google/wiki40b huggingface dataset:
אוקטביה

אוקטביה (לטינית: Octavia;‏ 69 לפנה"ס - 11 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית, אחותו של הקיסר אוגוסטוס ואשתו הרביעית של מרקוס אנטוניוס. היא הייתה גם סבתו רבתא של הקיסר קליגולה מצד אביו, סבתו של הקיסר קלאודיוס מצד אמו, וסבתו רבתא של הקיסר נרון מצד אביו.

ביוגרפיה

אוקטביה נולדה ברומא לגאיוס אוקטביוס, פראיטור ששירת כמושל מוקדון, ולאטיה, בת-אחותו של יוליוס קיסר. אביה של אוקטביה נפטר בשנת 59 לפנה"ס ואמה נישאה מחדש לקונסול לוקיוס מרקיוס פיליפוס.
נישואיה הראשונים של אוקטביה היו לגאיוס קלאודיוס מרקלוס. בשנת 54 לפנה"ס, לאחר מותה של יוליה, בתו של קיסר ואשתו של פומפיוס, הציע קיסר לחתנו לשעבר לשאת תחתיה את אוקטביה, אך פומפיוס, שהעדיף שלא לחדש את בריתו עם קיסר, סירב.
בעלה של אוקטביה שהיה אחד ממתנגדיו העיקריים של קיסר, השלים עמו לאחר קרב פארסאלוס, ובתמורה התיר לו קיסר לחיות בשקט ובשלווה עם אשתו ברומא. לזוג נולד בן בשם מרקוס קלאודיוס מרקלוס, ושתי בנות בשם קלאודיה מרקלה.
בעלה של אוקטביה נפטר בשנת 41 לפנה"ס. אחיה אוקטביוס החליט להשיא אותה למרקוס אנטוניוס, שגם אשתו פולביה נפטרה באותה עת, על מנת לחזק את ברית הטריאומווירט השני באמצעות יצירת קשר משפחתי בין השניים. מאחר שאוקטביה הייתה בהיריון באותה עת ולפיכך נאסר עליה על-פי החוק להינשא בזמן זה, אישר הסנאט באופן מיוחד את נישואי השניים.
לזמן-מה נראה היה כי מטרת הנישואים צלחה. אוקטביה ילדה לבעלה שתי בנות, אנטוניה הזקנה ואנטוניה הצעירה, והברית בין השניים נשמרה. אך אנטוניוס, שתכנן פלישה לאימפריה הפרתית, נזקק לתמיכה כספית מצד קלאופטרה מלכת מצרים, ולכן חידש עמה את יחסיו בשנת 36 לפנה"ס.
אוקטביה ננטשה ברומא, בשנת 35 לפנה"ס היא יצאה למזרח מלווה בחיילים ובכספים שיועדו לשימושו של אנטוניוס במערכה כנגד ארמניה, למרות שאנטוניוס קיבל אותם הוא סירב להיפגש איתה והיא חזרה לרומא. ברומא היא התגוררה בביתו של אנטוניוס וגידלה את ילדיה יחד עם ילדיו של אנטוניוס, היא אף סייעה לחבריו של בעלה בהשגת משרות שלטוניות. התנהגותה האצילית של אוקטביה אל מול זאת של אנטוניוס, שנטש את אשתו הרומאית למען זרה, היה אחד מן הגורמים שעזרו להפנות את דעת הקהל באיטליה נגדו. באותה שנה אחיה העניק לה את החסינות הקדושה (שהייתה שמורה בדרך כלל לטריבוני הפלבס) ונתן לה מעמד עצמאי מבחינת משפטית (מעמד שרק נשים ששמשו כבתולות וסטליות נהנו ממנו).
עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 32 לפנה"ס בין אנטוניוס לאוקטביוס, אנטוניוס התגרש באופן רשמי מאוקטביה. בסופו של דבר אנטוניוס הובס בקרב אקטיום ויחד עם קלאופטרה התאבד כשאוקטביוס כבש את מצרים בשנת 30 לפנה"ס.
לאחר המלחמה אוקטביה קיבלה על עצמה לגדל את שלושת ילדיהם של אנטוניוס וקלאופטרה: תלמי פילדלפוס, אלכסנדר הליוס וקלאופטרה סלנה השנייה. בנה מנישואיה הראשונים עלה לגדולה בימיו הקיסרות המוקדמת, הוא נישא ליוליה בת אוגוסטוס ונחשב ליורשו המיועד, מותו בשנת 23 לפנה"ס שבר את ליבה.
לאחר מכן אוקטביה פנתה לקדם את מעמדו של בנה החורג יולוס אנטוניוס דרך אחיה ובעזרתה הוא מונה לקונסול. אוקטביה נפטרה בשנת 11 לפנה"ס ונקברה בהלוויה ממלכתית, הסנאט העניק לה מספר תוארי כבוד אחרי מותה, למרות שאוגוסטוס ביטל כמה מהם מסיבה לא ברורה.
חיתוך (מתמטיקה)

חיתוך כלשהו

בדומה לאיחוד ולפעולות אחרות בתורת הקבוצות, אפשר להגדיר את החיתוך של משפחה כלשהי של קבוצות. נניח כי  היא משפחה של קבוצות (כלומר, קבוצה של קבוצות שכל אחת מזוהה על ידי אינדקס  השייך לקבוצת אינדקסים ), אז החיתוך שלהן יסומן , והגדרתו היא ש- אם ורק אם לכל  מתקיים- .
אם קבוצת האינדקסים  ריקה, אומרים שהחיתוך הוא חיתוך ריק, השווה כביכול לקבוצה האוניברסלית שכל דבר הוא איבר שלה. על-מנת להבטיח שהחיתוך יהיה קבוצה, מגדירים את החיתוך של משפחת קבוצות בתוך מרחב נתון X, ואז החיתוך של משפחה ריקה שווה, כעניין שבהגדרה, למרחב X כולו.
נוית בראל

נוית בראל (נולדה ב-1977 באשקלון) היא משוררת, חוקרת ספרות, מבקרת ספרים, מתרגמת ועורכת ספרותית ישראלית.

ביוגרפיה

נוית בראל נולדה להורים יוצאי טריפולי שבלוב. מוסמכת החוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה. כיום עובדת כעורכת ספרי המקור של הוצאת ידיעות ספרים במקביל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
שירים, מאמרים ותרגומים של נוית בראל פורסמו בעיתונים ובמגוון כתבי עת, ביניהם עתון 77, דקה, מעין, אורות, שבו, גג, אפיריון, הכיוון מזרח, כתובת, מאזנים והליקון. בראל נחשבה כחברה בקבוצת המשוררים גרילה תרבות, והייתה אחת הכותבות המרכזיות בכתב העת מטעם שערך יצחק לאור. שיריה תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לרומנית, לערבית ולספרדית. השתתפה באנתולוגיות שירה רבות, כגון: "אדומה", "מלכה עירומה", "לצאת", ו"השירים הכי יפים בעברית". לימדה ספרות באוניברסיטת תל אביב, במכללת עלמא ובאוניברסיטה הפתוחה. השתתפה בפסטיבלי שירה רבים, ביניהם: "פסטיבל מטולה", "פסטיבל מטר על מטר", "פסטיבל שדה בוקר", "פסטיבל תל אביב לשירה", "פסטיבל שער הבינלאומי לשירה מבית הליקון" ו"פסטיבל מייד אין ג'רוזלם של 'בית אבי חי'".
נוית בראל היא כלת פרס ראש הממשלה, ובשמו המלא: פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת תשע"ז 2017.
מנימוקי השופטים:
"בראל כותבת שירה לירית עדינה, מלים שמעבדות את המציאות לשקופה ובאחת מנהירות את המחילות של הנפש העירומה בתוך בית ובתוך גוף. אלה מצטיירות כמרחבים מקבילים שמשחק הגומלין ביניהם הוא התשתית לעבדות וחירות הנפש. שירתה מעבדת ושבה ומעבדת חווית יתמות ומתוכה נמדד מחדש הרוחק הקרוב והאינטימיות הזרה בין גברים ובין נשים ובין אדם לבין עצמו."
בערך על שמה בלקסיקון הקשרים לסופרים ישראליים, נכתב אודותיה:
ב-2004 החלה לפרסם שירים בכתבי עת לספרות. ספר שיריה הראשון, רֹשֶם, ראה אור ב-2005 בהוצאת גוונים. זו שירה המשרטטת מציאות קיומית אפופת מתיחות בין זיכרון לשכחה, בין השפע האינסופי שבבסיס ההוויה למסגרת המוגבלת שבה ניתן להביע אותו באמירה פואטית. תהליך הכתיבה רומז להתכנסות פנימה ולעתיד מצמצם: כאשר ה"אני" יהיה ליצירה, הוא יהפוך לעיקרון טכנולוגי קר.
שירתה מאופיינת בנימה לירית, המתבררת כמעטה המכסה על תכנים נוקבים של מחאה פוליטית וחברתית נגד האלימות המשתוללת מכורח מעשה הכיבוש. היא מכוונת הן למדיניות מקבלי ההחלטות והן לאזרחים, שעבורם הצידוק למעשה המלחמה עשוי להתמצות בקורת הרוח שבמתיקות הנקמה. זהו קול שירי שאינו מסתפק בהצגת העוול ובביטוי רגשות הזדהות וחמלה כלפי המקופחים, אלא מתחייב לפעולה של התנגדות.
ב-2011 הוציאה ספר שירים שני, ממש. השירים בספר זה מאופיינים בנימה סבוכה וחידתית המקשה על פענוחם. התמות המרכזיות קשורות לשאלות קיומיות, למסורת ולזהות. על ספרה זה זכתה בפרס רמת גן לספרות ליצירת ביכורים, אולם החליטה לוותר עליו כשהתברר שמדובר בספרה השני.

משפחתה

אחיה הבכור של בראל נהרג בקרב ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, הפרסומאי שני גרשי.
יחסי ארצות הברית–הרפובליקה המרכז-אפריקאית

היסטוריה

שגרירות ארצות הברית בבנגי נסגרה לתקופה קצרה בעקבות המרד בשנים 1996–1997. היא נפתחה מחדש ב-1998 עם צוות מוגבל, והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) ומשימות חיל השלום שפעלו בעבר בבנגי לא חזרו. שגרירות ארצות הברית בבנגי שוב השעתה באופן זמני את פעולותיה ב-2 בנובמבר 2002, בתגובה לשאלות ביטחוניות שהועלו בעקבות ההפיכה הצבאית של פרנסואה בוזיזה ב-2003. 
השגרירות נפתחה מחדש בינואר 2005; עם זאת, כיום יש מוגבלות ייצוג דיפלומטי / קונסולרי בארצות הברית. כתוצאה מכך, היכולת של השגרירות לספק שירותים לאזרחי ארצות הברית נותרה מוגבלת ביותר. הסיוע האמריקני לרפובליקה המרכז-אפריקאית נאסר אלא בתחומי הסיוע ההומניטארי והתמיכה בדמוקרטיזציה. 
ב-27 בדצמבר 2012 סגרה ארצות הברית את שגרירותה ברפובליקה המרכז-אפריקאית והחזירה את השגרירים שלה עקב עליית האלימות בעקבות המרד במדינה.
גלגל (אתר מקראי)

גִּלְגָּל הוא אתר מקראי הנזכר 39 פעמים בתנ"ך. השם האונומטופיאי, מהשורש 'גל', נובע מהצורה המעוגלת, האופיינית למתחמי נוודים. הגלגלים היו האתרים המרכזיים לשבטי ישראל בזמן התנחלות והשופטים.
ציעור

צִיעֹר הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע, ברשימת ערי שבט יהודה באזור הר חברון: "אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן וינים (וְיָנוּם) וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו התקיים יישוב בשם זה בין ירושלים ובית גוברין.
יש המציעים לזהות את העיר הקדומה עם הכפר סעיר, הסמוך לבית עינון, צפונית מזרחית לחברון, שבו אותרו חרסים החל מהתקופה הישראלית. הפריטים הארכאולוגים מעידים על יישובה של ציעור בתקופת הברזל. לדעת שמואל אחיטוב, זיהוי ציעור בסעיר הוא בעייתי, וזאת כיוון שלא ברור אם היישוב שהיה בסעיר לא נכלל עם יישובי הסביבה, חלחול ובית ענות, באותו המחוז. גרשון גליל זיהה את ציעור עם ח'רבת א-נצרא השוכנת כ- 3 ק"מ מחברון. לשיטתו, ההצעה לזהות את ציעור עם סעיר אינה מתיישבת עם הממצאים באתרים הסמוכים.
הגאוגרף המוסלמי בן המאה ה-13 יאקות אל-חמאווי הזכיר את העיר בכתביו בגרסה "צָעִיר".
בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו

בוגדן פטריצ'יקו חאשדאו (ברומנית: Bogdan Petriceicu Hasdeu וברוסית: Хашдеу, Богдан Петричейку,‏ 26 בפברואר 1838 - 25 באוגוסט 1907);‏ היה אחד האישים הבולטים בתרבות הרומנית בכל הזמנים, סופר ומשורר, בלשן ושופט, חבר האקדמיה הרומנית וחבר בבית הנבחרים הרומני, היסטוריון ופובליציסט רומני שנולד באימפריה הרוסית.
חאשדאו נולד בשם טאדאו חז'דאו (Tadeu Hîjdeu) במשפחה בעלת קרקעות, בכפר קריסטינשט, באזור חוטין, כעת באוקראינה ואז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא למד בבית הוריו, אביו אלכסנדרו חז'דאו היה בעצמו סופר, בלשן, מחנך ופובליציסט ששלט בעשר שפות. חאשדאו למד מ-1850 בבית ספר תיכון בקישינב והמשיך את לימודיו באוניברסיטת חרקוב. לאחר סיום לימודיו שירת חאשדאו כקצין בצבא הרוסי.

המעבר לרומניה והקריירה

לאחר מלחמת קרים נחתם חוזה פריז (1856) ובמסגרתו משכה רוסיה את ידיה מהנסיכויות הרומניות וחלק מבסרביה הועבר לנסיכות מולדובה - חאשדאו עבר אל החלק הזה, כדי להיות בארץ דוברת רומנית. רוסיה תבעה מנסיכות מולדובה את הסגרתו לידיה, אך זו סירבה וחאשדאו התמנה להיות חבר בחבר השופטים בקאחול, אך התפטר לאחר שבעה חודשים.
ב-1858 עבר ליאשי, שם היה למורה בבית ספר תיכון וספרן אוניברסיטת יאשי - הוא תרם לספרייה 4,000 כרכים. חאשדאו ייסד את כתב העת Din Moldova (ממולדובה) ופרסם בו שירים, משלים, נובלות וביקורות. הוא גם ניהל את כתב העת România, שהופיע ביאשי וקידם את רעיונות אביב העמים.
ב-1863 היה מעורב במשפט הראשון שנערך ברומניה על יצירה ספרותית, הנובלה שלו, Duduca Mamuca, נחשבה לא מוסרית ועל כך נתבע לדין. הוא הגן על עצמו ויצא זכאי, אך ליתר ביטחון שינה מעט את הנובלה ופרסם אותה מחדש תחת השם Micuţa.
ב-17 במאי 1876 התמנה למנהל הארכיבים הלאומיים של רומניה, בבוקרשט, תפקיד בו החזיק עד 1 באפריל 1900. הוא תרם רבות לפרסום מסמכים ב-Arhiva istorică (הארכיב ההיסטורי) וב-Cuvinte din bătrâni (דברי הזקנים) ויצר תקדים של פרסום העתקי מסמכים מארכיבים זרים הנוגעים לרומנים. בין היתר פרסם חאשדאו גם מסמך, שהתגלה מאוחר יותר כמזויף, Diplomă Bârlădeană, מסמך המתוארך לשנת 1134 והטוען לקיומו של נסיך ברלאד בשם Ivancu Rotislovovici (איוונקו רוטיסלוביץ'), ששלט במישורי מולדובה והיה כפוף לנסיכות גליציה.
ב-1877 התקבל כחבר באקדמיה הרומנית וב-1878 התמנה פרופסור לבלשנות השוואתית באוניברסיטת בוקרשט.

הפעילות הפוליטית

חאשדאו היה חסיד נלהב של איחוד הנסיכויות הרומניות. הוא היה מתומכיו של מיכאיל קוגלניצ'אנו ותמך גם בקואליציה המפלצתית שהביאה להתפטרותו של אלכסנדרו יואן קוזה מהשלטון. הוא תמך בבחירתו של שליט זר מבית הוהנצולרן ולאחר בחירתו תמך בקרול הראשון, מלך רומניה. הוא היה פעיל במפלגה הלאומית ליברלית (רומניה) וכיהן מטעמה כחבר הפרלמנט הרומני.

חייו הפרטיים

ב-1865 נשא לאישה את יוליה פליצ'יו מרושיה מונטנה, אותה הכיר בנסיעה לקרפטים המערביים ולשניים נולדה, ב-1869, בת שקיבלה את שם אימה, יוליה. יוליה חאשדאו הייתה מאוד מוכשרת בתחומים רבים, אך מתה בגיל 19 משחפת. מות הבת היחידה השפיעה קשה על אביה, שבנה לזכרה, בקמפינה, את ארמון יוליה חאשדאו.
דשן גת

היסטוריה

המפעל הראשון של החברה הוקם ב-1985 בקריית גת באזור התעשייה, על שטח מפעל סוגת שפעילות ייצור הסוכר בו נסגר. המפעל הוקם בהשקעה של 2 מיליון דולר וכלל מערכת בקרת ייצור אוטומטית ממוחשבת. המפעל קם להתחרות במפעל "דשנים וחומרים כימיים" במפרץ חיפה שהחזיק עד אז במונופול על מכירת דשנים בישראל. התוכנית העסקית של דשן גת התמקדה ביתרון של דשן נוזלי, כמו גם על הקרבה היחסית של המפעל בקריית גת למקור האשלגן והזרחן בים המלח ולצרכנים באזורים החקלאיים בדרום ישראל. מכירות המפעל הגיעו כבר בשנת 1986 למליוני דולרים בשנה והקמת המפעל הביאה לירידת מחירים של הדשנים בישראל. 
ב-1992 הוקם מפעל נוסף, בצפון הארץ, אשר הועתק בשנת 1999 לאזור התעשייה באלון התבור. הצורך בשני מפעלים במדינה קטנה כמו ישראל הוא בשל הבעייתיות של הובלת דשן נוזלי ממקום הייצור לנקודות היישום.
בשנת 1993 הוחלט לפרוץ עם הידע הנצבר לשווקים נוספים בחו"ל והיעד שנבחר היה ספרד. המפעל הראשון הוקם בעיר סביליה במחוז הדרומי של ספרד - אנדלוסיה. בתחילת המאה ה-21 הוקם המפעל השני בעיירה לובון במחוז אקסטרמדורה. מפעל זה נותן מענה גם לשוק הפורטוגלי הקרוב יחסית. המפעל האחרון שהוקם ב-2004 נמצא בעיר אלמריה, גם היא במחוז אנדלוסיה, הידועה באזור החממות האדיר שלה שמספק פירות וירקות לכל אירופה.
ההתמחות של החברה היא בייצור דשן נוזלי בתרכובות NPK (חנקן, זרחן ואשלגן) שונות. היתרון בשימוש של דשן נוזלי לעומת שימוש בדשן מוצק הוא ביכולת היישום המדויקת שלו, חיסכון במשאבי מים ושליטה מדויקת על כמויות הדשן המיושם. לדשן גת דשן מבוסס קומפוסט, בשם "שפע חפר" המיועד לחקלאות אורגנית.
לחברה גם פעילות ייצוא של דשן מוצק מסיס למדינות כדוגמת קניה, קוריאה הדרומית, אקוודור, טורקיה, קפריסין ועוד. והחברה זכתה בתעודת יצואן מטעם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה (תמ"ת) בשנים 2008 ו-2009.
חברת דשן גת היא בבעלות קבוצת פדרמן ובניו (אחזקות) בע"מ.
טרי פארל

ילדותה ונעוריה

פארל הוא בתם של קיי קרול כריסטין בנדיקסון ואדווין פרנסיס פארל ג'וניור. מאוחר יותר, אימה נישאה לדייוויד וו. גרוסנדורף, אשר אימץ את טרי ואת אחותה, כריסטין. לפני שהפכה לדוגמנית, היא שיחקה דמות של אלף-חג המולד במרכז קניות בסידר רפידס. בשנת 1978 היא עזבה את עיר הולדתה, לצורך לימודים במקסיקו סיטי כסטודנטית בפרויקט לחילופי סטודנטים. פארל התאהבה ב"ערים הגדולות", וכאשר הייתה תלמידה בשנתה הראשונה בבית הספר התיכון, וגובהה היה כמעט 1.82 מ', היא הגישה תמונה לסוכנות הדוגמנות עלית שבניו יורק ובתוך יומיים מאז הגיעה לעיר - כבר הספיקה לחתום על חוזה בלעדיות עם "מדמואזל".

קריירה

לאחר 18 חודשים של דוגמנות, היא למדה משחק עם קייט מקגרגור סטיוארט ועדיין דוגמנות בצד. התפקידים המרכזיים הראשונים שלה היו בשנת 1983 ב-"Paper Dolls", בו שיחקה דמות של דוגמנית, וכן בסרט העלילתי "Back to School", ביחד עם רודני דיינג'רפילד. באביב 1989, היא החלה ללמוד משחק אצל סטלה אדלר, והופיעה במספר תפקידי אורח בסדרות כגון זינוק לאתמול ומשפחת קוסבי. בשנת 1992 היא השתתפה בפיילוט שלא הצליח - גרסה אמריקאית של ננס אדום.
זמן קצר לאחר מכן, הוצע לה תפקיד ראשי ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". פארל כיכבה כג'דזיה דקס, קצינת מדע של תחנת החלל בצי הכוכבים, המשתייכת לגזע החייזרים הידוע כטריל, שהוא פונדקאי לסימביונט בן 300 שנה, היכול לשאוב את הזיכרונות והידע של שבעת הפונדקאים הקודמים של אותו הסימביונט. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה בינואר 1993. לאחר שהחליטה לעזוב את התוכנית בתום העונה השישית, מפיקי פרמאונט נאלצו להרוג את דמות "הפונדקאי" של פארל (אם כי דמות "סימביונט" המשיכה לעונה 7, בשירות פונדקאי חדש לדקס, בגילומה של ניקול דה-בור).
לאחר מכן, פארל כיכבה לצידו של טד דנסון בסדרת הטלוויזיה הקומית "בקר", בהפקת פרמאונט, בו גילמה את דמותה של רג'ינה "רג'י" קוסטס, יריבתו, אך גם כן מושא לאהבתו, של ג'ון בקר (דנסון). פארל השתתפה בסדרה במשך 4 עונות ו-94 פרקים, לפני שהוחלפה בשחקנית ננסי טראוויס.
פארל העניקה את קולה לדמות "Six of One" מסרט האנימציה הקצר "Tripping the Rift", שבסופו של דבר הפך לסדרת טלוויזיה בערוץ Sci-Fi.
האסטרואיד "26734 Terryfarrell", אשר התגלה בשנת 2001, נקרא על שמה על ידי מי שגילה אותו - ויליאם קוונג יו יינג.

חייה הפרטיים

פארל מתגוררת בהרשי, פנסילבניה, יחד עם בעלה בריאן בייקר, לשעבר דובר תאגיד "ספרינט" (המכונה: Sprint Guy) ועם בנם המשותף. בשעות הפנאי, היא נהנת מתפירה ומעבודות רקמה. פארל הופיעה על בימת התיאטרון בהרשי ביחד עם בעלה, בהפקתו של א.ר. גרני של המחזה "מכתבי אהבה".
הסרט הכחול

הסרט הכחול (באנגלית: Blue Riband, "בְּלוּ רִיבֶּנְד") הוא תואר בלתי רשמי הניתן לאוניית נוסעים שחצתה את האוקיינוס האטלנטי במהלך הפלגה סדירה במהירות שיא.
המונח הושאל ממרוצי סוסים ולא היה בשימוש נרחב אלא לאחר 1910. על פי החוקים הבלתי כתובים של התחרות, השיא נקבע לפי המהירות הממוצעת ולא על פי משך ההפלגה, מאחר שאוניות מפליגות בנתיבים שונים. אונייה נחשבת לשוברת שיא אם עברה את השיא הקודם בהפליגה מזרחה, אך אינה זכאית לסרט הכחול אלא אם שברה גם את השיא הקשה יותר בהפלגה מערבה, נגד זרם הגולף.
מבין 35 אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות המחזיקות בתואר "הסרט הכחול", 25 היו בריטיות, 5 גרמניות, 3 אמריקניות, אחת מאיטליה ואחת מצרפת. 13 אוניות השתייכו לחברת הספנות קונארד ליין (כולל "קווין מרי" של חברת קונארד וייט סטאר), 5 לווייט סטאר ליין, 4 לנורדדויטשר לויד, 2 לקולינס ליין, 2 לאינמן ליין, 2 לגאיין ואחת לבריטיש אנד אמריקן, גרייט וסטרן, המבורג-אמריקה ליין, איטליה נוויגציונה, קומפני ז'נרל טרנסאטלנטיק ויונייטד סטייטס ליינס. רבות מבין אוניות אלו נבנו בסיוע סובסידיות ממשלתיות נדיבות ותוכננו למלא צרכים צבאיים בעת מלחמה. וינסטון צ'רצ'יל העריך כי שתי הקווינים של חברת קונארד סייעו לקיצורה של מלחמת העולם השנייה בשנה אחת. אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית האחרונה שזכתה בסרט הכחול, אוניית הקיטור "יונייטד סטייטס", תוכננה לשמש הן כמובלת צבא הן כאוניית נוסעים מסחרית.
עד 1935 לא הוענק כל פרס לאונייה ששברה את השיא. הרולד היילז (1868-1942), פוליטיקאי בריטי והבעלים של חברת הספנות Hales Brothers, העניק לראשונה בשנה זו את גביע הפרס. חוקי גביע היילז שונים מן החוקים המסורתיים של הסרט הכחול. בגביע היילז יכולה לזכות אוניית נוסעים מסחרית מכל סוג שהוא בהפלגה לכל כיוון. האונייה הראשונה שקיבלה את הגביע ואינה אוניית נוסעים העורכת הפלגות סדירות (liner) היא מעבורת הנוסעים/מכוניות "הוברספיד גרייט בריטיין"; היא שברה את השיא בהפלגה מזרחה ללא נוסעים ב-1990. ברם, "יונייטד סטייסט" מוסיפה להחזיק בתואר הסרט הכחול משום שהאוניות ששברו את השיא אחריה לא היו אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות בהפלגה סדירה מערבה.
אלי כזרי

ביוגרפיה

כזרי התגייס למשטרת ישראל ב-1989. שירת בתפקידי מודיעין ובילוש ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים. ב-2005 מונה למפקד תחנת הראל. ב-2007 מונה לקצין אג"ם של מרחב דוד. ב-2009 מונה למפקדה הראשון של תחנת לב הבירה. בספטמבר 2011 מונה לסגן מפקד מרחב ציון במחוז ירושלים, בספטמבר 2013 מונה מפקד מרחב לכיש וב-2016 מונה למפקד מרחב ציון.
בינואר 2018 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
כזרי נשוי ואב לשלושה.
בדאין חרן

בדאין חרן (מנדרינית: 巴丹吉林沙漠 ,פין-יין: Bādānjílín Shāmò) הוא מדבר בצפון סין כ-100 קילומטרים מדרום לגבול עם מונגוליה. גודלו של המדבר, המשתרע בשטחי מחוזות גָאנְסוּ, מונגוליה הפנימית ונִינְגְשְׂיָה, כ-49,000 קמ"ר וגובהו בין 1,400 ל-1,700 מטרים מעל פני הים.
במדבר מצויות החוליות (דיונות) הקבועות הגבוהות ביותר בעולם, חלקן מתנשאות לגובה 500 מטרים. חול הדיונות אינו נסחף עם הרוח בשל מידת הלחות היחסית הגבוהה השוררת בהן. מקור הלחות, שהתברר רק במחקר משנת 2004, הוא בזרם מים תת-קרקעי הזורם מהרי צ'יליאן (מנדרינית: 祁连山 פין-יין: Qílián Shān), כ-500 ק"מ משם, מתחת לפני שטח המדבר. באזור הדרום מזרחי של המדבר פורצים בעשרות מקומות ברחבי המדבר המים התת-קרקעיים אל פני השטח, תוך שהם יוצרים אגמים. מי האגמים החדשים יותר שנוצרו, מתוקים, בעוד שמי האגמים העתיקים הם בעלי דרגת מליחות גבוהה מאד. בשל אגמים אלה נקרא המדבר גם "מדבר האגמים המסתוריים".

המדבר, הדיונות הגדולות, האגמים, נאות המדבר באגמים המתוקים, ומנזר בודהיסטי על גדות אחד מהם מהווים אתרים תיירותיים.
GAZ 66

היסטוריה

המשאיות הראשונות מדגם זה נבנו בשנת 1962 כפיתוח המשך של משאית GAZ 62 שהייתה בעלת יכולת העמסה של 1.2 טון. הייצור הסדרתי החל בשנת 1964. במהלך שנות ה-60 המשאית קיבלה מספר פרסים בתערוכות סובייטיות. המשאית הייתה בשימוש רחב בכוחות המזוינים של ברית המועצות ושימושה נמשך בצבא הפדרציה הרוסית.
החל משנת 1985 היה מיוצר דגם משופר 11-GAZ 66. בשנים 1993-95 היה מיוצר גם דגם 21-GAZ 66 עם יכולת העמסה של 3.5 טון. הייצור הסדרתי הופסק בשנת 1995. בשנים 1995-1999 נמשך ייצור מכוניות מדגם 40-GAZ 66 ומכונית אחרונה מדגם זה נבנתה בשנת 1999.

תיאור

המשאית נבנתה ליכולת העמסה של 2 טון והיא בעלת יכולת תנועה בתנאי כביש קשים. תא הנהג של המשאית ממוקמת מעל המנוע באזור הגלגלים הקדמיים. המשאית בעלת תכנון מיוחד עם עומס שווה על הציר הקדמי והציר האחורי. הדבר חשוב להתאמת המשאית לשימוש בחיל הנחתים. אומנם מיקום תא הנהג מעל הגלגלים הביא לפגיעות גבוהה ממוקשים, דבר שהתגלה במהלך מלחמת אפגניסטן. המהירות המרבית של הדגם הבסיסי היא 90 קמ"ש. צריכת דלק במהירות 60 קמ"ש היא כ-20 ליטר ל-100 ק"מ. תא דלק של המשאית מכילה 210 ליטר בנזין.
במהלך השנים נבנו סוגים שונים מותאמים לשימושים שונים.
זר במגרש

עלילה

דוד גרין הוא בן למשפחה ממעמד הפועלים ושחקן פוטבול מצטיין מהעיר סקרנטון (בפנסילבניה), הוא זוכה למלגת לימודים בבית ספר נחשב במסצ'וסטס. לאחר התקלות בעיר הולדתו, סקרנטון, עם קבוצת אופנוענים אנטישמית הוא מחליט להסתיר את עובדת היותו יהודי בבית ספר החדש. דוד מגיע לבית הספר ומסתדר כלכלית בזכות המלגה ובעבודה כמלצר, הוא מצליח להשתלב בחברה ובייחוד לאחר משחק פוטבול מוצלח והתקדמות בקשרים חברתיים הכוללת בין היתר יצירת קשר עם בחורה בשם סאלי וילר. מגלה צ'רלי דילון, אחד מחבריו לכיתה שדוד הוא יהודי מתוך רגשי קנאה ובייחוד על הצלחתו עם חברתו החדשה סאלי הוא מתחיל לספר בדיחות אנטישמיות ובאופן עקיף להודיע לכולם שדוד יהודי. פעולתיו של צ'רלי פותחות פתח ליצירת הטרדות לדוד בין היתר תליית דגל עם צלב קרס מעל מיטתו. דוד מפסיק להסתתר בהתחלה מנסה להשתמש בכוחו (הוא תולה מודעה על לוח המודעות בה הוא מזמין את תולה דגל הצלב קרס לעימות אבל תולה הדגל לא מגיע) אך לבסוף מחליט להבליג בין היתר כדי לא לאבד את עבודתו כמלצר.
לאחר תקופה סוערת בחייו של דוד בנושא יהדותו המתגלית לחבריו, מתקיים מבחן בהיסטוריה בו מתגלית למחנך רמאות ולפי הקוד המוסרי של הבית ספר על הרמאי להתוודות לפני המנהל ולהיות מסולק מבית הספר. חבריו לכיתה של דוד שכבר מוסתים נגדו באופן מודע או שאינו מודע מחליטים שהוא הרמאי ודורשים ממנו מתוך נאמנות לקבוצה להתוודות על הרמאות, דוד עם כל סלידתו מהדבר מחליט להסכים ומגיע לחדר המנהל. למזלו של דוד אחד התלמידים גילה את הרמאי האמיתי והודיע למנהל לפני בואו של דוד והמנהל מאפשר לדוד להמשיך ללמוד בבית ספר ומבטיח "לשכוח מן העניין" דוד עונה לו שהוא (המנהל) לא ישכח כל עוד דוד נמצא בבית הספר והסיבה שהוא ממשיך בבית ספר היא "אתם משתמשים בי בשביל הפוטבול ואני משתמש בכם להגיע להרווארד".

ההתמודדות של דוד עם היהדות

ההתמודדות של דוד עם היהדות מתחילה בסרט עם אי אכפתיות בנוגע לעובדת היותו יהודי בעקבות הימצאותו בחברה שאינה מתעניינת בנושא (האופונוען האנטישמי אומר לחברו של דוד שהיהודים הרגו את ישו בתגובה עונה החבר שלא אכפת לו כיון שלא הכיר אותו). כשדוד מגיע לבית ספר רק ההנהלה יודעת על יהדותו של דוד כך למשל כשנודע לאחראי במטבח שהוא יהודי הוא שואל אם יש משהו שיש לו בעיה לאכול (כלומר בעיות כשרות) דוד עונה לו שהוא לא אוהב לפת. כאשר אף אחד לא מבחין דוד הולך להתפלל בהחבא בכנסייה בראש השנה אחרי שאביו מזכיר לו וכשהמחנך שואל אותו לגבי המסורת הוא שואל אותו "שלי או שלך?". לאחר שצ'רלי מפיץ את הידיעה שדוד יהודי, אחד מחבריו בחדרו בפנימיה מתווכח איתו והחבר טוען ש"יהודי זה שונה" ודוד לא מוכן לקבל זאת ואומר שכשם שיש זרמים שונים בנצרות כך גם יש יהדות.
Into Eternity

היסטוריה

Into Eternity הוקמה בשנת 1997 בידי טים רות', סקוט קראל וג'ים אוסטין. בשנת 1999 הוציאה עם כריס קראל וכריסטופר מקדוגל אלבום באופן עצמאי, הקרוי על שם הלהקה - Into Eternity. שנה לאחר מכן חתמה הלהקה עם חברת התקליטים Century Media והוציאה מחדש את אלבום הבכורה שלה. בשנת 2001 הלהקה הוציאה את אלבומה השני, Dead or Dreaming, בו התחזק השילוב של הלהקה בין דת' מטאל לפרוגרסיב מטאל. שילוב בא לידי ביטוי גם באלבומם Buried in Oblivion שיצא ב-2004 ואף התחזק ב-2006 עם יציאת האלבום The Scattering of Ashes שמכר מעל 2000 עותקים באמריקה בלבד כבר בשבוע הראשון ליציאתו. במהלך קיץ 2007 חיממה הלהקה את להקת הפרוגרסיב מטאל דרים ת'יאטר במסע ההופעות שלהם. אלבום הקונספט החדש של Into Eternity שנקרא The Incurable Tragedy יצא ב-25 באוגוסט 2008.

מוזיקה

הלהקה משלבת מגוון סגנונות של מטאל, החל ממטאל מסורתי, ריפים ת'ראשיים, שירה גבוהה של פאוור מטאל ואף גראולים של בלאק מטאל ודת' מטאל. הלהקה משלבת תיפוף מטאלי מהיר הכולל בלאסט ביטים. שילוב זה גורם לסאונד שקשה להגדירו, אך ההגדרה הנפוצה ביותר ללהקה היא פרוגרסיב דת' מטאל.
אדריכל הקפיטול

אדריכל הקפיטול (באנגלית: Architect of the Capitol או בקיצור AOC) הוא נושא משרה בקונגרס ארצות הברית האחראי לתחזוקה, הניהול השוטף, הפיתוח והשימור של אתרי הקפיטול בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
אדריכל הקפיטול אחראי על מבני הקפיטול, בניין המשרדים של הקונגרס, ספריית הקונגרס, הגן הבוטני של ארצות הברית, בניין בית המשפט העליון של ארצות הברית, בניין ת'רגוד מרשל, תחנת הכוח של הקפיטול, בנייני המשרדים של סנאט ארצות הברית (בניין ראסל, בניין דרקסן ובניין הארט), בנייני המשרדים של בית הנבחרים של ארצות הברית (בניין קנון, בניין לונגוורת' בניין רייברן ובניין פורד).
אדריכל הקפיטול הוא אחד משלושת חברי ועדת המשטרה של הקפיטול האחראית על משטרת הקפיטול, וכן אחד משלושת חברי ועדת ההדרכה של הקפיטול האחראית על שירות ההדרכה של קפיטול ארצות הברית.
עד שנת 1989 מונה אדריכל הקפיטול על ידי נשיא ארצות הברית לתקופה שאינה מוגבלת בזמן. בשנת 1989 נחקק חוק הקובע כי הנשיא ימנה את האדריכל לתקופה של 10 שנים, בהסכמת סנאט ארצות הברית, מתוך רשימה בת שלושה מועמדים שתינתן לנשיא על ידי ועדה של קונגרס ארצות הברית.
שינוי חקיקתי זה הפך את האדריכל לנציג ממונה מטעם הרשות המחוקקת (ולא נושא משרה של הרשות המבצעת, כפי שהיה קודם לכן).
האדריכל הנוכחי הוא סטפן ט. איירס.