מירוסלאב פיליפוביץ'

מירוסלאב פיליפוביץ' (בקרואטית: Miroslav Filipović; ‏5 ביוני 1915–1946) היה רב-סוהרים ומנהל במחנות הריכוז וההשמדה ציגלאנה וסטארה גרדישקה במתחם מחנות יאסנובאץ שהתקיימו בקרואטיה בין השנים 1941–1945
פיליפוביץ', שהיה כומר מהמסדר הפרנציסקני בעברו, נודע לשמצה על היותו הגרוע שבמפקדי מחנות אלו, בתקופות פיקודו בציגלאנה בין יוני ואוקטובר 1942, ואחר-כך בסטארה גרדישקה עד 20 במרץ 1943.

שנותיו הראשונות

מירוסלאב פיליפוביץ' נולד ב-5 ביוני 1915, אך אין מידע רב על ראשית ימיו זולת הצטרפותו לשורות המסדר הפרנציסקני ב-1938 בשם הדתי "טומיסלאב". למרות התנגדות אב המנזר, הלכו יותר ויותר מהכמרים שבי אחר תנועת האוסטאשה הקתולית הלאומנית. פיליפוביץ' היה לכומר צבאי שסופח לבטאליון השני של משמר הפוגלאבניק, והיווה דמות סמכותית בו.

הטבח סביב באניה לוקה

שני עדים וקצין נאצי העידו כי פיליפוביץ' הנהיג התקפה של הבטאליון על הכפרים דראקוליץ', מוטיקה ושארגובץ' הסובבים את באניה לוקה. כלי-הנשק המועדפים על פיליפוביץ' היו כלי הנשק המסורתיים של האוסטאשה, שעליהם נשבעו לתנועה בגיוסם: האקדח ופגיון השירות האישי, הוא גם התמחה בשימוש בגרזנים וקרדומים. פיליפוביץ' נודע לשמצה בשם "האח השטן" (Fra Sotona) ובפי האוסטאשים "המהולל". תחביבו היה לשחוט את צוואריהן של ילדות קטנות בסכין, ולתכלית זו הביאו לו האוסטאשים שסרו למרותו ילדות סרביות. סגנו וידידו, הכומר זבינומיר בראקילו (Brakealo), שגם היה בכיר ביאסנובאץ אחר-כך, אימץ תחביב זה. במקרה אחד, שפתח את הטבח, בדראקוליץ', ב-7 בפברואר 1942, נכנס פיליפוביץ' לבית-ספר יסודי, שחט בפני כיתתה של דוברילה מארטינוביץ' את הילדה וסיליה גלאמוצ'אצ'ין, נאם בפני האוסטאשים שליווהו, ועודד אותם לשחוט את הילדים. לפי אחד המקורות, הילדים נרצחו במיתות משונות: איברים מגופם- אוזניים, חוטמים וכדומה, בותקו והוכנסו לשסעים בכרסיהם.
לא נודעה מעורבותו של פיליפוביץ' בטבח ב-12 בפברואר.
המעשים בתושבי הכפרים הללו היו כה מזוויעים, עד כי אפילו הנאצים מיאנו להכיר בהם ואף שפטו את פיליפוביץ' והציבו משמר במקום. מניעיהם כללו לא רק את סלידתם הטבעית מהזוועות הללו אלא גם את החשש שהן תעוררנה מרי בקרב הסרבים. פיליפוביץ' פוטר מחברותו במסדר הפרנציסקני על ידי רמירו מארקונה בעצמו. הוא נכלא בזאגרב, ומשם הועבר, כאסיר, למחנה יאסנובאץ.

השיבה לשורות האוסטאשה והמינוי

מירוסלאב פיליפוביץ' היה אסיר במחנה יאסנובאץ, אך בשל עברו בתנועת האוסטאשה, שמשך את עינו של מאקס לובוריץ', הוא הוחזק בתנאים טובים וסייע לקצינים כ"מודיע" ובריון בשורות האסירים. לימים הוא שב לשורות האוסטאשים, והיה לקצין. מנהל המחנה היה איביצה מאטקוביץ', וסגנו היה המפקד ליובומיר מילוש. מירוסלאב היה רב-הסוהרים או סגן-המפקד ונקרא מירוסלאב פיליפוביץ'-מאיסטורוביץ' (ופשר התוספת לשמו: איש-מלאכת-כפיים). בשלהי חודש יוני קודם למנהל המחנה כמחליף למאטקוביץ' ומילא תפקיד זה עד סוף אוקטובר. מירוסלאב עצמו, לכשנתפש, הודה כי לעניות דעתו, נרצחו כעשרים עד שלושים אלף איש במשך שלושה חודשים אלו, מהם כמאה הרג בעצמו. הצהרתו של פיליפוביץ' מצמצמת במשהו את פשעיו ופשעי רעיו האוסטאשים. אחר-כך פיקד על מחנה סטארה גרדישקה, שבו הוחזקו הנשים והילדים, וכן גברים, עד מרץ 1943. העד גבריאל וינטר העיד, כי הוא ועוד 30 אסירים שהו זמן מה במחנה קטן בדרך ליאסנובאץ, שהיה בפיקודו של מירוסלאב פיליפוביץ'-מאיסטורוביץ', שם הוא רצח אסיר שהסתיר מעט לחם. פיליפוביץ' גם התנשא באכזריותו בכך שניצח בהתערבות את מארינקו פוליץ' וירקו מאריצ'יץ', שניהם מש"קים נודעים לשמצה מיאסנובאץ. העד יוסיפ ריבולי מתאר:
"מאיסטורוביץ', פוליץ' ומאריצ'יץ' התחרו ביניהם על אודות מי היה השוחט הטוב מביניהם. על הקורבנות היה להשתחוות אפיים עד שמצחיהם נגעו באדמה לרגלי המרצחים, והרוצחים היו יורים בעורפם באקדחיהם."
— דו"ח ועדת-החקר הממלכתית, עמ' 27

מפקד יאסנובאץ

בדיווחים רבים, מהם זכרונות-עדים ומהם הודאות אוסטאשים, נזכר מירוסלאב פיליפוביץ' כאכזרי והנורא מכל האוסטאשה, וכאדם אשר, לדברי וועדת-החקר הממלכתית של קרואטיה, אכזריותם של ליובו מילוש, לובוריץ' ואיביצה מאטקוביץ' מתגמדת נכחו.
תקופת פיקודו של מירוסלאב נודעה לשמצה בדברי-הימים של יאסנובאץ כעקובת-דם במיוחד. מירוסלאב עצמו העיד כי מתוך "20 עד 30,000" רצח בעצמו כ"מאה". ניכר מהעדויות השונות, כי הערכתו זו באשר למספר האנשים שרצח קטנה מהאמת, ולכן אפשר שניתן להטיל דופי בהערכתו את מספרי ההרוגים. לפיכך, המספר המינימלי המשמש להערכת ההרוגים בימי פיקודו עומד על 30,000, בעוד שבמספר מקורות הוא מאמיר ל-40,000.
מירוסלאב עצמו נזכר בדו"ח וועדת-החקר הממלכתית כאחד מני שלושה עשר אוסטאשים שבלטו באכזריותם ובמעורבותם הישירה ברציחות. כמו כן הוא זכור שם, "לפי עדים רבים", כמי ש"רצח אסירים רבים במו-ידיו החשופות", וכן גם ב"אנציקלופדיה של השואה".
ניקולה ניקוליץ' זוכר איך מירוסלאב הכריחו להביט בו יורה בשני אסירים שהיו בקבוצה שנבחרה למות. ניקוליץ' ויוסיפ ריבולי שניהם העידו כי מראהו ומשמע קולו של פיליפוביץ' לא העידו על הזדון שבו. ניקוליץ' מוסיף בתארו את "עצי המוות" בגראדינה, שעל גזעיהם היו מסמרים וכבלים ששימשו לתליית אסירים, נשים וילדים, במשך ימים, ללא מזון ושתייה, כשם עצמם מבשלים תחתם, "מדברים על קניבליזם" וכדומה. אחד מהעצים הללו, אמר ניקוליץ', נודע כ"עץ של האח-שטן"(פיליפוביץ'). העד דרביס שאראץ' זוכר כיצד הוא הביא שלושה צוענים לנגן בפניו, ומשהתאכזב מהנגינה, ירה באחד ושילח את האחרים למוות. ולדימיר צ'ביה זוכר כיצד ירה בשלושה אסירים בעיצומה של ארוחת-הצהריים, ואז שב לאכול.

באחרית מלחמת-העולם השנייה

לאחר פיקודו בסטארה גרדישקה, שב מירוסלאב ליאסנובאץ (מחנה III) ובו נשאר "עד הסוף" כקצין שהשתתף בחיסול המחנה, הגם שטען כי השתתף רק בהוצאת הגופות מקבריהן ושריפתן. הוא נתפש בידי הכוחות של הפרטיזנים של טיטו, הועמד לדין, מסר הצהרה על פשעיו ופשעי עמיתיו, והוצא להורג במדי הכמורה.