אריה אלואיל

ביוגרפיה

אלואיל נולד בעיירה בוברקה (בויבריק) שליד לבוב, בגליציה (אוסטריה; לאחר המלחמה בפולין; כיום באוקראינה). בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1914–1918, עקר עם משפחתו לבירה וינה, שם למד בבית הספר התיכון. כשחזר לבוברקה, הקים שם את קבוצת השומר הצעיר בעיירה, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל בראשה כחלוץ. אלואיל היה ממקימי ביתניה עילית, שהייתה ניסיון ההתיישבות הראשון בארץ של השומר הצעיר.
בשנת 1921 נסע ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות בווינה. בזמן שהותו בווינה הציג מספר ציורים בתערוכה של קבוצת ה-Kunstschau מיסודו של גוסטב קלימט.
בשנת 1926 חזר אלואיל דרך פריז ואיטליה לארץ ישראל. הוא התיישב בתל אביב, אך שהה תקופות ארוכות במקומות שונים בארץ ישראל על מנת לצייר, בעיקר בשפיה, ירושלים, וגבעת המורה. משנת 1952 בילה תקופות ארוכות במעונו בצפת, במקביל לביתו בתל אביב.
אלואיל היה נשוי 4 שנים למשוררת והסופרת אסתר ראב (1894–1981). בשנת 1938 נישא לרחל בוגרשוב (1908–1996), ציירת ומורה לילדים בכיתה א', בתו של ד"ר חיים בוגרשוב (מחנך עברי, ממקימי גימנסיה הרצליה, פעיל ציוני וחבר הכנסת השנייה), והיה נשוי לה עד מותו.
אלואיל נפטר בצפת ב-7 במאי 1967. נקבר בבית העלמין בצפת.
אלואיל היה אב לשתי בנות ובן מאשתו השנייה, רחל:
רות שפרלינג (נולדה ב-1939), פרופסור אמריטה לגנטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, אלמנתו ושותפתו המדעית של יוסי שפרלינג (1939–2013), פרופסור לכימיה אורגנית במכון ויצמן; נאוה (נולדה ב-1943); והלל (1947–2002). אלואיל היה אחיו של המהנדס אשר אלואיל, מבכירי המהנדסים בישראל, ודודו של האדריכל אברהם אלואיל.
בשנת 1970 נקרא על שמו רחוב בצפת.

שנות השלושים והארבעים

אריה אלואיל היה ממייסדי אגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל וממקימי מוזיאון תל אביב. עם פתיחת מוזיאון תל אביב, ב-2 באפריל 1932, נערכה תערוכה לציירים הארצישראלים הבולטים באותה תקופה, וביניהם אלואיל.
בשנות הארבעים של המאה העשרים, הציג בתערוכה בגלריה של אגודת האמנים בבית הבימה ובמוזיאון תל אביב.
בשנים אלה התעצב סגנון הציור של אלואיל. המעבר מאירופה לארץ ישראל השפיע בצורה עמוקה על סגנון ציורו. במילותיו של אלואיל: "לצייר מיער וינה התכחש הנוף הארצישראלי. הצבע הסמיך הכחול והאפור הפך קלוש צהבהב. השמש הלוהטת קרע את תמונותי הכהות... נוף ארץ ישראל דחה מציורי כל עקבות קוביזם, גם פוביזם."
בשנות השלושים בילה אלואיל במשך שנתיים בירושלים וצייר את בתי הכנסת ברובע היהודי, את העיר העתיקה וההרים סביבה. לאחר מכן נטה אלואיל לצייר באזור שפיה, זכרון יעקב וצפת. הוא פיתח את אהבתו הגדולה לציורי טבע ונוף, שמהם צייר מאות. ציורי הנוף מאופיינים בקווי מתאר מרוככים ובצבעוניות פסטורלית לרוב. בציורים ניכרת החיבה העמוקה של אלואיל לנוף הארצישראלי והעניין הבלתי נלאה בפרטיו: גבעות, שדות מעובדים, עצי זית ועוד. על תהליך הציור כותב אלואיל:
"את תמונות הנוף אני עושה מול הטבע בלבד. תחילה באופן אבסטראקטי בשטחים מלאים בעיקר של צבע נייטראלי ובסוף בצלילי צבע מרובים וברשום פרטים. ייתכן ורק עתה התקדמתי בתפיסת הציור והנוף הארצישראלי מזמן שפסקתי ללכת לפאריס."
במקביל לציורי השמן פיתח אלואיל סדרה של עבודות בהדפס לינול שיצאו כספרים. בספרים עיצב אלואיל את אותיות הטקסט בקליגרפיה אישית וצירף להם איורים, גם הם בטכניקת חיתוך הלינול. בין הספרים שיצאו בין השנים 1939–1949 נכללים כמה מספרי התנ"ך כמו מגילת רות, מגילת אסתר, מגילת איכה וספר עמוס. כמו כן הכין אלואיל הגדה של פסח לחיילי צה"ל. בספרים אלה חיבר אלואיל בין הסיפורים והנבואות המקראיות לבין אירועי אותה התקופה - מלחמת העולם השנייה, השואה, והקמת מדינת ישראל. בכך היה אלואיל מן האמנים הישראליים הבודדים שהתייחסו ביצירתם לשואה במהלך התרחשותה.

גרפיקה וטיפוגרפיה

אלואיל אייר כמה ספרים, ביניהם "סיפורי ח.נ. ביאליק לילדים", שיצא לאור בשנת 1953, וכן הגדה של פסח, ובה 40 ציורים שיצאה לאור ב-1956.

הוראת אמנות

אלואיל היה מורה בגימנסיה הרצליה וכן בבית הספר התיכון העירוני א' בתל אביב. בין תלמידיו היה אברהם אילת, שהתגורר אצלו בצפת במשך חופשת קיץ אחת וצייר את נופי העיר.