אל מוע'ייר (נפת רמאללה)

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, שהעיקרי בהם הוא "אִסתוּנא", כקילומטר מצפון לכפר. האתר כולל ממצאים ארכאולוגים מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. האתר ממוקם בראש גבעה מוקפת אורנים בקצה הדרום מזרחי של עמק שילה. עד תחילת המאה ה-20 המקום היה מיושב והיה נקודת ההתיישבות המרכזית באזור עמק שילה, ומכאן שמו הערבי של העמק "סהל כפר אִסתוּנא". במקום שרידי בריכות חצובות, בורות מים, חורבות מבנים מהתקופה הרומית והביזנטית, עמודים, כותרות ומשקופים מעוטרים. המבנה המרכזי בנוי מאבני גזית ונקרא "אל חבס". מממדיו ומגודל אבניו נראה שהוא נועד להגן על המבוא המזרחי של העמק. בסמוך נמצא גם מאקם קבר שייח מוחמד.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באזור ותיעד את אל מוע'ייר, אִסתוּנא וחירבת כולס'ון. גרן כתב:"בשעה ארבע וחמש עשרה דקות הגענו לכפר אסתונא. על גבעה לא גבוהה, שמדרונה המערבי תלול יחסית וטרשי ואילו מדרוניה האחרים נוחים הרבה יותר לגישה, פזורים עיי כפר ערבי. קבר שעודנו עומד על תלו, הקרוי על שם שיח' מחמד, חוסה בצל אלה זקנה. הוא נבנה בחלקו הגדול מאבנים עתיקות יפות. על המשקוף של פתחו עוצבו משולש, מעגל וריבוע. בכפר הזה היו בתי מגורים קטנים שקמרון תקרתם עגול או מחודד כלשהו, והם גובבו במתחמו של מבצר שקדם להם, ושעכשיו קשה לעמוד היטב על היקפו. הוא עצמו נבנה מאבני גזית גדולות. שרדו ממנו קווי הקירות של אולם מלבני, שאורכו שלושים ושמונה צעד ורוחבו שישה. עובי הכתלים היה מטר. פה ושם רואים בין החורבות בורות מים חצובים בסלע וכמה נציבי עמודים פזורים על הארץ".

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בקריות הייתה אוכלוסייה של 179 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 נמנו בכפר 41 בתים מאוכלסים בהם התגוררו 204 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 290 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 33,903 דונם. אשר מתוכם הוקצו 361  לחקלאות שלחין, ו-6,908 לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר לשליטה ירדנית.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בשנת 1976 הוקם צפונית לכפר, על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים", בסיס צה"ל מבוא שילה.
על פי הסכם אוסלו, חולקו אדמות הכפר אל מוע'ייר לשטחי B ו-C. כ -1,934 דונמים (כ -5.9% מכלל אדמות הכפר) מסווגים כשטח B, שבו לרשות הפלסטינית יש שליטה מלאה בעניינים אזרחיים, וישראל ממשיכה להיות בעלת אחריות לביטחון. רוב אוכלוסיית הכפר מתגוררת בשטח B, המהווה חלק קטן לעומת השטח הכולל של אדמות הכפר. שאר אדמות הכפר, 31,121 דונמים (94.1% מכלל השטח) מסווגים כשטח C, שבו ישראל שומרת על שליטה מלאה הן ברמה האזרחית והן ברמה הביטחונית. רוב הקרקעות המצויות בשטח C הן שטחים חקלאיים ושטחים פתוחים, בנוסף לבסיסי צה״ל.
ב-1998 הוקם המאחז עדי עד, אשר 13 מבתיו ממוקמים על אדמות פרטיות של תושבי אל-מוע'ייר וכפרים נוספים. מאז 1998 ועד 2011 הוציא המנהל האזרחי 81 צווי הריסה למבנים בשטחו. רובם המכריע של הצווים לא נאכפו. בנוסף חתם ראש המנהל האזרחי על צו לפינוי פלישה חקלאית בנוגע לחלקה המצויה בבעלות פרטית פלסטינית, אך הצו לא מומש. בעקבות אי-אכיפת הצו עתרו בעליה של החלקה לבג"ץ בשנת 2011. ב-2014 עתרו שוב ראשי המועצות של הכפרים לבג"ץ, בדרישה לפנות את המאחז. בתשובה לעתירה הודתה הפרקליטות כי ישנם שבעה מבנים על קרקע פרטית. בפברואר 2017, בתשובה לעתירה, הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא שוקלת להשתמש לראשונה בחוק ההסדרה, בכדי להפקיע את האדמות. 
לדברי תושבי הכפר 75% מהאדמות הופקעו עבור התנחלויות, בסיסים צבאיים ושמורות טבע. 
ב-30 בינואר 2018 נהרג ליית' אבו נעים, נער בן 16 תושב הכפר, לאחר שחייל צה"ל ירה בו מטווח קצר באמצעי לפיזור הפגנות, לאחר שיידה אבנים במהלך ההפגנה במקום. ביולי 2018
נכרתו עשרות עצי זית של תושבי הכפר ורססו כתובות נאצה.
ב-25 בנובמבר 2018, ריססו אלמונים כתובות נאצה וגרמו נזק לכלי רכב בכפר. באחת הכתובות נכתב "מוות לערבים", ואחרות התייחסו להרחקה של פעילי ימין מהגדה בצווים מנהליים ונכתב בהן "תג מחיר" ו"די לצווים המנהליים". 
ב-26 בינואר 2019 נורה למוות בגבו חמדי טאלב נעסאן, בן 38, במהלך עימות בין תושבי הכפר לכיתת הכוננות של עדי עד, שפרץ בעקבות דקירת תושב עדי עד על ידי פלסטינים.