google/wiki40b huggingface dataset:
נוזל קירור

נוזל קירור (באנגלית: Coolant) הוא נוזל או גז המוזרם במערכות טכנולוגיות כמו מנועים, ומשמש למניעת התחממות או להעברת חום. לנוזל קירור אידיאלי יש קיבול חום גבוה, צמיגות נמוכה, הוא זול, אינו רעיל או נפיץ, ואינו גורם לבליה או שיתוך של המערכת אותה הוא מקרר. לעיתים נדרש מנוזל הקירור להיות חומר מבודד חשמלי.
המונח 'נוזל קרור' משמש בעיקר במערכות מיזוג אויר לרכב, לקירור וחימום בתים ובקירור תעשייתי. בשפות זרות, בתעשיית מנועי החום נהוג להשתמש במקבילה לתואר 'נוזל העברת חום'.
נוזל הקירור יכול לשמור על מצב הצבירה שלו - גז או נוזל, או לעבור שינוי מצב צבירה, כך שהחום הכמוס הנוסף הנדרש למעבר מצב הצבירה מגביר את יעילות הקירור. נוזל קירור המשנה את מצב הצבירה ידוע כ'גז מקררים' או 'גז מזגנים'.

התכת ברזל ומלח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ברזל ומלח מותכים

גזים מעובים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
חנקן נוזלי

ננופלואידים (זעיר נוזלים)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מוצקים

מגיני חום במעבורות חלל עשויים לרוב סיליקון .
קרח וכן קרח יבש משמשים לעיתים לקירור. המראה (פיזיקה) של קרח, שימש לקירור חליפת החלל של טייסי החלל באפולו
CBU-97 נשק מונחה סנסורים

תיאור המערכת

פצצת CBU-97 מורכבת ממיכל מעטפת SUU-66/B ובתוכו מסודרות 10 פצצות BLU-108/B. בכל פצצה ארבעה תתי חימושים בצורת דיסקה (skeet) חודרי שריון, ובסך הכל ארבעים תתי חימוש. תתי החימוש מאתרים טנקים, נגמ"שים ורק"ם אחר על ידי חיישן טרמי המתביית על חום המנוע, ויורים לעברו קלע שחודר אותו.

שימוש מבצעי

בשנת 1999 הובאו פצצות CBU-97 עם כוחות נאט"ו אל מבצע "שילוב כוחות" בקוסובו אך לא נעשה בהן שימוש. 
השימוש המתועד הראשון היה ב-2 באפריל 2003 על ידי האמריקאים במלחמת עיראק.
ייתכן שערב הסעודית עשתה שימוש בפצצות CBU-105 בתקיפה בתימן בתחילת מאי 2015. החשד שהסעודים השתמשו בפצצה זו מתבסס על מציאת נפלים של תת-חימוש BLU-108/B באזור התקיפה, אולם חימוש זה מזווד גם בטיל AGM-154 שגם הוא נמצא בשימוש הסעודים.
גאורגה טטרסקו

גאורגה טטרסקו (ברומנית: Gheorghe Tătărescu;‏ 21 בדצמבר 1886 - 28 במרץ 1957) היה מדינאי רומני, שכיהן פעמיים כראש ממשלת רומניה וכיהן גם בתפקידי שר שונים בממשלת רומניה, דיפלומט בשירות רומניה וחבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, חבר האקדמיה הרומנית.

ביוגרפיה

גאורגה טטרסקו נולד במשפחה כבנם של גנרל ניקולאה טטרסקו ואשתו, ספרנצה, שניהם צאצאי משפחות בויארים ותיקות. הוא למד משפטים ובסיום לימודיו נסע לצרפת, להמשך לימודים בפריז, שם השלים דוקטורט במשפטים וכלכלה פוליטית בנושא „La régime électoral et parlamentaire en Roumanie” (משטר הבחירות והפרלמנטריות ברומניה), עבודה שטענה למען זכות בחירה אוניברסלית.
ב-1912 נרשם כחבר במפלגה הלאומית ליברלית ועם סיום לימודיו עבד זמן קצר כעורך דין במשרד ההדרכה הציבורית והמשיך בפעילות פובליציסטית, שתחילתה בתקופת לימודיו. בהיותו קצין במילואים גויס למלחמת הבלקן השנייה, אולם בגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף. 
ב-1916 התחתן טטרסקו עם ארטיה פיטשטאנו ועם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה גויס ובגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף, בהדרכה ולבסוף שוחרר. בבחירות הכללית ב-1919 הופיע כמועמד מפלגתו גורז' ונכנס לפרלמנט הרומני. ב-1922 מונה כתת-מזכיר מדינה במשרד הפנים עם תפקיד של מתאם המשטרה והז'נדרמריה ושיפר את ניהולם. טטרסקו חיזק את מעמדו בתוך מפלגתו וב-1931 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה.
בשנות השלושים של המאה העשרים התפתח שסע במפלגה הלאומית ליברלית בין הוותיקים המונהגים על ידי דינו ברטיאנו וקונסטנטין אנג'לסקו ובין הצעירים המונהגים על ידי טטרסקו וויקטור יאמנדי. לאחר רצח יון ג. דוקה בסוף 1933, המפלגה בחרה כמועמד לראשות הממשלה בקונסטנטין ברטיאנו, אולם קרול השני, מלך רומניה, שהיה בקיא בנושא ומודע לאהדתו של טטרסקו, הטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. בנוסף לתפקיד ראש הממשלה, כיהן טטרסקו בראש משרדים נוספים ובהם משרד הפנים, משרד ההגנה, משרד החימוש ומשרד התעשייה והמסחר. בבחירות של דצמבר 1937 המפלגה הלאומית ליברלית ויתר המפלגות לא הצליחו להשיג את 40% התמיכה הדרושים להרכבת ממשלה, לכן המלך הטיל זאת על אוקטביאן גוגה ובהמשך הכריז על דיקטטורה מלכותית והחלפת החוקה. טטרסקו התמנה לשר חוץ בממשלתו של מירון קריסטיה ולאחר פירוק המפלגות התמנה ליועץ מלכותי. בדצמבר 1938 התמנה לשגריר רומניה בפריז עד אוגוסט 1939. חודשיים אחרי רצח ארמנד קלינסקו מונה שוב לתפקיד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 4 ביולי 1940, כאשר פרש. בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית והדיקטטורה של יון אנטונסקו היה בפרישה באחוזתו, אך לאחר מכן חזר לפוליטיקה והרכיב מפלגה ליברלית חדשה עם אוריינטציה שמאלית, שזכתה ב-75 מושבים בבחירות. הוא כיהן כסגן ראש ממשלה ושר חוץ בממשלתו של פטרו גרוזה עד שהקומוניסטים הדיחו את המלך והשתלטו לחלוטין על רומניה. טטרסקו ויתר שרי מפלגתו הודחו והוא פרש מהחיים הציבוריים ובשנה שלאחר מכן השלטון הקומוניסטי קבע לא אזור מגורים כפוי.
לאחר תקופת מה באחוזתו בגורז', נעצר בתחילת מאי 1950 ונכלא בסיגט. ב-1955, לאחר שהסכים לעבוד עבור הממשל בוועד למען חזרה למולדת, שוחרר מכלאו. שנתיים מאוחר יותר נפטר בבית חולים.
מהירות מסוכנת

עלילת הספר

בנדיקט בן ה-17 הוא בנו של איש העסקים המצליח ג'ורג' ג'וליארד. אמו נפטרה בלידתו. בנדיקט השתתף במירוצי סוסים וניצח בשלושה מהם. הוא מעוניין להפוך את התחביב לקריירה מקצועית לאחר לימודיו באוניברסיטה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים - שלושה שבועות טרם היותו בן 18, אביו החזיר אותו לקרקע המציאות. תחילה, מאמנו של בנדיקט מאשים אותו בשימוש בסמים ועל כן מפטר אותו. ובהמשך אותו יום, מגיע לפגישה עם אביו בו הוא אומר לו: "אני רוצה שתבוא לעבוד עבורי". 
ג'ורג' ג'וליארד החליט להיכנס לפוליטיקה. חבר הפרלמנט דני נייגל נפטר, וועדת הבחירה של המפלגה לה השתייך בחרה בג'וליארד כמועמדה להחלפתו בפרלמנט. לשם כך ביקש ג'וליארד מבנו, שישמש לו כיד ימינו, שיהיה לצידו במהלך מערכת הבחירות. בנדיקט נחשף לעולם שלא הכיר: הוא מגלה את הצביעות והציניות, התככנות וכמו גם השקרים של הפוליטיקה. את ניסיונות השכנוע הרבים בזכות כנסים, חלוקת עלונים וביקור בבתים של אזרחים. באזור הבחירה חיים 70,000 איש ועל כן המאבק בין ג'וליארד ובין יריבו - פול בתיון, מועמד האופוזיציה, קשה וצמוד. 
במהלך מערכת הבחירות הזו מתרחשים מספר אירועים פליליים הפוגמים בביטחון העצמי הרב של ג'וליארד. הוא היה קורבן לשלושה ניסיונות לסיים את מועמדותו: חבלה במכוניתו, שריפת מטה הבחירות וניסיון התנקשות כושל בכיכר העיר. 
מסע ההתבגרות אשר עובר בנדיקט במהלך תקופה אינטנסיבית זו, משנה את חייו.
אדוארד גופלד

ביוגרפיה

גופלד נולד בקייב, בירת אוקראינה. בילדותו שיחק שחמט וכדורגל. בגיל 17 הוא זכה באליפות אוקראינה בשחמט לנוער.
בשנת 1978 עבר להתגורר לטביליסי, והיה המאמן האישי של מאיה צ'יבורדנידזה במשך שנים. במקביל, הוא היה מאמן של נבחרת הנשים של גאורגיה בשחמט ומאמן נבחרת הנשים של ברית המועצות.
גופלד השתתף במספר אליפויות ברית המועצות בשחמט, והישגו הטוב ביותר היה בשנת 1963 כאשר הוא חלק את מקומות 7–8.
גופלד כתב עשרות ספרי שחמט שתורגמו למספר שפות. הוא היה חבר בוועדות של פיד"ה.
לאחר התפרקות ברית המועצות היגר לארצות הברית, ופתח שם בית ספר לשחמט.
אופה

אופה (בעברית נקרא גם "נחתום"), להבדיל מקונדיטור, הוא אדם שעוסק באפייה, בדרך כלל של לחם לסוגיו, אך גם מיני מאפה אחרים, כגון עוגות, עוגיות וכיוצא בזה. 
מקום עבודתו של האופה נקרא "בית מאפה" או "מאפייה". אפייה היא פעילות עתיקת יומין. קבוצת האנשים הראשונה שאפתה לחם הייתה המצרים הקדמונים, בערך בשנת 8000 לפנה"ס. אופי לחם עובדים כיום כשכירים במאפיות, ולפעמים הם בעלים של מאפיות משלהם. 
אופים שעובדים במאפיות גדולות משמשים בדרך כלל כמפקחי איכות, שכן עיקר מלאכת האפייה נעשה באמצעות מכונות. מאפיות קטנות הן פעמים רבות עסקים משפחתיים. בדרך כלל מאפיות קטנות עוסקות ביצור סוג פרטני של לחמים. בשנים האחרונות נעשו נפוצות רשתות לאפיית לחם, בעסקים עצמאיים או במסגרת רשתות השיווק.
משנת 1951 עד 1998 התקיים במסגרת דיני העבודה בישראל חוק איסור אפיית לילה. חוק זה נחקק בעקבות אמנה בינלאומית, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, כלומר משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד. לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, ובסופו של דבר הוחלט לבטלו.
עדת התביעה (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילה

לאונרד וול נעצר על רצח אישה עשירה ומבוגרת בשם אמילי פרנץ'. מבלי שהייתה מודעת לכך שוול נשוי, היא שינתה את צוואתה והורישה לו את כל רכושה, ובכך הוטל עליו החשד ברציחתה. כשאשתו רומיין מעידה במשפט, היא לא עושה זאת מטעם ההגנה אלא מטעם התביעה. החלטתה של רומיין היא חלק מתוכנית מורכבת שנועדה לשחרר את בעלה. בהתחלה היא מעניקה לתביעה ראיות חזקות לאשמתו של לאונרד, אבל אחר כך היא ממציאה ראיות חדשות שפוגעות באמינותה. לדעתה זה משפר את סיכוייו של לאונרד לצאת זכאי בדין. לבסוף מתברר שלאונרד וול אכן רצח את אמילי פרנץ'.
פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה

פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה (באנגלית: The St. Petersburg International Economic Forum, ברוסית; Петербургский международный экономический форум), המכונה גם "פורום דאבוס הרוסי", הוא פסגה כלכלית חד-שנתית המתקיימת מאז יוני 1997 בעיר הבירה הצפונית של רוסיה, סנקט פטרבורג. תחילה הוא שימש כפורום כלכלי אזורי בין חבר המדינות, אך בחלוף הזמן החלו להשתתף בו גם אנשי עסקים ומנהיגים ממדינות באירופה, אסיה ואמריקה.
בפורום דנים בתחזיות כלכליות ונסגרות עסקאות כלכליות בין מדינות ועסקים. בנוסף לכך, משמש הפורום כבימת הכרזה לנשיא רוסיה, הפורש את מדיניותו הכלכלית וחזון הכלכלה הרוסית ומהווה במה לחתימת חוזים כלכליים לטובת רוסיה ועידוד השקעות זרות בה.
ב-2005 השתתפו בפורום 3,000 איש מ-64 מדינות, ועד 2006 נערכה במהלכו ישיבה חד-שנתית של האספה הבין-פרלמנטרית של חבר המדינות, שנחשבה למארגנת הפורום.
הפורום מתנהל ברוסית ובאנגלית, והחל משנת 2006, על פי החלטת נשיא רוסיה, מארגן הפורום הוא המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה והשר/ה לפיתוח כלכלי נחשב ליו"ר הוועדה המארגנת של הפורום.
כביש 471

היסטוריה

מסמכי התכנון הכילו תשריטים המציגים כביש מהיר בתוואי מקורב לכביש 471 כבר בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20‏. הכביש תוכנן להוביל ליישוב עירוני בשם "מכבית" שתוכנן כבר בשנות ה-60 להיבנות בשטחים הפתוחים באזור מדרום-מזרח לאלעד, ולידו הוצע גם גן לאומי בשם "נוף מכבית". גם תוכנית מתאר ארצית לדרכים (תמ"א 3) מ-1976‏ כללה את תוואי הכביש, אך חלפו שנים רבות עד שהחלו העבודות לבנייתו. עבודות התכנון של כביש 6 בשנות ה-90 ובנייתו החל מ-1999 חייבו את המדינה לזרז את בנייתו של הכביש כדי לתמוך בהקמת מחלף נחשונים. חלקו המזרחי של הכביש, באזור נחשונים, נחנך בשנת 2002 בסמוך למועד חנוכת הקטע הראשון בכביש 6.
במשך שנים התעכב המשך פיתוח הכביש בגין מחלוקת בין משרד הפנים לבין תושבי גת רימון ההיסטורית, שתושביה לא הסכימו להסדר הפינוי שהוצע להם על מנת לאפשר את חיבור חלקי הכביש. ביוני 2006, החליט שר הפנים דאז רוני בר-און על בניית מעקף שיחבר את חלקי הכביש מצפון לבתי גת-רימון, והכביש נפתח ב-16 באוקטובר 2007. הכביש המשיך לעורר התנגדויות מצד עיריית קריית אונו ועקב כך הקישור לפתח תקווה במחלף אונו נותר סגור זמן רב אך לבסוף נפתח לתנועה ב-1 במאי 2008.
בחודש יולי 2010 הוסר צו מניעה שעיכב את המשך פיתוח הכביש מצומת גת רימון עד לצומת שעריה, והוחל בביצוע עבודות הכנה לבניית מחלפים בצמתים אלו, על מנת לאפשר נסיעה רציפה ללא רמזורים לאורך הכביש. כמו כן הסתיים פינוי הבתים האחרונים בגת רימון שמנעו את בניית המחלף. במהלך שנת 2011 נמשכה עבודת השדרוג למחלפים של הצמתים שערייה וגת רימון, והתבצעו עבודות להרחבת קטע כביש זה. באפריל 2012 נחנך מחלף גת רימון. השלמת הכביש הסתיימה בינואר 2013, והוא הוכרז כדרך מהירה. 
באוקטובר 2019 חלה הקמת נתיב תחבורה ציבורית שעתיד להתווסף כנתיב השישי לחמשת הנתיבים הקיימים של כביש 471  הנתיב יהיה באורך 3.8 ק"מ בתוואי הכביש(ממחלף גת רימון עד צומת בר-אילן) במסגרת הפרויקט ישודרגו גם מערכות הניקוז והתאורה לאורך התוואי כולו.
דלקת רפידת הקיבה

דלקת חריפה של הקיבה

דלקת חריפה, או גסטריטיס אקוטית, אינה שכיחה. היא מאופיינת בהתחלה פתאומית, בסימנים קליניים ופתולוגיים מסוימים ובהיעלמות מהירה לאחר הסרת הסיבה שגרמה לכך. יש חומרים שונים אשר גורמים לדלקת באזורים שונים של הקיבה- כך למשל, גסטריטיס הנגרמת מחומרים טוקסיים, כמו אתנול, ממוקמת ברירית האנטרום. מבחינה היסטולוגית, ניתן לראות בדלקת חריפה רירית אדומה, היפרמית, גדושה בדם. כלי הדם הקטנים של שכבת הרירית המיוחדת יהיו גדושים בדם, ותהיה בהם הסננה של תאי דלקת חריפה- גרנולוציטים, נויטרופילים ואאוזינופילים. תאים אלה עלולים לחדור לאפיתל הפובאולרי או לבלוטות וליצור דלקת של בלוטות הקיבה- Cryptitis. דלקת חריפה של הקיבה יכולה להיווצר למשל כתוצאה מזיהום חריף על ידי חיידקים, וירוסים, פרזיטים ופטריות. במקרה של הדבקה ב-CMV למשל, נוכל לראות בהיסטולוגיה גופיפי הסגר אופייניים יחד עם תאי הדלקת החריפה כפי שצוינו לעיל.

דלקת כרונית של הקיבה

דלקת כרונית נגרמת כתוצאה משתי סיבות עיקריות- האחת כתוצאה מזיהום על ידי החיידק Helicobacter pylori - אשר ייקרא להלן HP גסטריטיס, והסיבה השנייה כתוצאה ממחלה אוטואימונית.

Helicobacter pylori

דלקת כרונית הנוצרת כתוצאה מזיהום על ידי HP היא שכיחה ביותר, לרוב אצל מבוגרים ובאחוז גבוה יחסית באוכלוסייה. ב-95% מהמקרים, דלקת כתוצאה מחיידק זה תתפתח באזור האנטרום בקיבה, וקרויה גם גסטריטיס כרונית מסוג B. למרות שחומצת הקיבה מסוגלת להרוג את החיידק, הוא נצמד לרוב לתאים השטחיים שמתחת לשכבת הרירית ובכך הוא מוגן. הגסטריטיס הכרונית יכולה להימשך במשך שנים, ללא שינוי. בתנאים סביבתיים מסוימים, עם תגובה אינדיבידואלית מסוימת או כתוצאה מאלימות יתר של החיידק, עלולים להופיע סיבוכים, כגון כיב בתריסריון או גסטריטיס אטרופית. הגסטריטיס האטרופית נוצרת כתוצאה מהרס של התאים האנדוקריניים, ביניהם התאים המפרישים גסטרין, ובכך נגרמת ירידה בהפרשת החומצה. סיבוך נוסף עלול להיות התפתחות קרצינומה של הקיבה. מבחינה פתולוגית, בשלבים התחלתיים ומאוחרים יותר ניתן למצוא הסננה של תאי דלקת כרוניים- תאי פלזמה ולימפוציטים בלמינה פרופריה, והיפרפלזיה של האפיתל הפוביאולרי. עם הזמן, ההסננה הדלקתית חודרת לעומק הרירית, וחלק מבלוטות השוער והתאים האנדוקריניים אובד. מופיעים זקיקים לימפטיים וחלק מהרירית אף מוחלף באפיתל הדומה לזה של המעי- intestinal metaplasia. באופן כללי המחלה היא כרונית ואולם לפעמים ישנם התקפים פעילים של המחלה שבהם בנוסף לתאי הלימפוציטים ותאי הפלזמה ניתן לראות גם גרנולוציטים. הגרנולוציטים הורסים את פעילות הבלוטות וגורמים להרס של רירית הקיבה. כאשר יש הרס של הרירית כאמור, היא מנסה להגן על עצמה באמצעות ריפוי- המביאים לאטרופיה של הקיבה, ולעיתים להתפתחות רירית עודפת- היפרפלזיה של הרירית, עם "פוליפים"- בליטות היפרפלסטיות.

דלקת כרונית אוטואימונית

דלקת כרונית אוטואימונית, הנקראת גם גסטריטיס כרונית מסוג A, נובעת מנזק של מערכת החיסון. בדמם של החולים ניתן למצוא נוגדנים נגד מרכיבי הקיבה, כמו למשל התאים הדופניים (הפריאטליים). הרס התאים הפריאטליים מביא לכך שאין IF- intrinsic factor אשר מופרש מהם ומסייע לספיגה מחדש של B12, נוצרת אנמיה ויש גם היפוכלורידיה כתוצאה מכך שלא מופרשת חומצה. 
דלקת זו, בשונה מדלקת אשר נגרמת מחיידק Helicobacter pylori, מתרחשת בעיקר בגוף הקיבה ולא באנטרום. גם כאן, התאים הם תאי דלקת כרונית- לימפוציטים ותאי פלזמה. היפוכלורידיה מביאה לכך שיש גירוי להפרשת גסטרין באנטרום, המובילה להיפרגסטרינמיה ולעיתים אף להופעתם של גידולים קרצינואידיים.
שריר העכוז הקטן

תיאור

לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון.
השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול.

עיצבוב

שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
יוסף אבן סהל

רבי יוסף ב"ר יעקב אִבְּן סַהְל (בערבית אבו עמר) חכם תלמודי דיין ופייטן בספרד בסוף המאה ה-11 וראשית המאה ה-12. מתלמידי רבי יצחק אבן גיאת, וחברו רבי משה אבן עזרא כותב עליו שהיה תלמידו המובהק ביותר.
משנת ד"א תתע"ג שימש כדיין בקורדובה משך אחת עשרה שנים עד לפטירתו בחודש ניסן בשנת ד"א תתפ"ד (1124).
מכתביו, לא הגיעו אלינו אלא מעט מפיוטיו, מהם שירי כבוד לרבו, רבי יצחק אבן גיאת, ושירי ידידות לחברו רבי משה אבן עזרא,
כמו כן ידוע שתרגם מערבית לעברית את קובץ התשובות של הרי"ף. ואף זה אבד.
מגנזיום גופרתי

חקלאות

בתחום החקלאות השימוש במגנזיום גופריתי הוא לצורך העלאת תכולת המגנזיום, או הגופרית, בקרקע. עיקר השימוש במלח זה הוא בצמחי עציצים, או בצמחים הזקוקים לתכולה גבוהה של מגנזיום בקרקע, כגון תפוחי אדמה, שושניים, עגבניות, עצי לימון, גזר ופלפל. היתרון של מגנזיום גופריתי על פני דשנים אחרים המכילים מגנזיום הוא במסיסות הגבוהה של החומר המאפשרת את פיזורו כדשן נוזלי בריסוס.

תעשיית המזון

מגנזיום גופריתי משמש כמלח התססה בתהליך יצור בירה. ניתן להשתמש בו כגורם קרישה בייצור טופו.

כימיה

בתחום הכימיה משמש המגנזיום הגופרתי כחומר סופח מים בתהליכי הפרדת חומרים אורגניים בתמיסה אורגנית.
למבורגיני אגואיסטה

למבורגיני אגואיסטה (באיטלקית: Lamborghini Egoista) היא מכונית קונספט שתוכננה ויוצרה על ידי חברת למבורגיני לרגל יובל שנים לחברה. דגם המכונית הראשון מבוסס על הלמבורגיני גאיארדו. מנוע המכונית הוא מנוע בעל 10 צילינדרים בנפח 5.2 ליטרים המפיק 600 כוחות סוס.
ללמבורגיני אגואיסטה יש תא נהג ייחודי - תא הנהג הוא גם תא הנוסעים שכן רק אדם אחד יכול להיכנס למכונית. תא הנהג מזכיר תא טייס של מטוס קרב, יש לו חופה מיוחדת שניתן להסיר ולהרכיב מחדש וכן יש צורך להוציא ולהרכיב את ההגה כל פעם מחדש כאשר רוצים לנהוג במכונית.
למכונית עיצוב חיצוני מרשים ויוצא דופן. גוף המכונית והגלגלים עשויים מחומרים נוגדי קרינה. חופת תא הנהג היא בעלת צבע אדום עז וכן ישנים פסים וסימונים אדומים נוספים באחורי ובקדמת המכונית, כולם נועדו לשוות לה מראה של מטוס קרב מודרני.
באיטלקית פירוש המילה "אגואיסטה" הוא אנוכי. לפי דבריו של מעצב המכונית, וולטר דה סילבה, האגואיסטה מייצגת "הדוניזם שנלקח לקיצוניות".
כיום המכונית מוצגת במוזיאון למבורגיני באיטליה.
שכונת מונטיפיורי

פרדס מונטיפיורי

בשנת 1842 רכש הרב יהודה הלוי מרגוזה, רבה של העיר יפו, יחד עם חכם אברהם פנסו וחכם יחיאל בכר, חלקת אדמה בגודל של 103 דונם על גדות נחל איילון (ואדי מוסררה), צפונית-מזרחית ליפו. הרב נטע על השטח פרדס ובו 5,310 עצים, מהם 2,210 עצי הדר. בבאר בפרדס הותקנה אנטיליה ונבנה בו מבנה שנועד לשמש כמחסן.
בשנת 1855 נרכש הפרדס על ידי משה מונטיפיורי ונקרא על שמו. במקום נספרו אותה עת 1,406 עצים, והוא הוחכר לאנשי חוות הר התקווה. עם חיסולה של החווה עבר הפרדס מיד ליד, וב-1894, לאחר מותו של מונטיפיורי, נמסר לידי חברת כל ישראל חברים, שמסרה אותו בתורה לטיפולה של הנהלת בית הספר מקוה ישראל.
בשנת 1922 נעקר הפרדס, ושטחו חולק ונמכר ב-1925 כמגרשים. אלה נרכשו בידי יהודים לא אמידים אשר הקימו במקום את השכונה. בשדרות יהודית מס' 12 בשכונה נותר העץ האחרון מפרדס מונטיפיורי. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 נעקר העץ בזהירות והועבר לגן הטרופי בגני יהושע, שם הוא עדיין מלבלב ונותן פירות.

השכונה

השכונה הוקמה כשכונת מגורים עצמאית וירוקה ונודעה תחילה בשם "גנניה". ביוני 1943 צורפה לעיר תל אביב ונסללו בה כבישים ומדרכות. כן הוחלו בה כל החוקים שהתקיימו בתל אביב, בהם חוק שהגביל את דמי השכירות בשכונה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 התפתח אזור תעשייה מדרום לשכונה ועם הזמן נכנסו מוסכים, מפעלי תעשייה זעירה לתוך השכונה ואף מכוני ליווי והימורים, למורת רוחם של חלק מתושבי השכונה, אשר דרשו הגדלת אחוזי הבנייה במגרשים כדי למשוך לשכונה דיירים אמידים שיבנו ווילות ורבי קומות. משנת 1966 התלבטה העירייה בשאלה האם להפוך את השכונה כולה לאזור תעשייה או לקבוע בו חלק למגורים וחלק לתעשייה, כאשר הנטייה הייתה להגדירה באופן רשמי כאזור תעשייה. בתחילת שנות ה-70 הוחלט לקדם תוכנית מעורבת שכללה מגורים לצד מלאכה זעירה, לפחות לתקופת ביניים, וניתן אישור לבניית רב קומות ראשון בשכונה. בשנת 1973 קבעה הוועדה המחוזית שהשכונה תיועד למלאכה ומשרדים, אך רק מסוגים שלא יפריעו לתושבים. שלמה להט, שנבחר לראש עיריית תל אביב בתחילת 1974 ביקש לקדם את הפיכת השכונה לאזור תעשייה, ובינואר 1976 קידמה העירייה תוכנית מתאר שהעדיפה עסקים בשכונה, אך מבלי למנוע לחלוטין בנייה למגורים. בשנת 1985 היו מחירי המשרדים בשכונת מונטיפיורי זולים יחסית לשאר תל אביב. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה פריחה איטית של האזור שהתבטאה במעבר של אמנים ואוכלוסייה צעירה לשכונה.
בעשורים הראשונים להקמתה ידעה השכונה מספר שיטפונות שנגרמו מקרבתה לנחל איילון. בשנת 1952 הוגבהו הקירות התומכים שבגבולה המזרחי של השכונה ובכך הוסר האיום. לאחר שבקיר הישן נוצרו בקיעים הוחל בבניית קיר נוסף בסוף 1965. קירות אלו מפרידים עד היום בין השכונה לבין נתיבי איילון.
במרכז השכונה נמצא רחובה הראשי, שדרות יהודית, הקרוי על שם רעייתו של הנדבן, הליידי יהודית מונטיפיורי. בשכונה ממוקמים תיאטרון תמונע, המרכז הרוחני הודיה, המכינה הקדם אקדמית "רום פרט", המתמקדת בסיוע לסטודנטים בעלי לקויות למידה ובית יהדות וילנה. בשכונה התגוררו בעבר הבמאי נתן אקסלרוד, המשורר יעקב רימון, המשוררת אלישבע והסופר יהושע בר יוסף.
ברחוב מונטיפיורי 7 שכן בעבר בית ספר תיכון "מונטיפיורי", תיכון מקצועי. מולו שכנה הספרייה העירונית שערי ציון. כיום במבנה ישנה מסעדה אסייתית.
קרב פנים אל פנים

קרב פנים אל פנים (בראשי תיבות: קפ"פ או קפא"פ) היא שיטת לחימה בין בני אדם, הנמצאים בקרבה פיזית. בעוד שהמונח התייחס במקור בעיקר לקרבות של לוחמים בשדה קרב, הוא יכול להתייחס גם לכל קרב גופני אישי של שני אנשים או יותר, כולל שוטרים, אזרחים ופושעים.
כל אמנויות הלחימה הן שיטות לחימה פנים אל פנים. מהן בידיים חשופות (כגון קראטה) ומהן המשלבות גם כלי נשק ייעודיים ללחימה, כגון סכין, גרזן קרב או חרב או אף כלי נשק מאולתרים, כמו אבנים או מקלות עץ.
צורת לחימה זאת מחויבת המציאות בסביבה בעלת יכולות טכנולוגיות נמוכות, אך אינה נדרשת יתר על המידה בעולם המודרני, שפנה לפיתוח כלי נשק מדויקים בעלי טווח הפעלה גדול, שמאפשרים לחימה שאינה מצריכה קירבה. עם זאת, לוחם עשוי למצוא עצמו נדרש להילחם בדרך זו במקרה שהופתע מקרוב או אם נגמרה התחמושת שברשותו.
עקב מגמה זו, פחת השימוש הצבאי בצורת לחימה זו והוא מוגבל בעיקר ליחידות מיוחדות או יחידות השתלטות משטרתיות (כגון יחידת מצדה). השימוש העיקרי בהן הוא לשם תקיפה או הגנה עצמית, אכיפת חוק או כספורט.
אינוורארי

היסטוריה

ההיסטוריה של אינוורארי קשורה לתולדות הקלאן של קמפבל, שמהם יצאו הדוכסים של ארגייל. במקום נבנה ב-1453 בית ומגדל מבוצרים על ידי הרוזן (Earl) הראשון של ארגייל. סביב המבצר קמה עיירה קטנה והיא הוכרזה כבורו (Burgh – ישות אוטונומית) של הברונות ב-1474, וב-1648 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה (שהיה ממוצא סקוטי) לעיירה מעמד של רויאל בורו.
ב-1744 החליט ארצ'יבלד קמפבל, הדוכס השלישי של ארגייל (Archibald Campbell, 3rd Duke of Argyll) להרוס את הטירה הקיימת ולבנות אותה מחדש. לפני בניית הטירה מחדש הייתה העיירה אוסף של בקתות צנועות בסמוך לאתר הטירה והדוכס הורה לפנות את התושבים על מנת לשפר את חזות ביתו, ולהקים את העיירה במקומה הנוכחי. עוד ב-1747 הכין ויליאם אדם (William Adam) תוכניות להקמת אינוורארי החדשה, אך עד 1770 כמעט שלא נעשה דבר, והיה זה הדוכס החמישי שהחליט לבנות את העיירה מחדש במתארה הנוכחי. מבנים רבים באינוורארי המחודשת היו פרי תכנונו של ג'ון אדם, ובהם מלון ארגייל ברחוב פרונט (Front Street), ובית המידות (Town House). עם זאת, מרבית מבני העיירה, כולל הכנסייה, תוכננו על ידי רוברט מיילן (Robert Mylne‏; 1811-1733), יליד אדינבורו שהיה ארכיטקט ידוע מתקופה זו, ונבנו בפיקוחו בין השנים 1772 ל-1800. התוצר הסופי הייתה עיירה חביבה שכללה בתים עבור העובדים באחוזה, מפעל לטווית צמר, ומזח לנצל את דיג המליחים, שעתיד היה לפרוח בשנים שבאו אחר כך ולשחק תפקיד מרכזי בכלכלת העיירה. התוצאה הסופית היא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לערים חדשות שנבנו בסקוטלנד של המאה ה-18, ומרבית המבנים במרכז אינוורארי ראויים לשימור בשל החשיבות הארכיטקטונית של העיירה. המסאי הנודע ד"ר סמואל ג'ונסון, שהיה ידוע בסלידתו מסקוטלנד, כתב על אינוורארי החדשה "מה שאני מעריץ כאן הוא ההתעלמות המוחלטת מעלות ההוצאות".

שלט האצולה של העיירה

בשלט האצולה של העיירה מתאר רשת דייגים המוטלת על האוקיינוס, שבתוכה לכודים חמישה מליחים.
הסופר הבריטי ארתור צ'ארלס פוקס-דייוויס (Arthur Charles Fox-Davies‏; 1928-1871) שהתמחה בהרלדיקה ציין בספרו "המדריך השלם להרלדיקה" (A Complete Guide to Heraldry) כי אין ספק כי השלט קדום וכי הוא אחד משלטי האצולה היוצאים מהכלל שפגש.

העיירה בימינו

אינוורארי היא עיירה שעיקר פרנסתה על תיירות. תיירים נמשכים למקום הן בשל מיקומה על שפת המפרץ כשמאחוריה הגבעות המיוערות של המחוז והן בשל מבניה הג'ורג'יאניים. העיירה נהנית גם מתקנה שקבע הממשל בסקוטלנד ב-2004 המחייבת נהגי אוטובוסים לנוח אחרי כל שעתיים נהיגה. תקנה זו הפכה את העיירה לנקודת עצירה מרכזית לאוטובוסים שכן היא נמצאת במרחק של שעתיים נסיעה מגלאזגו, וכל קווי האוטובוסים מגלזגו לקמפבלטאון, אובן ופורט ויליאם עוצרים בעיירה למשך 20 דקות.
קבוצת השינטי (ענף ספורט ייחודי לסקוטלנד הדומה להוקי שדה) המקומית (Inveraray Shinty Club) זכתה באליפות סקוטלנד בענף ב-2004.
ב-2005, לאחר הפסקה בת 70 שנים, הוקמה בעיירה תזמורת חמת חלילים. כבר בשנתה הראשונה זכתה התזמורת (Inveraray and District Pipe band) בפרס בכל תחרות שבה השתתפה. ב-2009 זכתה התזמורת בכל התחרויות ברמה השנייה (Grade 2) שבה השתתפה וקודמה לרמה הראשונה (Grade 1), וב-2011 זכתה במקום הרביעי באליפות העולם לתזמורות חמת חלילים (World Pipe Band Championships).
בן הלפגוט

בן הלפגוט (באנגלית: Ben Helfgott; נולד ב-22 בנובמבר 1929) הוא מרים משקולות יהודי בריטי, אלוף מספר מכביות.
בן הלפגוט נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין, המקום בו, לאחר כיבושו במלחמת העולם השנייה הקימו הגרמנים את הגטו הראשון על אדמת פולין. בשואה איבד את הוריו ואחת משתי אחיותיו. לאחר השואה נכלל בן בקבוצת יהודים, שקיבלו מקלט בבריטניה, שם התחיל ללמוד כלכלה. ב-1948 התחיל לעסוק בהרמת משקלות ובמהרה היה לאלוף אנגליה. ב-1950 נסע עם המשלחת של מכבי אנגליה לישראל והשתתף במכביה השלישית וזכה במדליית זהב. הוא השתתף גם במכביה הרביעית ובמכביה החמישית וגם בהן זכה במדליית זהב.
הלפגוט זכה פעמים נוספות באליפות בריטניה ואף ייצג אותה באולימפיאדת מלבורן (1956), שם הגיע למקום ה-13.
המכון למצב מוצק (הטכניון)

פעילות המחקר במכון

פעילות המחקר במכון נחלקת למחקרים שהם בסיסיים בעיקרם, למחקרי גישוש יישומיים ולמחקרים הסובבים סביב יישום חומרים מוליכים למחצה וייצור אבטיפוס של התקנים אלקטרוניים ואלקטרואופטיים. מעבדות השירות תומכות במחקר על ידי מתן שירותים לחוקרי הטכניון ולמשתמשי חוץ, תוך ניצול הציוד הייחודי הקיים במכון: מעבדת פני שטח, מעבדת השתלת יונים ומעבדת קרני רנטגן.