google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ף פלייק

ביוגרפיה

פלייק נולד בחוות בקר בסנופלייק שבאריזונה. לאחר לימודי התיכון היה שליח הכנסייה המורמונית לדרום אפריקה ולזימבבואה. ב-1986 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בריגהם יאנג וב-1987 סיים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת בריגהם יאנג. בתום לימודיו החל לעבוד בוושינגטון די. סי. במשרד יחסי ציבור. בהמשך עבר לנמיביה באפריקה שם כיהן כמנהל המכון לדמוקרטיה. ב-1992 מונה למנהל מכון גולדווטר, מכון מחקר ליברטריאני-שמרני באריזונה.
בשנת 2000 נבחר כנציג מחוז מס' 1 של אריזונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2001 ומאז נבחר לארבע כהונות נוספות. בנובמבר 2012 ניצח בבחירות לסנאט לאחר שזכה ל-49.2% מקולות המצביעים לעומת ריצ'רד קרמונה, חבר המפלגה הדמוקרטית שקיבל 46.2%. פלייק מכהן בסנאט כחבר ועדת החוץ, חבר בוועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים, חבר ועדת המשפטים והוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
במהלך הקדנציה שלו חבר פלייק לקבוצה של חברי סנאט משתי המפלגות, שכונתה "חבורת השמונה" (Gang of Eight), וכוללת בנוסף אליו את צ'אק שומר, לינדזי גרהאם, ג'ון מקיין, מרקו רוביו, דיק דרבין, רוברט מננדז ומייקל בנט, במטרה לקדם רפורמה בחוקי ההגירה לארצות הברית, שתסדיר בין השאר את מעמדם של כ-11 מיליון שוהים בלתי חוקיים.
לאורך השנים תמך בהפשרת היחסים עם קובה, כחבר סנאט תמך ביוזמתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה מ-2015 לנרמול היחסים הדיפלומטיים ואף היה חבר במשלחת הראשונה של הקונגרס לקובה. ב-13 באוגוסט 2015, עם פתיחתה הרשמית של שגרירות ארצות הברית בהוואנה, נכח פלייק במשלחת דו-מפלגתית יחד עם מזכיר המדינה ג'ון קרי בטקס הנפת הדגל האמריקאי. באוקטובר 2017 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט, זאת לאחר שביקורתו על הנשיא דונלד טראמפ פגעה במעמדו במפלגה הרפובליקנית.
פלייק נשוי לשריל ואב לחמישה.
קאארה אקסנס

קריירה

קאארה אקסנס סיים את לימודי בית הספר בשנת 1956 וקיבל תואר אקדמי לאחר לימודים באוניברסיטת ברגן ואוניברסיטת אוסלו בשנת 1963. בשנים 1964–1965 הוא עבר במצפה כוכבים. לאחר מכך הוא עבר לארצות הברית וסיים דוקטורט באוניברסיטת ייל בשת 1969. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהתוויית שיטה לחישוב מסלול חללית ותוצאותיה מנוצלות ב-NASA. על עבודה זו הוא זכה במדליית מ-NASA. כמו כן, בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, אסטרואיד נקרא על שמו.
אקסנס עבד מספר שנים במכון לאסטרופיזיקה בקיימברידג' בשנת 1978 חזר לנורווגיה. בשנים 1978–1988 הוא עבד עבור מערכת הביטחון הנורווגית. בשנת 1988 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת אוסלו.
בשנת 1991 הוא נבחר לאקדמיה למדעים הנורווגית. בשנת 1990 הוא התמנה ליושב ראש של וועדת השמות של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2006.
בשנת 2006 הוענקה לו מדליית המלך על פעילות מדעית רבת שנים.
אייב רוזנטל

אברהם מייקל רוזנטל (באנגלית: Abraham Michael Rosenthal‏; 2 במאי 1922 - 10 במאי 2006) היה יהודי-אמריקאי שהיה העורך הראשי של ניו יורק טיימס משנת 1977 ועד ה-1 בינואר 1988. בנוסף כתב רוזנטל, שהיה ממוצא יהודי,  טור קבוע בניו יורק טיימס (1987-1999) ובדיילי ניוז (1999-2004). רוזנטל הצטרף לניו יורק טיימס בשנת 1943 ועבד עבורם למשך 56 שנים - עד לשנת 1999. שם העט של רוזנטל היה א.מ. רוזנטל, קיצור של שמו, לאחר שעורכי הניו יורק טיימס סירבו שישתמש בשמו במלא.
רוזטל, שנולד באונטריו, קנדה, עבר עם משפחתו לארצות הברית בילדותו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בניו יורק וסיים קולג'.

נקודת מבט פוליטית

רוזנטל תמך במלחמת עיראק והמליץ לארצות הברית להציב אולטימטום לאפגניסטן, איראן, עיראק, לוב, סוריה ולסודאן להעביר לרשותה מסמכים הקשורים לנשק להשמדה המונית ולארגוני טרור.
רוזנטל גם תמך במלחמה בסמים.
יתר הישמעאלי

יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי, דמות מקראית, היה אביו של עמשא (שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ולאחר מכן שר צבא דוד המלך), ובעלה של אביגיל בת ישי, אחות דוד.
בספר שמואל מוזכר שמו של יתר כיתרא הישראלי: "וְאֶת-עֲמָשָׂא שָׂם אַבְשָׁלֹם תַּחַת יוֹאָב עַל-הַצָּבָא וַעֲמָשָׂא בֶן-אִישׁ וּשְׁמוֹ יִתְרָא הַיִּשְׂרְאֵלִי אֲשֶׁר-בָּא אֶל-אֲבִיגַל בַּת-נָחָשׁ אֲחוֹת צְרוּיָה אֵם יוֹאָב." (שמואל ב יז, כה), אך בספר דברי הימים מוזכר שמו כיתר הישמעאלי: "וַאֲבִיגַיִל יָלְדָה אֶת-עֲמָשָׂא וַאֲבִי עֲמָשָׂא יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי" (דברי הימים א ב,יז).
התלמוד הבבלי במסכת יבמות מיישב סתירה זו: "כתיב ועמשא בן איש ושמו יתרא הישראלי, וכתיב יתר הישמעאלי, אמר רבא מלמד שחגר חרבו כישמעאל, ואמר כל מי שאינו שומע הלכה זו ידקר בחרב. כך מקובלני מבית דינו של שמואל הרמתי, עמוני ולא עמונית, מואבי ולא מואבית" (יבמות ע"ז).
המדרש מתאר מפגש בין שאול המלך והנער דוד כאשר האחרון מגיע להילחם בגָּלְיָת, אולם נוצר שם ויכוח בין דואג האדומי ואבנר בן נר, לגבי ייחוסו של דוד, האם הוא יכול לבוא בקהל (להתחתן עם יהודיה) או לא, על רקע הבטחתו של שאול לתת את בתו לאישה להורג גלית. הוויכוח התעורר לאור נישואי בועז עם רות המואביה כמה דורות קודם (בועז פסק כי ציווי התורה לא להתחתן עם מואבי אינו מתייחס לנשים מואביות). דואג האדומי ניצח בוויכוח ונראה כי לא היו מקבלים את דוד לבוא בקהל. או אז נכנס יתר ואיים בחרבו על המתנגדים לשמוע את ההלכה שלמד בבית המדרש של שמואל הנביא. לאחר שההלכה נשמעה בבית המדרש, היא גם התקבלה מכיוון שהתברר כי היא הלכה למשה מסיני, ואז יכול היה דוד וכל משפחתו (ובכלל זה אשתו של יתר) לבוא בקהל.
מחטניים

מאפיינים

המחטניים הם עצים ושיחים מעוצים, בעלי עלים דמויי מחט ולרוב מכוסי קשקשים, הנושאים את זרעיהם חשופים על קשקשי האצטרובל. רוב המחטניים הם ירוקי-עד ומיעוטם נשירים, המשירים את כל עליהם בסתיו. מרבית המינים תחת מחטניים הם דו-מיניים, הכוללים אבקנים ושחלה (פרחיהם מושלמים). כל המינים במחלקה זו מואבקים על ידי רוח, ולא על ידי חרקים.

בשימוש האדם

מחלקה זו כוללת, בין היתר, את הסוגים: אשוח, אשוחית וארז, ממשפחת האורניים, ואת ערער וברוש ממשפחת ברושיים. מבחינה כלכלית הם מהווים מקור חשוב לעץ ונייר.
תיאטרון תיעודי

התיאטרון התיעודי הוא זרם בתיאטרון של המאה העשרים, שאפשר לראות בו המשך לתיאטרון האפי.

זרמים דומים במדיה אחרים

מתוך התיאטרון הדוקומנטרי התפתחה הדוקו-דרמה לטלוויזיה.
גוגל קארדבורד

הגוגל קארדבורד (באנגלית: Google Cardboard) היא מסכת מציאות מדומה שפועלת על ידי הכנסת טלפון חכם לתוך חריץ המיועד לכך במסכה. הוא פותח על ידי גוגל והוצג בפעם הראשונה לציבור הרחב ב-2014 בסן פרנסיסקו. המסכה מאפשרת צפייה בתמונות ובסרטונים ולשחק במשחקים של מציאות מדומה שנוצרו על ידי יישומים ספציפיים.
המכשיר מגיע בצורת מסכה המכסה את העיניים, שבתוכה טלפון חכם משמש כמסך. אין לה רצועות, ועל המשתמש לשמור אותה בגובה העיניים במהלך השימוש.
הגוגל קארדבורד הומצא על ידי שני צרפתים: דוד קוז ודמיאן הנרי, שניהם עובדים במכון לתרבות גוגל בפריז.
גוגל מפרסמת באופן חופשי את הפריסה והמדריך של ה"גוגל קארדבורד" באתר האינטרנט שלה, וכך זה מאפשר לכל אחד לבנות את "הקארדבורד" שלו.
כשהמוצר יצא בתחילה, פורסם שגוגל עשתה זאת כהתרסה כנגד פייסבוק שפיתחה משקפי מציאות מדומה יקרים מאוד וגוגל הראתה שאפשר לעשות זאת מחתיכת קרטון פשוטה.

יישומים

כשיצא לציבור הרחב, ה"גוגל קארדבורד" נחשף עם כמה יישומים תואמים כולל Google Earth, גוגל מפות ו-YouTube.
יישום זה גם עודכן בסוף שנת 2014, וכעת מציע ספריית יישומים תואמים עם ה"גוגל קארדבורד".
ראב

גאוגרפיה ואקלים

האי שוכן במפרץ קוורנר מערבית לחוף קרואטיה, בין האיים פג מדרום, קרק מצפון וצרס ממערב. הוא עשוי מאבן גיר היוצרת שני מישורים מוגבהים, ושיא גובהו בהר קמניאק (Kamenjak) הנישא לרום של 408 מטר בצפון-מזרחו של האי. חלקו המזרחי של האי צחיח ומתאפיין בנוף קארסטי, בעוד שצידו המערבי מכוסה בחורש ים תיכוני. חופו של האי מפורץ ולאורכו מספר מפרצים, ולאורך חופו הדרום-מערבי שוכן האי הקטן והמוארך דולין (Dolin).
האקלים באי ים תיכוני מתון, והטמפרטורה הממוצעת בינואר מגיעה ל-6.7 °C ול-23.2 °C ביולי. כמות המשקעים השנתית מגיעה לכ-1,000 מ"מ בממוצע, ומספר השעות בהן זורחת השמש הוא גבוה במיוחד ועומד על 2,499 שעות בשנה בממוצע.

היסטוריה

האי ראב נזכר לראשונה על ידי היוונים בשנת 360 לפנה"ס ומאוחר יותר על ידי הרומאים אשר כינוהו "ארבה" (Arba). נראה כי השם ניתן לאי על ידי הליבורנים, שהיו תושביו המוקדמים ביותר הידועים של האי, והיישוב הליבורני בעיר ראב נקרה גם הוא בשם זה. ייתכן שהשם בא מהמילה הליבורנית "Arb" (ארב) שמשמעה "כהה" או "חשוך" בהקשרו של חורש ירוק, ועל כן ייתכן והתייחס לנופו המיוער של האי. הרומאים כבשו את ראב במאה ה-2 לפנה"ס, והקיסר אוגוסטוס הקים את חומותיה של העיר ראב והעניק לה מעמד של מוניקיפיום בשנת 10 לפנה"ס. האי התפרסם כמקום לידתם של מרינוס הקדוש ושל ידידו לאו הקדוש במאה ה-3, שעקרו מאוחר יותר לאיטליה והקימו את היישובים שהיו ברבות הימים לסן מרינו ולסן לאו בהתאמה.
החל במאה ה-9 היה האי לחלק מהאימפריה הביזנטית, ולאחר מכן נשלט לזמן קצר על ידי הקרואטים, ולבסוף נכבש בידי לאיוש הראשון מלך הונגריה ב-1358. בתקופה זו נעשה בדרך כלל שימוש בשמו הלטינית של האי "Arbum" (ארבום). ב-1409 כבשה ונציה את האי, ובתקופה זו כונה "Arbe" (ארבה) שהוא שמו באיטלקית עד היום. השם הקרואטי של האי "Rab" (ראב) נזכר לראשונה רק במאה ה-15, אם כי ייתכן שהוא עתיק בהרבה. ב-1449 וב-1456 נפגע האי ממגיפות דבר שכילו באוכלוסייתו.
הסכם קמפו פורמיו מ-17 באוקטובר 1797 הביא לחיסולה של עצמאות ונציה, ומסר את ראב לידי בית הבסבורג. נפוליאון כבש את האי ב-1805, ובמסגרת הסכם שנברון מ-14 באוקטובר 1809, הוא היה לחלק מהפרובינציות הצרפתיות של איליריה עד שנת 1814, מועד בו שב לשלטונו של בית הבסבורג.
עם תום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, עבר האי לשליטת איטליה מכוחה של ברית לונדון, אך זו ויתרה על השליטה בו ומסרה אותו לידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים במסגרת הסכם רפאלו שנחתם ב-1920. כתוצאה מכך עזבו את האי חלק גדול מתושביו האיטלקים.
אל-הורות

אל-הורות (באנגלית: Voluntary childlessness או childfree) היא הבחירה החופשית לא להיות הורים. בשונה מעקרות, הנכפית על האדם, אל-הורות היא בחירה ולא כורח. ההימנעות מהבאת ילדים נחשבת במגוון תרבויות לבחירה נון-קונפורמיסטית, ולעיתים זוכה לגינוי וליחס עוין מהסביבה.
בעבר, האפשרויות המעשיות להימנע מהעמדת צאצאים שלא באמצעות התנזרות היו מוגבלות יחסית. כיום, עם הימצאותם של אמצעי מניעה יעילים, האפשרות שלא להתרבות היא בהישג יד.

טרמינולוגיה

ביוני 2010, הסוציאליסטית הפמיניסטית אורנה דונת יזמה את תהליך מציאת השם בפורום "בחירה בחיים ללא ילדים – אלהורות" (בשמו דאז - "נשים שלא רוצות ילדים") באתר "תפוז אנשים", שם הוצע ונבחר השם "אלהורות"; האקדמיה ללשון העברית לא הכירה במונח זה.

אלהורות בפמיניזם

בזרמים הרדיקליים של הגל השני של הפמיניזם, רווחה הגישה לפיה עיקר הדיכוי של נשים קשור למהות הביולוגית של הולדה, ולכן הבחירה לא ללדת נתפשה כבחירה האידיאלית. הוגות וסופרות של התנועה הזו הרבו לתאר אוטופיות שבהן רבייה תתרחש באופנים חוץ-גופיים, ביניהן שולמית פיירסטון בספרה הדיאלקטיקה של המין, וכן מארג' פירסי בספרה Woman on the Edge of Time. בגל השלישי של הפמיניזם והלאה, גישה זו הוחלפה באידאולוגיית הבחירה – שמעלה על נס את אפשרותן של נשים לבחור בחירות משמעותיות לחייהן, ובהן גם אם, כיצד, או מתי להתרבות. בגל זה, הפכה הבחירה לכדי זהות (באנגלית המונח המתאר הוא Childfree, או חופשי מילדים, והוא משמש גם בקהילות שקמות סביב הנושא וגם באקדמיה).

בישראל

בשנת 2010 יצא "ממני והלאה", הספר הישראלי הראשון המוקדש לנושא אלהורות, המבוסס על מחקרה של המחברת אורנה דונת, ובו היא בוחנת את התפיסות החברתיות וההיסטוריות כלפי אל-הורות בישראל. היא גילתה שיש בישראל סטיגמה גדולה כלפי מי שבוחר לא להביא ילדים, ובעיקר כלפי נשים אל-הוריות, ואף ערכה השוואה בין החוויה של חברי קהילת הלהט"ב אל מול גישות הומופוביות לגישה שחוות נשים אלו. אחד הדברים שציינה לגבי הנכחת הגישה בציבור היה הצורך להבדיל בין גישה אל-הורית למונח "חיים בלי ילדים", מכיוון שזה אינו מייצג את גורם הבחירה, ומצד שני, מאנטי-נטליזם, שזו התנגדות מוסרית או אידאולוגית להולדה על ידי כל אחד, לא רק האדם האל-הורי.

בספרות

אלהורות נמצאת במרכז הרומן "ניצבת" מאת א"ב יהושע. גיבורת הרומן, נוגה, אומרת פעמים אחדות לאורך הסיפור שהיא יכולה ללדת אך אינה רוצה. כאשר הרתה עברה בסתר הפלה מלאכותית, צעד שהוביל לגירושיה מבן זוגה. הילד שלא נולד וסירובה של נוגה ללדת ממשיכים להעסיק אותה ואת הסובבים אותה. בראיון שהעניק א"ב יהושע לידיעות אחרונות בשנת 2014 אמר: "בזמן האחרון אני נתקל בתופעה של נשים שהחליטו לא ללדת. ההחלטה הזאת, אם מצד הגבר ואם מצד האישה, היא בעיני איזו הפרעה במחזור הטבעי של הטבע. אישה שמחליטה לא להביא ילד זה סוג של נכות. סוג של אגואיזם, סוג של התחפרות בתפקיד הניצבת".
פולינום אי פריק

באלגברה, פולינום אי-פריק הוא פולינום, בדרך-כלל מעל שדה, שלא ניתן לכתוב אותו כמכפלה של שני פולינומים שאינם קבועים (פולינום פריק הוא פולינום לא קבוע שניתן להציגו באופן כזה). לפולינומים אי-פריקים יש תפקיד מרכזי בתורת גלואה, וגם בבניה של שדות סופיים.
הפריקות תלויה לא רק במקדמי הפולינום, אלא גם בשדה שבו מדובר - ייתכן שפולינום יהיה אי-פריק מעל שדה מסוים, ויתפרק מעל שדה הרחבה שלו.
פולינומים אי-פריקים הם האיברים הראשוניים של חוג הפולינומים מעל השדה, שהוא חוג אוקלידי; בדיוק כפי שהראשוניים המוכרים הם האיברים הראשוניים של חוג המספרים השלמים. בשני המקרים, אפשר לפרק כל איבר של החוג למכפלה של איברים ראשוניים, באופן שהוא, מבחינה עקרונית, יחיד. האנלוגיה בין פולינומים (בעיקר מעל שדות סופיים) ובין מספרים שלמים מרחיקה לכת עד ליצירה של "תורת מספרים" של פולינומים, שבה משחקים הפולינומים האי-פריקים תפקיד מרכזי.

שיטות לזיהוי אי פריקות

פולינום ממעלה שנייה או שלישית הוא פריק אם ורק אם יש לו שורשים, כלומר אם קיים איבר בשדה שמאפס אותו.
קריטריון איזנשטיין הוא קריטריון עבור אי פריקות של פולינום בעל מקדמים שלמים (ובעזרת שימוש במכנה משותף אפשר להשתמש בו גם עבור מקדמים רציונליים). הוא מנוסח כך:
יהא  פולינום במקדמים שלמים. אם קיים מספר ראשוני   כך ש- 
(  מחלק את כל המקדמים פרט לזה של החזקה הגבוהה ביותר)
וכמו כן מתקיים   (כלומר,   לא מחלק את המקדם של החזקה הגבוהה ביותר, וריבועו לא מחלק את המקדם החופשי) אז הפולינום הוא אי פריק מעל המספרים השלמים.
מן הלמה של גאוס נובע שאם פולינום מוגדר מעל תחום פריקות יחידה והוא פרימיטיבי ואי-פריק שם, אז הוא אי-פריק גם מעל שדה השברים של התחום.
שמורת הטבע גאמבול

שמורת הטבע גאמבול (בצרפתית: Réserve spéciale de faune de Guembeul) היא שמורת טבע הממוקמת כעשרה קילומטרים דרומית לסן-לואי שבסנגל, המשתרעת על פני שטח של כ-720 דונמים. היא הוכרזה רשמית כשמורה בשנת 1983.
השמורה היא ביתם של מינים רבים של ציפורים, זוחלים ויונקים. באתר פועלות תוכניות לרבייה מחודשת, והשבה לטבע, של שלושה מיני צבאים. כמו כן בשמורה נפוץ גם צב היבשה הדרבני.
דמיטרי שמיאקה

ביוגרפיה

מקור השם שלו אינו ברור. קיימות שתי גרסאות - שהקמור הוא מילה טטרית שפרושה "תכשיט" או לפי הגרסה השנייה - פרוש השם הוא "בעל כוח גדול במיוחד".
בשנות ה-30 של המאה ה-15 הוא היה שותף פעיל במאבק אביו יורי דמיטרייביץ' ואחיו ואסילי הפוזל על כס נסיך מוסקבה. לאחר פטירתם, החל משנת 1436 הוא היה בראש המחנה.
ב-7 ביולי 1445 במהלך הקרב בין ואסילי השני, נסיך מוסקבה לבין הכוחות של חאנות קאזאן הנסיך נלקח בשבי. בהתאם לנוהג, כס נסיך מוסקבה הועבר לדמיטרי שמיאקה כי באותה התקופה הוא היה הבכור בין צאצאיו איוואן הראשון, נסיך מוסקבה. ואסילי השני הבטיח סכום כסף גדול לחאן, הצליח להשתחרר מהשבי ואף קיבל משוביו כוח צבאי שהיה צריך לעזור לו לחזור לשלטון. עם חזרתו של ואסילי למוסקבה, דמיטרי שמיאקה העביר לו את השלטון ללא בעיות וחזר לעיר אוגליץ' באזור מוסקבה. לצורך העברת כסף לשוביו ואסילי הגדיל מאוד את המיסים והדבר גרם להתמרמרות גדולה בקרב האצילים בנסיכות. רבים מהם ביקשו מדמיטרי לחזור למוסקבה. בתמיכתם, בפברואר 1446 הוא כבש את העיר והחל כהונה שנייה של שלטונו. מספר ימים לאחר מכך נתפס גם נסיך ואסילי. דמיטרי שמיאקה החליט לעבר אותו לעות נקמה על אחיו ואסילי הפוזל ושלח אותו לאוגליץ'. אבל השלום בין בני הדודים היה שברירי מאוד. בסוף שנת 1446 כוחות שתמכו בואסילי השני התקרבו למוסקבה וב-17 בפברואר 1447 הוא החזיר לעצמו את השלטון.
דמיטרי שמיאקה המשיך במאבק צבאי, אך ללא הצלחה והפסיד במספר קרבות. בשנת 1452 הוא הצליח להימלט לנובגורוד וככל הנראה הורעל שם בשנת 1453.
יבגני פרימקוב

נעוריו והשכלתו

פרימקוב נולד בקייב, באוקראינה הסובייטית וגדל בטביליסי, גאורגיה. הוא קיבל השכלה גבוהה במכון ללימודים מזרחיים במוסקבה ועבד באוניברסיטת מוסקבה.

כעיתונאי וכאיש ביון

מ-1956 עד 1970 היה עיתונאי עבור הרדיו וכתב לענייני המזרח התיכון של העיתון "פראבדה", שלימים היה לעורכו הראשי. בעת עבודתו ככתב המזרח התיכון שיתף פעולה עם המינהל הראשי הראשון של הקג"ב (סוכנות הביון הסובייטית) במשימות מודיעיניות, כששם הצופן שלו היה "מקסים".
כחוקר בכיר במכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים, פרימקוב נכנס לחברה המדעית ב-1962. מ-1970 עד 1977 שירת כסגן מנהל המכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים של האקדמיה הסובייטית למדעים. מ-1977 עד 1985 היה מנהל המכון ללימודים מזרחיים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. באותו הזמן גם היה סגן ראשון ליושב ראש ועדת השלום הסובייטית, ארגון חזית תעמולתי של הקג"ב. ב-1985 חזר למכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים והיה מנהלו, עד 1989.

כמדינאי

יבגני פרימקוב החל להיות מעורב בפוליטיקה ב-1989 כאשר היה ליו"ר מועצת הברית של הסובייט העליון של ברית המועצות, אחד משני בתי הפרלמנט הסובייטי. מ-1990 עד 1991 היה ראש המועצה הנשיאותית של מיכאיל גורבצ'וב. הוא היה נציגו המיוחד של גורבצ'וב בעיראק, בפרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, פרימקוב ניהל אז שיחות עם סדאם חוסיין. לאחר כישלון ניסיון הפוטש באוגוסט 1991, פרימקוב היה לסגן ראשון של ראש הקג"ב ולאחר הקמת הפדרציה הרוסית, הוא היה לראש שירות הביון החיצוני של רוסיה, תפקיד שמילא ברציפות עד 1996.

כשר חוץ וראש ממשלה

מינואר 1996 עד ספטמבר 1998 היה שר החוץ הרוסי והיה שותף פעיל מאוד במדיניות החוץ של רוסיה. הוא הוביל מהלך נרחב בתקופת ילצין לחידוד מורת רוחה של רוסיה מהתפשטות ברית נאט"ו ומהניסיון לצרף מדינות מזרח-אירופאיות לארגון. בתקופתו רוסיה חתמה על אמנת הייסוד של נאט"ו ליחסים ושיתוף פעולה ביטחוני עם רוסיה, מה שציין את סיום האיבה של המלחמה הקרה. בנוסף לכך, פרימקוב הוא ממעוררי הדיון הבינלאומי אודות תפקידה של ארצות הברית בעידן הפוסט-סובייטי. הוא היה גם ממנסחי "דוקטרינת פרימקוב" הדוגלת בהתפשטות השפעתה של רוסיה על מדינות המזרח התיכון והרפובליקות הסובייטיות לשעבר. עקרונית, פרימקוב היה אנטי-מערבי והוא היה ממקדמי רעיון BRIC - ברית אסטרטגית משותפת בין הודו, סין ורוסיה. ברזיל הצטרפה בשל ההתפתחות האדירה שעברה כלכלתה בעשורים האחרונים.
בשנת 2003 ביקר מספר פעמים בבגדאד כנציגו המיוחד של ולדימיר פוטין במטרה למנוע את פלישת ארצות הברית למדינה. בשנת 2004 העיד מטעם ההגנה במשפטו של סלובודן מילושביץ'.
בשנים 2001–2011 היה ראש הלשכה למסחר.

פטירתו

ב-26 ביוני 2015 הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת והוא בן 85. ב-29 ביוני נערך טקס אשכבה וטקס הלוויה ממלכתי והוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

מורשתו וזכרו

"דוקטרינת פרימקוב" (שנוסחה על ידו) הדוגלת בהתפשטות השפעתה של רוסיה על מדינות המזרח התיכון והרפובליקות הסובייטיות לשעבר, מהווה את דרך הפעולה העיקרית של השלטון הרוסי והיא אבן-דרך במדיניות החוץ הרוסית מאז שנת 2000.
אחת מספינות הטילים של הצי הרוסי הנמצאת בבנייה צפויה להיקרא "יבגני פרימאקוב", כך על פי הצעתו של פוטין.
בשנת 2014, לקראת חגיגות 85 של פרימקוב הטלוויזיה הוקרן סרט של סרגיי בריליוב על חייו.
פאוסטן-ארשאנז' טואדרה

קריירה אקדמית

טואדרה נולד בבנגי; בנם של נהגת וחקלאי,  משפחתו במקור מדמארה, צפונית לבנגי. הוא השלים את לימודיו התיכוניים במכללת ברתלמי בוגנדה בבנגוי וקיבל תואר שני בשנת 1976, לפני שהמשיך לימודיו באוניברסיטת בנגוי ובאוניברסיטת אבידג'אן. בעל דוקטורט במתמטיקה משנת 1986 מאוניברסיטת ליל למדע וטכנולוגיה בצרפת, ודוקטורט נוסף, גם במתמטיקה, מאוניברסיטתיואנדה הראשון בקמרון בשנת 2004. בשנת 1987 הוא הפך לעוזר מרצה למתמטיקה באוניברסיטת בנגי והיה סגן דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה בשנים 1989–1992. בשנה האחרונה התמנה למנהל מכללת ההדרכה למורים. הוא הצטרף לוועדה הבינלאומית לתקינה של תוכניות מתמטיקה במדינות דוברות צרפתית ובאוקיינוס ההודי (CIEHPM) בשנת 1999, כיהן כנשיא הוועד משנת 2001 עד 2003. הוא התמנה לסגן דיקן אוניברסיטת בנגי במאי 2004. לאחר מכן שימש כרקטור האוניברסיטה משנת 2005 עד 2008 ובמהלכן השיק מספר יוזמות מרכזיות, כמו תוכנית הכשרה ליזמות  ויצירת הקונסורציום האוקלידי.
טואדרה נשוי הן לבריג'יט טואדרה והן למרגריט "טינה" טואדרה. על פי הדיווחים, שתי הנשים מתחרות על התואר "הגברת הראשונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית" מאחורי הקלעים. לפאוסטן שלושה ילדים.

ראש ממשלה

טואטרה מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא פרנסואה בוזיזה ב-22 בינואר 2008, לאחר התפטרותו של אלי דוטה. ממשלתו, שהייתה מורכבת מ-29 חברים — ארבעה שרי מדינה, 17 שרים ושבעה צירים לשר, יחד איתו כראש ממשלה — הושבעה ב-28 בינואר.
דיאלוג לאומי נערך בדצמבר 2008, ובוזיזה אז פיזרה את ממשלת טואדרה ב-18 בינואר 2009 לקראת הקמת ממשלת אחדות לאומית. טואדרה מונה מחדש לראש הממשלה ב-19 בינואר. בהמשך אותו יום מונתה ממשלתו החדשה שכללה 31 שרים, כאשר רק 10 שרים ממשיכים בתפקידיהם; מורדים לשעבר רבים נכללו בהרכב החדש כדי להכין את המדינה לבחירות המקומיות ב-2009 ולבחירות הנשיאותיות והפרלמנטריות ב-2010.
בעקבות הסכם שלום בין ממשלת בוזיזה לקואליציית המורדים סלקה בינואר 2013, פיטר בוזיזה את טואדרה ב-12 בינואר 2013, בהתאם לתנאי ההסכם, שחייב למנות ראש ממשלה חדש מהאופוזיציה הפוליטית. בהמשך הודיע טואדרה על כוונתו להתמודד כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות באוקטובר 2015.

מעורבות אקדמית

בשנת 2008, יזם את הקמת הקונסורציום האוקלידי בחסות אוניברסיטת בנגי והקמת אוניברסיטה אוקלידית (צרפתית: מוט Universitaire Euclide). בתפקידו כראש ממשלה חתם טואדרה על מנגנון השתתפות של הרפובליקה המרכז אפריקאית במאי 2010. ראש הממשלה, סימפליס סרנדג'י, חתם גם הוא על הסכם זה במרץ 2011.
רכבת ההפתעות

רכבת ההפתעות היא רצועה יומית לילדים ששודרה בטלוויזיה החינוכית ב-1982 ולאחר מכן שוב בין השנים 1986‏-1990 ועוד עונה נוספת ב-1997. הרצועה הכילה בעיקר  סדרות אנימציה קצרות מחו"ל - בעיקר מארצות מזרח אירופה.
בפתיח התוכנית המקורי, הופיעו דמויות מתוכה, בהן "שאפי שאפו", "פלטיאל", "הכלב הקטן" ועוד. מאוחר יותר שונה הפתיח, נעשה לצבעוני יותר ואף נוסף לו שיר בעוד שהדמויות הוחלפו.
את שיר הפתיחה של הפתיח השני כתבה לאה נאור, הלחין עוזי חיטמן וביצע אלי גורנשטיין.
אשלי טוויצ'ל

ביוגרפיה

טוויצ'ל נולדה במחוז וסטצ'סטר, במדינת ניו יורק. היא למדה ושחתה באוניברסיטת דיוק.

2011

באליפות העולם שנערכה בשנגחאי שבסין ביולי 2011 זכתה טוויצ'ל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ קבוצתי ביחד עם אנדרו גמל ושון ראיין בתוצאה של 57:00.6 דקות, לפני אוסטרליה (57:01.8 דקות) וגרמניה (57:44.2 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:40.2 שעות, אחרי סוואן אוברזון משווייץ  (1:00:39.7 שעות) ואורלי מולר מצרפת (1:00:40.1 שעות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:38.38 דקות.

2012

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיימה טוויצ'ל במקום עשירי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.34 דקות ובמקום 18 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.69 דקות ולא נכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.

2013

באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2013 זכתה טוויצ'ל במדליית זהב בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:00.9 שעות.

2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה ב-2015 סיימה טוויצ'ל במקום שישי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:10.0 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:20:20.8 שעות ובמקום חמישי במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:50.6 דקות.

2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה טוויצ'ל במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.85 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 8:28.96 דקות ועלתה מהמקום השלישי ובמקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.17 דקות ולא נכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:11.95 דקות, אחרי ליה סמית' מארצות הברית (8:10.17 דקות) ולפני קיאה מלוורטון מאוסטרליה (8:16.51 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.27 דקות.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה טוויצ'ל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:07.0 דקות, לפני אורלי מולר מצרפת (59:10.5 דקות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (59:11.4 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-5 ק"מ קבוצתי, ביחד עם ברנדן קייסי, היילי אנדרסון וג'ורדן וילימובסקי בתוצאה של 54:18.1 דקות, אחרי צרפת (54:05.9 דקות) ולפני איטליה (54:31.0 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:41.3 שעות.
אטא

הגייה

מקורה של האות אטא באות הפיניקית שממנה התגלגלה גם האות העברית חי"ת. ההגייה הראשונית שלה הייתה כפי הנראה עיצור חוכך סדקי (/h/ ‏:IPA - כמו ה"א). על כל פנים, דיאלקטים יווניים רבים איבדו את הצליל הזה בשלב מוקדם, והאות עברה לשמש כתנועה הדומה לסֶגול בעברית (תנועת E).
ביוונית מודרנית האות נהגית כחיריק ונקראת "אִיטא".
סרחיו ריקו

קריירה

ריקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סביליה. לאחר שעבר את גיל הנוער הצטרף לקבוצת המילואים וב-1 ביולי 2013 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה הבוגרת. לאחר פציעתם של בטו ומריאנו ברבוסה השוערים הראשונים של הקבוצה, ב-14 בספטמבר 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסביליה בניצחון 0-2 נגד חטאפה. כעבור ארבעה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית נגד פיינורד רוטרדם גם בו ריקו לא ספג וקבוצתו ניצחה 0-2. בדצמבר של אותה שנה הפך ריקו לשוער הראשון של הקבוצה ובאותו חודש גם האריך את חוזהו עד 2017. הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת עם 37 הופעות 11 מתוכן בליגה האירופית בו גם זכה סביליה. ריקו פתח במשחק הגמר בו גברה סביליה 3-2 על דניפרו דניפרופטרובסק. עונה לאחר מכן נותר על הספסל בגמר הליגה האירופית בו גברה סביליה 3-1 על ליברפול. 
ב-9 באוגוסט 2018 הושאל ריקו לפולהאם מהפרמייר ליג לעונה אחת. ב-27 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 0-3 לבורנמות'. 
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת.
ב-26 במאי 2015 זומן לראשונה ריקו לסגל נבחרת ספרד. ב-1 ביוני 2016 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת כשעלה כמחליף בניצחון 6-1 על קוריאה הדרומית. ריקו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 כשוער השלישי של הנבחרת.