google/wiki40b huggingface dataset:
סלון מזל

סלון מזל היה מקום מפגש של פעילים חברתיים. הסלון הוקם ב־2001 ברחוב מונטיפיורי בתל אביב, במקום בו הייתה קודם לכן מספרה בשם "סלון מזל", ומכאן בא שמו. לאחר מספר חודשים מיקומו הועתק לסמטה אלמונית, במרץ 2008 הוא עבר לדרך סלמה שבפלורנטין, ובינואר 2010 עבר לרחוב יצחק שדה שם שהה עד אביב 2012 אך נסגר בשל חוב כספי לעיריית תל אביב.
המקום תפקד כ"Infoshop" - מרכז להפצת מידע ומפגש קהילתי בנושאים כמו איכות הסביבה, זכויות נשים, מיניות ומגדר, זכויות בעלי חיים, הכיבוש, ציונות ואנטי ציונות, חברה אזרחית וסרבנות, גלובליזציה, אנרכיזם, מזרחיות, קוד פתוח, תוכנה חופשית ועוד.
במקום היו ספריית השאלה, חנות ספרים (בעיקר לספרי עיון), וכן נהגו למכור דיסקים, פנזינים, עלוני מידע, סטיקרים וכדומה. המשותף לכל אלו היה העיסוק בנושאים שהוזכרו, כשלעיתים קרובות נקודת המבט שלהם הייתה אנרכיסטית-פמיניסטית-אקולוגית. במקום ניתן היה למצוא ספרים ופרסומים אשר נגישותם נמוכה.
תפקוד אחר הוא כמרכז קהילתי ששמש כבמה ציבורית ומקום מפגש לפעילים בתחומים השונים שנזכרו להלן ואשר התקשו להפגש או להשמיע את קולם במקומות אחרים, או ליוזמות חברתיות חדשות. כך לדוגמה, אחד המפגשים הראשונים של ויקיפדיה העברית, כאשר מספר המשתתפים בה היה קטן, נערך בסלון מזל. דוגמאות אחרות הן שימוש במקום כגלריה להצגת עבודות אמנות של מהגרי עבודה, או מקום מפגש ללימוד ערבית מדוברת. 
כל הפעילויות במקום הייתה ללא תשלום, כאשר המשתתפים התבקשו להשאיר סכום סמלי כפי יכולתם. המקום מומן מתרומות, ומנוהל על פי עקרונות אנרכיסטיים, כאשר אין הנהלה רשמית וכל ההחלטות נקבעות בצורה דמוקרטית, על ידי המתנדבים הקבועים במקום. בצמוד לסלון פעל עד לאחרונה בית קפה טבעוני, אשר הופעל גם הוא על ידי מתנדבים.
אחד ממייסדי סלון מזל הוא רוני ערמון.
ב־2004 הוקמה בחיפה "המרקחה", במקום "בית מרקחת פבזנר", מוסד דומה לסלון מזל. כיום המקום אינו פעיל. בשנת 2005 נפתח בירושלים מוסד דומה בשם "דַיְלָה", שאינו פעיל כיום. אך נגזרת של פרויקט הבר הטבעוני עוד פועלת כיום במסגרת בשם "זנגביל - מרכז קהילתי לצמחונות", או המהטמה-בר, שמשמש גם הוא כספרייה ואינפו שופ בנושאי זכויות בעלי חיים וסביבה.
בשנת 2005 הקימו קבוצה של פעילים מהסלון את פרויקט מחנה הקיץ האלטרנטיבי – מחנה בן כמה ימים, המיועד לבני נוער מכל הארץ, שמטרתו ליצור שיח ולעורר את המחשבה בנושאים הבוערים במציאות, להעצים את המשתתפות בו, ועל ידי כך לעודד אקטיביזם. המחנה מתקיים עד היום.
טקס הגראמי ה-48

טקס הגראמי ה-48 התקיים ב- 8 בפברואר 2006, ועסק בהישגים הבולטים של תעשיית המוזיקה העולמית מ-1 באוקטובר 2004 ועד ל-30 בספטמבר 2005. הטקס התקיים בסטייפלס סנטר, לוס אנג'לס, קליפורניה (אולמם הביתי של הלייקרס והקליפרס).
הזוכה הגדולה של הטקס הייתה להקת הרוק האירית U2, שזכתה בחמישה פרסים (מתוך חמש מועמדויות) ובכך הפכה להיות הלהקה\האומן שזכו בהכי הרבה פרסי גראמי (22 פרסים). בנוסף, זכתה הזמרת מריה קארי בפרס הגראמי הראשון שלה מזה 15 שנים. היה זה בקטגוריית "זמרת הרית'ם אנד בלוז של השנה". בטקס הופיעה גם זמר הפאנק הוותיק, סליי סטון, לאחר היעדרות של 13 שנים מהופעות ציבוריות גדולות. 
בטקס, שהיה ללא מנחה, הופיעו, בין השאר, מדונה, גורילז, קולדפליי, פול מקרטני (בהופעה ראשונה בתולדות טקס הגראמי), U2, קלי קלרקסון, מריה קארי, ברוס ספרינגסטין, קניה וסט וכריסטינה אגילרה.
The Night They Drove Old Dixie Down

תוכן השיר

השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון. מילות השיר מתארות את הימים האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית ואת סבלם של תושבי הדרום הלבנים עם התבוסה במלחמה, שנצרבה בזיכרון. השיר מתאר במילים מרגשות את קורותיו של חייל בצבא הקונפדרציה, כאילו מדובר במלחמה שהסתיימה זה עתה. המילים "בחורף 65'" שעשויות לכאורה לדבר על תאריך שהיה שנים ספורות לפני כתיבת השיר, מדבר למעשה על חורף שנת 1865, התבוסה במלחמת האזרחים, מאה שנה לפני כתיבת השיר. השם דיקסי (Dixie) הוא הכינוי שנתנו אנשי הדרום למדינות הקונפדרציה (בדומה לכינוי הצפוני יאנקי). השיר מתאר את חייל הקונפדרציה וירג'יל קיין המשרת במסילת הרכבת שמריצ'מונד לדנוויל, ומלווה באירועים היסטוריים.
השיר מתחיל במילים "קוראים לי וירג'יל קיין, שירתתי על קו הרכבת מריצ'מונד לדנוויל' / עד שהפרשים של סטונמן הגיעו וחיבלו שוב במסילה. / בחורף 65' רעבנו כמעט למוות. ב-10 במאי ריצ'מונד נפלה. / אני זוכר זאת היטב:  הלילה שבו הכריעו את דיקסי הזקנה".   
רוברטסון סיפר שהמוזיקה הייתה בראשו עוד קודם אך רק בהמשך חשב על הרעיון לשיר, ואז עשה מחקר נוסף. חבר להקת הבנד, לבון הלם, יליד ארקנסו, הצהיר כי הוא סייע במחקר לצורך כתיבת המילים. בספרו מ-1993 This Wheel's on Fire, כתב הלם:"רובי ואני עבדנו על המילים "בלילה שבו דיקסי הזקנה נפלה",  אני זוכר שלקחתי אותו לספרייה, כדי שיוכל לחקור את ההיסטוריה וגאוגרפיה של אותם זמנים, ולכתוב על הגנרל רוברט אי לי בצורה ראויה". 
להקת הבנד ביצעה את השיר בהופעות לעיתים קרובות, והוא נכלל בשני אלבומי רוק של הלהקה. 
הפעם האחרונה בה ביצע לבון הלם את השיר הייתה בהופעה  The last walz  בשנת 1976. 

גרסת הכיסוי של ג'ואן באאז

גרסת הכיסוי המצליחה ביותר של השיר בשפה האנגלית הייתה גרסה ידי ג'ואן באאז שפורסמה בשנת 1971.  גרסה זו הגיעה לשיא בהשמעות והשיר דורג במקום השלישי בבילבורד הוט 100 של אותה שנה, הופיע חמש פעמים במצעדי הפזמונים בארצות הברית כשיר המושמע ביותר, וזכה באלבום זהב.  

ביקורת

עם הזמן עלתה גם ביקורת על השיר, המתאר את התושבים הלבנים בדרום ארצות הברית ומתייחס לתקופה כנוסטלגית, מבלי להתייחס לסבלם של השחורים, ששועבדו ועברו מאות שנים של עבדות ופגיעה בזכויות האדם.
חלוקה מנהלית

חלוקה מנהלית היא חלוקה של יחידה פוליטית לתת-יחידות. כל יחידה מנהלית זוכה למידה מסוימת של אוטונומיה, ומנהלת את ענייניה הפנימיים באמצעות השלטון המקומי. חלוקת המדינה ליחידות קטנות נועדה להקל ולייעל את ניהול העניינים המקומיים, ונעשית באופן מדורג. לדוגמה, ניתן לחלק מדינה לפרובינציות, המחולקות למחוזות, אשר עשויים בתורם להתחלק לרשויות מקומיות.
בישראל ישנם שישה מחוזות אשר מחולקים לחמש עשרה נפות, המחולקות לחמישים אזורים טבעיים.
לינדה בלייר

ביוגרפיה

בלייר נולדה בעיירה ווספורט שבקונטיקט. בתם של אלינור ושל צייד הכשרונות ג'יימס בלייר, לבלייר אח בשם ג'ימי ואחות בשם דבי.
כבר בגיל שש שלחוה הוריה להיות דוגמנית, שיחקה לראשונה באופירת הסבון "פנים חבויות".
בלייר נבחרה ב-1973 מתוך 600 מועמדות לתפקידה של רייגן מק'ניל בתה אחוזת דיבוק השדים של כריס (אלן בורסטין) בסרט האימה "מגרש השדים".
הופעתה העניקה לבלייר בת ה-14 את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, זאת לפני שהציבור הרחב גילה שאת קולו של השטן דיבבה השחקנית זוכת פרס האוסקר מרסדס מקמברידג', העובדה שבלייר זכתה כביכול לקרדיט על עבודה של שחקנית אחרת הרסה למעשה את סיכוייה לזכות באוסקר.
חברת האחים וורנר הציבה לבלייר מאבטחים במשך חצי שנה לאחר יציאת הסרט בעקבות איומים על חייה מצד גורמים נוצריים קיצוניים אשר טענו שהסרט מהלל את השטן.
בלייר הופיעה בתפקיד הראשי בתור רייגן גם בסרט ההמשך שיצא ארבע שנים לאחר מכן, שיחקה בתפקיד הראשי גם בסרט "השתלטות מחדש" ב-1990 המהווה פארודיה על הסרט.
ב-1981 שיחקה בסרט האימה "ליל הגיהנום" בתור מרטי גיינס הרוצה להתקבל לאחווה בקולג'. לשם כך היא ועוד שלושה סטודנטים נאלצים לשהות בבית נטוש שבו התחולל טבח של משפחה שלמה על ידי האב. 
הופעתה הראשית בסרט האקשן "רחובות פראיים "זיכתה" את בלייר בפרס פטל הזהב על היותה השחקנית הגרועה ביותר לשנת 1984, על התפקיד הועמדה גם לפרס סאטורן.
בלייר היא פעילת זכויות למען בעלי חיים ופועלת עם ארגוני סיוע בינלאומיים כגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים וראייטי, ואחרים.
בלייר מקדישה את זמנה לארגון הסיוע שהקימה בעצמה במטרה להציל חיות אבודות, מוזנחות ונפגעות. בלייר היא טבעונית.
תומאס דולי

קריירה

דולי, בן לאם גרמנייה ואב המשרת בצבא ארצות הברית, החל את הקריירה שלו ב-1984 בקבוצה מהליגה השלישית בגרמניה, הומבורג. אחרי שעזר לקבוצה לעלות עד לבונדסליגה הראשונה, הוא עבר ב-1988 לקייזרסלאוטרן וזכה עימה בגביע הגרמני ב-1990, ובאליפות גרמניה ב-1991. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית הוא ערך ב-30 במאי 1992, במשחק נגד אירלנד.
ב-1993 זכה דולי בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה, ובמונדיאל 1994, שיחק בכל המשחקים של הנבחרת ולא החמיץ אפילו דקה. אחרי המונדיאל הוא עבר לבאייר לברקוזן, ושנה אחר כך עבר לשאלקה 04 ועזר לה לזכות בגביע אופ"א. ב-1997, הוא עבר לקולומבוס קרו מליגת ה-MLS. בקרו הוא שיחק שלוש עונות, והיה שנתיים ברציפות חלק מהרכב העונה ב-MLS. אחרי שג'ון הארקס שוחרר מנבחרת ארצות הברית, התמנה דולי לקפטן הנבחרת במונדיאל 1998, ושיחק כל דקה ממשחקיה של הנבחרת.
ב-21 בפברואר 1999, דולי סיים את הקריירה שלו בנבחרת ארצות הברית, במשחק נגד צ'ילה. דולי סיים את הקריירה הבינלאומית שלו עם 81 הופעות ו-7 שערים. בשנת 2000, עבר דולי לקבוצת מטרוסטארס, שיחק שם שנה אחת ולאחר מכן פרש מכדורגל מקצועני. לאחר מכן דולי חזר לגרמניה, ומונה למאמן של זארבריקן. בשנת 2014 התמנה למאמן נבחרת הפיליפינים בכדורגל.
שרת–לקוח

מודל שרת–לקוח (באנגלית: Client-server model) היא ארכיטקטורת תוכנה לחישוב מבוזר, אשר מגדירה את היחס בין תוכנות משתפות פעולה. המודל מחלק את המשימות או עומס העבודה בין ספק השירות או המשאבים - השרת, לבין מבקש השירות - הלקוח. שרת–לקוח היא אחת מתצורות ההתקשרות הנפוצות ברשתות מחשבים. השרת הוא תוכנה פסיבית, המאזינה לרשת ומחכה לקבל בקשות. הלקוח לעומתו בדרך כלל מהווה את ממשק המשתמש - הוא מופעל על ידי המשתמש ופונה לשרת כאשר הוא זקוק למידע או שירותים ממנו.
בדרך כלל, תוכנות השרת והלקוח רצות על גבי מחשבים שונים והתקשורת ביניהן מתבצעת על גבי רשת מחשבים. עם זאת, תוכנות השרת והלקוח יכולות לפעול גם על גבי אותו מחשב. מכונת שרת הוא מחשב המריץ תוכנת שרת אחת או יותר, אשר חולקת את המשאבים שלה עם הלקוחות. הלקוח אינו חולק את המשאבים שלו, אלא מבקש תכנים ושירותים (ביצוע פונקציות) מהשרת. לפיכך, הלקוח הוא זה שיוזם את ההתקשרות עם השרת, אשר ממתין לבקשות נכנסות.
מודל שרת–לקוח הפך לאחד מהרעיונות המרכזיים ברשתות מחשבים. הרבה מהיישומים העסקיים הנכתבים כיום משתמשים במודל זה (ראו: Enterprise software), כמו גם פרוטוקולי התקשורת העיקריים של האינטרנט, כדוגמת: Telnet,‏ SSH,‏ SMTP,‏ DNS,‏ HTTP, ועוד.
את האינטראקציה בין לקוח ושרת נוהגים לתאר באמצעות תרשימי הרצף במסגרת ה-Unified Modeling Language.

דוגמאות

שירותים כגון דואר אלקטרוני (לדוגמה: שרת Exchange), גישה לאתרי אינטרנט, וגישה לבסיסי נתונים, כולם בנויים במודל שרת–לקוח.
לדוגמה, משתמש הניגש לחשבון הבנק שלו דרך האינטרנט, משתמש בדפדפן המשמש כתוכנת לקוח על מנת לשלוח בקשה לשרת HTTP של הבנק. שרת ה-HTTP יכול בתורו להעביר את הבקשה לתוכנת לקוח בסיס נתונים שהוא מריץ, אשר שולחת בקשה לשרת בסיס נתונים שנמצא על גבי מחשב אחר של הבנק, על מנת לאחזר את פרטי החשבון של המשתמש. מצב החשבון מוחזר לתוכנת לקוח בסיס הנתונים, שמחזירה את הנתונים לדפדפן (תוכנת הלקוח של המשתמש), אשר לבסוף מציג את הנתונים למשתמש.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות לקוח: דפדפנים, לקוחות דואר אלקטרוני (לדוגמה: Microsoft Outlook), לקוחות צ'אט, ועוד.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות שרת: שרתי HTTP, שרתי FTP, שרתי יישומים, שרתי בסיסי נתונים, שרתי דואר, שרתי קבצים, שרתי הדפסה, ועוד.
רוב ה-Web services הם גם סוגים של שרתים.

סוגי לקוחות

נהוג להפריד את הלקוחות ללקוח "רזה" (Thin client), כזה שמסוגל רק לבצע את ההתחברות לשרת, והשרת הוא זה שמנהל את כל התקשורת עם המשתמש, ולקוח "עשיר" (Rich client), כזה שמבצע את כל האינטראקציה עם המשתמש בעצמו, ופונה לשרת רק על מנת לאחזר נתונים. בעבר היה שימוש נפוץ במסופים, שהיוו לקוחות "רזים", התחברו למחשב מרכזי (Mainframe) וביצעו את כל הפעולות עליו, אך עם ההתקדמות המהירה של המחשבים האישיים הם נדחקו הצידה בשנות ה-90 ופינו את מקומם ללקוחות "עשירים", המקטינים את תעבורת הרשת ואת העומס על השרת. התפתחות האינטרנט והגידול ברוחב הפס החזירו את הלקוח הרזה למרכז התמונה.
וילה פיזאני (באניולו די לוניגו)

אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". נוסף על כך שרדו שלוש תוכניות חלופיות המאפשרות לעקוב אחר הלך מחשבתו של פלאדיו לאורך זמן בתכנון הבניין הזה.
תוכנית הווילה וחזיתה בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. במרכז מצוי בית האדון הרבוע. לפי התוכנית שהתפרסמה בספרו אל הפתח המרכזי עולה גרם מדרגות רחב, ומשני צדדיו, בניצב, עולה גרם מדרגות נוסף מכל צד. גרם המדרגות המרכזי עולה אל מבואה הנראית בשרטוט כחזיתו של מקדש רומי שבו גג גמלוני הנח על ארבעה עמודים מן הסדר הדורי. במשולש הגמלון מצויר סמל המשפחה, ומעליו ניצבים פסלים. במרכז חלקו העליון של קיר חזית הבניין מצויר חלון תרמאלי גדול. מן המבואה הזו מוביל פתח רגיל אל האולם המרכזי. אם אמנם נבנתה מבואה זו, הרי כיום היא חסרה בשלמותה. מרכז חזית הבניין ניכר כיום בפתח המרכזי, הנראה קטן למדי, ובחלון התרמאלי הגדול שמעליו.
לבניין הייתה גם חזית אחורית, עם פתח המאפשר כניסה היישר אל האולם הגדול. חזית זו נפתחה אל הנהר הסמוך אל המבנה. כאן קיימת במרכז מבואה שבחזיתה שלוש קשתות בנויות אבן, והן מסותתות בסיתות גס (rusticated). הקשתות תומכות באפריז דורי המעוטר בטריגליפים ומטופות, וזה תומך בגמלון.
כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם המדרגות. מתחתיה מצויה קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה הצרים נראים משני צידי הכבש. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים הקטנים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. במרכז הבניין אולם גדול, בעל מתאר דמוי האות T, החוצה את הבניין מצד לצד, וכאמור ניתן להיכנס אליו משני הצדדים. קירותיו חשופים אך תקרתו המקומרת בקמרונות צולבים מעוטרים בתמשיחי קיר (פרסקו). העיטורים מראים בציור חיקוי לפסיפסים עתיקים.
לפי התוכנית שפרסם פלאדיו בספרו, משני צידי בית האדון משוכים שני אגפים צרים וארוכים, ואלה סוגרים על חצר גדולה, מוקפת סטווי עמודים. מן הווילה שרד רק הבניין המרכזי, ואילו מבני השירותים וחצר הסטווים לא שרדו את פגעי הזמן.
חגית עטיה

השכלה

בשנת 1981 סיימה בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 סיימה תואר שני במדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות (cum laude).
בשנת 1987 קיבלה תואר דוקטור במדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים, תחת הנחייתו של פרופסור דני דולב.

עבודתה באקדמיה

עטיה היא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, החל מיולי 2005. במהלך השנים הנחתה מספר סטודנטים לקראת תואר שני, דוקטורט ופוסט-דוקטורט. בנוסף, העבירה קורסים בנושאים מערכות הפעלה, אלגוריתמים מבוזרים ומערכות קבצים.
עטיה חברה במועצת העורכים של כתב העת SIAM Journal on Computing, העוסק בחיזוק הקשר בין תחום המתמטיקה ותחומים מדעיים נוספים.
בנוסף, היא עורכת ראשית של כתב העת Distributed Computing.
בשנים 2010–2012 שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה.
בשנים 2009–2013 שימשה כחברה בוועדה של ACM Software System Award.

מאמרים ופרסומים

עטיה פירסמה, בשיתוף עם Jennifer Lundelius Welch, את הספר Distributed Computing: Fundamentals, Simulations and Advanced Topics.
עטיה כתבה מעל ל-150 מאמרים. מאמריה צוטטו למעלה מ-5000 פעמים במאמרים שונים.

פרסים והוקרה

בשנת 2011 זכתה בפרס דייקסטרה על מאמר בנושא זיכרון משותף ובפרס Michael Bruno Memorial Award.
בשנת 2009 זכתה בפרס ACM fellows על תרומתה לתחום החישוב המקבילי והמבוזר.
בשנת 1992 זכתה בפרס הנרי טאוב להצטיינות אקדמית.
בשנת 1991 זכתה במלגת Annenberg.
בשנת 1987 השתתפה בתוכנית Leibnitz center doctoral fellowship באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2009 זכתה בפרס המאמר הטוב ביותר מטעם OPODIS על מאמר שכתבה. בשנים 2000 ו-2004 זכו מאמרים שנכתבו תחת הנחייתה בפרס המאמר הטוב ביותר לסטודנט מטעם DISC. בשנת 2013 זכה מאמר שנכתב תחת הנחייתה בפרס המאמר הטוב ביותר לסטודנט מטעם PODC.
שמעון ברנפלד

ביוגרפיה

נולד לרב משה ברנפלד שהיה דיין בסטניסלב שבגליציה. המשפחה הייתה אורתודוקסית משכילה ובשנת 1872 עברו הוריו ללמברג הליברלית יותר. כבר בגיל שמונה עשרה שלח ברנפלד את ידו בכתיבה ופרסם מאמר ב"המגיד", את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת קניגסברג ובאוניברסיטת ברלין. הוא נישא לאנה לוין (1861–1940), וב-1889 נולד בנם עמנואל ברנפלד שנספה בשואה במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
בין השנים 1886–1894 כיהן ברנפלד כרבה הראשי של הקהילה הספרדית בבלגרד, בירת ממלכת סרביה. אחר כך נסע לברלין ובה השתקע עד פטירתו.
ברנפלד כתב ספרים ומאמרים רבים, בעיקר בחקר המקרא וההיסטוריה של עם ישראל.
פלטת נערמר

פלטת נערמר היא לוח שנקבר יחד עם פרעה נערמר. ממצא ארכאולוגי זה הוא העדות היחידה לכך שנערמר היה המלך שאיחד את מצרים העליונה עם מצרים התחתונה. הפלטה היא אחד הממצאים העתיקים ביותר הנושא הירוגליפים של כתב החרטומים.
הפלטה מתוארכת לסביבות 3,200 לפנה"ס, עשויה אבן ירוקה קשה, ונמצאה בהיירקונפוליס. היא דומה בצורתה ללוחות ששימשו לשחיקת תמרוקים, אך גדולה מכדי להיות שימושית, ונראה ששמשה לפולחן במקדש. חשיבותה ההיסטורית של הפלטה נובעת מהיותה התיעוד הראשון שבו ניתן לזהות את הקאנון המצרי המתהווה, היא מדגימה את ראשית כתב החרטומים, ובאמצעותה נמצא תיעוד כינון הממלכה המצרית – איחוד מצרים.

תוכן הפלטה

צד ראשון:
התבליטים מתארים את נערמר רומס את אויביו בעודו חובש את הכתר האדום והכתר הלבן המייצגים כל אחד חלק אחר של מצרים, אם כי בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים נראה כי איחוד מצריים לא היה אלים, אלא התגבשות של מרכזים לאורך הנילוס שבמשך 2000 שנים יצרו רצף טריטוריאלי.
שמו של המלך מופיע ברגיסטר העליון – שפמנון ואיזמל, מצוי במסגרת ריבועית, המייצגת חזית של ארמון.

משני צדדיו של המלך מופיעים ראשי בקר בעלי פני אנוש. ברגיסטר המרכזי נראית דמות המלך המנצח מכניע את אויבו – ציור אותו ניתן לראות בווריאציות שונות לאורך ההיסטוריה המצרית: המלך גדול יותר מאויבו, בידו האחת אוחז בראש אויבו ובשנייה אלה.
האויב כאן הוא האסייתי (מהמרחב הסורו-כנעני) וישנה הקבלה בינו לבין התמונה שמעליו – האנשת ההירוגליף TA – "ארץ" ממנה צומח הגומא פפירוס המסמל את מצרים התחתונה, הדלתא.
הורוס בעל יד אנושית, בתקבולת למלך, אוחז את האסייתי באפו – סימן להכנעה.
האסייתי נחות בגודלו, עירום, מוחזק בציצת ראשו ולידו מופיע שם בלתי קריא.
מאחורי המלך מופיע משרת, קטן אף הוא מהמלך בחשיבותו אך נושא את סנדליו וכד קטן – מקורב לאל – מלך. המלך חובש את הכתר הדרומי של מצרים העליונה, בעל אלה ועומד בפוזיציה שנכנסה לקאנון המצרי. בעל זקן מלכותי ומלאכותי, לבוש חצאית ובעל זנב פר (הפר מרביע, אגרסיבי, גברי).
ברגיסטר התחתון אנשים הדומים לאסייתי, בתנוחה משפילה, ערומים, אולי מוצגים כקבורים באדמה. לידם סמל של עיר ועפיפון מדבר.
צד שני:
הרגיסטר העליון זהה לצד הראשון.

המלך חובש את כתר מצרים התחתונה, האדום ומאחוריו נושא סנדליו והכד.

מתחת שם נערמר מופיע כהן, כנראה בנו הנסיך ומולו ארבעה נושאי ניסים עליהם שני בזים, דמות תן ואובייקט דמוי כרית לא מפוענח – סט סטנדרטי המוכר עוד מהפלטות הפרה-דינסטיות (קדם-שושלתיות).
שני הבזים מייצגים את המלך, התן הוא "וֶופְּ-וָואוּת" והכרית היא אולי הכרית המלכותית.

מלווי המלך לוקחים אותו לבחון תצוגה של אנשים כרותי ראש, שראשיהם בין רגליהם.

מעליהם ספינה מלכותית. 
ברגיסטר התחתון, פר מנגח חומה ורומס אסייתי, סצנה נוספת המתארת את כיבוש האויב על ידי המלך.

הפלטה כולה מתרכזת במלך ובמעשיו, הפר מייצג את המלך, וביצוג נוסף אנו רואים אותו עם זנב פר ועל כן מניחים שראשי הפר האנושיים הם ייצוג נוסף של המלך.

השערה זהירה נוספת: פרות שמים או האלה-פרה "באט" (שעליה תשתלט מאוחר יותר חתחור), אלמנט פרה-דינסטי מוכר, ראש פרה הוצג על חותמות וכלים שונים, אך אינן חתחור, שאינה מופיעה עד שושלת 4.
בפלטה מתוארת סצנת כיבוש מצרים התחתונה על ידי מלך מצרים העליונה. לא מדובר בהכרח על תיעוד היסטורי של אירוע ממשי – המלך מתואר כ"מאחד שתי הארצות", אך אין עדות ארכאולוגית למהלך צבאי מהיר, אלא להשתלטות איטית והחלפת התרבות החומרית (קרמיקה / כתב / ידיעות טכנולוגיות) של מצרים התחתונה בזו של העליונה.

חשיבות הפלטה היא בהופעה המשולשת של ראשית הכתב, הקאנון המצרי ואיחוד מצרים.
שיר אשיר בגשם

עלילת הסרט

דון לוקווד (ג'ין קלי) הוא כוכב ראינוע אשר התחיל את דרכו כמוזיקאי, רקדן ופעלולן. ברוב סרטיו משחק לוקווד לצידה של לינה למונט (ג'ין הייגן), וכחלק מיחסי הציבור של אולפן הסרטים שלהם, מסופר במדורי רכילות בעיתונים על רומן פיקטיבי ביניהם. למעשה, דון אינו סובל את לינה, אך זו מאמינה כי באמת יש ביניהם רומן.
לאחר הצלחת הסרט זמר הג'אז, אחד הסרטים המדברים הראשונים, מחליט מנהל האולפן ר. פ. סימפסון (מילארד מיטצ'ל) כי אין ברירה אלא להפיק את סרטם הבא, "הפרש הלוחם", כסרט מדבר. שילובו של קול בסרט גורם לבעיות רבות, אשר בראשן קולה הצורמני של לינה.
לאחר הקרנת הניסיון הכושלת, מציע קוזמו בראון (דונלד או'קונור), חברו הטוב של דון, כי את הקול של דמותה של לינה תדובב השחקנית הצעירה קת'י סלדן (דבי ריינולדס), בה דון מאוהב. השלושה משכנעים את ר. פ. לשנות את "הפרש הלוחם" לקומדיה המוזיקלית "הפרש המחולל". כאשר לינה מגלה כי קולה בסרט מדובב, היא כועסת ומנסה למנוע את הרומן בין דון לקת'י. היא סוחטת את ר. פ. כך שקת'י תמשיך לדבב את קולה בסרטים הבאים, ללא קרדיט. קת'י נאלצת להסכים, מאחר שהיא תחת חוזה.
לאחר הצגת הבכורה המוצלחת של הסרט, מבקש הקהל מלינה לשיר. כאשר קת'י שרה מאחורי פרגוד בעוד לינה מניעה את שפתיה על הבמה, מרימים דון, קוזמו ור. פ. את הפרגוד, וכך מתגלה האישה האמיתית מאחורי קולה של לינה.

הצלחת הסרט

הסרט זכה להצלחה מזערית בשנת צאתו, עם הכנסות של כ־120,000 דולר בלבד בארצות הברית. הוא היה מועמד לשני פרסי אוסקר, על מוזיקה (המועמד היה לני הייטון, המנהל המוזיקלי), ועל שחקנית משנה (ג'ין האגן), אך לא זכה באף אחד מהם. בטקס גלובוס הזהב, זכה דונלד או'קונור בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט מוזיקלי.
עם זאת, הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות, אשר שיבחו את עלילתו המשעשעת, את השירים המשובחים ואת הכוריאוגרפיה המושקעת. בשנת 1998, בחר מכון הסרטים האמריקני בסרט כסרט העשירי הטוב ביותר אי פעם. בשנת 2004 בחר המכון את שיר הנושא של הסרט כשיר השלישי הטוב ביותר בהיסטוריית הקולנוע, ובשנת 2006 זכה הסרט מהמכון לתואר הסרט המוזיקלי הטוב ביותר בהיסטוריה. הסרט נמצא באופן קבוע ברשימת "250 הגדולים" של אתר IMDb, המבוססת על דירוג גולשי האתר.

אזכורים בסרטים אחרים

הסרט זכה לאזכורים רבים בסרטים אחרים, כולל פארודיות לא מעטות. רוב האזכורים והפרודיות היו של שיר הנושא של הסרט, עם ריקודו המפורסם של ג'ין קלי. אחד המפורסמים ביותר שבהם הוא בסרטו של סטנלי קובריק "תפוז מכני", בו שר אלכס את השיר בסצינות שונות בסרט. אזכור נוסף היה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות", בו מזמזם את השיר קרי גרנט בעודו מעמיד פנים שהוא מתקלח. בסרט לאון, בחיקוי של ג'ין קלי, שרה נטלי פורטמן הצעירה את השיר, בסיטקום הילדים המצליח "החיים היפים של זאק וקודי" נעשה פרק מיוחד לסרט "היי סקול מיוזיקל" שבו מעלים את הסרט בתור הפקה בית ספרית. ובסרט המצויר רובוטס, הרובוט פנדר שר את השיר בשם "בשמן אני שר". בסדרת הטלוויזיה "גאליס " יולי מזיזה את שפתיה בחזית כאשר רונה אחותה שרה באמת מאחורי וילון .
אליאגה פטקים

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1993 בשכונת "אליאגה" בצפון העיר איזמיר. בסיום עונת 2007/08 העפילה לראשונה לליגת העל הטורקית בכדורסל. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השביעי והגיעה לרבע גמר הפלייאוף. כמו כן, הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר הגביע הטורקי, בפעם השלישית בתוך ארבע עונות.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה היא בתחילת עונת 2012/13 במוקדמות היורוצ'לנג', כשהפסידה לקבוצת קטאיה יוהנסו מפינלנד בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה מארחת בהיכל אנקה באיזמיר, המכיל 2,500 מקומות ישיבה. הספונסר הראשי של המועדון הוא חברת "פטקים" העוסקת בענף הפטרוכימיה.
קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג

ביוגרפיה

קרל פיליפ שוורצנברג נולד ב-18 באפריל 1771 בווינה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ליוהאן יוזף הראשון, נסיך שוורצנברג ולמריה אלאונורה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין, בתם של פיליפ קרל, רוזן אטינגן-ואלרשטיין ושרלוטה יוליאנה, רוזנת אטינגן-באלדרן.
בשנת 1787 התגייס שווורצנברג לצבא האוסטרי, ובאותה שנה החלה המלחמה העות'מאנית-רוסית, שבמהלכה לחמה האימפריה הרומית הקדושה לצד האימפריה הרוסית נגד האימפריה העות'מאנית. שוורצנברג לחם באומץ רב, ומשום כך הועלה בשנת 1792 לדרגת מיור.
במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית, השתתף שוורצנברג בלחימה בצרפת, ואף הביס כוח צרפתי גדול בקרב לה-קאטו בשנת 1794. לאחר הלחימה בקרב אמברג ובקרב וירצבורג בשנת 1796 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1799 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. במהלך קרב הוהנלינדן הציל שוורצנברג את האגף האוסטרי הימני מקריסה, ולאחר מכן מונה בידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן לפקח על הנסיגה. בשנת 1704 קיבל שוורצנברג את התואר "נסיך שוורצנברג", שהיה זהה לאחיו הגדול יוזף השני, נסיך שוורצנברג.
שוורצנברג השתתף בקרב אולם בו ניצח נפוליאון בונפרטה את האוסטרים, והיה בין הניצולים הבודדים ששרדו בקרב מהצד האוסטרי. בשנת 1806 מונה שוורצנברג לשגריר אוסטריה ברוסיה, ובשנת 1809 מונה לשגריר אוסטריה בצרפת, ובתוקף תפקידו היה ממונה על המשא ומתן לנישואי נפוליאון עם הארכידוכסית מריה לואיזה. בפקודתו של נפוליאון פיקד בגרנד ארמה על גיס אוסטרי שמנה 34,000 מתנדבים, והשתתף עמו בפלישה הצרפתית לרוסיה, אולם שוורצנברג לא עודד את חייליו ולא עשה יותר ממה שנדרש ממנו. לבשנת 1813 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקד הצבא האוסטרי בבוהמיה. לאחר מכן פיקד שוורצנברג על הצבא האוסטרי בקרב דרזדן, ובקרב לייפציג הוא פיקד על כוחות הקואליציה. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקרב פריז, ובעקבות ניצחונו פרש נפוליאון מתפקידו. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקונגרס וינה, ולאחר חזרתו של נפוליאון פיקד שוורצנברג על צבא אוסטרי בן 250,000 חיילים שהוצב באזור הריין.
בשנת 1817 חטף שוורצנברג שבץ, זמן קצר לאחר מותה של אחותו קרולינה שהייתה מאוד קשורה אליו, וב-15 באוקטובר 1820 מת שוורצנברג בלייפציג כתוצאה מהתקף שבץ נוסף.
יצחק פרידמן (בוהוש)

רבי יצחק פרידמן (ה' בכסלו תקצ"ה, 1834 - י' באלול תרנ"ו, 1896) היה האדמו"ר הראשון מבוהוש, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.

תולדותיו

בנם של בלומא רייזיל ורבי שלום יוסף פרידמן מסאדיגורה. אמו הייתה בתו של רבי דן מראדוויל נכדו של רבי יחיאל מיכל מזלאטשוב וחתנו של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא. אשתו שיינא רחל הייתה בתם של פסיה לאה (בת רבי משה לייב מסאסוב) ורבי דוד הגר מזבלטוב, בן רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב.
אביו כיהן כממלא מקומו של אביו רבי ישראל מרוז'ין שנפטר בג' בחשוון תרי"א (1850) אך הוא נפטר עשרה חודשים אחריו. לאחר פטירתו ירשו אחיו, רבי אברהם יעקב. בהמשך שאר אחיו החלו לכהן באדמו"רות.
רבי יצחק, החל לכהן לאחר פטירת אביו במקביל לדודיו, כאשר היה בן 17. בהתחלה כיהן בפוטיק, אחוזת אדמו"רי רוז'ין. בשנת תרט"ז (1856) עבר רבי יצחק לאיזמאיל, שבדרום בסרביה ובתרכ"ו (1866) קבע את מושבו בעיירה בוהוש, במולדובה. לאחר שהתיישב בבוהוש, הפכה זו למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים היו פוקדים אותה. רבות מסופר על ראיית הנולד שלו. 
קהילה של חסידיו התיישבה בשליחותו בצפת, ודוד שוב, פורץ הדרך של העלייה הראשונה, היה מחסידיו ויצא לדרך עם ברכתו, וכך גם רבים ממייסדי ראש פינה וזכרון יעקב.