google/wiki40b huggingface dataset:
הלם תרמי

הלם תרמי הוא מצב שבו חומר נשבר או נסדק עקב חימום או קירור מהיר מדי.
כאשר חומר מחומם או מקורר באופן לא אחיד, החום עובר מאזור חם יותר לאזור קר יותר, בקצב שנקבע על פי המוליכות התרמית שלו. אזורים חמים וקרים מתפשטים באופן שונה, על פי הפרש הטמפרטורות ומקדם המוליכות התרמית של החומר. הבדלים של התפשטות בחומר גורמים למאמצים בחומר. כאשר מאמצים אלו יותר גדולים מהחוזק של החומר, הוא נשבר.
ככלל, הלם תרמי ייגרם עקב שילוב של התנאים הבאים: הפרש טמפרטורות גדול, מוליכות תרמית נמוכה, חוזק נמוך של החומר, ותנאים נוספים אשר מפורטים בהמשך.

דוגמאות

כאשר זורקים קובית קרח לתוך מים חמים (או אפילו פושרים), החוזק הנמוך של קרח ביתי, מקדם ההולכה הנמוך והפרש הטמפרטורות הגדול גורמים לקרח להסדק או להתנפץ. התופעה נובעת מכך שהצד החיצוני של הקרח מתחמם מהר מאוד ומתכווץ, והצד הפנימי נשאר כפי שהיה, וזה גורם למאמצים בתוך הקרח אשר גורמים לשבירתו. יש לציין שקרח (בטמפרטורה הקרובה ל-0 מעלות צלזיוס), בניגוד למרבית החומרים, מתכווץ עם עליית הטמפרטורה (ראו האנומליה של המים).
בחישול של מתכות מקררים במהירות מתכת חמה על מנת לקבל חוזק גבוה ותכונות רצויות אחרות. עם זאת, ישנם תקנים אשר מגדירים במדויק כיצד יש לקרר את המתכת, שכן קירור מהיר מדי יביא לסדיקה.
לודוויג שמיט

לודוויג שמיט  (בגרמנית: Ludwig Schmitt) היה שחמטאי גרמני שחלק מקום ראשון באליפות גרמניה ה-15. 
שמיט חי בוורוצלב, בסילסיה הפרוסית. הוא ניצח באליפות סילסיה בשנים 1927 ו-1933, והגיע למקום השישי בשנת 1930 (ניצח: יוסף פורת). בשנת 1939 הגיע למקום החמישי (ניצח: אריך וייניצקה). שמיט היה אלוף סקסוניה בשנים 1929, 1932 ו-1933 ואלוף ביירן בשנת 1953. 
שמיט הגיע למקום ה-13 בתחרות מגדבורג 1927 (ניצח: רודולף שפילמן) , חלק מקום 8-10 בתחרות ברנו (ניצח: סאלו פלור) , הגיע למקום ה-18 בתחרות בד אאכן בשנת 1934 (אליפות גרמניה השנייה (ניצח: קארל קארלס) , חלק מקום 5-7 בתחרות בד אוינהאוזן 1937 (אליפות גרמניה הרביעית  (ניצח: גאורג קינינגר) , חלק מקום 12-14 בתחרות  בד אוינהאוזן 1938 (אליפות גרמניה החמישית (ניצח: אריך אליסקסיס) . 
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע למקום ה-16 בתחרות אוגסבורג 1946 (ניצח: וולפגאנג אונציקר ) , חלק מקום ראשון עם וולפגאנג אונציקר בתחרות לייפציג 1953 (אליפות גרמניה ה-15) והפסיד לו בדו-קרב על המקום הראשון 3.5-0.5 בינואר 1954.
אליעזר כלב

קורות חייו

אליעזר כלב נולד בפלובדיב למשפחת נוֹטָאבֶּלִים ותיקה אשר בניה נודעו כסוחרים ובנקאים אמידים. הוא היה חבר מועצת מחוז פלובדיב ובעל קשרים ענפים עם חברי מנגנון השלטון העות'מאני. במקביל לקשריו הענפים עם העות'מאנים תמך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 ניהל ראש הכנסייה של פלובדיב המטרופוליט פאיסי (בלא') מאבק לקבלת עצמאות הלכתית של הפטריארכיה של פלובדיב. אליעזר כלב תמך כספית בראש הכנסייה ובמאבק לעצמאותה וב-1860 היא זכתה למעמד עצמאי. במהלך מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הותקפו ראשי הכנסייה, ראש העיר של פלובדיב ופרנסיה בידי החיילים העות'מאנים, שאיבדו כל רסן. בני הקהילה היהודית נרתמו לעזרתם, אליעזר כלב הגדיל לעשות ובזכות קשריו עם השלטון העות'מאני הציל עשרות רבות של אנשי כנסייה ואזרחים בולגרים מעלייה לגרדום העות'מאני, בטרם נסוגו העות'מאנים מפלובדיב. לאחר המלחמה וכינון נסיכות בולגריה זכה אליעזר כלב להוקרה רבה ונחשב גיבור לאומי בבולגריה. ב-1910 נקרא על שמו רחוב בפלובדיב כאות הוקרה על פועלו.
לימים, בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצבה הפטריארכיה של פלובדיב בראש המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה וראש הכנסייה המטרופוליט קיריל אף זכה לעיטור חסיד אומות העולם מארגון יד ושם.

משפחתו

דונה, בתו של אליעזר כלב נישאה ליצחק סולומון פאסי שהיה סוחר אמיד מפלובדיב. בניו של יצחק, אליעזר ונסים היו יבואנים והנציגים הראשונים בבולגריה של חברת זינגר המייצרת מכונות תפירה. בן נוסף של יצחק פאסי, סולומון פאסי היה עורך דין נודע בפלובדיב אשר כיהן גם כסגן הקונסול הדיפלומטי של ממלכת ספרד בעיר. בנו של סולומון פאסי היה פרופסור איסאק פאסי מגדולי הפילוסופים בבולגריה המודרנית, ובנו של פרופסור איסאק פאסי הוא סולומון פאסי אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של סימאון סקסקובורגותסקי בראשית המאה ה-21.
שנות ה-40 של המאה ה-10

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חירות חיובית

חירות חיובית היא מונח או תפישה בפילוסופיה פוליטית. הוזכרה ונותחה לראשונה כתפישה נפרדת של החירות על ידי תומאס היל גרין, אך תיאורה החשוב ביותר הוא פרי-עטו של ישעיה ברלין. תפישה זו מתייחסת להזדמנות או ליכולת של היחיד לפעול למען הגשמה-עצמית; זאת בניגוד לתפישת החירות השלילית, שמתייחסת לחופש מכפייה.
חירות חיובית מתוארת לעיתים קרובות כחופש להשיג מטרות מסוימות, ואילו חירות שלילית כחופש מכפייה חיצונית. החירות החיובית מודגשת על ידי אנשי השמאל, ואילו החירות השלילית חשובה במיוחד לאלה שנוטים לליברטריאניות. יחד עם זאת, הרוב בשני צדי המתרס הפוליטי מסרב להכיר בחשיבותה ואף בעצם קיומה של ההבחנה בין שתי החירויות. ג'רלד מק'קלום, למשל, מאמין שברלין טעה ושקיימים בחברה מכשולים נוספים לחירות חוץ מאמצעי הכפייה או המניעה שננקטים על ידי השלטונות או פורעי-החוק. לטענתו, ה"חופש" שברלין התייחס אליו אינו חופש כלל.
בקרב הימנים, חלק מן השמרנים מאמצים צורות מסוימות של חירות חיובית. למשל, פוריטנים, כמו קוטון מאדר, התייחסו בכתביהם לעיתים קרובות לחירות, אך התמקדו בחופש מחטא (דחפים מיניים וכדומה); למען חופש כזה, הפוריטנים אף היו מוכנים לוותר על חופש מממשל ולהכיר בחשיבותה של חירות חיובית - חירות כתנאי חיובי לפעילות רצונית ולא כחופש ממגבלות מכוונות שמוטלות עליה. אנרכיסטים ואחרים בשמאל רואים את החירות החיובית והחירות השלילית כתלויות זו בזו ולכן כבלתי-ניתנות להפרדה]. 
ישעיה ברלין הפגין חשדנות רבה כלפי חירות חיובית תוך כדי תיאורה. לטענתו, הרדיפה אחרי חירות חיובית יכולה להוביל למצב, שבו המדינה תכתיב לאזרחיה דרך חיים מסוימת, אשר לדעתה היא הרציונלית ביותר ולפיכך האזרחים צריכים להשתוקק אליה ללא קשר לרצונותיהם הממשיים.
מגיניה של חירות חיובית טוענים שההשלכות הטוטאליטריות לא מתחייבות ממנה ושיש הבדל גדול בין ממשלה המספקת לאזרחיה חירות חיובית לממשלה המתיימרת לקבל בשבילם החלטות. לדבריהם, כל ממשלה דמוקרטית שתתמוך בחירות חיובית לא תתקל בבעיות שתוארו על ידי ברלין, משום שממשלה כזו לא תהיה במעמד שיאפשר לה להתעלם מרצונותיהם של בני-האדם או החברה. בנוסף לכך, רבים בשמאל רואים בחירות חיובית ערובה לשוויון זכויות בתחומים כמו חינוך ותעסוקה. הם גם חושבים שחירות חיובית מגנה מפני אפליה; ניתן למשל לראות כחירות חיובית את זכותה של אישה לקבל בראיון עבודה אותו יחס שגבר זוכה לו.
ליבושה

ליבושה (צ'כית: Libuše, או בגרסאות אחרות: Libussa או  Lubossa) המייסדת של שושלת פז'מיסל של מלכי בוהמיה (צ'כיה), ושל העם הצ'כי כולו, לפי אגדת העם הצ'כית.
לפי "כרוניקה בואמורום", אשר הועלתה על כתב במאה ה-12 על ידי הכומר וההיסטוריון קוסמס מפראג, ליבושה הייתה הצעירה והחכמה משלוש בנותיו של הנסיך קרוק, וחיה ככל הנראה במאה ה-8. לאחר מותו של קרוק (ניתן להשוואה עם קרקוס הפולני, מייסד העיר קרקוב), מתמנה ליבושה למנהיגת השבט (שופטת). על אף חוכמתה ושלטונה השקול, מביעים הגברים בשבט את חוסר שביעות רצונם מכך שהמנהיגה שלהם היא אישה, ודורשים למנות מנהיג-גבר. בעקבות כך ליבושה מכנסת מועצת חכמים, ומכריזה שתינשא לגבר שאליו יביא אותה הסוס שלה. כך אכן קורה, וליבושה נישאת לפז'מיסל, אשר היה עובד אדמה. כמו כן, ליבושה מנבאת את הקמת העיר פראג. מנישואיה לפז'מיסל, נולדו לליבושה שלושה בנים - נזמיסל, רדוביל ו- לודומיר. כך נוסדה שושלת פז'מיסל, השושלת הראשונה של מלכי צ'כיה.
לפי אותה אגדה, ליבושה ייסדה את מבצר ליבושין באזור העיר קלדנו בצ'כיה. על פי גרסה אחרת מייחסים את מיקומו של המבצר לאזור וישהראד אשר בפראג.
האגדה על ליבושה מסמלת את המעבר ההדרגתי של הצ'כים ממטריארכיה לשיטה הפטריארכלית, אם כי לא באופן סופי, מכיוון שלפי האגדה, לאחר מותה של ליבושה מתרחשת מרידה של קבוצת נשים גדולה בשלטון הגברי, והן מייסדות מבצר אשר נכבש רק מספר שנים רב לאחר מכן.
ליבושה הונצחה בטרגדיה של הסופר פרנץ גרילפרצר, באופרה של המלחין הצ'כי הנודע בדז'יך סמטנה ובנובלה של מילוש אורבן.  
כמו כן, נקרא על שמה האסטרואיד 264-ליבוסה , אשר התגלה בשנת 1886.
מסיבת רווקים (סרט)

עלילת הסרט

ריק גאסקו (בגילומו של טום הנקס) המתפרנס כנהג הסעות לבית ספר מחליט להתחתן עם חברתו דבי תומפסון (ג'ולי קיטן) ומספר על כך בשמחה לחבריו הקרובים. החבר'ה מודיעים לריק על מסיבת הרווקים שהם מכינים לו אולם הורי הכלה המיועדת לא כל כך מרוצים מכל עניין החתונה ומגייסים את קול וויטייר (רוברט פרסקוט) החבר לשעבר של תומפסון כדי שיעשה הכל על מנת להוכיח לבתם כי ארוסה אינו נאמן לה והחתונה אינה טובה לה.
בעוד דבי מודאגת, ריק מבטיח לה שישאר נאמן לה ושאין לה מה לדאוג, היא מחליטה לארגן מסיבת רווקות משלה עם חברותיה. באותו הזמן ממש מתחיל קול בסדרת חבלות לקראת האירוע של הבנים.
בקומדיה של טעויות ובלבול גורם קול לחברתו לשעבר להבין שריק אכן בגד בה (מה שלא קרה באמת) וחוטף אותה. אחרי מרדף פרוע ומצחיק מצליח בסופו של דבר ריק להשיג את חברתו ואת אמונה מחדש והשניים מגיעים לרגע המיוחל ומתחתנים.
את הדרך לשדה התעופה לקראת טיסתם לירח הדבש עושים השניים באוטובוס התלמידים של ריק, עליו נוהג בראד, אחד מחבריו הקרובים של ריק.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 50% מתוך 24 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
סן רפאל

היסטוריה

לאחר שהאזור היה מיושב בידי ילידים בני שבט הפוונצ'ה במשך מאות שנים, ב-1804 המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה חתם אתם הסכם שקבע כי אדמותיהם יימסרו לידי הרשויות הקולוניאליות. כעבור שנה, ב-2 באפריל 1805 הוקם על גדת נהר דיאמנטה שבאזור מבצר סן רפאל דל דיאמנטה שלצדו התפתחה התיישבות בשם סן רפאל שאנשיה עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול גפנים ופרות אחרים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 החל גל הגירה אירופאית להתיישבות, בעיקר מצרפת, איטליה וספרד. ההגירה גרמה לגדילה משמעותית של ההתיישבות והיא הפכה לעיירה גדולה. ב-1922 סן רפאל קיבלה מעמד של עיר.

כלכלה

סן רפאל היא יעד תיירותי מרכזי באזור קוז'ו, והתיירות היא הענף המרכזי בכלכלה המקומית. הכלכלה מסתמכת במידה פחותה יותר על התעשייה בעיר.

תחבורה

את סן רפאל משרת נמל התעופה סובופיסיאל אז'ודנטה סנטיאגו גרמנו, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
טחנת הרוח והצלב

עלילה

דרך חמש מאות דמויות שלכל אחת מהן סיפור משלה, מעביר לך מאייבסקי את ההתרחשות בימי חייו של הצייר ברויגל האב, תוך התמקדות ביצירתו הגדולה ביותר - צליבתו של ישו. הסרט מתרחש בתקופה שבה הטריטוריה הפלמית הייתה נתונה למשטר דיכוי ספרדי. ברויגל עצמו רוטגר האוור מבקר את יצירתו תוך שיחות עם אספן אומנות ובנקאי. נושא הסבל של ישו מוצג כנגד לרדיפה הדתית שהתרחשה בפלנדריה בשנת 1564.

ביקורת

ג'ו בנדל אמרה: "אחד ממצויני סאנדנס לשנה זו". דניס הארווי למגזין Variety כתב: "הסרט הוא אף פעם לא משעמם, ולעיתים קרובות מקסים." הארווי חשב שאם הסרט ישווק בחכמה, הסרט יוכל לשמש כפריצת הדרך המאוחרת של הקולנוע הפולני. ניל יאנג למגזין כתב הוליווד החמיא על ההישגים הטכניים של הסרט, אך ציין כי הסרט "שאפתני ועם זאת שטוח ומתסכל". לעומת זאת בביקורת לסן פרנסיסקו פסטיבל הסרטים הבינלאומי, כתב: הנרטיב בסרט הוא לא העניין. היופי בסרט הוא לראות איך הציור מתעורר לחיים בסרט. הוא מגיש סצנות נפלאות לצופה, כמו חלום לאדם ישן.
משרט

משרט הוא כלי ידני המשמש בעיבוד מתכות. הוא משמש לסימון, בעיקר של קוים, על החומר, לפני עיבוד נוסף שלו. המשרט הוא עזר חשוב בהעברת התוכנית, או תבניות התכנון, אל החומר הגולמי. הוא משמש במקום סימונים בעפרון או בדיו מפני שבמתכות, סימונים כאלו פחות מדויקים, מטשטשים ונמחקים מהר, בלתי מדויקים בגלל הרוחב שלהם. בניגוד לכך, סימוני המשרט הם באופן ניכר מאד דקים ועמידים יותר. כאשר המתכת אינה מצופה, סימני צבע יכולים להגדיל את הניגודיות של סימוני המשרט, בלי לפגוע בדיוק ובעמידות של הסימון.
המשרט עשוי ממוט מתכת עם קצה מפלדה יצוקה, מוקשחת, ומעובדת בחום. החוד בקצה, המיצר את הסימון בפועל, מחודד לזווית של 30 או 40 מעלות. כפי שנראה בתמונה, יש משרטים עם קצה מחודד יחיד, וישנם שבכל קצה שלהם יש נקודת חוד. משיכת חוד המשרט על פני המתכת מיצרת שריטה שטחית מאד על פני השטח. בשימוש בסיסי, כדי לסמן קו, מושכים את המשרט לאורך מוט, למשל סרגל, מתכת.
מדרגות דקאן

מדרגות דקאן הן משטח בזלת נרחב בצפון מערב רמת דקאן אשר בהודו. משטח בזלת זה הוא אחד מהאזורים הגעשיים הגדולים בעולם, הכולל משטח בזלת ששטחו כ-500,000 קמ"ר ועוביו כ-2,000 מטרים. כיום נראה משטח הבזלת בצורה של מדרגות גדולות, בדומה למשטחי בזלת דומים ברחבי העולם, ומכאן שמו.

גאולוגיה

מדרגות דקאן נוצרו לפני כ-66 מיליוני שנים, בסוף תקופת הקרטיקון. מעריכים כי הלבה כיסתה שטח של כ-1.5 מיליון קמ"ר, פי שלושה משטח הבזלת כיום, וכמחצית מגודלה של הודו. במרוצת הזמן הצטמצם שטח הבזלת על ידי סחיפה ותנועת הלוחות הטקטוניים. כ-95% מהסלעים באזור המדרגות הם מסוג בזלת תולאיטית.
ההשערה המקובלת ביותר להסברת הגעשיות באזור זה היא השערת הנקודה החמה. לפי תאוריה זו, תת-היבשת ההודית חצתה בתנועתה צפון-מזרחה את הנקודה החמה של ראוניון. לפיכך, לפני 66 מיליון שנה היה אזור מערב הודו בדיוק מעל הנקודה החמה, והאזור חווה התפרצויות געשיות נרחבות תוך כדי שתת-היבשת ממשיכה בתנועתה צפונה. כיום נמצאת הנקודה החמה של ראוניון מתחת לאי ראוניון באוקיינוס ההודי, מדרום מערב לתת היבשת ההודית.

הכחדת קרטיקון-פלאוגן

התקופה הגעשית אשר יצרה את מדרגות דקאן נקשרה בעבר להכחדת קרטיקון-פלאוגן. אירוע הכחדה זה אירע לפני 66 מיליון שנים ונכחדו בו כ-50% מן המינים שחיו על כדור הארץ באותה תקופה, בהם הדינוזאורים, ויותר מ-80% מכלל היצורים. הסברה היא שההתפרצויות העזות הביאו לעליה חדה ברמות הפחמן הדו-חמצני וגופרית דו-חמצנית באטמוספירה, למעבר של אירידיום לקרום כדור הארץ באמצעות מאגמה העולה מן המעטפת, להיווצרות אפקט חממה אשר יצרו את התנאים להכחדה המונית.
כיום ההנחה המקובלת היא התנגשות מטאוריט אשר יצרה את מכתש צ'יקשולוב היא שגרמה להכחדת קרטיקון-פלאוגן. עם זאת, ייתכן כי פגיעת המטאוריט וההתפרצויות הגעשיות יצרו במשולב את התנאים להכחדה ההמונית.
השערה נוספת קושרת בין התנגשות צ'ישולוב לפעילות הגעשית בדקאן. אף כי קיימות עדויות מוצקות לכך שהפעילות הגעשית באזור החלה לפני ההתנגשות, מחקרים טענו כי העוצמה הגדולה בה התנגש המטאוריט בכדור הארץ העצימה את הפעילות הגעשית באזור, וכי 70% מהלבה נפלטה בעקבות התחזקות הפעילות הגעשית לאחר פגיעת המטאוריט.
פרוטוגאיה

פרוטוגאיה (Protogaea) הוא חיבורו המרכזי של גוטפריד לייבניץ על גאולוגיה והיסטוריה של הטבע. לייבניץ ראה בו מעיין הקדמה לחיבור עתידי שתכנן לכתוב על ההיסטוריה של בית הנובר, ועל כן לא פרסמו במלואו בימי חייו. בעוד שלייבניץ חיבר אותו בשנים 1693 - 1691, הוא פורסם במלואו רק כמעט כשישים שנה מאוחר יותר, ב-1749. עבודה זאת מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות מדעי כדור הארץ במאה ה-18, הן בזכות הטיעונים המדעיים שלה (שלעיתים קרובות היו ספקולטיביים באופיים), והן בזכות המתודולוגיה שהציגה - לייבניץ קיבץ בה ממצאים רבים על התהליכים שעיצבו את כדור הארץ. משום שהתייחס למאובנים כאל "מסמכים היסטוריים של הטבע" - מהם ניתן ללמוד רבות על מאורעות העבר, היה לעבודה זאת תפקיד חשוב גם במיסוד מדע הפלאונטולוגיה.

תוכני הספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בחיבור שטח לייבניץ את השקפותיו על ההיסטוריה של כדור הארץ החל מראשית הופעתו, רגע שהוא כינה consistentior status. לייבניץ טען שבראשיתו היה כדור הארץ גוף מותך וכוכב בוהק לכל דבר (במובן שהוא מייצר את אורו בעצמו). חומו של הגוף המותך הזה פחת בחלוף הזמן, ועם התקררותו נתמצקו בהדרגה השכבות החיצוניות של הכוכב. "חומרים מזוגגים" - סלעים וחולות נוצרו בשלהי שלב ההיתוך הראשוני הזה, ומהם נבנתה קליפת כדור הארץ. תוך דבקות בסדר כרונולוגי הגיוני של ציר הזמן הגאולוגי, לייבניץ קיבץ לאחר מכן תצפיות והשערות רבות על היווצרות כדור הארץ ותוואי הקרקע, ושזרם לכדי טיעונים ספקולטיביים על מקורותיהם של הרים, הרי געש ומעיינות. הוא הרהר על היווצרותם של סלעים ומלחים ועל הקטלוג של מינרלים. הוא זיהה נכונה את המאובנים שנמצאו באזורים שונים בעולם כשאריות אורגניות של יצורים חיים. לייבניץ תרם בו גם תרומה מוקדמת חשובה לתחום הפטרולוגיה (תת-תחום של גאולוגיה העוסק בחקר הסלעים) כשעשה את האבחנה היסודית בין סלעי יסוד (igneous rock), סלעים מותמרים (metamorphic rocks), וסלעי משקע (Sedimentary rock).
מבחינה מתודולוגית, שיטות קבלת המסקנות והטיעונים של לייבניץ נשענים במידה רבה על ניסיונו הרב במכרות הרי הארץ. בין היתר מתאר לייבניץ באחת מפסקאות הספר את שיטת הסטרטיגרפיה.
מחמוד אבו הנוד

מחמוד א-שולי (מכונה "מחמוד אבו הנוד" 1967 - 23 בנובמבר 2001)
נולד בכפר עסירה א-שמאלייה שבמחוז שכם, היה פעיל טרור ומפקד הזרוע הצבאית של החמאס ביהודה ושומרון.
בוגר הפקולטה להלכה אסלאמית באוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים. ריצה עונש מאסר בשל פעילותו בחמאס במהלך האינתיפדה הראשונה. ממגורשי מרג' אל זהור בשנת 1992.
אבו הנוד נחשב לאחד מאנשי החמאס המסוכנים ביותר. הוא אחראי למותם של עשרות ישראלים. אבו הנוד שיגר לפחות חמישה מתאבדים לתוככי ישראל, שביצעו פיגועי התאבדות, וכן שיגר עשרות חוליות לפיגועי ירי בגדה. 
אבו הנוד מונה למפקד הזרוע הצבאית של החמאס בגדה לאחר חיסול האחים עוודאללה בחברון בשנת 1998.
אבו הנוד היה מעורב בפיגועים שבוצעו בירושלים בקיץ 1997, במסגרתם שלח חמישה מחבלים מתאבדים. בספטמבר 1999 שיגר מחבלים לטבריה ולחיפה לביצוע פיגועים, בהם נפצעה ישראלית באורח קשה. שלושה מן המחבלים נהרגו. היה מראשי מתכנני הפיגועים במסעדת "סבארו" ובמועדון "הדולפינריום". 
בתחילתה של האינתיפאדה השנייה היו מחמוד אבו הנוד ומוחמד דף בראש רשימת המבוקשים של ישראל. היה עצור על ידי הרשות הפלסטינית בשנים 2000-2001.
צה"ל ניסה לחסל את אבו הנוד פעמים אחדות קודם לכן. בפעם הראשונה שהצליחו חיילי צה"ל להגיע קרוב אליו, הוא הצליח לחמוק. היה זה בכפר עאסירה א-שמאלייה. באותה פעולה, מבצע סימפוניית החיים, נהרגו שלושה חיילי יחידת דובדבן, שנורו בטעות על ידי חבריהם. בפעם השנייה הצליח לחמוק ממטוס קרב של צה"ל, שהטיל פצצה והחריב את כלא ג'נייד בשכם. אבו הנוד שהוחזק במקום הצליח להימלט עם פצעים קלים בלבד. בכלא נהרגו 11 מהסוהרים.
ב-23 בנובמבר 2001 נהרג מירי טילים ממסוק קרב של צה"ל לעבר המכונית בה נסע, סמוך למחנה הפליטים אל-פארעה במחוז טובאס. יחד אתו נהרגו שני אחים, אחמד וראשיד חשקייה, שסייעו לו בהוצאה לפועל של פיגועים. השניים נהרגו במקום. אבו הנוד הצליח לצאת מהרכב וחוסל בירי נוסף. המסוקים ירו בסך הכול שבעה טילים. הם שוגרו, לאחר שהתקבל מידע מדויק על מסלול נסיעתו של אבו הנוד.
משפט ההעתקה של רימן

באנליזה מרוכבת, משפט ההעתקה של רימן (באנגלית: Riemann mapping theorem) קובע כי כל תחום פשוט קשר מרוכב (פתוח) השונה מ- שקול קונפורמית לעיגול היחידה הפתוח.
המשפט מהווה תוצאה חזקה, אשר לה מסקנות רבות בתורת הפונקציות ההולומורפיות. אינטואיטיבית, הוא קובע שכל תחום פשוט קשר, מסובך כמה שיהיה, שקול לעיגול היחידה באופן אנליטי המשמר תכונות רבות - כמו שינוי בזוויות. המשפט מאפשר להסיק תכונות על תחומים פשוטי קשר שונים על ידי מחקר תכונות של עיגול היחידה, אובייקט די פשוט.
המשפט קרוי על שמו של ברנהרד רימן, מתמטיקאי גרמני מהידועים והמשפיעים ביותר במתמטיקה.

הוכחה

נוכיח את הניסוח הבא של המשפט: יהי  תחום פשוט קשר. יהי . אז קיימת פונקציה אנליטית וחח"ע ב  יחידה כך ש . לצורך ההוכחה נסמן ב F את קבוצת כל הפונקציות האנליטיות המעתיקות באופן חח"ע את  ל D (לא בהכרח על). נוכיח את המשפט בשלבים:
שלב ראשון- נוכיח ש :
יהי הפונקציה לא מתאפסת ב ולכן יש לה שורש אנליטי g שהוא בבירור חח"ע. נטען ש . אחרת יש  כך ש  לכן ולכן  אבל אז בסתירה לכך ש g לא מתאפסת ב .נבחר . לפי משפט העתקה הפתוחה,  קבוצה פתוחה. לכן קיים r>0 כך ש . תהי . אז היא מעבירה באופן חח"ע את לתוך D וכיוון ש נקבל ש .
שלב שני- נמצא את f:
כל  אנליטית וחח"ע ב  ולכן הנגזרת שלה לא מתאפסת שם. לכן . מנוסחת האינטגרל של קושי נקבל כי  ולכן מאי שוויון המשולש האינטגרלי,
 ולכן . לפי הגדרת הסופרימום, קיימת סדרה  כך ש . מתקיים  ולכן הסדרה חסומה וממשפט מונטל קיימת תת-סדרה  המתכנסת לפונקציה אנליטית f. בה"כ . נשאר להוכיח ש f מתעתיקה את ל D באופן חח"ע ועל, ש f מתאפסת ב a וכן יחידות.
שלב שלישי- נראה ש :
יהו . נניח ש . נגדיר ב סדרה . כיוון ש  חח"ע נקבל ש  לא מתאפסות ב . ממשפט מונטל נקבל ש  במ"ש על כל תת-קבוצה קומפקטית. ממשפט הורוביץ, נקבל ש לא מתאפסת או שווה זהותית ל 0. אבל אם היא 0 אז f קבועה ולכן בסתירה להגדרת f. לכן f חח"ע. כיוון ש נקבל ש אבל ממשפט העתקה הפתוחה  קבוצה פתוחה ולכן .
שלב רביעי- נוכיח ש:
נסמן ונניח בשלילה ש . נגדיר נתבונן בפונקציה שנמצאת ב F. מחישוב נקבל ש  סתירה. כעת נראה ש : נניח שלא אז יש . הפונקציה לא מתאפסת ב  ולכן יש לה שורש אנליטי שם, . ברור ש ומחישוב נקבל ש . נגדיר  . אזי ומחישוב נקבל ש סתירה.
שלב חמישי- נוכיח יחידות:
נניח ש f,g מקיימות את התכונות. נגדיר אז S אז ומלמת שוורץ נקבל שיש קבוע c,  כך שמתקיים . מקבלים ש לכן c ממשי ולכן c=1 ונקבל את הדרוש.
X-23

עיצוב

מטוסי ה-X-23 נבנו מטיטניום, בריליום, פלדת אל-חלד ואלומיניום. המטוס היה בעל שני חלקים. ה"ירכתיים" והחלק הקדמי שהיה חרוטי. המטוס כולו צופה במגיני חום שפיתחה חברת מרטין, בעובי של 20-70 מ"מ, והחלק הקדמי נבנה מחומר פחמני פנולי.
שליטה אווירודינמית הושגה על ידי זוג מדפים רבועים בגודל 30 ס"מ, והגאים קבועים. לאחר הכניסה לאטמוספירה, במהירות של 2 מאך, שרוולי רוח קטנים נפרשו והאטו את מהירות המטוס. לאחר מכן נפרס מצנח שהאט את המטוס עוד יותר. המטוס נאסף בעודו צונח על ידי מטוס הרקולס שצויד בכלים מתאימים.

מבחני הטיסה

ה-X-23 הראשון שוגר מבסיס חיל האוויר ונדנברג על גבי טיל אטלס SLV-3 ב-21 בדצמבר 1966. המשימה דימתה חזרה לכדור הארץ ממסלול נמוך. השרוולים נפרסו בגובה 99,850 רגל (30,430 מטר) אבל המצנח הראשי לא נפרס ולכן המטוס התרסק לתוך האוקיינוס השקט.
ה-X-23 השני יצא לדרך ב-5 במרץ 1967. טיסה זו דימתה חדירה לכדור הארץ עם טווח של 1,053 ק"מ, וטיסה במהירות על קולית. גם הפעם המצנח לא נפרס כראוי והמטוס התרסק באוקיינוס השקט.
ה-X-23 האחרון שוגר ב-19 באפריל 1967, הטיסה דימתה חזרה לכדור הארץ על פני 1,143 ק"מ. הפעם, כל המערכות פעלו כשורה וה-X-23 נתפס על ידי מטוס ההרקולס. צוות של חיל האוויר האמריקאי דיווח שהמטוס כשיר לטוס שוב אבל אף משימה נוספת לא בוצעה. הX-23 השלישי מוצג כיום במוזיאון חיל האוויר האמריקאי
הוכחת האי-מנייה הראשונה של קנטור

הוכחת האי-מנייה הראשונה היא הוכחתו של גאורג קנטור משנת 1874 כי כמעט כל המספרים הממשיים הם מספרים טרנסצנדנטיים. הכלים ששימשו את קנטור לשם ההוכחה שימשו אותו מאוחר יותר לביסוס תורת הקבוצות אותה הגה. להוכחה של קנטור חשיבות רבה במסגרת ההיסטוריה של תורה זו, שכן היא ההוכחה הראשונה לקיומה של קבוצה שאינה בת מנייה. את אותה טענה הוכיח קנטור מאוחר יותר באמצעות טיעון האלכסון של קנטור שהיא ההוכחה המפורסמת יותר כיום.

גילוי הוכחה

הרעיונות להוכחה של קנטור מופיעים לראשונה בהתכתבות בינו לבין עמיתו ריכרד דדקינד. במכתב מנובמבר 1873 תוהה קנטור אם קיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל בין המספרים הטבעיים למספרים הממשיים. הוא מציין כי גילה התאמות שכאלו בין המספרים הטבעיים לבין המספרים הרציונליים ולבין ה-n-יות הסדורות מסדר קבוע. דדקינד השיב כי לא מצא תשובה, אך לא חושב שיש חשיבות לתשובה. בנוסף ציין כי קיימת גם התאמה בין הטבעיים לאלגבריים. בדצמבר משיב קנטור כי דווקא יש עניין בתשובה. למשל אם התשובה היא לא, אז זה יספק הוכחה חדשה לקיומם של מספרים טרנסצנדטיים. ימים ספורים לאחר מכן שלח קנטור לדדקינד הוכחה לאי-קיום ההתאמה.
קנטור פרסם את ממצאיו ב-1874 במאמר בגרמנית בשם Über eine Eigenschaft des Ingebriffes aller reelen algebraischen Zahlen שניתן לתרגמו "על תכונות אופייניות של מספרים אלגבראיים ממשיים".

בניית מספר טרנסצנדנטי

הוכחת קנטור מספקת דרך לבנות מספר טרנסצנדנטי בכל קטע שהוא. לשם כך בונים סדרה של כל המספרים האלגבריים בקטע (החלק הראשון של ההוכחה מדגים דרך אחת לעשות זאת). כעת עוקבים אחר התהליך בהוכחת קנטור, ולפיה הגבול  המתקבל הוא בהכרח מספר טרנסצנדנטי (לא ייתכן המקרה הראשון בשל צפיפות האלגבריים). על ידי בחינת איברים הולכים וגדלים בסדרה נוכל לחשב את  בכל רמת דיוק שנרצה.
אלגוריתם לחישוב מספר טרנסצנדנטי תוך שימוש בהוכחת קנטור פועל בזמן ריצה תת-מעריכי. ההוכחה המאוחרת יותר של קנטור בשיטת הלכסון מתכנסת למספר מהר יותר. זמן הריצה שלה הוא פולינומי.
אלכסנדר נעי

ביוגרפיה

נעי נולד בעיר לנינגרד, ברית המועצות. בהיותו בן שנתיים, ב-1941, חווה רעב כבד וקשיים עם משפחתו בזמן המצור על לנינגרד במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1965–1967 לימד פיסול לילדים במסגרת תנועת הפיונירים בלנינגרד. בין תלמידיו היה הסופר הרוסי סרגיי דובלטוב.
ב-1972 גורש מברית המועצות ועבר לצרפת. בעידודה של הציירת אליין דה קונינג (אשתו של הצייר וילם דה קונינג עבר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1974.
יצירות של ארכיפנקו מצויות באוסף המוזיאון הרוסי, ארמיטאז', המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון תל אביב לאמנות.
חניף קוריישי

ביוגרפיה

חניף קוריישי, בן לאב ממשפחת מהגרים מוסלמים מפקיסטן ולאם בריטית לבנה, נולד, גדל והתחנך במחוז קנט שליד לונדון. הוא למד פילוסופיה בקינגס קולג' לונדון. ב-1981 זכה בפרס ג'ורג' דיוויין והתמנה לסופר הבית של תיאטרון רויאל קורט.
עבודתו הידועה ביותר היא המחזה "מכבסה יפהפייה שלי" (1984) העוסק בהומוסקסואל בריטי-פקיסטני, בלונדון של שנות ה-80, עידן תאצ'ר. "מכבסה יפהפייה שלי" היה מאוחר יותר, ב-1985, לסרט מצליח שהיה מועמד לאוסקר על התסריט הטוב ביותר. ב-1988 כתב את התסריט לסרט "סמי ורוזי עושים את זה" שיצא לאקרנים באותה שנה. ב-1991 ביים את הסרט "לונדון הורגת אותי" על פי תסריט פרי עטו.
ספר הביכורים שלו, "הבודהה מהפרברים" (1990), זכה בפרס וויטברד היוקרתי על רומן הביכורים הטוב ביותר, והפך לסדרת טלוויזיה מצליחה (1993).
ספרו השני, "האלבום השחור" (1995), הביא לו פרסום עולמי רב]. ב-1997 יצא לאור קובץ הסיפורים שלו "אהבה בימי עצב", שמתוכו הוסרט הסיפור "בני הפנאטי".