google/wiki40b huggingface dataset:
בטון מובא

בטון מובא הוא סוג של בטון המיוצר במפעל בטון, לפי "מתכון" מסוים, ואז נשלח לאתר הבנייה באמצעות משאיות עליהן יש מתקן הנקרא "מערבל בטון".
התוצאה היא תערובת בטון מדויקת, דבר המאפשר יצירת תערובות מיוחדות לצרכים שונים לשימוש באתר הבנייה.
המפעלים המייצרים את הבטון המובא הומצאו כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך נתקבלו בשוק ונכנסו לשימוש מאסיבי רק בשנות ה-60, ומאז התעשייה המשיכה לגדול ולהתפתח.
בטון מובא מועדף בדרך כלל על פני בטון המיוצר באתר העבודה בשל הדיוק בהכנתו על פי "מתכון" והפחתת כמות הבלבולים הנוצרים בהכנת התערובת באתר העבודה.
החברה המובילה בעולם לייצור בטון מובא היא החברה המקסיקנית "CEMEX", והמתחרה העיקרית שלה, החברה הצרפתית "Lafarge".
יהדות חבאן

יהדות חבאן היא קהילה יהודית מהעיר חבאן שבתימן.

העיר חבאן

העיר חבאן נמצאת בצד הדרך, ששמשה לצורכי מסחר הבשמים. בין ט'פאר, עומאן וחצרמוות, לתימן ונגראן. כ-300 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר עדן וכ-100 ק"מ מחופו של האוקיינוס ההודי. העיר נקראת על שם ואדי חבאן.

ראשית התיישבות היהודים בחבאן

מסורת בפי זקני חבאן, שההתיישבות באזור חבאן החלה עוד מימי בית ראשון. על סמך מסורת זו יהודי חבאן 'הם ראש גולים'.
כמו כן צורת חייהם, מלבושם, גידול שיערם, מעידים על מסורת קדומה ואורח חיים מתקופת התנ"ך.
זוהי אחת הקהילות היהודיות המופלאות והבלתי מוכרות במובן ההיסטורי ומעט מאד נכתב על הקהילה היהודית בחבאן. אחד הדברים המופלאים הוא איך הצליחו יהודי חבאן להתקיים כיחידה נפרדת ממרכזי היהדות בתימן. בכל זאת, הצליחו להסתדר בכוחות עצמם, לספק את צורכיהם הדתיים- רוחניים והכלכליים, ולהתקיים כעולם בפני עצמו. אך היו קשרים עם מרכזי היהדות בתימן לעיתים רחוקות, שנבעו מחילוקי דעות עקרוניים בענייני הלכה.
חבאן העיר חולשת על דרכי המעבר מכל הכיוונים וחיתה בה קהילה יהודית קטנה ולפי המסורת היא שריד מקהילה גדולה מהתקופה שלפני הספירה עד תקופת חמיר ואחר כך במאה ה-6 לספירה.
קהילה היהודית בחבאן נוסדה במאות ה-19–20, יהודי חבאן היו מזוהים בשם "יהודי חצרמוות" ("חצרמות" נמצאת במרחק של יותר מ-150 קילומטר לכיוון צפון מזרח חבאן). קהילה זו התקיימה כיחידה נפרדת ממרכזי היהדות בתימן, עקב בידוד אזורם. למרות בידודם הם הצליחו להתקיים ולהסתדר בכוחות עצמם ולספק את צורכיהם הרוחניים והכלכליים. הקהילה דאגה מאוד לאנשים אשר היה חסר להם אוכל במיוחד בשבתות ובחגים, הקהילה הייתה תורמת אחד לשני.

העלייה לארץ

הקשר הראשון  עם יהודי ארץ ישראל אירע בשנת 1912 עם הגעתו של שליח המשרד הארצישראלי, שמואל יבנאלי אשר סייר ברחבי תימן במטרה לעודד את יהודי תימן לעלות, ובין השאר הגיע גם לחבאן.
בשנת 1944 דיווח פקיד בריטי שקהילת יהודי חבאן מונה 730 נפש המבקשים לעלות לארץ ישראל. אחד מאנשי הקהילה, זכריה בן עווד חבאני אלעדאני, החליט לעלות לארץ ישראל ואליו הצטרפו מספר אנשים נוספים. הקבוצה החלה את מסעה רגלית לעיר הנמל עדן ומשם למצרים יחד עם עולים מקהילות אחרות בתימן. ב-21 במרץ 1945 הגיעה קבוצה של שבעה מיהודי חבאן (חצרמוות) ברכבת למחנה העולים בעתלית יחד עם 233 עולים אחרים מתימן. בין 1945 ל-1949 עלו מספר קבוצות נוספות והתיישבו בשכונת ידידיה (שנקרא גם "שכונת החבאנים") בתל אביב, שמדרום לכפר הערבי סלמה.  בדצמבר 1949 דיווחה עיריית תל אביב כי בשכונה גרים 250 איש ב-40-50 בתים והיא לא חוברה לרשת המים העירונית. 
שאר אנשי הקהילה עלו בשנת 1950, ושהו במחנות עולים בעין שמר. למרות חילוקי הדעות, הצליחו להתפייס משום שעקרון האחריות הקולקטיבית והאחווה החבאנית הנחו אותם לאורך כל הדרך.
משום כך,  בשנת 1952 בחרו החבאנים להתיישב במרוכז במושב ברקת בו הם נמצאים עד היום ושומרים על המסורת שלהם באדיקות רבה.
תיקי וידס

ביוגרפיה

וידס נולדה בירושלים. בעלת תואר ראשון מבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש.
החלה את דרכה המקצועית בטלוויזיה החינוכית. בין היתר הפיקה את הדיבוב לסדרת "רחוב סומסום", בבימויה של שפרירה זכאי. בשנות ה-80 ניהלה את יחידת הסרטים בלשכת הפרסום הממשלתית (לפ"מ). לאחר הפרישה  עבדה גם בערוץ הילדים. בהמשך הפיקה וביימה פרסומות, קלטות ילדים ותוכניות טלוויזיה. 
כיום, משמשת כמנהלת תוכניות, במאית ותסריטאית ראשית, בערוץ היהדות (97), במסגרת זו יוצרת, מפתחת ועורכת תכנים לתוכניות טלוויזיה שונות למבוגרים ולילדים.

ספריה

ספרה הראשון "קולות שתמיד איתי" בהוצאת 'ספריית מעריב' פורסם ב-2004. בספר מתארת תיקי וידס את הימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים מזווית אישית, ייחודית, של קשרית בזמן מלחמה, מול הלוחמים והמעוזים על גדות התעלה בסיני.
ב-2008 פרסמה את ספר הילדים "לשים את הכעס בקופסה", הראשון בסדרת ספרי הילדים על רגשות. "סדרת טנתא" – (טנת"א  הם ראשי התיבות של: טעמים נקודות, תגין אותיות). ספרים נוספים בסדרה: "עלבון לא בא בחשבון" ו"מה מפחיד את הפחד". הסיפורים מתארים סיטואציות מחיי היומיום של הילדים, ומקנים לילדים כלים להבין מהם רגשות ולפתח בעצמם דרכים שונות  להתמודד איתם. 
הספרים תורגמו לאנגלית.
קבוצת אריה I

קבוצת אריה I, נקראת גם קבוצת M96 היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-35 מיליון שנות אור משביל החלב בקבוצת הכוכבים אריה והיא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים, בהם גם הקבוצה המקומית. הקבוצה מכילה מספר גלקסיות בהירות ובולטות, ביניהן חמש שנכללות בקטלוג מסיה.

מבנה ותכולה

קבוצת אריה I מורכבת משתי תת-קבוצות מובחנות שהמרחק הזוויתי ביניהן הוא כ-8 מעלות ושתיהן נמצאות במרחק של כ-35 מיליון שנות אור משביל החלב כך שהמרחק ביניהן הוא כ-5 מיליון שנות אור. בצירוף מספר גלקסיות שמרחקן משביל החלב דומה והן נמצאות בסביבתן של שתי התת-קבוצות, נראה שקוטרה של הקבוצה כולה הוא כ-9 מיליון שנות אור. הקבוצה מכילה כ-90 גלקסיות, רובן גלקסיות ננסיות, אך לפחות 12 גלקסיות גדולות.

מעבר לקבוצת אריה I

ברקע של קבוצת אריה I נמצאות מספר קבוצות גלקסיות שנקראות בשם הכולל אריה II ומהוות צביר גלקסיות שמרחקו משביל החלב הוא פי 3-2 מהמרחק של קבוצת אריה I ומשתייך לעל-צביר שערות ברניקי. הקבוצות מכילות במשותף אלפי גלקסיות, כאשר למעלה מ-100 מהן הן גלקסיות גדולות. כ-16 מעלות ממזרח לקבוצת אריה I נמצא צביר הבתולה שהוא צביר הגלקסיות הגדול ביותר בעל-צביר הבתולה ומרחקו משביל החלב הוא כ-54 מיליון שנות אור, בערך פי 1.5 מהמרחק של קבוצת אריה I.
קסאטה סיצ'יליאנה

קסאטה סיצ'יליאנה (באיטלקית: Cassata siciliana) היא עוגה מסורתית הנאכלת בפלרמו שבסיציליה, איטליה.
עוגה זו, מורכבת בבסיסיה מעוגת ספוג המורטבת בקירשווסר או ליקר תפוזים ומצופה בגבינת ריקוטה, פירות מסוכרים וממולאת בקרם שוקולד (בדומה לקנולי). 
ברבות מהגרסאות מצופה העוגה בציפוי שוקולד או ציפוי מרציפן.
מקור שמה של העוגה במילה הערבית "קסאת" שמשמעה בסיס, וככל הנראה גרסה ראשונית של העוגה (בצק המצופה גבינה - מעין כנאפה) הובאה לסיציליה בזמן השלטון הערבי באי, בין המאות התשיעית וה-11. 
יש הסוברים שהגלידה מסוג הקסאטה התפתחה בהשפעת עוגה זו.
יובל בן דב

ביוגרפיה

בן דב גדל בגבעתיים, למד בתיכון שמעון בן צבי, עסק בהתנדבות וכיהן כנשיא ארצי של ארגון הנוער "נוער לנוער". עם גיוסו לצה"ל בשנת 1991 שובץ בן דב בחיל התותחנים ושירת בגדוד 411 "קרן". הוא יצא לקורס קציני חת"ם ועם סיומו שב לגדוד. בשנת 1996, בעת מבצע "ענבי זעם" פיקד על סוללה בגדוד 55 "דרקון". בן דב שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל, ביניהם הפיקוד על גדודי "רשף" ו"דרקון". בספטמבר 2008 הוא היה מפקד גדוד "דרקון" בעת ש-17 מחיילי הגדוד נפגעו בפיגוע דריסה בירושלים. בן דב הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה, וכמו כן הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני מאוניברסיטת חיפה, גם הוא במדעי המדינה. בשנת 2011 הועלה בן דב לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד אגד מילואים 209 ורמ״ט אוגדה 366. בשנת 2013 מונה למפקד בית הספר לתותחנות שדה (מחנה שבטה), ובשנת 2015 מונה למפקד תותחנים פיקודי (מת"פ) בפיקוד דרום.
כמפקד, פעל יובל בן דב רבות למען שוויון מגדרי בצה"ל, הן בשילוב נשים במערך הלוחם, והן בהתנגדות נחרצת להדרת נשים בטקסים צבאיים. במשך כל שירותו הצבאי ליווה אל"ם בן דב מקרוב ובאופן אישי משפחות שכולות של חיל התותחנים. כאלוף-משנה הוא יצא בראש משלחת של קציני צה"ל לסיור במחנות ההשמדה בפולין.
יובל בן דב מתגורר במודיעין, נשוי לעורכת הדין אדוה אלאב ואב ל-4 ילדים.
פונץ' (אלבום)

משתתפים

יוסי בבליקי: שירה
שלום גד: בס ושירה

אלי שאולי: גיטרות

שלומי רוזנבלום: תופים
פונץ' ורונן בן־טל: עיבודים
רונן בן־טל: הפקה מוזיקלית

איתמר גפני, גיל תורן, מירון יניב, ערן שפר: טכנאי הקלטות

איתמר גפני: מיקסים
טאיף

היסטוריה

העיר יושבה במאה ה-6 על ידי שבט מקומי. במקום התפתחה חקלאות רבה (גידול חיטה, גפנים ופירות) דבר שנתן לעיר את הכינוי "הגן של החג'אז". בנוסף על כך, העיר התפתחה להיות מרכז דתי אזורי. טאיף הייתה מרכז נופש, וקיימה סחר נרחב עם העיר מכה, ששוכנת 100 ק"מ מטעיף. 
העיר נכבשה על ידי האימפריה המוסלמית בשנת 631 וכל מאפייניה הפגניים נהרסו כליל.
ב -17 ביולי 1517 נכנעה העיר לסולטאן העות'מאני סלים הראשון. טאיף הייתה תחת שלטון עות'מאני כ-290 שנים, עד אשר נכבשה על ידי בית סעוד בשנת 1802. העיר נכבשה שוב על ידי האימפריה העות'מאנית כ-11 שנים לאחר מכן, בשנת 1813. באותה השנה המזרחן יוהאן לודוויג בורקהרדט ביקר בעיר והשאיר אחריו רישומים רבים.
בשנת 1916 פתחה השושלת ההאשמית במרד שהתחיל במכה כנגד האימפריה. לאחר קרבות רבים, העיר נפלה ב-22 בספטמבר באותה השנה והפכה לחלק מממלכת חג'אז.
לאחר מאבקי כוח אלימים רבים, העיר נכבשה על ידי אבן סעוד בשנת 1924. בשנת 1932 איחד אבן סעוד את ממלכותיו לכדי ממלכה אחת - ערב הסעודית. בשנת 1934 נחתמה בעיר אמנה אשר הגדירה את הגבולות בין ערב הסעודית לתימן. אבן סעוד עצמו מת בעיר ב-1953, וגם המלך ח'אלד מת בעיר בשנת 1982. 
החל משנות ה-40 והלאה, חל תהליך פיתוח מהיר של טאיף.
ארג

אֵרְג היא יחידת מידה של אנרגיה ושל עבודה מכנית במערכת היחידות של "סנטימטר-גרם-שנייה" (CGS). סימונה הוא "erg". שמה נגזר מהמילה היוונית שמשמעה "עבודה".
ארג אחת שווה בערכה לעבודה הנדרשת על-מנת להפעיל על גוף כוח של דיין אחת ולהעתיק אותו מרחק של סנטימטר אחד, ולכן היא יחידת אנרגיה קטנה למדי. ביחידות הבסיס של מערכת CGS ארג אחת שווה למכפלה של גרם במנה של סנטימטר בריבוע ושנייה בריבוע, ובאופן מתמטי , כאשר g מייצגת גרם, cm מייצגות סנטימטר ו-s מייצגת שנייה. ביחידות מערכת היחידות הבינלאומית ארג אחת שווה ל- ג'ול.
תקווא

תקווא (בערבית: تقوى, בתעתיק מדויק: תַקְוָא) הוא מושג אסלאמי, שמתאר יראה מאללה ומודעות לקיומו ולמעמדו
. אבן עבאס הגדיר את האדם שיש לו תקווא כמאמין אשר נמנע מעבודה זרה, ואשר עובד את אללה בצייתנות והתמסרות.

פרשנות תאולוגית

על פי תפסיר אבן כת'יר, מקורה של המילה תקווא היא להימנע מדברים לא רצויים. סופר שעומר אבן אל-חטאב שאל את אוביי אבן כעב בנוגע לתקווא. אוביי ענה "האם פעם צעדת על שביל המלא בקוצים?. עומר ענה "כן". אוביי שאל "וכיצד עשית זאת?", אז עומר ענה "בזהירות ומאמץ רב". אוביי אמר "זאת היא תקווא, להגן על עצמך מהחטאים אשר נמצאים לאורך החיים, כדי שתשלים את המסע בלי להיפגע מהחטא".
דניאל אהביאל

קורות חיים

אהביאל נולד וגדל בלונדון, במשפחה חילונית. אביו - יליד פולין, ניהל בתחילת שנות ה-70 תנועה אירופאית שבין מטרותיה היו לגרום לכך שהבריטים ייכנסו לאיחוד האירופי, ליצור מטבע אירופי כללי (בסופו של דבר נוצר האירו), וכן יצירת פרלמנט אירופי כללי. אמו, אנגליה שמשפחתה הייתה כולה מפולין, ורובם לא שרדו את השואה, הייתה חברת מועצה פעילה בעיריית לונדון. 
משפחתו לא חגגה שום טקסים יהודיים. ועל כך סיפר בראיון: "לא היינו הולכים לבית כנסת גם לא ביום כיפור, ואף לא עשו לי בר מצווה. אבי בא כבר במקור מבית של משכילים, אך הוריו עוד הלכו לפחות לבית הכנסת בראש השנה ויום כיפור, אולם, מצד שני, לא הייתה לזה שום משמעות בשבילם. אמי לעומת זאת, באה מבית מסורתי-מינוס, ובתור ילדה היא הייתה ילדה מאוד רצינית ואינטליגנטית. היא הייתה שואלת את הוריה כל מיני שאלות על מעשים שנים שהם היו עושים, למה הם עושים אותם. אבל הם ענו לה תמיד על כל השאלות – "ככה". מאותן תשובות של הוריה היא הבינה שכל עניין היהדות אצלם הוא לא רציני, ולכן פסקה לעסוק בכך והלכה לפתח את האינטליגנציה שלה".

לימודי מוזיקה

אחיו הבכור הגדול ממנו ב-6 שנים (שבהמשך נפטר), סבל מפיגור שכלי ונשלח לתרפיה במוזיקה. דניאל הגיע גם הוא לאותם מפגשים ומשם החל לאהוב מוזיקה.
בגיל 8 החל ללמוד נגינה בכינור בבית ספר למוזיקה. בבית ספר זה למד גם מקהלה, תזמורת קאמרית, תזמורת נוער, פסנתר וכלי הקשה. בגיל 12 עבר לבית ספר אחר למוזיקה שם התמקד גם בלימודי פסנתר. בגיל 18 למד תואר ראשון באוניברסיטת יורק שבבריטניה והתמחה גם במוזיקה אתנית, מוזיקה אלקטרונית ואלתור. לאחר סיום הלימודים ניגן עם להקות במשך כשלוש שנים, ואף עסק בגינון כהכנסה צדדית.
בעקבות קריאה בספרי סיפורים על רבי נחמן מברסלב והבעל שם טוב שהיו שייכים לדודים שלו, החל להתקרב ליהדות. הוא עבר להתגורר בסמוך לשכונת גולדרס גרין בלונדון על מנת להתקרב ליהודים.
ב-1987 הגיע לישראל לשלושה חודשים. התגורר ביישוב בצפון והתנדב בחקלאות אורגנית של היישוב. לאחר מכן עזב את היישוב והסתובב בצפת וירושלים עד שהגיע לעבודה בשיפוץ בורות לוץ. הבחורים שאיתם עבד עבדו ביום וניגנו בלילה והיו בתהליך של חזרה בתשובה - ובעקבות כך התחזק גם דניאל. כאשר עברו שלושת החודשים חזר לאנגליה, אך הרגיש שם חוסר רוחני עז וכעבור חודשיים, בערב פסח, חזר לישראל והתגורר בתל אביב, בדירת שותפים עם חברים שעבדו איתו בבורות לוץ. לאחר כשנה התחתן, ועבר לגור במצפה רמון שם לימד מוזיקה בבית ספר לאמנויות. לאחר ארבע שנים עברו הזוג להתגורר במבשרת ציון.

חזרה בתשובה והתקרבות לחסידות ברסלב

באותה תקופה אשתו החלה בקריאת ספר ליקוטי מוהר"ן וכך התקרב גם דניאל לחסידות ברסלב. ב-1995 החל יחד עם אשתו סיגל תהליך של חזרה בתשובה ורבם היה הרב דניאל סטבסקי. ב-2001 הפך לחסיד ברסלב, ועבר להתגורר בקריית יערים הוא אב לשניים, וסב לשישה נכדים.
התפרסם כנגן כליזמר בסגנונות מוזיקה חסידית, מוזיקה אירית ומוזיקה צוענית.
ניגן במשך 3 שנים עם הזמר חיים דוד סרצ'יק. ניגן עם הגיטריסט מנחם הרמן, ועם להקת החתונות "לכתחילה".
במהלך השנים הופיע דניאל בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, בין השאר בארצות הברית, קנדה, ברזיל, בריטניה, צרפת, בלגיה, הולנד, גרמניה, אוסטריה, הונגריה, איטליה, ספרד, קונגו, הונג קונג רוסיה ודרום אפריקה. 
ב-2011 גילם את ר' אלימלך הגבאי במחזמר "שירים ונפלאות" שכתב דודי איינהורן וביים ישי לפידות.
בחנוכה תשע"ג (דצמבר 2012) גילם רב מקובל בשם שמעיה האבטליוני במחזמר "שירים ונפלאות בבית הספר".
בימים אלו מעלה את המופע "לב העולם אתה": נגינה בכינור המשולבת בקטעי שירה וסיפור.
היינץ הופמן

ביוגרפיה

נולד בשם קרל הופמן בעיר מנהיים למשפחת פועלים. לאחר סיום בית הספר, עבד כמסגר במפעל לייצור מנועים במנהיים. בשנת 1930 הצטרף אל שורות המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נאסרה פעילות המפלגה בגרמניה. הופמן ירד למחתרת. כעבור שנתיים נאלץ לברוח מגרמניה. כדי לעבור את הגבול השתמש בדרכון מזויף, בו היה רשום כ"היינץ רוט" (הוא המשיך להשתמש בשם זה עד לשנת 1945. לאחר שחזר לשמו המקורי - הוסיף את השם היינץ לשמו). מגרמניה עבר הופמן לצ'כוסלובקיה ולאחר מכן התיישב בברית המועצות. בברית המועצות הוא עבר הכשרה צבאית ואף הוענקה לו דרגת סגן של הצבא האדום. במרץ 1937 הוא נשלח לספרד. הופמן שירת בגדוד הגרמני של הבריגדות הבינלאומיות. השתתף בקרבות להגנת מדריד. ביולי 1937 נפצע קשה ופונה לטיפול רפואי בצרפת. בשנת 1939 שב לברית המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כמתורגמן במחנה שבויים גרמנים בברית המועצות. בשנים 1943 - 1945 היה מדריך בבית הספר האנטי-פאשיסטי של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית. 
לאחר תום המלחמה עבר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הופמן עבד כעוזרו האישי של וילהלם פיק ולאחר מכן כעוזרו של ולטר אולבריכט. בשנת 1947 מונה למזכיר של הסניף הברלינאי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (שמה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית המזרח גרמנית). בשנת 1950 נבחר לפרלמנט המזרח גרמני. בשנת 1952 מונה למפקד המשטרה צבאית המזרח גרמנית (היסוד לצבא של מזרח גרמניה). בשנת 1955 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית של המטה הכללי של הצבא הסובייטי במוסקבה. בדצמבר 1957, לאחר חזרתו ממוסקבה, התמנה הופמן לסגן שר ההגנה של גרמניה המזרחית. בשנת 1958 התמנה לראש המטה הכללי. ביולי 1960 מונה היינץ הופמן לתפקיד שר ההגנה של גרמניה המזרחית, תפקיד אותו מלא עד יום מותו. בשנת 1973 התקבל כחבר בפוליטבורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
ב-2 בדצמבר 1985 נפטר היינץ הופמן מהתקף לב. הוא נקבר בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה. בשנת 1986 נקרא על שמו רחוב במזרח ברלין (לאחר איחוד גרמניה הוחלף שמו של הרחוב).
לו הדסון

ביוגרפיה

הדסון נולד וגדל בעיר גרינסבורו שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1963–1966 למד באוניברסיטת מינסוטה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.4 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, ובסיום לימודיו בשנת 1966 היה לשחקן הראשון שמספר גופייתו מוצא לגמלאות על ידי הקבוצה.
הדסון נבחר בבחירה הרביעית של דראפט ה-NBA לשנת 1966, על ידי קבוצת סנט לואיס הוקס. כמו כן נבחר הדסון בדראפט ה-NFL‏ 1966 על ידי קבוצת דאלאס קאובויס, אך הוא בחר להמשיך בקריירת הכדורסל ולשחק עבור ההוקס. כבר בעונת הרוקי שלו הוביל את קלעי הקבוצה, בה שיחקו בין היתר שחקני האולסטאר לני וילקינס וריצ'י גארין, עם 18.4 נקודות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה הפסידו ההוקס לסן פרנסיסקו ווריורס בגמר המערב, בתוצאה 4–2, והדסון נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת 1968/1969 השתתף הדסון לראשונה במשחק האולסטאר, לאחר שקלע 21.9 נקודות בממוצע למשחק, וב-5 העונות הבאות הגיע לשיאו כשקלע במהלכן ממוצע כולל של 25.9 נקודות למשחק. ב-7 עונותיו הראשונות באטלנטה העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, וב-3 מתוכן אף הגיעה לגמר האזור המערבי (1967, 1969 ו-1970). בעונות 1971 עד 1974 חברו אל הדסון הקלע פיט מרוויץ' והסנטר וולט בלאמי, אך הקבוצה לא צלחה את סיבוב הפלייאוף הראשון לכל אורך תקופה זו. ב-4 העונות בהן שיתפו פעולה באטלנטה, קלעו הדסון ומרוויץ' 50.3 נקודות משותפות בממוצע למשחק, מספר הנקודות הרב ביותר ב-NBA לצמד שחקנים מאותה קבוצה בשנים אלו.
בסיום עונת 1976/1977, לאחר 4 עונות רצופות מחוץ לפלייאוף ה-NBA, נשלח הדסון בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, אותה הובילו כרים עבדול-ג'באר, אדריאן דאנטלי, ג'מאל וילקס ונורם ניקסון. בשתי עונותיו בקבוצה קלע הדסון 11.8 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום עונת 1978/1979 הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 34.
בשנת 1977 העלו ההוקס את גופייתו של הדסון, עם המספר 23, לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו למועדון.
ב-11 באפריל 2014 מת הדסון כתוצאה משבץ מוחי, בגיל 69.
לאה גולדין

חדווה לאה גולדין (נולדה בשנת 1955) היא מרצה בכירה באפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב ובעבר ראש המחלקה להנדסת תוכנה במכללה האקדמית להנדסה ירושלים ובמכללת שנקר. מנכ"לית חברת הייעוץ Golden Solutions.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בחיפה, בתם של צבי וחנה אלעד (אולך), שעלו לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. היא בעלת תואר דוקטור מהטכניון על עבודת המחקר בנושא הנדסת דרישות, אשר נכתבה בפקולטה למדעי המחשב, בהנחייתו של פרופסור דניאל ברי.
גולדין היא מומחית בתחום הנדסת תוכנה, תהליכי פיתוח והבטחת איכות תוכנה. החל משנות ה-80 היא עוסקת בפיתוח מערכות משובצות מחשב, ושימשה בתפקידים טכניים וניהוליים שונים, בין השאר בחברות נייס וקומברס.
כיום היא מנכ"לית חברת Golden Solutions ויו"ר הסניף הישראלי של IEEE Computer Society. היא עבדה עם חברות וגופים גדולים ובהם רפא"ל והתעשייה האווירית. הייתה שותפה בפרויקט למחשוב המידע של חקר הסרטן בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL).
כיהנה כראש המחלקה להנדסת תוכנה במכללה האקדמית להנדסה ירושלים ובמכללת שנקר.
גולדין מתגוררת בכפר סבא, נשואה להיסטוריון פרופ' שמחה גולדין. הם הורים לאיילת, חמי (עו"ד) וצור. בנם הרביעי, הדר, תאומו של צור, היה קצין בפלס"ר גבעתי. הוא נשבה על ידי ארגון חמאס במהלך לחימה ברפיח במבצע צוק איתן, וכעבור יום הוכרז כחלל צה"ל. ההחלטה התקבלה לאחר הקמת בית דין מיוחד, בראשות הרב הצבאי הראשי, רפי פרץ, שבחן את הממצאים שהובאו משטח הלחימה.
הגישה תוכנית רדיו יחד עם נסים משעל ודרור רפאל ב-103fm בשנים 2017-2018.
אביגיל אריאלי

ביוגרפיה

אריאלי היא בתם של ניבי ומרדכי אריאלי. בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב. שיחקה לאורך השנים בסרטים "המאהב" (1986) של מיכל בת-אדם, "תל אביב לוס-אנג'לס" (1988) של שמואל אימברמן, "יוסל'ה, איך זה קרה" (1989) של טל רון, "שלג באוגוסט" (1993) של חגי לוי, "חולה אהבה בשיכון גימל" (1995) של שבי גביזון, "הביוגרפיה של בן" (2003) של דן וולמן ו"גיבורים קטנים" (2006) של איתי לב.
אריאלי השתתפה בסדרות "משפט קסטנר" (1994) של אורי ברבש (ערוץ 2), "המוסד" (1996) של דודי מור (ערוץ 2), "היעלמות" (2000) של אילן שושן (ערוץ 2), "השיר שלנו" (2004-5) של שירלי שטרן ויואב צפיר (yes) ו"ילדי הים האדום" (2005) של מרקו כרמל (ערוץ לוגי). בין השנים 1991 -1997 הנחתה בערוץ הילדים תוכניות, בהן "הכיתה המעופפת", "קטעים בשש עם אביגלגליג ומנשנש" (לצד עודד מנשה) ו"כדור פורח", וב-2006 הנחתה את תוכנית הילדים "משפחתולוגיה" בערוץ "בייבי פלוס". הגישה לאורך השנים את התוכניות "מבחן בד" ו"לשבת לקום" בערוץ 2 (אשר עסקה בהורות ובגידול ילדים) ו"אביגיל אשת חיל" בערוץ הראשון.
בתיאטרון השתתפה בהצגות "מראה על הגשר" ו"מחילה" בהבימה, "מים קדושים" בתיאטרון בית ליסין, "לאלו" בפסטיבל עכו ו"מחילה", "גן ריקי", "השתיקה" ו"אילוף הסוררת" בתיאטרון חיפה.
אריאלי שימשה כתסריטאית ועורכת תוכניות טלוויזיה, בין-השאר של תוכניות ערוץ הילדים. בשנת 2007 התחילה להשתתף בסדרה של yes "ראש גדול", למשך שתי עונות, כאמן של התאומות קשת ודבש ובקומדיית המצבים "החיים זה לא הכול" כאחות של דפנה, וכמו כן מגישה את התוכנית "יש לי שאלה" בערוץ 2. ב-2011 החלה להנחות ברשת את תוכנית האירוח והלייף-סטייל "סוד החיים הטובים". כותבת מדור אישי במגזין "טיים אאוט תל אביב". עוסקת כבר שנים ביוגה, ואף מתפקדת כמורה וכמדריכת יוגה.
בשנת 2015 אריאלי שיחקה בסדרה "כפולים" את אפרת, אשתו של בן רפאל.
ב-2017 החלה להשתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מתים לרגע".
החל מינואר 2018 משתתפת בסדרת הנעורים "כפולה".

חיים פרטיים

אריאלי הייתה נשואה לשלומי ברכה מלהקת "משינה" ואמא לשני ילדים: רחל ויפתח (ממערכת יחסים עם השחקן ששי סמוכה).
הד

הד הוא החזרה או השתקפות של צליל, המגיעה אל המאזינים זמן מה לאחר שמיעת הצליל הישיר. באקוסטיקה ובעיבוד קול נעשה שימוש רב מושג זה.
דוגמאות נפוצות להד הן החזרת גל קול מתחתית באר, או מקירות חדר או אולם, בניין וכדומה. הפרש הזמן בין הצליל הישיר ובין ההד שלו שווה ליחס בין המרחק הנוסף שעל הקול לעבור לבין מהירות הקול (כ-340 מטרים לשנייה, באוויר).

עוצמת ההד

כאשר קולות מופקים בחללים סגורים הם נוטים ליצור הדים בעודם מנתרים מהקירות, מהתקרה ומהרצפה. עוצמת גל הקול המוחזר צריכה להיות גבוהה מספיק ובהפרש זמן גדול מספיק על-מנת שיוכל להיות מופרד מהגל הישיר בתפישתו של השומע. כדי שהמאזין יחוש בהד באופן מיטבי, עליו להיות בחלל גדול וריק עם קירות חלקים. על פי חוק סנל, חלל ריק עם קירות חלקים מאפשר לקול לחזור באופן מסודר ולא להתפזר, דהיינו, ולהישאר בעוצמה חזרה. הקירות החלקים משמשים מעין "מראה" לגלי הקול. גודל החלל מאפשר להד להגיע אל השומע ברווח זמן גדול מספיק מגלי הקול של הצליל המקורי. מסיבה זו, בידוד אקוסטי נגד הד כולל הוספת עצמים לחלל המקום, חספוס של הקירות והתקרה והרבה פעמים הנמכה של התקרה.

מקור השם

באנגלית ובשפות רבות אחרות נקרא ההד "אקו", Echo. מקור המילה במיתולוגיה היוונית: הנימפה אכו הייתה פילגשו של זאוס, מלך האלים. אשתו של זאוס, הרה, הענישה את אכו כשגילתה את בגידתו של בעלה: על הנימפה נגזר שלא לבטא לעולם את דבריה שלה, אלא רק לחזור על דבריהם של אחרים.
הד ראשוני הוא החזרה אחת בלבד של הצליל; כאשר הצליל מוחזר מספר פעמים מעצמים שונים, יש המכנים אותו "הדהוד" ].
נחל שריה

נחל שריה הוא ערוץ במורדות השומרון בנחל עירון, דרומית לאום אל פאחם ומערבית למושב מי עמי. שם הנחל הוא תעתיק עברי של המילה הערבית "שריע" שפירושה "רוויה".
הקרקע בערוץ מורכבת מאדמת טוף וסלעי גיר. לאורכו ישנה צמחייה מגוונת הכוללת את תורמוס ההרים, פטל קדוש, צפצפה מכסיפה, אלה ארץ-ישראלית, אולמוס, ורד צידוני, וכן חורש טבעי רב. במקום מוסדר מסלול הליכה המוביל לעינות שריה, ארבעה מעיינות לאורך המסלול.
בשנת 1878 ביקר במקום יואל משה סלומון ממיסדי פתח תקווה, ואת רשמיו פרסם בעיתון יהודה וירושלים.
באקה-ג'ת

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לדצמבר 2010, מתגוררים בבאקה-ג'ת 35,162 תושבים. האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.6%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2010, לבאקה-ג'ת דירוג של 4 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תש"ע (2009-2010) היה 57.2%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2009 היה 5,115 ש"ח (ממוצע ארצי: 7,070 ש"ח).

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ויליס ג'יפ סטיישן

ויליס ג'יפ סטיישן

החידוש המהפכני לתקופה, היה שבשנת 1946  חברת "ויליס-אוברלנד" השיקה מכונית סטיישן חדש, גבוהה ורחבה יותר מסטיישן סטנדרטית, אשר צוידה  בפריט שהפך אותה מיד לייחודית – "הנעה כפולה" היישר מקו היצור.
הדגם היה להצלחה הגדולה של חברת "ויליס-אוברלנד" לאחר מלחמת העולם השנייה.
שעון הבקרה (מד מהירות ומד מרחק), כמו גם כפתורי האורות, לא היו ממוקמים כמו ברוב כלי הרכב, מול ההגה, אבל היו ממוקמים במרכז לוח המחוונים (הדשבורד).  משנת 1958, לדגמי ה- "ויליס ג'יפ סטיישן" שיוצרו בארצות הברית, הורכב "רדיו AM" כציוד סטנדרט.
מלבד הייצור בארצות-הברית דגמי "ויליס ג'יפ סטיישן" יוצרו בברזיל (1981-1950), בארגנטינה (1970-1957), בישראל יוצרו על ידי קייזר-אילין תעשיות (1965-1955).
בארצות הברית יוצרו כ- 300,000 יחידות.
משנת 1949 יוצר דגם ה- "ויליס ג'ים סטיישן", בנוסף לגרסת הנעה 4x2, בגרסת הנעה 4x4 (מבוטא "ארבע על ארבע") או AWD ‏(All Wheel Drive).

יבוא והרכבה "ויליס ג'יפ סטיישן" בישראל

היבוא הסדיר של "ויליס ג'יפ סטיישן" התחיל באפריל, שנת 1949. היבואן היה “שותפות להפצת תוצרת ויליס ומכונות” מתל אביב.
חברת קייזר-אילין תעשיות, בראשות אפרים אילין, התחילה להרכיב בשנת 1952 את דגמי ויליס. הגיעו למפעל בחיפה 58 ערכות סטיישן ו- 67 ערכות טנדר. המחיר היה 729 ל"י ליחידת סטיישו, ו-618 ל"י ליחידת טנדר.
החל משנת 1955 הורכבו במדינת ישראל מבחר גדול של דגמי וויליס: ג'יפ קלאסי מדגם "CJ-3B" המצויד במנוע חזק יחסית לתקופה, המפיק 75 כוחות סוס, וויליס מסחרי וטנדר, וויליס בעל הנעה אחורית, וגולת הכותרת דגם CJ-5 אזרחי, חדיש, המבוסס על הג'יפ שהוצג על ידי צבא ארצות הברית ב- מלחמת קוריאה.
הדגמים הורכבו ב- חיפה על ידי קייזר-אילין תעשיות, בהנעה 4X4. עד שנת 1961 נעו על כבישי הארץ כ- 600 רכבים של "ויליס ג'יפ סטיישן
סיום הייצור היה ב- 1965.
דגמי "ויליס" בכל הגרסאות שהורכבו בארץ היה 11,500 יחידות
דגמי ה-"ויליס ג'יפ סטיישן" שירתו את משטרת ישראל, מכבי אש, חברת החשמל, ועוד. תחילה שווקו במבנה קופסתי 2 דלתות, ומאוחר יותר ב-4 דלתות. הדגם כונה: "אוכל הרים ושותה דלק"

"ויליס ג'יפ סטיישן" במשטרת ישראל

דגמי ויליס סטיישן שירתו במערך הסיור והתנועה משנת 1958 ועד 1969. בשנת 1962 הוכנסו לשרות, 132 ניידות מסוג "ויליס ג'יפ סטיישן". 
"וויליסים" בנפח מנועים 2,199 סמ"ק (ארבעה צילינדרים) ו-3,770 סמ"ק (שישה צילינדרים) נרכשו על ידי המשטרה בהתאם למפרטים מיוחדים. עד שנת 1964 נעו בכבישים ניידות הוויליס כשהן צבועות בצבע ירוק וגגון בצבע לבן.