניות שהסתבכו וגרמו ללוקהיד קורפוריישן הפסדים עצומים במהלך שנות ה-70.
לנוכח חובותיה הכבדים ועל למנוע חדלות פרעון, פנתה לוקהיד קורפוריישן (שהייתה עד אז הספק הגדול ביותר בארצות הברית לתחום הביטחוני) בשנת 1971 אל מממשלת ארצות הברית בבקשת הלוואה וערבויות. למרות התנגדותו של הסנטור וויליאם פרוקסמיר (William Proxmire), אויבה המושבע של לוקהיד קורפוריישן ושל יו"ר החברה, דניאל יוטון (Daniel J. Haughton), החליט סגן הנשיא Spiro T. Agnew להעניק ללוקהיד הלוואה בנקאית בסך 195 מיליון דולר אשר אכן חילצה את החברה מקשייה. 6 שנים מאוחר יותר, בשנת 1977, החזירה לוקהיד קורפוריישן לממשת ארצות הברית 1.4 מיליארד דולרים כנגד ההלוואה שקבלה, ובנוסף שילמה 112,220,000$ כאגרות על עמלות הערבויות. בשנת 1977 החליטה החברה להרחיב את פעילותה העסקית לתחומי עשייה חדשים, בנוסף לתחום התעופה, ואף החליפה את שמה מ"לוקהיד מטוסים" ל"לוקהיד קורפוריישן" כדי לשקף שינוי זה.

ניסיון ההשתלטות על החברה

בשנות ה-80 המאוחרות הרולד סימונס (Harold Simmons), שהתמחה ברכישה ממונפת, רכש בהדרגה כמעט 20% ממניותיה של לוקהיד קורפוריישן במסגרת ניסיון מתוקשר וכושל להשתלט על החברה. סימונס התעניין ברכישת לוקהיד קורפוריישן כיוון שקרן הפנסיה של מדינת קליפורניה (CalPERS (California Public Employees' Retirement System הייתה אחד המשקיעים העיקריים בחברה.
כפי שפרסם בזמנו בניו יורק טיימס: "עניינו של מר סימונס בלוקהיד נובע בעיקר משום תוכנית הפנסיה שלה, אשר הושקעו בה יותר מ -1.4 מיליארד דולרים. אנליסטים אומרים שייתכן וסימונס מעוניין לחסל את התוכנית ולשלם את הכספים העודפים לבעלי המניות, כולל הוא עצמו." 
בהתייחסו לניהול הכושל של יו"ר החברה דניאל טלפ (Daniel M. Tellep), הביע סימונס את רצונו, כמשקיע הגדול ביותר בחברה, להחליף את מועצת המנהלים בצוות משלו שכלל את הסנטור לשעבר של טקסס ג'ון טאוור (John Tower), יו"ר ועדת השירותים המזוינים (Armed Services Committee), האדמירל אלמו זומוולט ג'וניור (Elmo Zumwalt Jr), מפקד צי לשעבר, ועוד.
בשלב ראשון החל סימונס לצבור מניות של לוקהיד קורפוריישן בתחילת שנת 1989, כאשר הקיצוצים העמוקים שערך הפנטגון בתקציב הביטחון גרמו לירידת מחירי המניות של עסקים במגזר הביטחוני. יחד עם זאת האנליסטים בזמנו לא האמינו שסימונס ינסה להשתלט על לוקהיד קורפוריישן כיוון שבאותו זמן הוא תכנן להשתלט על חברת מפרץ ג'ורג'יה (Georgia Gulf Corporation).

חטיבות

פעילותה של לוקהיד קורפוריישן חולקה בין מספר קבוצות וחטיבות, שרבות מהן ממשיכות לפעול במסגרת חברת לוקהיד מרטין.

מוצרים

רשימה חלקית של מטוסים וכלי רכב אחרים שייצרה חברת לוקהיד. מוצרים נוספים ניתן לראות בערכים 
List of Lockheed aircraft ו-Vega Aircraft Corporation