google/wiki40b huggingface dataset:
פורדהאוז בן-ציסי

ביוגרפיה

פורדהאוז בן-ציסי נולד באוקראינה, בעיירה חודורקוב ליד קייב בשנת 1896. בתחילה למד בישיבה אך לאחר מכן רכש השכלה מוזיקלית בקונסרבטוריון הממלכתי בסנקט פטרבורג (אז פטרוגרד). עלה לארץ ישראל בשנת 1924. משנת 1926 היה מנצח באופרה הארצישראלית ולאחר מכן ב"תזמורת הסימפונית הארץ ישראלית". בן-ציסי היה המייסד של האורטוריה הארצישראלית, שהופיעה באורטוריות (יצירות מוזיקליות דרמטיות, המבוצעת על ידי מקהלה ותזמורת ללא משחק וללא תפאורות). באורטוריה הארץ ישראלית הושרו רוב הטקסטים בעברית והושם דגש על נושאים יהודים ותנ"כיים. לקראת המכביה הראשונה בשנת 1932 נערך נשף אמנותי גדול במסגרתו הופיעה האורטוריה הארץ ישראלית בניצוחו של בן-ציסי במחרוזת שירי גבורה יהודית ובהם שיר הניצחון מתוך "יהודה המכבי" מאת הנדל.
משנת 1929 היה בן-ציסי המנצח על התזמורת שליוותה את הצגות תיאטרון הבימה והלחין מוזיקה לעשרות מהצגות הבימה.
משנות השלושים ועד לשנות השישים שימש בן-ציסי כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הבימה.
פורדהאוז בן-ציסי נפטר בשנת 1979.
בתו שולמית אלקלעי הייתה כנרת בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
אנה מריה ון שורמן

חייה

ון שורמן נולדה בקלן למשפחה בעלת אמצעים, אמהּ הייתה גרמניה ואביה היה הולנדי. אביה לימד אותה ואת אחיה בביתם ובגיל ארבע כבר הייתה מסוגלת לקרוא. ב-1623 אביה פרדריק נפטר וב-1626 היא ואמהּ עברו לאוטרכט. ב-1636 הייתה לסטודנטית הראשונה באוניברסיטת אוטרכט והורשתה להשתתף בשיעורים כשהיא מוסתרת מאחורי וילון. היא התעניינה בספרות ובכל תחומי המדע, אולם אהבתה העיקרית הייתה תאולוגיה. היא הוסמכה כמשפטנית. ב-1637 נפטרה אמהּ של ון שורמן ועול הטיפול בשתי דודותיה הוטל בלעדית על כתפיה, מה שגזל ממנה אנרגיה וזמן רבים. בערך באותה תקופה היא החלה לחשוב שלא תוכל לפרסם יותר את פרי עטה. בספרה "המשרתת המלומדת" טענה שורמן כי נשים צריכות לרכוש השכלה בכל התחומים, אבל לא להשתמש בה לצורכי מקצוע. ון שורמן פנתה לנשים רבות ברחבי אירופה, לגייס כספים לחינוך נערות ונשים.
בין יתר יצירותיה נמנו תחריטים עדינים, כשהשתמשה ביהלומים על גבי זכוכית. היא צברה מומחיות בפיסול, עיצוב שעווה וגילוף שנהב ועץ. בנוסף לכך ציירה, בעיקר פורטרטים.
ב-1664 פגשה את ז'אן דה לאבדי, ישועי שהמיר את אמונתו לנצרות פרוטסטנטית. הוא ייסד פלג דתי מהורהר שנודע בשם לאבדיזם. ב-1669 עזבה ון שורמן את אוטרכט לאמסטרדם על מנת לחיות עם דה לאבדי וחסידיו ולאחר מכן נאלצו לעבור שוב לאלטונה, עיר ומחוז של המבורג, כיום בגרמניה אך באותה התקופה בדנמרק. ון שורמן הוקסמה מלאבדי ורעיונותיו והפכה לעוזרתו הראשית. לאבדי נפטר ב-1674 וון שורמן הפכה לדמות מרכזית בקבוצה של נשים משכילות. לאחר מכן עברה שוב לפריסלנד, שם נפטרה ב-1678. הלאבדיזם הוכחד בסביבות 1750.
קרל אלמנדינגר

קריירה מוקדמת

אלמנדינגר נולד ב-3 בפברואר 1891 באבצגמינד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-122 (וירטמברג ה-4 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר אלמנדינגר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1932 הועבר אלמנדינגר למחלקת ההדרכה במשרד המלחמה, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1934 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר, וב-15 באוקטובר 1935 לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה אלמנדינגר לדרגת אוברסט, ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-35, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לראש אגף 10 בOKH.

מלחמת העולם השנייה

ב-15 באוקטובר 1939 מונה אלמנדינגר לראש מטה הקורפוס ה-5, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה 5, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם אלמנדינגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-39 וה-5 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-17 ביולי 1941 קיבל אלמנדינגר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה הוחזקה הדיוויזיה בעתודת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן פעלה במסגרת יחידת האבטחה האחורית. ב-5 בנובמבר 1941 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים הקלה ה-5, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית.
בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-10, וביוני 1942 פרש אלמנדינגר לחופשה קצרה, שבמהלכה הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-5. ביולי חזר אלמנדינגר לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 בדצמבר 1942 קיבל אלמנדינגר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-4 בינואר 1943 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-1 באפריל 1943 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולחם עמו בקרבות בגשר קובאן ובחצי האי קרים.
ב-1 במאי 1944 מונה אלמנדינגר למפקד הארמייה ה-17 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-9 במאי קיבל אישור לפנות את המבצר של סבסטופול לאחר התקפות רוסיות כבדות. ב-25 ביולי 1944 פרש אלמנדינגר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקאי.

לאחר המלחמה

אלמנדינגר שוחרר מהשבי בסוף שנת 1947. לאחר שחרורו התגורר אלמנדינגר באלוואנגן עד למותו ב-2 באוקטובר 1965.
קליין לאוטרארהורן

גאוגרפיה

ההר נמצא במזרח הרכס המרכזי של האלפים הברניים ברכס החוצה את הרכס המרכזי לרוחבו המתחיל בהר מטנברג שמעל העיירה גרינדלוולד וממשיך דרך ההרים קליין שרקהורן, שרקהורן, לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן והוגיהורן ועד להר הלאוטראר רוטהורנר, שם מסתיים הרכס מעל קרחון פינסטראר.
הקליין לאוטרארהורן יחד עם ההוגיהורן והלאוטראר רוטהורנר מפרידים גם בין קרחון פינסטראר וקרחון סטראלג (Strahlegg Glacier) המהוים יחד עם קרחון לאוטראר את קרחון אונטראר.
מקרקעין בישראל

מס רכישה

על פי החוק חייב כל רוכש מקרקעין בתשלום מס רכישה על פי מדרגות המתעדכנות אחת לשנה, בתאריך 16 בינואר. את המס משלמים למס הכנסה תוך 50 יום ממועד החתימה על הסכם הרכישה.

מקרקעין, תכנון ובניה

על-פי חוק המקרקעין יש לקבל הסכמתם של 75% מהדיירים בבית משותף לצורך הרחבת דירה. במקום זאת, ניתן גם להשיג רוב של שני שלישים מבעלי הרכוש המשותף. בבניית תוספת ממ"ד ניתן להסתפק ב-60% מהדיירים.
עם זאת, במידה וההתנגדות של השכנים אינה סבירה, ניתן להפעיל את תקנה 2ב לתקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), התש"ל-1970, ולשלוח מכתבים רשומים למסרבים לחתום לשם שמיעת התנגדותם. במקרה שההתנגדות אינה סבירה ייתכן כי הוועדה המקומית לתכנון ובניה תאשר בנייה גם ללא רוב זה. 
המפקח על בתים משותפים במשרד המשפטים אחראי לבדיקת מצבים בהם יש ניגודי אינטרסים כאלה, והוא יושפע רבות מהעמדה התכנונית של הוועדה המקומית לגבי ההתנגדות.

משכנתא

כאשר נדרש מימון בנקאי על מנת להשלים את רכישת המקרקעין, הלווה יפנה לבנק לצורך קבלת משכנתא. מימון זה ניתן על ידי הבנק תוך מישכון הנכס ושיעבודו לבנק, תוך רישום הערת אזהרה במינהל מקרקעי ישראל/מרשם המקרקעין (המכונה טאבו).
מקס גרונוולד

קריירה

גרונוולד החל לשחק במדי הקבוצה האוסטרית-יהודית הכח וינה בשנת 1920. בשנת 1926, הכח ביצעה סיבוב משחקים ברחבי ארצות הברית. גרונוולד וכמה מחבריו לקבוצה, החליטו להישאר במדינה ולהצטרף למועדונים מקומיים שונים. גרונוולד חתם במדי ניו-יורק ג'איינטס מהליגה האמריקנית המקצוענית לכדורגל. הוא שיחק בג'איינטס במשך שלוש עונות, והיה הכובש מספר 2 בליגה הבכירה אחרי אנדי סטיבנס בשנת 1929. כאשר החלה המתקפה של התאחדות הכדורגל האמריקנית על הליגה האמריקנית המקצוענית על זכויות הליגות, גרונוולד עבר לשחק בליגה המקצוענית המזרחית בארצות הברית, לאחר שהליגה הקודמת בה שיחק הוכרזה כלא חוקית על ידי אופ"א ופיפ"א. כאשר הוא עבר בין הליגות, הוא חתם בקבוצת הכח ניו-יורק שזכתה בשנת 1929 בגביע האמריקאי. שער הבכורה שלו בקבוצתו החדשה, היה כבר במשחקו השני בקבוצה, בניצחון המוחץ של הכח על סנט לואיס מדיסון קנל. בסוף המלחמה בין התאחדות הכדורגל האמריקנית לליגה המקצועית, הביאה למיזוגה של הליגה עם הליגה המזרחית המקצוענית בה שיחק גרונוולד. כאשר האיחוד התרחש, הכח ניו-יורק התאחדה עם קבוצת הכח ברוקלין מהליגה המקצוענית, והקבוצות המאוחדות יצרו את קבוצת כוכבי הכח. גרונוולד שיחק שתי עונות בקבוצה המחודשת. ב-1931, הליגה המקצוענית לכדורגל בארצות הברית התפרקה בגלל בעיות באיחוד וגם בגלל השפל הגדול שהתרחש במדינה באותה התקופה. לבסוף, גרונוולד חזר לאוסטריה, לשחק עוד עונה אחת במדי הכח וינה.
אשר דיקשטיין

אשר דיקשטיין (עין דור) (נולד ב-1943) הוא צייר, מאייר וחלוץ קומיקס ישראלי.

ביוגרפיה

דיקשטיין גדל בשכונת נווה צדק בתל אביב, אביו עבד כסנדלר. בילדותו למד בישיבה. 
בשנות ה-60 היה דיקשטיין חלוץ בתחום הקומיקס וערך סדרת חוברות קומיקס בשם "בוקי" שיצאה לאור בין 1967 ל-1970. כן אייר קומיקס בעיתוני הילדים הארץ שלנו ודבר לילדים שם פרסם סדרות קומיקס, לרבות סדרות קומיקס על פי סיפוריו של פנחס שדה. כן פרסם קומיקס בעיתוני ילדים כ"אצבעוני", "במבי" ו"הרפתקאות לנוער".
כמאייר אייר ועיצב עטיפות של ספרים רבים עבור הוצאת רמדור לרבות ספרי "פטריק קים" וחסמבה. כן אייר עבור "הוצאת נרקיס" שהוציאה ספרי מערבונים כ"רינגו" וספרי "טרזן" בפורמט של חוברות בכריכה רכה. עבד כגרפיקאי ומאייר בשבועון הבידור להיטון, ואף יצר את הלוגו שלו. 
דיקשטיין חזר בתשובה, הפך לחסיד חב"ד ומתגורר בצפת. גם כיום הוא עוסק בתחום הקומיקס, ומנסה לקדם את תחום הקומיקס החרדי.
מאיה (סרט)

תמצית העלילה

מאיה היא תלמידה בבית ספר למשחק. בתרגיל בכיתה היא משמיעה מונולוג של בלאנש מהמחזה "חשמלית ושמה תשוקה". היא עושה זאת בקול מונוטני וחסר רגש, ובעקבות נזיפתה של המורה ("מי שרוצה לעמוד על במה, צריך לחפור בתוך עצמו בלי לפחד, ומי שמפחד – שילך לעבוד בסופרמרקט") פורשת מהלימודים. בעבודתה כמלצרית חוזרת מאיה על אותו מונולוג באוזניו של לקוח, אך מציגה אותו בצורה משכנעת ביותר, כאילו האמור במונולוג קרה לה עצמה.
חרף חוסר ניסיונה, מלהק חגי ("הגאון התורן של התיאטרון", מתארת אותו נורית) את מאיה לתפקיד הראשי במחזה שכתב, על פי קורותיה של בת דודתו המנוחה, והוא גם מביים. המחזה עוסק בנילי, צעירה שעברה הפלה, אך אינה מסוגלת להשלים עם כך, וחשה שתינוקה נלקח ממנה ומוסתר, ומצפה שיוחזר אליה. כתוצאה מכך היא מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי, שבו מתרחש עיקר עלילת המחזה. לשם עיצוב אמין של פרק זה, מצטרף לצוות המחזה יועץ, ד"ר בירן, שהוא מנהל מחלקה בבית חולים פסיכיאטרי. במהלך החזרות עולה ההצעה שמאיה תאושפז, כדי לחוש היטב את האווירה בקרב החולים ואת התנהגותם. ד"ר בירן מסתייג מרעיון זה, אך בסופו של דבר מתרצה, ומאיה משתלבת בקרב החולים במחלקתו.
במהלך החזרות מאיה וחגי מתאהבים זה בזה. מאיה חוששת שיחסו של חגי אליה כבמאי ייפגע כתוצאה מאהבתו אליה, ומציעה שתפרוש, אך חגי מפיג חשש זה.
בין מאיה לחגי פורץ ויכוח על מילות הסיום של המחזה. מאיה אינה מוכנה לומר את מילות הסיום הליריות שכתב חגי, אך חגי אינו מקבל את גישתה, ומורה לה לדבוק במילות הסיום המקוריות.
בחלקו האחרון של הסרט מוצגת הצגת הבכורה של המחזה. בקהל הצופים נמצאים בני משפחתה של מאיה, מורתה בבית הספר למשחק והמאושפזים שבקרבם השתלבה מאיה במהלך החזרות. בסצנת הסיום של המחזה מאיה אינה מסוגלת לומר את מילות הסיום עליהן התאמנה בחזרות. שותפהּ לסצנה זו, הרופא המטפל בה (אלכס אנסקי) מושך זמן, ומאחורי הקלעים מורה חגי למנהלת ההצגה לסגור את המסך ולסיים את המופע, אך מנהל התיאטרון קובע שיש לתת להצגה להימשך. מאיה, במאמץ נפשי עצום, אומרת את מילות הסיום שלה, המשקפות ספק את נפשה של נילי ספק את נפשה של מאיה.
ההצגה זוכה לתשואות הקהל, אך חגי זועם על חריגתה של מאיה מהטקסט שכתב, ומודיע למאיה על ניתוק היחסים ביניהם. למחרת חוזרת מאיה לאולם התיאטרון הריק, וחוזרת לבדה על קטע הסיום המקורי, שכתב חגי. לפתע היא מבחינה שחגי יושב באולם, ומבטיחה לו שבמופעים הבאים של המחזה תיצמד למילות הסיום המקוריות, אך חגי אומר לה שהוא מעדיף את מילות הסיום שאמרה בהצגת הבכורה.

אמת אמנותית או דרמה?

במרכז הסרט, העוסק בהעלאתו של מחזה על הבמה, נמצא העימות בין מאיה, השחקנית, לחגי, הבמאי. עופר מתן מציג את העימות, שהחל בעקבות שהייתה של מאיה בבית החולים הפסיכיאטרי: "את התובנות שלה משם היא מביאה לחזרות עם חגי, מה שיוצר בין השניים עימותים: הוא רוצה דרמה כי זה מה שמעניין בתיאטרון, והיא רוצה אמת כמו שראתה במוסד". העימות מגיע לשיאו ברגעי הסיום של הצגת הבכורה, כאשר האמת הפנימית של מאיה והזדהותה עם הדמות שהיא מגלמת, גורמים לה להפר את הוראות הבמאי, ולחרוג ממילות הסיום ששם בפיה.

לגעת בנפש

בכרזת הסרט מופיעה כותרת המשנה "לגעת בנפש". הסרט הוא אכן דרמה פסיכולוגית, העוסקת בנפשה של נילי, ובעיקר בנפשה של מאיה, השחקנית המגלמת את נילי. עיסוק בגבול שבין ובין שפיות לשיגעון, הנערך בסרט זה, הופיע גם בסרטים קודמים של מיכל בת-אדם ("איה, אוטוביוגרפיה דמיונית", "ריטה, שם זמני" ועוד).
יוזף פוניאטובסקי

ביוגרפיה

פוניאטובסקי נולד בשנת 1763 למשפחת אצולה (היה אחיינו של מלך פולין האחרון, סטניסלאב פוניאטובסקי), התגייס לצבא ושרת במלחמת פולין-רוסיה. לאחר חלוקת פולין והתפטרותו של דודו המלך הוחרם רכושו של פוניאטובסקי בידי הרוסים והוא יצא לגלות.
הוא עבר לווינה ולאחר מכן לברלין. לאחר עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה בצרפת הבטיח נפוליאון לעמים משועבדים שונים, בהם היהודים והפולנים, עצמאות, וכך זכה בתמיכתם. פולנים רבים הצטרפו לצבאו של נפוליאון, בהם גם פוניאטובסקי, שראה זאת כהזדמנות חדשה להקמת פולין.
הוביל כמה גייסות מתנדבים בקרבות מול אוסטריה ופרוסיה. הן מפקדי הצבא הצרפתי והן קצינים מתנדבים הבחינו בכשרונו ולאחר שאישר נפוליאון את הקמת דוכסות ורשה מונה פוניאטובסקי למרשל.
לאחר הפלישה הצרפתית לרוסיה פיקד על הארמייה החמישית המורכבת מצרפתים גרמנים ופולנים יחד עם ז'רום בונפרטה, הצעיר שבאחיו של נפוליאון. לחם בקרבות שונים בתחומי האימפריה הרוסית, בין היתר קרב בורודינו. לאחר לכידת מוסקבה נכנס בראש גדוד פולני אל תוך העיר ההרוסה, שמגיניה נטשו אותה. לאחר הנסיגה מרוסיה הקים צבא מתנדבים פולני חדש שהשתתף בקרב לייפציג. במהלך הקרב נבהל סוסו של פוניאטובסקי והלה לא הצליח לרסן אותו הוא הועף מגב הסוס ומת. שרידיו הועברו לקתדרלת ואוול בקרקוב. אנדרטה לכבודו הוקמה בוורשה, אולם היא נהרסה במהלך ההפצצות הגרמניות במלחמת העולם השנייה.
שיטת אוילר

במתמטיקה ומדעי המחשב, שיטת אוילר היא פרוצדורה נומרית לפתרון משוואות דיפרנציאליות עם ערך התחלתי מסוים. זוהי השיטה הישירה והבסיסית ביותר לאינטגרציה נומרית של משוואות דיפרנציאליות ושיטת רונגה-קוטה הפשוטה ביותר. שיטת אוילר נקראת על שם לאונרד אוילר, שתיאר שיטה זו בספרו "Institutionum calculi".
שיטת אוילר היא שיטה מסדר ראשון, כלומר השגיאה המקומית לכל צעד היא פרופורציונית לריבוע גודל הצעד, והשגיאה הגלובלית (שגיאה בזמן מוגבל) פרופורציונית לגודל הצעד. שיטת אוילר משרתת לעיתים קרובות כבסיס לבניית שיטות מסובכות יותר.

תיאור גאומטרי לא פורמלי

בבעיה של חישוב השטח של צורה לא מוכרת המתחילה בנקודה נתונה ומקבלת משוואה דיפרנציאלית נתונה, המשוואה הדיפרנציאלית יכולה להיחשב כנוסחה שבה שיפוע המשיק לעקומה יכול להיות מחושב בכל נקודה שעל גבי העקומה, ברגע שהשעורים של הנקודה הזו חושבו.
הרעיון בבסיס השיטה הוא שבזמן שצורת הפונקציה לא ידועה תחילה, ידועים שעורי ההתחלה שלה. אז, על ידי המשוואה הדיפרנציאלית, שיפוע המשיק לפונקציה בנקודת ההתחלה יכול להיות מחושב, וכך ניתן גם לחשב את הנקודה הבאה של הפונקציה. לפי גודל הצעד הנבחר, מהנקודה ההתחלתית הולכים צעד קטן בהתאם לשיפוע שחושב ומחשבים את מיקום הנקודה הבאה. לאורך הצעד הקטן הזה, השיפוע לא משתנה בהרבה, כך שהנקודה השנייה שחישבנו תהיה קרובה מאוד לנקודה של הפונקציה האמיתית. אם נחשיב את הנקודה השנייה כנקודה ההתחלתית, נוכל לפעול לחישוב הנקודה השלישית בדיוק באותה הדרך. לאחר מספר פעמים נוכל לחשב את העקומה של כל הנקודות שחישבנו. באופן כללי, העקומה שנמצא תהיה קרובה מאוד לעקומה הלא ידועה האמיתית, והשגיאה בין שתי העקומות יכולה להיות קטנה מאוד אם גודל הצעד קטן מספיק ומרווח החישוב הוא אינסופי.

עיגול שגיאות

הוויכוח נכון להיום מתעלם מההשפעות של עיגול תוצאות. בצעד מספר n בשיטת אוילר, השגיאה המעוגלת היא בערך של εyₙ . בהנחה שהשגיאות המעוגלות הן בערך באותו הגודל, השגיאה המעוגלת הכוללת ב-N צעדים היא בערך Nεy₀ אם הנקודות השגויות הן באותו הכוון. כיוון שמספר הצעדים הוא פרופורציוני הופכי לגודל הצעד h, השגיאה הכוללת המעוגלת היא פרופורציונית ל: ε / h. במציאות, בכל מקרה, לא ייתכן כלל שכל השגיאות המעוגלות הן באותו הכוון. אם במקום זאת, נניח שהשגיאות המעוגלות הן ערכים מעוגלים עצמאיים, אז השגיאה המעוגלת הכוללת היא פרופורציונית ל  . מכאן, בהתאם לערכים הקטנים של גודל הצעד, שגיאת החיתוך תהיה קטנה, אבל ההשפעה של עיגול השגיאה תהיה גדולה. רוב ההשפעה של עיגול השגיאה יכולה להימנע אם עיגול השגיאות מפצות זו את זו בהתאם לשיטת אוילר.
רקוויאם פולני

רקוויאם פולני היא יצירה פרי עטו של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, על פי טקסט הרקוויאם הקתולי (עם מזמורים רבים) בתוספת תרגום לפולנית של הטריסגיון - תפילה אותה אומרים בנצרות האורתודוקסית המזרחית. היצירה הולחנה במשך תקופה ארוכה, החל משנות השמונים, ועודכנה לאחרונה בשנת 2005. כל אחד מפרקי היצירה מוקדש לדמות או לאירוע בהיסטוריה הפולנית, ובכך יצירה זו היא יצירה לאומית ופוליטית, דבר זה מתבטא גם בשמה. הרקוויאם הפולני נחשב לאחת היצירות הידועות ביותר של פנדרצקי ולהלחנה חשובה של מיסת הרקוויאם.

חיבור היצירה

בשנת 1980 ביקשה תנועת סולידריות, מפנדרצקי לכתוב יצירה לטקס הסרת הלוט מפסל במספנות גדנסק, לזכר ההרוגים במהומות נגד הממשלה של 1970 בהם נהרגו 42 מפגינים. פנדרצקי נענה לבקשה והלחין יצירה למילות ה"לקרימוסה", אותה הקדיש ללך ואלנסה, מנהיג תנועת סולידריות. את הלקרימוסה הרחיב פנדרצקי לרקוויאם שלם, שכל אחד מפרקיו הוקדש לאירוע או לדמות בהיסטוריה הפולנית. לדוגמה: הדיאס אירה הוקדש למרד ורשה, הרקורדרה למקסימיליאן קולבה וליברה מה לטבח יער קאטין. מוטיב לאומי נוסף קיים ביצירה בדמות אזכור להמנון פולין במהלך הרקורדרה. 
היצירה בוצעה בביצוע חלקי (8 פרקים בלבד) ב-1983 בוושינגטון, ובביצוע בכורה מלא ב-28 בספטמבר 1984 בשטוטגרט. בשנת 1993 הוציא פנדרצקי מהדורה חדשה ומעודכנת של הרקוויאם  בתוספת פרק הסנקטוס, וב-2005 הוציא שוב מהדורה חדשה ובה פרק נוסף, "שיאקונה", שהוקדש לאפיפיור הפולני יוחנן פאולוס השני.

ביצועים בישראל

פנדרצקי עצמו הגיע לישראל לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע של הרקוויאם הפולני פעמיים. הפעם הראשונה  הייתה בדצמבר 1986, והיה זה הביצוע הראשון של הרקוויאם בישראל. לרגל יום הולדתו ה-80 של המלחין, בשנת 2014, הוא הוזמן שוב לישראל וניצח על סדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית בביצוע לרקוויאם המעודכן.
קידה

קידה היא תנועת גוף של כפיפה מן המותן המציינת מחווה של הכנעה וכבוד כלפי הזולת. הקידה נפוצה מאוד בתרבויות מזרח אסיאתיות, אך קיימת גם כמחוות כבוד לבני האצולה באירופה ובמקומות אחרים. לעיתים קידה מסתכמת בהורדת הראש ולא בהנעת כל פלג הגוף העליון.
הקידה נפוצה בתרבות היפנית, הקוריאנית ובתרבות הסינית, שם קדים איש לרעהו בהזדמנויות שונות, כמו בפגישה ראשונה, הבעת תודה ופרידה לשלום.
בלשון המקרא והתלמוד, משמש הביטוי קידה להשתחווּת עד שהפנים נוגעות בקרקע.
סחיפת קרקע

סחיפת קרקע (באנגלית Soil erosion) היא תהליך של הזזת וסחיפת שכבת הקרקע העליונה באמצעות זרימת מים על פני השטח ורוחות, או על ידי כוח הגרביטציה במורד מדרון משופע. זהו תהליך טבעי אך עשוי להיות מוגבר עקב פעילות האדם כגון שימוש בפרקטיקות חקלאיות לא תקינות, בירוא יערות, רעיית יתר ועיור מואץ.
סחיפת קרקע נבדלת מבּלָיָה רגילה, שהיא שבירתם של סלעים שלא באמצעות תנועה. שני תהליכים אלה, סחיפת קרקע ובליה, עשויים להתרחש במקביל.
קרקעות חקלאיות בדרך כלל סובלות מסחיפה יותר מאשר קרקעות בעלות צמחייה טבעית או קרקעות המצויות בשימוש בחקלאות בת קיימא. הגורמים לסחיפת קרקע מואצת הם הרס מבנה הקרקע על ידי חשיפתה לכוחות כמו מים, רוח וקרח ושבירת תלכידים על ידי חריש. כל אלה גורמים להפרדת חלקיקי הקרקע וגורמים לאיבוד שכבת הקרקע העליונה. מחקר ברמת מנשה שבדק את עומק הקרקע בשטחי פלחה, מצא שב-1952 עומק הקרקע הממוצע היה 32 ס"מ ואילו ב-2002 הוא עמד על 20 ס"מ, דהיינו סחיפת קרקע בשיעור ממוצע של 12 ס"מ.
לסחיפת קרקע מואצת ישנן השלכות חמורות: ירידה בתוצרת החקלאית, צמצום שטחי מרעה ושינוי אקלים. לאחרון ישנה חשיבות מכיוון שקרקע סחופה קולטת פחות פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה ולפיכך תהליכים אלו עשויים להגביר את אפקט החממה.
הצי הצרפתי

היסטוריה

חיל הים הצרפתי ידוע בכינוי החיבה "לה רויאל" ("רויאל"). הסיבה אינה ידועה בבירור, וקיימות תאוריות שונות בעניין. יש הטוענים כי הדבר נוצר כתוצאה מהקשר המסורתי של הצי לבית המלוכה הצרפתי, אחרים אמרו כי לפני השם "הצי הלאומי" היה השם "רויאל", או פשוט בגלל מיקום המטה המרכזי שלו, "ברו רויאל" שבפריס.

ימי הביניים

כציים רבים בימי הביניים, בצרפת ובמקומות אחרים, היה קשר הדוק בין ספינות סוחר שגויסו, לשירות חיל הים בזמן מלחמה. את שורשי הצי הצרפתי ניתן לראות בימי הביניים, כאשר בקרב הראשון שלו, הא ניצח את הצי האנגלי בארנמיידן ב-23 בספטמבר 1338. קרב זה היה גם הקרב הימי הראשון שהשתמשו בו בארטילריה.

המאה ה -17

הצי הפך לכלי משמעותי מכלל הכוח הלאומי של צרפת בסביבות המאה ה-17 עם המאמצים של הקרדינל רישלייה תחת ממלכתו של לואי ה-13, ושל קולבר תחת לואי הארבעה עשר. ביוזמתו של "מלך השמש" (כינויו של לואי ה-14), הצי הצרפתי זכה למימון רב וציוד מתקדם, אשר סייעו בהמשך במספר ניצחונות ובהם מלחמת תשע השנים אשר הייתה כנגד הצי המלכותי הבריטי וחיל הים ההולנדי. בהמשך מצוקה כספית, אילצה את הקטנת הצי הן בכמות והן בכוחו ודבר זה אפשר לאנגליה ולהולנד להחזיר לעצמם את השליטה בים. לפני מלחמת תשע ​​השנים, במלחמת צרפת-הולנד, היא הצליחה להכריע בקרב פאלרמו את הצי ששולב מהצי הספרדי וההולנדי.
גד רפן

ביוגרפיה

רפן נולד וגדל בקיבוץ עין חרוד. היה מ"מ במילואים של טנקי שרמן אם-51 בפלוגה ה' בגדוד 39 בחטיבה 45 של חיל השריון. לקראת מלחמת ששת הימים גויס ויחידתו יועדה לפעילות בגזרת ג'נין. 
בפרוץ המלחמה יחידתו, שהייתה מכונסת בשטחים באזור אליקים, נסעה דרך יקנעם לצומת מגידו כשקיבלה הודעה על תותחים ארוכי טווח המפגיזים את רמת דוד, והם נכנסו לקרב וחיסלו את התותחים. רפן לקח את הפיקוד על הפלוגה לאחר שמפקד הפלוגה נפגע, ועם סיום הקרב הוביל את הטנקים לרכס מעל ג'נין כדי לוודא שהטנקים הירדניים חוסלו. הוא קיבל פקודה לשוב לעמק דותן, המרחב שבו התנהל הקרב, ושם ניהל קרב נוסף מול טנקי פטון M-48, בהיותו בעמדת נחיתות. במהלך הקרב נפצע רפן, ספג רסיסים בכל חלקי גופו, נכווה קשות, וידו השמאלית נותרה תלויה על בלימה. הוא ועשרה חיילים רצו לעבר בית משאבה סמוך. מכיוון שחששו שהם עומדים ליפול בשבי הירדני, השמידו החיילים שמצאו מסתור בבית המשאבה את כל המסמכים שהיו ברשותם. בסופו של דבר, הטנקים הירדניים לא איתרו אותם, והם הצליחו להתארגן ולבסוף חולצו מהמבנה. 
רפן פונה לבית חולים העמק בעפולה, ובשל מצבו החמור העבירו אותו לבית החולים רמב"ם בחיפה, שם נקבע כי לא ניתן להציל את ידו.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-6 ביוני 1967, פקד סגן גד רפן על מחלקת טנקים. בקרב על רכסי ג'נין נפצע מפקד הפלוגה. סגן גד רפן נטל את הפיקוד על הפלוגה, המשיך בהסתערות וכבש את היעד, שהוקצה לפלוגתו. לאחר הכיבוש בתנועה להתארגנות, גילה בטווח קרוב טנקי אויב ונכנס עמם לקרב. הטנק שלו נפגע מספר פעמים והתפוצץ. בהתפוצצות נקטעה ידו והוא נכווה כוויות קשות ביותר, בחלקים שונים בגופו. למרות כאביו, ריכז את צוותי הטנקים שניצלו מטנקים אחרים שנפגעו, אירגנם ווידא את פינויים לבית סמוך למקום הקרב. גם בבית לא איבד את עשתונותיו, אירגן את האנשים להגנה, חילק תפקידים, הורה להשמיד מסמכים והרגיע את הפצועים. הוא שלט באנשים עד שחולצו מהמקום, לאחר שעות אחדות.
— אתר בעוז רוחם
על פעולותיו בקרב עוטר רפן בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי כושר מנהיגות למופת, שליטה עצמית וסבילות.
רפן נזכר במילות שירה של דליה רביקוביץ', "עמק דותן", שהושר על ידי להקת פיקוד הצפון: "וגדי וצבי בהדר גבורתם".
רפן עבר תהליך שיקום של שנתיים ובו הותאמה פרוטזה לידו הכרותה. לאחר מכן השלים בגרויות במסגרת מבצע של התנועה הקיבוצית שהקימה בית ספר בקיבוץ אייל במימון משרד הביטחון.
בשנת 1970 הצטרף לפרויקט טנק מרכבה והיה בצוות האחראי לבניית התובה. כמו כן, עסק בניסויי שדה של הטנק עד לשנת 1978. לאחר מכן שב לקיבוץ.
בשנת 1980 הצטרף לעבודה בחברת ביטוח ממשלתית, קרן הביטוח לנזקי טבע וחקלאות, ועבד שם במשך 20 שנה והגיע לתפקיד שמאי ראשי ומנהלת מחלקת שמאות, תפקיד שבו היה ממונה על השמאים בארץ.
לונדון פינת בן יהודה

הפרקים

פרק ראשון - "איך אומרים דינוזאור בעברית?" עוסק ב"מצוקותיו" של ירון לונדון לנוכח מה שנראה לו כפער עצום שנוצר בינו ובין הדור הצעיר.
פרק שני - "אהבה עברית", עוסק בנסיונותיו של ירון לונדון לכתוב פזמון אהבה עכשווי ולצורך זה בודק האם העברית מקלה או מכבידה על מי שרוצים להשתמש בה לשפת האהבה.
פרק שלישי - "עברית בע"מ", עוסק בצורות השונות של השפה: עברית "צבאית", "ניו אייג'ית", "חרדית", "מזרחית", "שפת הפקאצות" וכו'.
פרק רביעי - "עברית. דוט.קום", עוסק בפחדיו של ירון לונדון לנוכח פלישת האנגלית ללשוננו בעידן הגלובליזציה, ולומד לדעת שזהו דינה של שפה חיה: להיות מושפעת, להיהרס ולהיבנות מחדש.
פרק חמישי - "אנחנו הפוליטיקאים של הלשון", עוסק בפוליטיקה של הלשון, באופן בה השפה בונה את התודעה, כיצד "מכבסת המילים" עובדת ואיך כבשנו את הארץ באמצעות הלשון.
פרק שישי - "ישמור השם", עוסק בשמות שאנו נותנים לילדינו כמראה המשקפת את החברה שלנו, תקופתית ומגזרית.
X-19

עיצוב פיתוח

בחודש מרץ 1960, חברת קרטיס-רייט פיתחה את ה- X-100, אב טיפוס חדש, למטוס תובלה בעל יכולות המראה ונחיתה אנכית. ל- X-100 היה מנוע יחיד, שהניע שני רוטורים ובנוסף פלט את הגזים שנוצרו בתוכו בזנב המטוס, דבר שנתן יכולות תמרון טובות יותר במהירויות נמוכות.
מה- X-100, קרטיס-רייט פיתחו את ה- X-200 שהיה גדול יותר, אשר חיל האוויר האמריקאי הזמין שני אבות טיפוס שלו שלהם ניתן הכינוי X-19A
ה- X-19 היה מטוס בעל שני סטים של כנפיים, זוג קדמי וזוג אחורי. על כל כנף הורכב פרופלור בקוטר 4 מטרים שיכל לנטות 90 מעלות מה שאיפשר למטוס להמריא ולנחות כמו מסוק. המדחפים הונעו על ידי שני מנועי Avco Lycoming T55-L-5 turboshaft  שהותקנו בתוך המטוס.

היסטוריה מבצעית

הטיסה הראשונה של ה- X-19 התקיימה בנובמבר 1963 (לפי מקורות אחרים ב-26 ביוני 1964). התכנון היה שה- X-19 יתפתח להיות מטוס תובלה מסוג VTOL. עם זאת ה- X-19 הראשון נהרס בהתרסקות ב-25 באוגוסט 1965, והתוכנית בוטלה. אב הטיפוס השני נמצא כיום במתקני השיקום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית בדייטון, אוהיו.
תומאזו אנטוניו ויטאלי

ביוגרפיה

אביו, ג'ובאני בטיסטה ויטאלי, (1644–1692) היה גם הוא מלחין וכנר מפורסם והוא לימד את בנו נגינה בכינור וייעד אתו לעסוק באותו המקצוע.
בשנת 1674 עבר עם אביו לעיר מודנה שם הועסק בתזמורת חצר האצולה אסטה תחילה כנגן ואחר כך כמנהל התזמורת ומורה לכינור עד 1742.

יצירותיו

ויטאלי חיבר בעיקר יצירות קאמריות לכינור-טריו סונאטות וסונאטות לכינור. הוא ידוע ומפורסם עד היום רק בזכות יצירה אחת - השאקון לכינור סולו בסול מינור. זהו קטע שכנרים רבים מנגנים כהדרן. יאשה חפץ ניגן אותו בשנת 1917 בקונצרט הבכורה שלו באולם קרנגי.
השאקון התפרסם לראשונה על ידי המלחין והכנר פרדיננד דוד (1810–1873) שפרסם בשנת 1867 ספר ללימוד נגינה בכינור ובו עיבודים של יצירות של מלחינים שונים ובתוכם השאקון של ויטאלי.
מוזיקולוגים רבים סבורים שהשאקון נכתב על ידי פרדיננד דוד עצמו ולא על ידי ויטאלי.