google/wiki40b huggingface dataset:
אנרי לה שטלייה

בצעירותו

לה שטלייה נולד בפריז, בנו של המהנדס לואי (רוברט) לה שטלייה ואשתו לואיז דוראנד. אביו היה דמות בעלת השפעה בתעשייה הצרפתית, שהיה לו חלק חשוב בלידת תעשיית האלומיניום הצרפתית, הצגת שיטת מרטין-סימנס לתעשיית הפלדה והברזל, והקמת רשת הרכבות. לאביו של לה שטלייה הייתה השפעה גדולה על הקריירה של בנו.
ללה שטלייה היו אחות אחת (מארי) וארבעה אחים (לואי, אלפרד, ז'ורז' ואנדרה). אמו גידלה את הילדים לפי חוקים נוקשים וקפדניים שתוארו על ידי אנרי: "הורגלתי למשמעת קפדנית מאוד; היה זה הכרחי להתעורר בזמן, להתכונן לחובותיך ולשיעורים, לאכול את כל שהונח על צלחתך וכו'. כל חיי היה בי כבוד לחוק ולסדר. סדר הוא אחת מהצורות המושלמות של הציוויליזציה".
כאדם צעיר למד לה שטלייה בקולז' רולן בפריז. בגיל 19, לאחר שנה אחת בלבד של לימודי מתמטיקה מוגברים, הוא הלך בעקבות אביו ונרשם ללימודים באקול פוליטכניק הצרפתי, ב-25 באוקטובר 1869. כמו כל הסטודנטים של הפוליטכניון, גויס לה שטלייה בספטמבר 1870 בדרגת סגן משנה ולקח חלק במצור על פריז. לאחר שהשיג תוצאות מעולות בלימודיו הטכניים הוא החל ללמוד הנדסה באקול דה מינה ב-1871. 
לה שטלייה נשא לאישה את ז'ניבר ניקולה, חברת המשפחה ואחות של ארבעה חבריו ללימודים באקול פוליטכניק. לזוג נולדו שבעה ילדים, ארבע בנות ושלושה בנים.

עבודתו המדעית

בענף הכימיה ידוע אנרי לה שטלייה בעבודתו על עקרון שיווי המשקל הכימי (עקרון לה שטלייה) ועל ההשתנות של מסיסות מלחים בתמיסה אידיאלית. לה שטלייה פרסם כשלושים מאמרים בנושאים אלו בין השנים 1884 ו-1914. תוצאות מחקריו בתחום שיווי משקל כימי הוצגו בשנת 1885 באקדמיה למדעים בפריז.
לה שטלייה גם ערך מחקר מקיף במטלורגיה והיה אחד ממייסדי כתב העת "La revue de métallurgie" (סקירת המטלורגיה).
חלק מעבודתו של שטלייה הוקדש לתעשייה. לדוגמה, הוא היה מהנדס-יועץ עבור חברת מלט. תזת הדוקטורט שלו הוקדשה לצמנט: "ניסויים בהרכב של צמנט הידראולי". כמו כן פיתח כלי מדידה ואבטחת איכות לתעשיית הצמנט, כגון בקבוק לשטליה ומחט לשטליה.

משנתו הפוליטית

חזון מדעי של התעשייה היה אופייני למדענים ולמהנדסים של אותה התקופה. בגיליון הראשון בעיתון של שטלייה פורסם מאמר המתאר את דעותיו בנושא ("תפקיד המדע בתעשייה"), מאמר שדן בתאוריית הניהול המדעי של פ.וו טיילור. בשנת 1928 הוא פרסם את ספרו על טיילוריזם. 
לה שטלייה היה שמרן מבחינה פוליטית. בשנת 1934 הוא פרסם את דעתו על חוק שבוע העבודה הצרפתי בן 40 השעות. בכל זאת, למרות אמונותיו האנטי-פרלמנטריות, הוא התרחק מהתנועות הפוליטיות של הימין הקיצוני.

פרסים

לה שטלייה זכה לתואר אביר לגיון הכבוד ב-1887, ב-1908 היה ל"קצין" במסדר, ב-1919 "אביר מפקד", ולבסוף הוענק לו התואר "קצין-אביר דגול" במאי 1927.
פינאר קרשיאקה

היסטוריה

הקבוצה, הוקמה בשנת 1966 והיא בין הקבוצות שהקימו את ליגת העל הטורקית בכדורסל. בעונת 1967/68 ירדה הקבוצה לליגה השנייה. ובסיום עונת 1973/74 העפילה חזרה לליגה הבכירה. בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הטורקית. בעונת 2004/05 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת אולקר 73-41. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע הטורקי, כשניצחה בגמר את קבוצת אנאדולו אפס 65-66. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה על ידי פנרבחצ'ה אולקר 3-0. בעונת 2014/15 זכתה באליפות השנייה בתולדותיה. 

ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1986/87 בגביע קוראץ'. בסיום עונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר של היורוצ'לנג' ובעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר והפסידה לקבוצת קרסניה קריליה סמרה 77-76. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה ביורוקאפ.
יפתח מזרחי

ביוגרפיה

מזרחי נולד בישראל ב-1986. הוא קרוב-משפחה של השחקנית אוריאלה וייט ובן דודה של עדן הראל.
את לימודיו התיכוניים עשה במגמת התיאטרון במדרשת שדה בוקר. לאחר שירותו הצבאי, למד בלט קלאסי בסן פרנסיסקו במשך שנה, ולאחר מכן המשיך ללהקה צעירה, "בלט ז'וניור", בז'נבה, שווייץ.
מזרחי הופיע בתיאטרון הקאמרי במחזות הזמר "קברט" ו"סיפור הפרברים" (בתפקיד ריף).
במהלך שלוש שנים בהן התגורר בלונדון, הופיע מזרחי בווסט אנד במחזות "מעתה ועד עולם", בבימויו של טים רייס, וב"אנני אשת לפידות". עם שובו לישראל, החל להופיע בתפקיד קורני קולינס, מנחה הטלוויזיה, בעיבוד הישראלי למחזמר "היירספריי" (שהוצג בין אוגוסט 2017 לאפריל 2018).
החל מספטמבר 2017, הוא מגלם את ג'ייסון אוזמונד בעיבוד האמריקאי של "החממה", "Greenhouse Academy", המשודרת בנטפליקס.
הופיע גם בפרסומת לדוריטוס.
החל מיולי 2019 משחק את תפקידו של ניק במחזמר פלאשדנס שמוצג בתיאטרון תל אביב.
בן-ציון מוצפי

תולדותיו

נולד בירושלים למקובל הרב סלמאן מוצפי ולטובה. למד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בירושלים אצל הרב אפרים כהן, הרב שלום כהן והרב חיים שאול עבוד. בגיל צעיר נכנס ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב שבתי אטון והרב יהודה מועלם. למד גם אצל הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב בן ציון אבא שאול והרב מנצור בן שמעון.
בשנת תשל"ז התמנה למשגיח בישיבת פורת יוסף, תפקיד שבו שימש שלוש שנים. אחר כך הרחיב את ישיבת בני ציון שאותה ייסד אביו בשנת תרפ"ז בבגדאד, ושנית בשנת תש"ב בירושלים. הרב מוצפי מעביר שיעורים בהלכה ובאגדה בבתי הכנסת "מוסיוף", "בורכוב" ועוד. הוא עונה על שאלות בנושאים מגוונים ברשת מורשת ובמספר אתרי אינטרנט.
בשנים האחרונות הוא עומד בראש מערכת הכשרות "בני ציון" ובראשות הבד"ץ "בני ציון".
בשנת תש"ע יצא יחד הרב אמנון יצחק כנגד זמרים המופיעים בפני הציבור החרדי וקרא להם "מחטיאי הרבים". בשנת תשע"ד תקף הרב מוצפי את הרב שלמה אבינר ואמר שהוא "רשע מרושע חוטא ומחטיא מזרע עמלק". לאחר כמה ימים התנצל על דבריו. בשנת תשע"ה קרא להרוג מחבלים שנוטרלו ואמר "לחבוט ראשם בקרקע עד שלא ישאר בהם לחלוחית של חיים". בשנת תשע"ח פסק כי אסור להסתכל על שטר החמישים שקלים, בשל ציור דמותו של שאול טשרניחובסקי שהיה נשוי לאשה נוצריה. 
הרב מוצפי מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.

משפחתו

אחיו הרב יהודה מוצפי, היה ראש ישיבת מנחת יהודה ועוזרו של הרב מרדכי אליהו. גיסו הוא הרב דוד בצרי, ראש ישיבת השלום. 
אשתו של הרב מוצפי שרה כתבה את הספר "חכמת נשים" העוסק בשלום בית, חינוך ילדים, צניעות ועוד. בנו, הרב יחזקאל מוצפי הוא ראש כולל ובית הוראה "בני ציון" בירושלים, ראש ארגון "טהרת הבית" העוסק בבניית ושיפוץ מקוואות טהרה בארץ, ומחבר שו"ת "שדה יחזקאל". בתו חנה היא סופרת ועיתונאית בעיתון משפחה, תחת שם העט "חנה אפיק".
דיארבקיר

שם העיר

השם הקדום של דיארבקיר, אמיד או אמידה, מוזכר עוד בימי שלטון ממלכת אשור. שם זה נשמר לאורך מאות השנים בפי תושביו הארמנים, הנוצרים האשורים, הערבים והכורדים ("אמד"). הארמנים קראו לה גם דיקרנאקרט או טיגרנאקרט לפי שם מלכם, טיגראנס הגדול מן המאה הראשונה לספירת העמים, או לפי טיגראנס אחר מן המאה ה-6, המלך טיגראנס מירבאנדוני משושלת האורונטים שלפי עדות הכרוניקן מובסס חורנאצי בנה את חומות העיר העתיקה של דיארבקיר. בתקופה הרומית וזו הביזנטית נקראה העיר "אמידה". זמן מה קיבלה את השם "קונסטנטיה" לכבוד הקיסר קונסטנטינוס הגדול ששיקם אותה. הטורקמנים הארטוקים ואק קויונלו קראו לה "אמיד השחורה" (קארא-אמיד), ייתכן, בגלל צבעם השחור של הבתים והחומות העשויים בזלת. בספר "זפרנאמה" היא נקראה "המבצר השחור" - "קארה קאלה".
ב"ספר של דדה קורקוט" וכתבים טורקים אחרים הופיעה תחת השם "קארה חמיד".
בימי הכיבושים הערבים האסלאמיים במאה ה-7,האזור התחיל להיוודע ב"דיאר בכיר", "נחלת השבט בכיר", ככל הנראה שבט ערבי. עם הזמן שם האזור הועתק בשפה הטורקית גם לעיר - דיארבקיר. חוקרים כורדים אחדים טוענים שהשם בכיר בא משבט כורדי דווקא. הנוצרים האשורים מאמינים שהשם הוא ממקור ארמי ושמשמעות השם "דייר בכיר" היא "מנזר ראשון" או מנזר הבתולה. בשנת 1937 כשלרגל סכסוכים עם הכורדים המקומיים ביקר בעיר מוסטפא כמאל אטאטורק לא אהב את ההשערות הסותרות בנוגע למקור שם העיר והחליט שהיא תיקרא בטורקית  Diyarbakır -"דיארבקר", כלומר "נחלת הנחושת", משום שפע הנחושת הטמון באדמתו.
מנחת סולת

מנחת סולת היא מנחת נדבה, שהוקרבה על המזבח בזמן שבית המקדש היה קיים.

המקור בתורה

המקור בתורה למנחה זו, הוא בפרשת ויקרא. בפרשה העוסקת בדיני קרבן מנחה:
(א) וְנֶפֶשׁ כִּי תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה: (ב) וֶהֱבִיאָהּ אֶל בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה': (ג) וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה':
— ספר ויקרא, פרק ב', פסוקים א'-ג'

סדר ההכנה

האדם לוקח כמות של עישרון סולת ולוג שמן, שם חלק מהשמן בכלי, שם עליו את הסולת שופך עליה עוד חלק מהשמן ובוללן. לאחר מכן הוא מעביר את הסולת הבלולה בשמן לכלי שרתויוצק עליה את מה שנשאר מהשמן ונותן עליה לבונה. לאחר מכן כהן מגיש את המנחה לקרן הדרומית־מערבית של המזבח. לאחר ההגשה הכהן לוקח את המנחה, מסלק את הלבונה לצד אחד, קומץ מהסולת במקום שבו יש הכי הרבה שמן, ושם את הקומץ בכלי שרת. הכהן מלקט את כל הלבונה מעל הסולת ושם אותה על הקומץ, מעלה את הקומץ בכלי שרת על המזבח, מולחו, ומקריבו על גבי האש. שארית המנחה נאכלת לכהנים.
הנס המלכותי של ניו זילנד

תיאור הדגל

הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ניו זילנד מושחת על ידי דגל המלכה אליזבת השנייה. הדגל מחולק לארבעה רבעים: הרבע הראשון כולל ארבעה כוכבים אדומים על רקע כחול כיצוגה של מערכת הכוכבים הצלב הדרומי (כפי שמוצג על הדגל הלאומי); השני, גיזת זהב על רקע אדום; השלישי, שני פטישי זהב מוצלבים על רקע כחול והרבע הרביעי מציג אלומת חיטה זהובה על רקע אדום.
במרכז הדגל עוברת רצועה לבנה המציגה שלוש ספינות, במרכז (ומעל הספינה האמצעית) מופיע חותם דגל המלכה אליזבת השנייה: רונדל בצבע כחול כהה, במרכזו האות הרומאית "E", מעליה הכתר המלכותי ומסביבם זר של ורדים כולם בצבע זהב.
הדיוויזיה ה-170 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939, והיא הועמדה תחת פיקוד ולטר ויטקה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11, והשתתפה בכיבוש פאודוסיה ובקרבות על סבסטופול. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה הצפונית, ולחמה שם כחלק מהארמיות ה-11 וה-18 לסירוגין. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות בבלארוס ובפרוסיה המזרחית, עד סוף המלחמה.
פלנדיני (מכונית)

פלנדיני

בראש יצרנית הרכב "Pellandini Cars Ltd " עמד המהנדס ומעצב הרכב "Peter Pellandine".
מפעל יצור הרכב "Pellandini Cars Ltd " שכן ב-"Cherry Gardens" (דרום אוסטרליה).
תאוצת דגם "פלנדיני" 0-100 קמ"ש היא  5.0 שניות (מנוע בנזין).
אלווין קריינזלין

ביוגרפיה

קריינזלין נולד במיניאפוליס, מיניסוטה להורים מהגרים מגרמניה, יוהאן גיאורג קרנצליין ומריה אוגוסטה שמידט. מיד לאחר לידתו משפחתו עברה למילווקי, ויסקונסין. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ואחר כך למד רפואת שיניים באוניברסיטת פנסילבניה. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1897 הוא זכה בתואר הראשון שלו בריצת 220 יארד משוכות. בהמשך הוא זכה בעוד 5 תוארי אליפות ארצות הברית בריצת משוכות ובקפיצה לרוחק.

אלוף אולימפי ושיאן עולם

כהכנה למשחקים האולימפיים התאמן קריינזלין באנגליה וזכה באליפות בריטניה בריצת 120 יארד משוכות ובקפיצה לרוחק. באולימפיאדת פריז (1900) זכה קריינזלין ב-4 מדליות זהב: בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.0 שניות, לפני ג'ון טוקסברי חברו לנבחרת (7.1 שניות) וסטנלי ראולי מאוסטרליה (7.2 שניות); בריצת 110 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 15.4 שניות, לפני ג'ון מקלין (15.5 שניות) ופרדריק מולוני (15.6 שניות) שניהם מארצות הברית (בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 15.6 שניות); בריצת 200 מטר משוכות, בשיא אולימפי חדש של 25.4 שניות לפני נורמן פריצ'רד מהודו (26.6 שניות) וטוקסברי; ובקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 7.185 מטר, 1 ס"מ לפני מאיר פרינסטיין חברו לנבחרת (7.175 מטר, תוצאה אותה קבע במוקדמות ולא השתתף בגמר בגלל שהיא נערכה ביום ראשון) ופטריק ליאיי מבריטניה (6.95 מטר). בינו לבין פרינסטיין היה הסכם לא כתוב שלא להתחרות ביום ראשון, אך קריינזלין בכל זאת התחרה ושיפר את תוצאתו מהמוקדמות ולכן ניצח בתחרות. התנהגותו זו עוררה את כעסו של פרינסטיין שכנראה תקף והכה אותו.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש קריינזלין מתחרויות וסיים את לימודיו ברפואת שיניים.
בשנת 1902 החל קריינזלין לעבוד כרופא שיניים ולנהל את איגוד האתלטיקה של מילווקי. בשנת 1906 התמנה למאמן האתלטיקה באקדמיה של מרסרסבורג. בין היתר אימן את רלף קרייג פעמיים אלוף אולימפי בריצות ל-100 ול-200 מטר באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
בשנת 1913 חתם על חוזה בסך $50,000 להכין את נבחרת גרמניה באתלטיקה לאולימפיאדת ברלין (1916) אך זו התבטלה עקב מלחמת העולם הראשונה. במלחמה עצמה שרת בצבא ארצות הברית כמאמן כושר. לאחר המלחמה עבד כמאמן ראשי באוניברסיטת פנסילבניה שבה למד עד שלקה בפליאוריטיס ממנה נפטר בשנת 1928 בווילקס בר, פנסילבניה.
גרוסיט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הגרוסיט היא CaAl₄O₇.
הגרוסיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה 2/m\  וחבורת סימטריות מרחבית \mathrm{C}2/\mathrm{c}\,\!. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=12.94‏, b=8.91Å‏, c=5.446Å, וגודל זווית β הוא 107.01°.

תכונות פיזיקליות

הגבישים מיקרוסקופיים מופיעים במקבצים המוקפים במליליט. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.88 גרם לסמ"ק.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הגרוסיט הם: nα=1.618‏, nβ=1.618‏ ו- nγ=1.652.‏ גבישי הגרוסיט שקופים, צבעם לבן עד חסר צבע. הברק של הגרוסיט הוא זגוגי והנפיצה שלו מובחנת.

גילוי ומקור השם

הגרוסיט זוהה לראשונה על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים אך היא לא סיימה לתארו. המינרל תואר ונקרא על שמה על ידי צמד מינרלוגים גרמנים - דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff) בשנת 1994.

מקור ותפוצה

נכון ל-2010 נמצא גרוסיט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בעולם - בתצורת חתרורים מזרחית לערד, שם הוא מצוי באבני גיר חרסיתיות שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה ובלחץ נמוך. הגרוסיט גם נתגלה בתכלילים עשירים בסידן ובאלומיניום, שמעריכים כי נוצרו מהתעבות של גז לוהט, במטאוריטים כונדריטים בכמה מקומות בעולם: במינרל המסומן כ-Acfer 059 שנתגלה בטנזרופט במחוז טמנרסט (ولاية تمنراست) באלג'יריה, במינרל המסומן כ-NWA 470 שנתגלה בא-רשידיה במחוז מקנס-תפלילאת במרוקו, במינרל המסומן כ-ALH) 85085) שנתגלה בהרי אלן (Allan Hills) שבאדמת ויקטוריה שבמזרח אנטארקטיקה וייתכן שגם במטאוריטים נוספים.
לנראוטיד

פרמקולוגיה

לנראוטיד הוא אנלוג סינתטי של סומטוסטטין, הורמון מעכב, הנמצא בגוף באופן טבעי, אשר חוסם את שחרורם של מספר הורמונים אחרים, בכללם, הורמון גדילה, הורמון מגרה בלוטת התריס (TSH) אינסולין וגלוקגון. לנראוטיד נקשר לאותם קולטנים כמו סומטוסטטין, אם כי עם זיקה גבוהה יותר לקולטנים פריפרים, ועם פעילות דומה. עם זאת, בעוד סומטוסטטין מתפרק במהירות בגוף (בתוך דקות), הוא בעל זמן מחצית חיים, ארוך הרבה יותר, ומייצר השפעות הרבה יותר ממושכות.

התוויות

לנראוטיד משמש לטיפול באקרומגליה, עקב גידולים המפרישים הורמון גדילה בבלוטת יותרת המוח (היפופיזה) או שאינם בבלוטה, לטיפול בתסמינים הנגרמים על ידי גידולים נוירואנדוקריניים, בעיקר גידולים קרצינואידים וויפומות. בארצות הברית ובקנדה, לנראוטיד מותווה לטיפול באקרומגליה בלבד. בבריטניה, לנראוטיד מותווה אף לטיפול של אדנומה טירוטרופית‏, גידול נדיר של בלוטת יותרת המוח, אשר מפריש TSH.
לנראוטיד הראה גם פעילות נגד גידולים שאינם אנדוקריניים, ויחד עם אנלוגים אחרים של סומטוסטטין הוא נחקר כתרופה אפשרית נוגדת-גידול כללית.
בדצמבר 2014 אישר מינהל המזון והתרופות האמריקאי את לנראוטיד לטיפול בחולים עם גידולים נוירואנדוקריניים גסטרואנטרופנקריאטיים, שעברו דיפרנציאציה בצורה מתונה או טובה, בלתי ניתנים לכריתה, מתקדמים מקומית או גרורתיים (GEP-NETs)‏.
לנראוטיד משמש לטיפול במחלת כבד פוליציסטית. כמו כן, הודגם כי לנראוטיד מפחית את נפח הכבד ב־264 מ"ל, בממוצע.

תופעות לוואי

תופעות הלוואי העיקריות של טיפול עם לנראוטיד, הן כאב קל עד מתון באתר ההזרקה והפרעות במערכת העיכול, כגון שלשולים, בחילות והקאות. מקרים בודדים של היווצרות אבן המרה נקשרו עם השימוש בלנראוטיד, במיוחד על פני תקופות זמן ארוכות.
גיז'רמו וילאס

קריירה

וילאס החל בקריירה מקצוענית בשנת 1969, כאשר היה בן 17. וילאס התמחה בעיקר על מגרשי החימר, אבל שיחק היטב גם במגרשים קשים, דשא ושטיח.
זכה בארבעה תוארי גראנד סלאם: רולאן גרוס ובאליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1977 (שניהם שוחקו על מגרש החימר) ופעמיים באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1978 וב-1979 (מגרש דשא).
בשנת 1974 הוא אף זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי.
והוא גם זכה ב־5 תוארי מאסטרס בין השנים (1975-80).

השנה המוצלחת בקריירה

השנה המוצלחת בקריירה הייתה ב-1977 כאשר זכה בשניים מתוך ארבעת טורנירי הגראנד סלאם ו16 מתוך 31 טורנירי הסבב העולמי לגברים שבהם השתתף, אשר מדובר בשיא זכיות לשנה בסבב. בנוסף באותה שנה הוא ניצח ב-145 משחקים מול 15 הפסדים בלבד (בסבב העולמי 15–130, שיא ניצחונות לעונה).
וילאס נבחר שלוש פעמים לספורטאי השנה בארגנטינה (פרס "אולימפיית זהב"): ב-1974, ב-1975 וב-1977.

פרישה

וילאס פרש מהסבב המקצועני בשנת 1989, אך המשיך לשחק בטורנירי צ'אלנג'ר עד 1992.
הוא נבחר להיכל התהילה של הטניס בשנת 1991.
יחסי סנט לוסיה–ספרד

סקירה כללית

כריסטופר קולומבוס האיטלקי בשירות ספרד הגיע לאי ב-13 בדצמבר 1502 במהלך מסעו הרביעי. ה-13 בדצמבר הוא יום לוסיה הקדושה וכך קיבל האי את שמו - סנט לוסיה.
היחסים שבין ספרד לסנט לוסיה כוננו ב-2 במאי 1986. מאז קיץ 2015 ישנו דיפלומט ספרדי תושב בסנט לוסיה המהווה את ראש סניף שגרירות ספרד בקסטריז, עיר הבירה. השגרירות כפופה לשגרירות הספרדית בטרינידד וטובגו ודה יורה נמצאת בדרג הקונסולרי (מעין קונסוליה משודרגת מעמד).
במרץ 2014 החלו שתי המדינות לדון על חתימת הסכם פטור מוויזה לדרכונים דיפלומטיים. פטור מאשרת תייר כבר קיים בין חברות אמנת שנגן לבין סנט לוסיה.
ניסוי קוונדיש

מערך הניסוי

אל מוט עץ באורך 1.8 מטרים חוברו בקצוות כדורי עופרת קטנים. המוט נתלה ממרכזו אל תקרת החדר באמצעות חוט. בסמוך לקצות המוט הונחו חמישה כדורי עופרת גדולים, במשקל של 158 קילוגרם כל אחד. המשיכה הכבידתית שהפעילו כדורי העופרת הגדולים על הכדורים הקטנים שבקצות המוט גרמה לסיבוב אופקי קל של המוט ולפיתול של החוט.
ידיעת מידת התנגדותו של החוט לפיתול מאפשרת לתרגם את מידת הסיבוב של המוט לערכו של כוח הכבידה הפועל על קצותיו. בהינתן המסות והמרחקים ביניהן, ניתן באמצעות משוואתו של ניוטון לחשב את קבוע הכבידה. משום שגודל כוח המשיכה בין כדור הארץ לבין גוף בעל מסה ידועה ניתן לחישוב באופן מיידי, איפשר ניסוי קוונדיש להעריך לראשונה את מסת כדור הארץ, ומתוך ערך זה להסיק גם את מסתם המשוערת של הירח, השמש וכוכבי הלכת במערכת השמש. כאמור, קוונדיש עצמו לא הזכיר בכתביו הערכות בדבר ערכו של G ומסותיהם של גרמי שמיים אלא רק הערכה בדבר צפיפותו הממוצעת של כדור הארץ. הערך אותו הוא פרסם הוא 5.48 גרם/סמ"ק, אף על פי שכאשר בודקים את הערך הממוצע העולה מתוך 29 ניסויים שערך, עולה כי צפיפות כדור הארץ היא 5.448 גרם/סמ"ק. הערך המקובל כיום עבור צפיפותו הממוצעת של כדור הארץ הוא 5.5153 גרם/סמ"ק.
חיים יחיאל בורנשטיין

ביוגרפיה

בורנשטיין נולד לשמואל בורנשטיין בא' בסיוון ה'תר"ה (1845) בוורשה בירת פולין הקונגרסאית. אמו, חנה לבית כהן, הייתה בת אחיו של רבי אלעזר הכהן כ"ץ מסוכטשוב (מהרא"ך). משנת ה'תרמ"א (1881) כיהן כגזבר ועד בית הכנסת הגדול בוורשה, ובתרמ"ו (1886) התמנה למזכיר הוועד. בגיל 42 חלה במחלת עיניים קשה, שהתגברה משנה לשנה, ולעת זקנתו היה כמעט עיוור. מת בכ"ח באב ה'תרפ"ח (1928), ונקבר בבית הקברות היהודי הישן בוורשה. את הנוסח הכתוב על המצבה כתב בעצמו.

המחקר

מחקרו של בורנשטיין יצא מתוך נושא לוח השנה העברי, על כל תתי-הנושאים הקשורים אליו והמסתעפים ממנו, כמו אורך היום, החודש והשנה והגדרתם, מולדות, תקופות, עיבורים, מחזורי שמש וירח, קביעות ודחיות ועוד, ועל כל ההיסטוריה של ההתפתחות האנושית בחקר התכונה (אסטרונומיה) ומהלך גרמי השמים. המחקר התפתח לחקר לוחות שנה של עמי קדם והתפתחותם, ולנושאי כרונולוגיה והיסטוריה רבים לפרטיהם.
בורנשטיין היה מן החוקרים הראשונים שעסק בחקר תעודות הגניזה הקהירית לאור הנושאים שאותם הרבה לחקור - הלוח והכרונולוגיה. חקירותיו הרבות הובילו אותו למסקנה כי לוח השנה העברי נחתם סופית בתקופת הגאונים ולא בזמן האמוראים. את העדויות לכך הוציא מן הגניזה הקהירית. ספר מיוחד הוציא בורנשטיין על מחלוקת רב סעדיה גאון ובן מאיר בנושא קביעת לוח השנה בשנים ד'תרפ"ב-פ"ד. חקירותיו בנושא התפתחות הלוח והתגבשותו המשיכו להניב מאמרים רבים, ארוכים ומפורטים, שאותם פרסם בכתבי עת ובספרי זיכרון, בעיקר בכתב העת "התקופה".
בורנשטיין הביא במחקריו ציטוטים רבים, ממקורות היהדות ומחוצה להם, וציטט גם את החוקרים שקדמו לו בחקר הנושאים שבהם הוא דן, ותוך כדי כך נושא ונותן בדבריהם בעברית משובחת וקולחת, המתובלת בחישובים סבוכים, לפי הצורך. מספרים על חיים נחמן ביאליק, שהיה מתפאר שהוא קורא 'אפילו' את מאמרי בורנשטיין ב"התקופה", אף שהודה שלא הבין בהם הכל, אלא שנמשך אחרי "הקסם הלשוני שבדבריו". בין החוקרים המצוטטים על ידו נמצאים פרידריך קארל גינצל, אדוארד מאהלר, אידלר, וייסבאך ועוד רבים. את דבריהם ומסקנותיהם הוא העמיד כנגד הביקורת, אם לדחות ואם לקבל, תוך שהוא מביא מקורות רבים לדבריו. מנהגו, לפי עדות מקורביו, לברר כל מסקנה ולנפות אותה טרם פרסומה. במחקריו ירד לפרטי פרטים ונגע בנקודות שנזנחו בידי כל החוקרים שקדמוהו.
חברו למחקר היה צבי הירש יפה, שחיבר ספר להרצאת חקירותיו - קורות חשבון העיבור. יפה היה גר בוורשה ועבר לרוסיה, והקשר ביניהם התבצע באמצעות מכתבים. תלמיד וחבר במקצוע זה היה לו גם אברהם אריה עקביא. האחרון קרא "לכנס את כל כתבי ח"י בורנשטיין המפוזרים בחוברות ובמאספים שונים ולהוציאם בהוצאה חדשה מסודרה ומתוקנה", דבר שלא יצא לפועל, כמו דרישתו של נחום סוקולוב לאחר מותו של בורנשטיין "חובה על חכמי ישראל להקדיש לבורנשטיין ספר-זיכרון, קובץ מאמרי מדע, וחובה על יהודי פולין, על עדת ורשה, לייסד באוניברסיטה העברית בירושלים קתדרה מדעית להציב יד ושם לעובד הגדול הזה".
בספרו "אגן הסהר" (סימן כ"א), טוען הרב חיים צימרמן למגמתיות ושגיאות של בורנשטיין ושל יפה בעניין מחלוקת רס"ג ובן מאיר.

התרגום

יצירה שעבד שנים רבות על תרגומה היא המחזה "המלט" של שקספיר. התרגום נדפס תחילה ב"הצפירה", ורק אחרי למעלה מ-20 שנה, בשנת תרפ"ו (1926), הוציא אותו בורנשטיין לאור כספר בצירוף מבוא גדול וביאורים ביקורתיים והיסטוריים מפורטים.
הוציא לאור גם חוברת בשם "מזמרת הארץ", שבה תרגום כמה שירים מאת גדולי משוררי פולין, ובהם אדם מיצקביץ', יוליוש סלוואצקי ואחרים.
ואו (עיר)

מיקום

העיר נמצאת על גדות נהר הג'ור בנפת ואו, במחוז מערב בחר אל-ע'זאל שבצפון מערב דרום סודאן. העיר מרוחקת כ-650 ק"מ מג'ובה, עיר הבירה של דרום סודאן וגם העיר הגדולה שבה.

היסטוריה

העיר ואו נוסדה במקור כ"זריבה" על ידי סוחרי עבדים במאה ה-19. במשך הזמן הפכה למרכז השלטוני של הבריטיים בשיתוף עם המצרים ששלטו בסודאן.
במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, חיל המצב של צבא דרום סודאן נלחם בסמוך לעיר באביב 1998. קרבות נוספים פרצו בעיר בשנת 2007 ובהם נהרגו אלפי אנשים.

עסקים

העיר ואו היא עיר מסחר שוקקת. התורמים העיקריים של העיר לכלכלת המדינה וצמיחתה הם: שדה התעופה ואו, אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל, שלטונות המחוז מערב בחר אל-ע'זאל, האוניברסיטה הקתולית של דרום סודאן, שלטונות נפת ואו, סניף של הבנק המסחרי בופאלו, סניף של Equity Bank‏ (אנג), סניף של בנק השנהב וסניף של איגוד הבנקים הקנייתי.
שמואל אבנרי

צילום

הצילום הוא תחום עניין נוסף של אבנרי, ובולטים בו תצלומיו מעשרות שנות שוטטות במרחבי מדבר יהודה ונקיקיו. חלק מתצלומיו לנופי בראשית אלה הציג בתערוכת יחיד (1995), ובתערוכות קבוצתיות (1998 ו-1999). את התערוכה של שנת 1999, אשר התקיימה בבית ביאליק, אצרה האמנית יהודית מצקל, תחת הכותרת 'לשון המראות'. במסגרת זו נתבקשו המשתתפים (חברי העמותה התל אביבית לאמנות הצילום) לאייר את יצירותיו של ביאליק בתצלומיהם. בהשראת התערוכה כתב אבנרי את מאמרו "ביאליק באספקלריה צילומית", שבו ניסה להבהיר כיצד ראה ביאליק את קשר הגומלין שבין המילה הכתובה לאיור המלווה אותה.

בין יצירותיו של אבנרי, שהוצגו בתערוכת 'לשון המראות', בולטת תמונת 'הנשר' מהפואמה "מתי מדבר" לביאליק, המכוונת אל פסוקי השיר הבאים: 
 
וְרִפְרֵף עַל-גַּבָּם מִלְמָעְלָה, רַחֵף וָשׁוֹט בְּטִיסָה...
וּפִתְאֹם יִזְדַּעְזַע הָאַוִּיר –  וּמַשַּׁק כְּנָפַיִם – וּמַפָּל!
— מתי מדבר, חיים נחמן ביאליק
המַחְצָב שממנו כורה אבנרי את רוב חומריו - הוא מדבר יהודה. התצלום נעשה ממרומי מצוקי דרגות שמעל מצפה שלם, כשברקע ים המלח, ומעבר לו הרי מואב.
גם בעבודותיו בתחום הצילום ניכרת טביעת ידו של אבנרי כעורך: החלק 'האמיתי' של התצלום הוא חציו הימני המתאר ענף עץ. אך בדמיונו ראה כאן אבנרי מעין חצי כנף, והוא השלים את התמונה לכדי נשר, בכך שצירף אליה תמונת-ראי של אותה כנף.
בשפך נחל קדרון מצא אבנרי גם את 'הנחש' מ'מתי מדבר' לביאליק - ואף לו נתן ביטוי צילומי-דמיוני בטריפטיכון, שהוצג בתערוכת "לשון המראות".
פסיג

פְּסִיג (בלטינית cotyledon, מילולית "עלה זרע") הוא אחד משלושת האיברים המשמעותיים של הנבט, ומוגדר "עלה עוברי (קיים בזרע לפני נביטה) בצמחים נושאי זרעים, שמופיעים ראשונים כאשר הזרע נובט." מספר הפסיגים המופיעים עם הנביטה משמש בוטנאים לסווג צמחים בעלי פרחים. מינים עם פסיג אחד נקראים חד-פסיגיים. צמחים עם שני פסיגים נקראים דו-פסיגיים.
במקרה של צמחים דו-פסגיים הפסיגים מסוגלים לבצע פוטוסינתזה, ומתפקדים באופן דומה לתפקודי עלים רגילים. עם זאת, עלים אמיתיים ופסיגים שונים מבחינה התפתחותית. הפסיגים נוצרים במהלך התפתחות עובר הזרע, יחד עם השורשים והנצר, ולכן קיימים בזרע לפני הנביטה. עלים אמיתיים, לעומת זאת, נוצרים לאחר הנביטה. מהמֵרִיסְטֵמָה קָדְקוֹדִית (apical meristem), רקמה בקצה הצמח שאחראית לייצר אברי הצמח שגדלים מעל האדמה.
הפסיגים של דגניים וחד-פסיגיים רבים אחרים שונים מעלים רגילים. העלה מורכב ממגנית (scutellum) וחוֹתֶלֶת (coleoptile). המגנית היא היא רקמה בתוך הזרע המתמחה בקליטת מזון המאוחסן באֶנְדּוֹסְפֵּרְם הסמוך. החותלת היא מכסה מגן המכסה המכסה את הניצרון (plumule).
מספר הפסיגים של חשופי זרע משתנה ונע בין 2 ל-24 פסיגים היוצרים דור מעל התַּת-פְּסִיג (hypocotyl), גזע עוברי המקיף את הניצרון. הצמח בעל מספר הפסיגים הרב ביותר הוא מין של אורן (Pinus maximartinezii) בעל 24 פסיגים.
ברידיי השלישי, מלך הפיקטים

קורות חיים

ברידיי נולד בן שנת 616 ל-628 והיה בנו של בלי, מלך סטרת'קלייד, ונכדו של המלך נכטאן השני. אימו של ברידיי הייתה ככל הנראה בתו של אדווין מנורת'מבריה, מלך דיירה.
ברידיי היה מלך פעיל. בשנת 680–681 תקף את טירת דאנוטר ובשנת 682 פתח במסע מלחמה אכזרי נגד אורקני - מסע המתואר ב"דברי ימי אלסטר" בהם מוספר כי כל אוכלוסיית אורקני "נמחקה" על ידי בריידי.
שנה לאחר מכן תקף ברידיי את דנדורן שבסטראת'רן. מקום מושבו של ברידיי היה במוריי.
ככל הנראה ברידיי היה ואסאל של אקגפירת', וכאשר ברידיי ניסה לערער את הקשר הביא הדבר למתקפה על ידי אקגפירת' - שהובילה לקרב דאניכן בשנת 685, בו הביס ברידיי את הצבא האנגלו- סקסוני של אקגפירת'.
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" נפטר ברידיי בשנת 693.