google/wiki40b huggingface dataset:
ארז טודרס

ארז טודרס (נולד ב-8 בדצמבר 1976) הוא תקליטן, אספן תקליטים, קריין, מתאר קולי ומנהל מוזיקלי. אחד ממקימי הרכב הפ'אנק "התפוחים" וממקימי הרכב הגרוב הפסיכדלי, "CRuNCH 22". מקים והבעלים של לייבל התקליטים Todres Records. בעברו שחקן, עסק בכתיבה ובימוי וכן בתחום הקופירייטינג.

ביוגרפיה

ארז טודרס נולד בחיפה והתחנך בקריית חיים. כיום מתגורר בתל אביב. בנעוריו ניגן על גיטרה, חצוצרה וקלרינט. לאחר שירותו הצבאי למד מוזיקה ותיאטרון באוניברסיטת חיפה, אז גם החל לחקור את תחום הסימפול והנגינה על פטפונים.
במהלך לימודיו חבר למתופף יונדב הלוי ובתחילת שנות האלפיים החליף את עופר טל בהרכב "גרין רום", על שמו של מקים ההרכב, הסקסופוניסט ערן גרין. בשנה החולפת, חברו השניים לשי רן, לימים נגן הבס של התפוחים, לטריו "שי בשלישית". בשנת 2002 חברו לצמד RadioTrip (עופר טל, המוכר בכינוי SchoolMaster, ואורי ורטהיים, המוכר בכינוי MixMonster) והקימו את להקת "התפוחים", כאשר ארז טודרס ועופר טל משמשים כנגני הפטפונים בהרכב.
השימוש של טודרס בפטפונים ככלי נגינה לכל דבר, כחלק מהרכב מוזיקלי, היווה פריצת דרך משמעותית בתחום בישראל.
טודרס לקח חלק בששת אלבומי ההרכב, איתם יצא למספר סיבובי הופעות באירופה, כאשר גולת הכותרת היא הופעה בפסטיבל הוותיק והמוערך גלסטונברי בשנת 2016. מ 2015 - 2018 שימש כמנהל הלהקה.
בשנת 2011 הקים יחד עם המוזיקאים תומר ברוך ודן מאיו, את הרכב הגרוב הפסיכדלי "CRuNCH 22". ההרכב, המונה שלושה נגנים: קלידן, מתופף ותקליטן, הוציא שלושה אלבומים. האלבום השני הוא פרויקט בהשראת אליס בארץ הפלאות ובו משולבות בין היתר, דגימות מגרסה נשכחת של הסיפור, אותן טודרס מנגן על הפטפונים. הפרויקט זכה למימון קרן התרבות של מפעל הפיס.
טודרס לקח חלק בארבע תחרויות פריסטייל שנערכו בארץ, בשנת 2006 הגיע למקום השני.
במסגרת השקת אלבום של הצמד RadioTrip לקח חלק בחימום האומן הבינלאומי Kid Koala.
בשנת 2016 היה לישראלי הראשון אשר תקלט ביריד התקליטים הגדול בעולם,
הנערך מדי שנה באוטרכט.
לצד העיסוק המוזיקלי עסק במשחק בנקודות מסוימות בחייו.
בתחילת שנות האלפיים לקח חלק כשחקן וכבמאי בסיורים תיאטרליים עבור רשות הטבע והגנים.
בשנת 2003 שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "מין מפורק", לפי שירים של המשורר יצחק לאור, בתיאטרון "תמונע".
שילב בין עולם המוזיקה והמשחק בפרויקט "בגן של טובה", אשר הציג עיבודי ג'אז לשירי ילדות קלאסיים. בשנים 2010–2011 שימש כעוזר במאי בתיאטרון אורנה פורת בהצגות ילדים, ובה בעת כתב והשתתף בבימוי מערכים במוזיאון בית ביאליק.
כקריין החל ב-2010 להנחות תוכנית ראיונות ברדיו "TEDER". ערך והגיש את התוכנית "תת הכרה" וכן את "בטעם ויניל" ,בה שוחח עם אספני תקליטים על התחום.
משנת 2012 משמש כקריין בספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה ועוסק בהקלטת ספרים. מ 2015 מהווה חלק מצוות המוביל את תחום התיאור הקולי (AD=Audio Description) בישראל. במסגרת זו התמחה בהנגשת סרטים וסדרות על ידי שילוב של תיאור קולי בפסקול הסרט/סדרה. בין היתר לקח חלק בהנגשת הסדרה "פאודה" וסדרות נוספות.
בשנים 2012–2013 הנחה ערבי ספרות בבית ביאליק בניהולו של המשורר יקיר בן משה.
ב 2018 הקים ארז את לייבל התקליטים הבוטיקי, Todres Records, המתמקד בפניני גרוב ייחודיות, ישנות כחדשות, באוריינטציה של פ'אנק, אפרוביט ופסיכדליה. הלייבל נפתח על מנת לחשוף דיג'ייז, אספני תקליטים בארץ ובחו"ל, וחובבי מוזיקה באשר הם, לפניני גרוב נסתרות. בין הריליסים ניתן לציין את האלבומים האחרונים של התפוחים וקראנץ' 22, הדפסה מחודשת של חלילית הקסם מאת הקולות הגבוהים והתקליטון היחיד של זהר השביעי, להקתו של זהר הלוי ז"ל.
הורילקה

מסורות

ההורילקה היא המשקה החריף העממי בחתונות באוקראינה, מזרח סלובקיה ודרום פולין:
הבו לנו הורילקה כדבעי, ולא מהסוג המתוחכם עם הצימוקים, או עם דברים אחרים ממין זה. הבו לנו הורילקה מהסוג הטהור ביותר, הבו לנו את משקה השדים שמשמח!
— "טאראס בולבה", ניקולאי גוגול

אטימולוגיה

שורש המילה הוא בפועל הסלאבי "הוריטי" שמשמעותו "לבעור", בדומה לביטוי "יין שרף" היהודי ול"ברנדי" באנגלית.
איסמעיל קאדרה

ביוגרפיה

קאדרה נולד בעיר ג'ירוקסטרה שבאלבניה, למד באוניברסיטת טירנה ובמכון מקס גורקי לספרות במוסקבה, ממנו גורש לאחר ניתוק הקשרים בין אלבניה לברית המועצות. 
את דרכו הספרותית החל בפרסום ספרי שירה, ב-1961 פרסם את הרומן הראשון שלו "גנרל צבא המתים" (Gjenerali i ushtrisë së vdekur), שגיבורו הוא גנרל איטלקי שנשלח יחד עם כומר לאלבניה לאתר את מקום קבורתם של חיילי הצבא האיטלקי שנפלו במלחמת העולם השנייה, ספר זה עובד לסרט קולנוע שיצא ב-1983 בכיכובו של מרצ'לו מסטרויאני. מאז חיבר עוד למעלה מ-40 רומנים, נובלות וקובצי סיפורים קצרים. 
בכתביו מתח ביקורת על המשטר הסטאליניסטי במדינתו ובעקבות כך הוטלו עליו מגבלות צנזורה, וחלק מכתביו הוחרמו, לאחר שפרסם ב-1975 פואמה סאטירית פוליטית, נאסר עליו לפרסם בשלוש השנים הבאות, ב-1981 יצא ספרו "ארמון החלומות" (Nënpunësi i pallatit të ëndrrave), אלגוריה ביקורתית על המשטר הטוטאליטרי, שמתרחשת בתקופת האימפריה העות'מאנית ומייד נאסר להפצה על ידי השלטונות. ב-1990 עזב לצרפת בה זכה למקלט מדיני, הוא חזר למולדתו ב-1999.
באונטי (חטיף)

באונטי (באנגלית: Bounty) הוא חטיף שוקולד המיוצר על ידי חברת מארס ונמכר ברחבי העולם. החטיף הופיע לראשונה בשנת 1951 בממלכה המאוחדת ובקנדה, בהתחלה רק בציפוי שוקולד חלב.
חטיף הבאונטי הוא בעל מילוי קוקוס המצופה בשוקולד חלב (הנמכר באריזה כחולה) או בשוקולד מריר (הנמכר באריזה אדומה) ובדרך כלל נמכר כשני חטיפים באריזה אחת.
מאז 2006, גרסה  בטעם דובדבן של החטיף נמכרת באוסטרליה. טעם זה נמכר בהתחלה כמהדורה מוגבלת, אך מכירתו נמשכה עד שנת 2013. באירופה, מהדורה מוגבלת בטעם מנגו נמכרה בין השנים 2004 ל-2005 וברוסיה ואוקראינה ב-2010. מהדורה בטעם אננס נמכרה ברוסיה במהלך 2014.
למרות שהחטיף כבר לא משווק על ידי מארס בארצות הברית (חטיפים דומים של חברת הרשי עדיין נמכרים), ניתן למצוא אותו במחלקות הבינלאומיות (הכוללות בעיקר מוצרים מיובאים) של מרכולים רבים.

צורה

בשנת 2013, מארס רשמה את צורתו של חטיף הבאונטי כסימן מסחרי באיחוד האירופי. חברת לודוויג שוקולדה, חברת ממתקים גרמנית, ערערה על רישום זה. בשנת 2009, בית המשפט בערכאה ראשונה האירופי בלוקסמבורג אישר את הערעור, בקביעתו "המאפיינים הייחודיים לכאורה, כלומר הקצוות המעוגלים של החטיף ושלושת החצים או הקווים בצורת 'V' שעליו, לא יכולים להיחשב כמאפיינים היכולים להבדיל אותו בצורה מובהקת מצורות חטיפים נפוצות אחרות".
יהושע גורדון

קורות חיים

נולד במוסקבה, בנו של איש חובבי ציון אברהם זאב גורדון ונכדו של הנדיב שרגא פייבל יעקבזון. בשנת 1891, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבה המשפחה במושבה רחובות, ובשנת 1893 עברה לראשון לציון. בעשור הראשון של המאה ה-20 נסע לאנגליה ללימודי כימיה וכלכלה. בתקופת שהותו שם עסק בפעילות ציונית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במצרים וסייע בהעברת הפליטים היהודים למצרים. ייסד בפורט סעיד בית ספר עברי בשם "הרצליה" ולימד בו עברית. לאחר המלחמה שב לארץ ישראל והתמנה לקצין קישור  בין היישוב העברי לממשל הצבאי הבריטי ופעל לשילוב עובדים עבריים בפקידות של הממשל המנדטורי. תרם להחדרת השפה העברית למסמכים רשמיים של הממשל. בשנת 1920 ייסד חברה לניווט יפו–לונדון וצירף אליה אישי ציבור ובהם מאיר דיזנגוף.
בשנים 1920–1922 כיהן כמפקח לצד מושל המחוז, ובהמשך כסגן מנהל משרד המסחר והתעשייה בירושלים. ערך את ירחון המשרד בשפה העברית. ארגן את התערוכה הראשונה של תוצרת הארץ בתל אביב בשנת 1924. כיהן כמנהל הכללי של החברה לתערוכות וירידים של המזרח הקרוב. הוא קבע את דגלה וסמלה: דגל בצבע תפוז, וסמל המורכב מעוגן שבמרכזו צבי, המציין את השאיפה לעם שחי על חופי הים התיכון וסוחר עם ארצות העולם. בשנים 1932 – 1936 ערך סיורים באירופה ובארצות סקנדינביה וקשר קשרי מסחר לשיווק פרי הדר. התמסר להפצת תוצרת הארץ למדינות העולם. ייסד את הקואופרטיב פלאו"ג – מגדלי פרי הדר ארץ ישראל.
בסוף ימיו הכין מילון אנגלי–עברי למונחי מסחר. בין תחדישיו: קמעונאי ומוצג.
קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו

תולדות חייו

נולד במסון (Mâcon) שבבורגון למשפחת אצולה ותיקה. ב-1809 התמנה למשרה בחצר נפוליאון בונפרטה וחבר מועצת המדינה של צרפת ושנה לאחר מכן הוכתר כרוזן במסגרת אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. הוא נשלח למספר שליחויות דיפלומטיות וב-1813 מונה למושל מחוז סימפלון (שטח שנכבש על ידי נפוליאון בדרום שווייץ, חופף לקנטון ואלה), לאחר מכן כיהן כמושל עמק הלואר ומושל טארן וגארון, תפקיד במסגרתו סייע לשיבת נפוליאון לפריז במאה הימים. בעקבות תבוסת נפוליאון בקרב וטרלו, הרסטורציה השנייה ועליית לואי השמונה עשר לשלטון פרש רמבוטו מכל משרותיו הרשמיות והעביר את זמנו בטירתו שבבורגונדי במשך 12 שנים.
בשנת 1827 נבחר כציר לאספה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי) מטעם האופוזיציה הליברלית לשארל העשירי, מלך צרפת. בשנת 1830 נבחר שנית והיה פעיל בעת מהפכת יולי 1830 להעלאתו לשלטון של לואי פיליפ. בשנת 1833 מינה אותו לואי-פיליפ למושל מחוז הסן וב-1835 מינה אותו לסנאטור.

בתפקיד מושל מחוז הסן

עם מינויו הצהיר שבכנוונתו לדאוג לפריזאים ל"מים, אויר וצל" (donner aux Parisiens de l'eau, de l'air et de l'ombre). זאת עקב התובנה שבעיות התעבורה וההיגיינה במחוזות הישנים והמאוכלסים יתר על המידה הופכות למטרד עיקרי; בהתאם לתאוריות שרווחו באותה תקופה, שעל פיהן מקור מחלות כגון כולרה והמגפה השחורה טמון באוויר רע ובזיהום (מיאזמה), היה חשוב "לאפשר לאוויר ולאנשים לנוע". מסקנה זו הוסקה בעקבות מגפת כולרה שפשטה בעיר בשנת 1832 וקיפחה את חייהם של 20,000 מבין 650,000 תושבי העיר, ובעקבות הופעת דיסציפלינת "בריאות הציבור" באותה התקופה. לפיכך, פעולתו הראשונה של רמבוטו הייתה פילוס שדרת-אורך ברוחב 13 מטרים ובאורך של כקילומטר במרכז פריז (לאורך הרובע השלישי והרובע הרביעי), שנקראה על שמו ב-1839 ונקראת עד היום, Rue Rambuteau. זאת על מנת להפריד בין שוק לה אל המזוהם לבין השכונות הסמוכות ולהזרים אליהן אויר נקי. בתחילת כהונתו של רמבוטו היו לו סמכויות מוגבלות, בשל חוקי מנע שהגבילו את הפקעת הרכוש. חוק חדש נחקק ב-3 במאי 1841, במטרה לפתור בעיה זו ולאפשר פינוי גורמים פרטיים לצורכי הציבור.
בהמשך היה ממונה על מיזמים שהסתייעו בחוק שתיקצב פרויקטים לתועלת הציבור כדי להפחית את אחוז האבטלה בעיר. בהם הקמת כנסיית מדלן, הצבת אובליסק לוקסור בכיכר הקונקורד, שיפוץ בית עיריית פריז, הסדרת הרציפים לאורך נהר הסן והצבת חמישה גשרים חדשים לרחבו, שיקום הכנסיות העירוניות (בפרט שיפוץ כנסיית סן שאפל), השלמת שער הניצחון בפריז ותחילת סלילת שדרות שאנז אליזה, מתוך אותו הגיון של יצירת רשת שדרות רחבות במקום מבוך הסימטאות שאפיין את פריז עד אז. בכך הקדים רמבוטו את תוכנית אוסמן להתחדשות פריז והניח את יסודותיה. כן הרחיב במידה ניכרת את מערכת בתי החולים בעיר והרחיב את שכונות המגורים טמפל, Saint-Martin, מונמארטר ו-Saint-Lazare.
מבחינת תשתיות דאג רמבוטו להתקנת מערכת מזרקות למי שתייה ברחובות העיר, פיתוח תאורת גז ברחובות ונטיעת עצים רבים לאורך השדרות. אחד הפרויקטים החשובים ביותר של רמבוטו היה התקנת השלבים הראשונים של הביוב של פריז, מערכת שתשופר תחת אוסמן. שמו גם נקשר בהתקנת משתנות ציבוריות ברחבי העיר (בצרפתית: Pissoir ונקראו בעבר גם rambuteaux, על שמו).
רמבוטו פוטר לאחר מהפכת פברואר 1848 ושב לאחוזתו, שם עסק בעיקר ביערנות.
פרדריקה בוכגר

פרדריקה בוכגר (בגרמנית: Friederike Buchegger) הייתה חסידת אומות עולם אוסטרית אשר הצילה יהודים בווינה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בשנת 1939 שמעה בוכגר על מצוקתֹו של ידידה הוותיק, וולטר פוזילס. הלשינו על ארוסתו, אדלטרוד בכר, אישה צעירה מווינה, אוסטריה. אדלטרוד לא הייתה יהודייה, והיא הואשמה בניהול מערכת יחסים רומנטית עם יהודי, דבר שהיווה עבירה על חוקי נירנברג.
כשפרדריקה הבינה שאדלטרוד נאלצה לברוח להונגריה וידידה וולטר ברח לפראג, היא החליטה להשתמש בקשריה כדי לעזור לזוג. היא יצרה קשר עם מכר שעבד בגסטפו הווינאי. על פי בקשתה של בוכגר, הושמד תיקה של אדלטרוד, כולל הודעת ההלשנה האנונימית עליה. ברגע שהייתה בטוחה שהתיק הושמד (בשנת 1941), העבירה בוכגר את ההודעה, ואדלטרוד חזרה לגור בווינה בבטחה.
בשנת 1942, כשהנאצים החלו להעביר יהודים למחנות ריכוז, ברח וולטר חזרה לווינה ביחד עם אחיו לודוויג. הם מצאו מקלט אצל אדלטרוד, שהחביאה אותם בעליית הגג בדירה, שהייתה שייכת לפרדריק קונץ, ארוסה של אחותה שרלוטה. קונץ שירת בצבא, אך כשחזר הביתה בחופשות, נרתמה פרדריקה ומצאה עבור וולטר ולודוויג מקום מסתור אחר. פרדריקה שכנעה את שומר הבניין שלה להחביא אותם לפרקי זמן קצרים. בנוסף היא דאגה לצרכים היומיומיים של השניים, כמו איסוף כרטיסי מזון וכן אספקת מזון. היא הייתה בסכנה תמידית, מאחר שמתן עזרה ליהודים היווה פשע חמור באותה תקופה. למרות זאת, פרדריקה לא קיבלה תמורה כספית למעשיה.
וולטר ולודוויג ניצלו ושרדו את המלחמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה וולטר פוזילס ואדלטרוד בכר התחתנו והמשיכו לחיות באוסטריה. אחיו של וולטר, לודוויג, המשיך גם הוא לחיות באוסטריה. בשנת 1962 וולטר ואדלטרוד התגרשו.

הכרה והנצחה

ב-26 באוקטובר 1978 הוכרה פרדריקה בוכגר על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם. שמה רשום על קיר הכבוד ביד ושם, וכן היא קיבלה מדליה.
שבעים הזקנים

שִׁבְעִים הַזְּקֵנִים הוא כינוי לשתי קבוצות, האחת של משה רבנו והשנייה של תלמידי יהושע בן נון. לא ברור מהם היחסים בין שתי הקבוצות, והאם הן מהוות המשך זו לזו. בנוסף לשתי קבוצות אלה, מופיעים במסורת היהודית מספרים קרובים מאוד של "זקנים": שבעים ושניים זקנים בעניין תרגום השבעים, וכן חברי הסנהדרין, שעל פי ההלכה מנו שבעים ואחד תלמידי חכמים.

זקני משה

על זקנים אלה לא ידוע, אך נאמר עליהם: "ויאמר אדני אל משה אספה לי שבעים איש מזקני ישראל אשר ידעת כי הם זקני העם ושוטריו ולקחת אותם אל אהל מועד והתיצבו שם עמך" (ספר במדבר, פרק י"א, פסוק ט"ז) זקנים אלה למדו את התורה מפיהם של משה ואהרון.
במדרש אספה מפורטים שמותיהם של שבעים הזקנים, בהם בצלאל בן אורי וחלק מנשיאי השבטים.

זקני יהושע

הזקנים הללו מוזכרים בפסוק "ויאסוף יהושע את כל שבטי ישראל...ויקרא לזקני ישראל." (ספר יהושע, פרק כ"ד, א'.) ובפסוק "ויעבוד ישראל את אדני כל ימי יהושע וכל ימי הזקנים...אחרי יהושע." (ספר יהושע, כ"ד, ל"א.)

במשנה נאמר על הזקנים הללו: 
משה קיבל תורה מסיני, ומסרה ליהושוע, ויהושוע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה.
— פתיחת מסכת אבות.
על פי המשנה, יהושע לאחר מותו מסר את התורה לאותם הזקנים, והם היוו חוליה בשרשרת מסירת התורה לדורות הבאים. מהראשונים שבהם היה עתניאל בן קנז ומהאחרונים שבהם היה עלי הכהן.]

זקני שיבת ציון

המלבי"ם, בפירושו לספר נחמיה, מנמק כי נחמיה בן חכליה הציב שבעים איש לסנהדרי גדולה ושמותיהם מוזכרים בתוך השמונים ושלשה שמות -ונחמיה בכללם ובראשם.
אילדוולף, מלך סאסקס

אילדוולף (באנגלית: Ealdwulf) היה מלך או דוכס ממלכת סאסקס במחצית השנייה של המאה השמינית. ככל הנראה שלט לצידם של אאלפוולד ואוסלאק.
פרטים מועטים ידועים על מלכותו. ייתכן שהיה אחד מחברי מועצת הזקנים (אלדרמן) אשר שלטה בממלכה, ומכוח זה נשא את התואר "מלך". שמו מוזכר בצו מלכותי שהוצא על ידיו, ככל הנראה משנת 765, בו הוא נושא את התואר "אלדוולף רקס" ("Alduulf rex", "המלך אלדוולף").
בצו מאוחר יותר, משנת 791 לערך (הצו נושא, בטעות, את השנה 711) מכונה אילדוולף בתואר "אלדוולפוס דוקס סאת'סאקסונום" (Aldwlfus dux Suthsaxonum - אילדוולף, דוכס הסקסונים), ובהמשך מופיעה החתימה "אלדוולף דוקס" (Aldwlf dux - "הדוכס אילדוולף"), דבר המעיד על כך שממלכת סאסקס באותה עת הייתה כפופה לממלכת מרסיה, וכי מלכי הממלכה הפכו לדוכסים אשר משלו בה מכוחו של אופה, מלך מרסיה.
סרטן המעי הדק

סרטן המעי הדק היא מחלה הכוללת גידולים סרטניים במעי הדק, בתריסריון, במעי ריק ובמעי עקום.

הגורמים למחלה

חלק מהאנשים עם מחלות מעי ובעיות עיכול, נמצאים בסיכון לחלות בסרטן המעי הדק. מחלות אלו כוללות קרוהן, צליאק ותסמונת פטץ-יגרס. סרטן המעי הדק אינו מחלה מידבקת ולא ניתן להעבירו לבני אדם אחרים.
סרטן המעי הדק עשוי גם להיות סרטן שמקורו במקום אחר בגוף שהתפשט אל המעי הדק.

סוגי סרטן במעי הדק

ישנם ארבעה סוגים של סרטן המעי הדק:

אדנוקרצינומה

גידולים אלה מתפתחים בשכבה הפנימית של המעי הדק, לרוב בתריסריון,  ומהווים את הסוג הנפוץ ביותר של סרטן המעי הדק.

סרקומה

גידולי סרקומה מתפתחים ברקמות התומכות של הגוף, כגון תאי שומן או שרירים, ופוגעים בהם. גידולים אלו יכולות להופיע בכל חלק של המעי הדק.

גידול נוירואנדוקריני

גידולים אלה מתפתחים בתאים מיוחדים לייצור הורמונים. גידולים אלה נפוצים בעיקר במעי הריק ובתוספתן.

לימפומה

גידולים המתפתחים במערכת הלימפה של המעי הדק, המהווה חלק מהמערכת החיסונית של הגוף. היא ומופיעה במעי הריק או במעי העקום. היא פוגעת במערכת החיסונית של המעי הדק, ועוזרת לגידולים אחרים להתפתח.
משפט שאחטי

משפט שאחטי (ברוסית: Ша́хтинское дело) היה משפט ב-1928 בברית המועצות נגד קבוצה גדולה של מהנדסים ומומחים בתחום מכרות פחם שעבדו במכרות בסביבת העיר שאחטי (ברוסיה המודרנית, בקרבת הגבול עם אוקראינה). השם הרשמי של המשפט היה "פרשת פעילות כלכלית אנטי מהפכנית באזור דונבס". על ספסל הנאשמים ישבו 53 אנשים מהם ועל 11 מהם נגזר גזר דין מוות.

רקע

הפרשה החלה ביוזמת נציג ג.פ.או בצפון קווקז יפים יבדוקימוב. יבדוקימוב הכין דו"ח לפיו תקלות שהיו במכרות פחם באזור הם תוצאה של פעילות ארגון אנטי-סובייטי שכולל מומחים טכניים בתחומים שונים. בעקבות הדו"ח הוקם צוות חקירה מיוחד בהרכב של 12 חוקרים. מטרת הצוות היה להגיע להודעות הנאשמים ולתת לכל הפרשה גוון אנטי-שלטוני. במהלך החקירות נעצרו כמה מאות אנשים. חלק קטן של הנעצרים שוחרר ללא השלכות, 82 אנשים הואשמו על ידי מוסדות ג.פ.או ו-53 הועברו למוסקבה למשפט פומבי. עוד לפני המשפט פורסמו מאמרי מערכת בעיתונות המרכזית (פרבדה ואיזבסטיה) וראשי המדינה התבטאו בנושא הפרשה. יוסיף סטלין וחברי פוליטביורו השגיחו על הטיפול בפרשה ונתנו "אור ירוק" לכלול בה גם אזרחים זרים.

השלכות

המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי.
בשנת 2000, כתשע שנים לאחר התפרקות ברית המועצות, בדק בית המשפט העליון של רוסיה את מסמכי המשפט והגיע למסקנה שכל ההוכחות מבוימות. כל נאשמי המשפט זוכו מכל אשמה.
אנה מריה, מלכת יוון

ביוגרפיה

הנסיכה אנה מריה נולדה בארמון אמליאנבורג שבקופנהגן, ב-30 באוקטובר 1946, כבתם השלישית של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואינגריד, נסיכת שוודיה. בעת לידתה רק בנים זכרים יכלו לרשת את המלוכה הדנית, ודודה הנסיך קנוד היה אמור לרשת את המלוכה. ב-1953 שונה החוק, והיא נכנסה לסדר הירושה. היא התחנכה בבית ספר פרטי בשווייץ, וכשהייתה בת 16 פגשה את בעלה לעתיד בעת שהתלווה להוריו, מלך ומלכת יוון, בביקור ממלכתי בדנמרק. לאחר מכן נפגשו עוד מספר פעמים, ביניהן בחתונת אחותו, סופיה, מלכת ספרד, שבה שימשה אנה מריה כשושבינה. ב-1964 נישאה אנה מריה לקונסטנטינוס, מלך יוון. ההודעה על אירוסיהם באה מספר חודשים אחרי שהומלך למלך. עקב נישואיה, המירה את דתה מהכנסייה הדנית הלותרנית לנצרות יוונית-אורתודוקסית. לזוג נולדו חמישה ילדים. עקב מהפכה שהתחוללה ביוון, הוגלתה משפחת המלוכה, והיא עברה להתגורר באנגליה ביחד עם משפחתה. ב-1980 הקימו אנה מריה ובעלה את הקולג' ההלני של לונדון, בית ספר דו לשוני בו התחנכו ילדיהם. היא משמשת כיושב ראש של הבית ספר.
אהרן איפלה

ביוגרפיה

נולד בשם אהרן יפלח במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 8. המשפחה הגיעה בתחילה למעברת מחנה ישראל. לאחר סיום שירותו בצה"ל יצא ללימודי משחק בלונדון. בתום לימודיו השתתף בסדרות טלוויזיה בריטיות ובסרט כנר על הגג (1971). בזכות הופעתו ב-1973 במיני-סדרה הבריטית "משה", לצד ברט לנקסטר, בתפקיד יהושע בן נון, זכה לקבל תפקידים בהוליווד.
הסרט הראשון באורך מלא שבו כיכב היה הסרט "מאדרון"  בשנת 1970.
הוא השתתף בסרטים רבים, ביניהם סרט הטלוויזיה האמריקאי על מבצע יונתן (1977, Raid on Entebbe),"אישתר" (1987), "המומיה" משנת 1999 בתפקיד פרעה, "המומיה חוזרת", ו"מלחמתו של צ'רלי וילסון" (2007). בישראל השתתף בסרט "גשר צר מאד" של ניסים דיין בשנת 1985.
במהלך הקריירה שלו שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן "הוואי חמש-אפס", "קוז'אק", "המלאכיות של צ'רלי", "מקגיוור", "מיאמי מחלק מוסר", ו"שושלת". בשנת 2015 השתתף בסדרת הטלוויזיה The Brink ("הסף") של HBO בתפקיד ראש ממשלת ישראל.
מסביבות שנת 2012 שב להתגורר בישראל, אולם המשיך להשתתף בהפקות בחו"ל.
אהרון איפלה נפטר ממחלת הסרטן ב-27 ביוני 2016. הותיר אחריו בת אחת, ונטמן בבית העלמין הדרום.
אהמט השלישי

אהמט השלישי (טורקית III. Ahmet; טורקית עות'מאנית احمد ثالث,  30 בדצמבר 1673 עד 1 ביולי 1736) היה הסולטאן העשרים-ושלושה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-22 באוגוסט 1703 עד 1 באוקטובר 1730. הוא היה בנו של הסולטאן מהמט הרביעי ועלה לשלטון לאחר שאחיו מוסטפא השני ויתר עליו. 
בתקופתו שררו יחסים טובים בין האימפריה העות'מאנית לאנגליה ואהמט השלישי העניק מקלט מדיני למלך שוודיה קרל השנים עשר, לאחר שזה הובס ב-1709 על ידי פיוטר הגדול במלחמה הצפונית הגדולה. קרל שכנע את אהמט השלישי לצאת למלחמה נגד האימפריה הרוסית, ובמלחמה שנפתחה כתוצאה מכך ניצחו העות'מאנים בקרב פרוט במולדובה. תוצאות המלחמה שהיו הישג פוליטי וצבאי עצום, הביאו את הרוסים להשיב את אזוב לטורקים, לחדול מהתערבותם בענייני האיחוד הפולני-ליטאי ולהרוס מספר מצודות. לו רצה אהמט השלישי, יכול היה להמשיך את התקדמותו לתוככי רוסיה במצב שנוצר, אך שמועות על פלישה פרסית במזרח הביאו אותו להסב את תשומת לבו לחזית זו שגם בה הגיע להישגים טריטוריאליים.
מלחמה נוספת שהתרחשה בזמנו הייתה נגד אוסטריה, בשנים 1716 עד 1718, במהלכה הובסו הטורקים ואיבדו את השליטה בבלגרד. ב-21 ביולי 1718 נחתם שלום פוז'ארוואץ עם אוסטריה וונציה, אשר הסדיר את הדרישות הטריטוריאליות של שלוש המדינות. למרות שהאימפריה הפסידה שטחים בצפון הבלקן, היא השיבה לעצמה את פלופונסוס ואת כרתים, וההסכם הביא לכך שהשנים שלאחר מכן היו שקטות. 
התקופה שבין 1718 ל-1730 ידועה כ"תקופת הצבעונים" (Lâle Devri) וזכתה לשמה בשל כך שצבעונים היו חביבים על הסולטאן ושלטו באופנה באימפריה, ולמעשה באירופה כולה ("שיגעון הצבעונים"). אהמט השלישי השקיע מאמצים בשיפור מצבה של המדינה - הוא הורה על הורדת מיסים, אִפשר השקעה פרטית ושיפר את ביצוריהן של ערי הבלקן. עם זאת, שליטתה של האימפריה במחוזותיה הייתה מוגבלת, ומספר אזורים כמו מצרים ואלג'יריה תפקדו כישויות ריבוניות לכל דבר, למעט שמותיהם. 
לקראת סוף תקופת שלטונו פחתה האהדה הציבורית כלפיו בשל אורח חייו הראוותני והבזבזני. מרד של חיל היניצ'רים אשר לווה בתמיכה אזרחית אילץ אותו לוותר על השלטון ולהמליך תחתיו את אחיינו מהמוט הראשון. הוא הסתגר בארמון ומת לאחר שש שנים. תקופתו נחשבת לתקופת שגשוג.
גאורג צונדק

שמואל (גיאורג) צונדק (25 באוקטובר 1894 – 15 בינואר 1970) היה פרופסור לרפואה פנימית ומנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב.

ביוגרפיה

צונדק נולד בפוזן, בנם השלישי של דרייפר אברהם ושרה, למד באוניברסיטת רוגסן ואוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור בשנת 1919. עבד בבית החולים המפורסם שריטה בברלין ובתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא עזר וזכה בצלב הברזל. בשנת 1922 התמנה מרצה וכעבור ארבע שנים פרופסור לרפואה ורוקחות פנימית. בשנת 1927 פרסם את מחקרו על "אלקטרוליטים: המשמעות שלהם לפיזיולוגיה, פתולוגיה וטיפול". לאחר עליית הנאצים לשלטון נמלט עם אחיו הרמן תחילה לשווייץ ולאחר מכן לאנגליה, שם עבדו שניהם בבית החולים היהודי במנצ'סטר.
הם היגרו לפלשתינה (א"י) בשנת 1934. כאן התמנה לתפקיד מנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב. הוא היה חבר במועצת המערכת של כתב העת הרפואה והיושב ראש המדעי של ההסתדרות הרפואית בישראל. הוא היה הרופא של נשיא המדינה חיים ויצמן.
נפטר בגיל 75 שנים בתל אביב.
שלושת האחים הפרופסורים לבית צונדק: הרמן צונדק, ברנרד וגאורג (שמואל) היו בין המדענים הרפואיים הבולטים של המאה ה-20. דודם הפרופ' מקס צונדק תושב ברלין, היה מהאורולוגים המפורסמים בעולם בתחילת המאה העשרים. החל משנת 1934 התיישבו בארץ ישראל והובילו את המחקר בתחומי האנדוקרינולוגיה, גינקולוגיה ופרמקולוגיה. רבים מתלמידיו של פרופ' שמואל צונדק המשיכו את דרכו כמנהלי מחלקות פנימיות בכל רחבי ישראל. בין תלמידיו: פרופ' אלכסנדר גפל, שמונה לתפקיד מנהל המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב, לאחר פטירתו של פרופ' צונדק, ד"ר ישראל סום, ד"ר נפתלי (נורברט) שניצר, ד"ר  אליהו לוריא, הקרדיולוג פרופ' מאיר בנדמן, ד"ר אומברטו גנצני שבהמשך מונה לרופא הפרסונל של "הדסה" ורופא הפרסונל של עיריית תל אביב.
צונדק היה קרוב משפחה  של ברכה פולד,.

הנצחה

בשנת  1970  החליטה הנהלת עיריית תל אביב-יפו להקים מרכז הוראתי טיפולי בבית הדר דפנה. במרכז 7 יחידות המרוכזות ב-150 חדרים. אחת היחידות כללה מעבדות מחקר ע"ש פרופ' ש.ג. צונדק. באגף מחקרי זה 17 חדרי מעבדה המשרתות את כל חוקרי המרכז העירוני-ממשלתי. בין המעבדות יש לציין את היחידה למיקרוסקופ אלקטרוני והיחידה לתרביות רקמה. לרשות החוקרים עמדה מעבדה המצוידת לשימוש בחומרים רדיואקטיביים.
Lippincott Williams and Wilkins

Lippincott Williams & Wilkins היא הוצאה לאור של ספרים ברפואה ובמדעי החיים. ההוצאה מפרסמת ספרים, מדיה אלקטרונית ולמעלה מ-275 כתבי עת.
קהלי היעד של ההוצאה הם רופאים, אחיות, בעלי מקצועות פארא-רפואיים וסטודנטים. המשרדים הראשיים נמצאים בפילדלפיה ולהוצאה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית ובעולם, כולל לונדון, הונג קונג וסידני.
מקורה של ההוצאה בדוכן ספרים שנפתח בפילדלפיה ב-1792 והיא עברה מאז גלגולים רבים. מאז 1990 שייכת ההוצאה לחברת וולטרס קלוור (Wolters Kluwer). היא מתקיימת בשמה הנוכחי מאז 1998.