google/wiki40b huggingface dataset:
דיפרנציאל (מתמטיקה)

בחשבון אינפיניטסימלי בפרט ובאנליזה מתמטית בכלל, דִּיפֵרֶנְצִיאָל של פונקציה בנקודה מסוימת הוא קירוב ליניארי של הפונקציה בנקודה זו.
עבור פונקציות סקלריות במשתנה יחיד, מושג הדיפרנציאל קשור קשר הדוק למושג הנגזרת, אולם כאשר עוברים לפונקציות של כמה משתנים, או לפונקציות שמחזירות וקטור, הדיפרנציאל הוא הכללה של הנגזרת, ושונה ממושג הנגזרת החלקית.

הגדרה פורמלית

תהא  פונקציה דיפרנציאבילית בנקודה .
מהדיפרנציאביליות של הפונקציה נובע שניתן לכתוב:  כאשר  מסמל פונקציה המקיימת , ו־ מסמל טרנספורמציה ליניארית מ־ אל . הטרנספורמציה  תיקרא הדיפרנציאל של הפונקציה  בנקודה  ולפעמים תסומן גם כך: .
נשים לב כי הטרנספורמציה תלויה בנקודה  – בכל נקודה יש לפונקציה  קירוב ליניארי שתלוי באותה נקודה, וניתן להוכיח שהדיפרנציאל הוא יחיד. כלומר לא קיימות 2 העתקות ליניאריות שמקיימות את ההגדרה הכתובה לעיל באותה נקודה.

מציאת הדיפרנציאל

נראה כי אם נסתכל על וקטור היחידה  (וקטור אפסים עם 1 במקום ה-i. לדוגמה ב-  מתקיים ש- ) ו- דיפרנציאבילית בנקודה  אז . מהמשפט הזה אפשר להסיק שבאופן כללי לכל וקטור  הדיפרנציאל, שהוא אופרטור ליניארי, יהיה

מכאן ניתן להוכיח כי הדיפרנציאל מיוצג על ידי מטריצה ששורותיה הן הגרדיאנטים של הפונקציות הסקלריות המרכיבות את . מטריצה זו נקראת מטריצת יעקובי.
מכיוון שאנו מדברים על "דיפרנציאל בנקודה" ניתן להסתכל על הדיפרנציאל באופן כללי בתור פונקציה, שמתאימה לכל נקודה את הדיפרנציאל המתאים לאותה נקודה. זהו המובן הכללי של דיפרנציאל של פונקציה. כשם שנגזרת של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד היא פונקציה, שמתאימה לכל נקודה מספר (המספר הנגזר), גם דיפרנציאל מתאים לכל נקודה את מטריצת יעקובי של אותה הנקודה.

דוגמה

במקרה הפרטי של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד, , אם הפונקציה גזירה בנקודה  פירוש הדבר הוא שקיים הגבול הבא: . אם נסמן גבול זה בתור , נשים לב שמתקיים . (ניתן לראות זאת על ידי חלוקה ב- והשאפתו לאפס).
מכאן שהדיפרנציאל במקרה זה . כאן הדיפרנציאל הוא "טרנספורמציה ליניארית" שמיוצגת על ידי מטריצה של איבר בודד.
מקובל לעיתים קרובות במקרה של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד  לסמן את הדיפרנציאל שלה בתור . מכאן גם ניתן להבין את פשר הסימון  שמתאר נגזרת (כלומר, את ) - אם נסתכל על , המשתנה, כפונקציה של עצמו, הרי שהדיפרנציאל שלו בנקודה  הוא . זהו סימון בלבד - דיפרנציאלים הם העתקות ליניאריות, ואין למנה שלהם משמעות מתמטית.
פרידריך השני, דוכס אנהלט

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-19 באוגוסט 1856 בדסאו, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו-קתן ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן. בצעירותו יצא פרידריך לטיול עם אחיו לאופולד, נסיך הכתר של אנהלט, וביקרו בז'נבה, בון ומינכן. לאחר מכן התגייסו השניים לצבא האימפריה הגרמנית, ושירתו בו עד לשנת 1883. בשנת 1886 מת אחיו לאופולד, ופרידריך מונה לנסיך הכתר, והחל להתוודע לצורכי הממשל במדינה. ב-2 ביולי 1889 התחתן פרידריך עם מריה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ומריה מקסימיליאנובה, נסיכת לוכטנברג, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1904 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס אנהלט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. פרידריך אהב מאוד מוזיקה, ובמהלך שלטונו טיפח מאוד את התיאטרון במדינה. פרידריך קיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הקים את עיטור צלב פרידריך. ב-21 באפריל 1918 מת פרידריך בעיר באלנשטדט, ואחיו אדוארד, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
בתי ברוידא

בתי ברוידא היא שכונה חרדית ברחוב התבור בירושלים, בשולי שכונת נחלאות. שמה הרשמי הוא "אהלי יעקב", על שם יעקב ברוידא, התורם לבניינה. השכונה נוסדה בשנת 1902, ומצויה בסמוך לשכונת כנסת ישראל.
בחודש סיוון תרס"ג (1903) תיאר דוד ילין בעיתון השקפה את הקמת בית הכנסת המרכזי בשכונה:
"ביום כ"א לחודשנו זה נערכה ברוב פאר והדר חגיגת חנוכת בית המדרש "קהלת יעקב" בבתי "אהלי יעקב" אשר הקים הגביר הנדיב הר"י ברוידא מוורשו. הוועד-הכללי אשר למקהלות האשכנזים מיד "כנסת ישראל" (הוא עניין בניין בתים לעניים) ואשר גם הבתים האלה יהיו תחת השגחתו, קרא לנכבדי העדה להשתתף בחגיגה הזאת, ומבית הגביר הנכבד ה"ר פייויל יעקבזון העסקן במצווה הזאת נשאו ספרי התורה הנהדרים תחת חופה בלוויית מנגנים בכלי זמר עד בית המדרש, ושמה נשא הרב הגאון האדר"ת משא בשבח הרחבת היישוב בדרך זו, ואחריו דרשו עוד אחדים מנכבדי העדה. והחגיגה נמשכה עד שעות אחדות בערב."
השכונה בנויה בקומפלקס בניינים אחד עם שכונת בתי ראנד, וכוללת בניין אחד ארוך בעל שלוש קומות עם קשת במרכזו, וגרמי מדרגות בצדו האחורי.

בשער הכניסה לשכונה חקוק באבן:
ב"ה

                                                     אוהלי יעקב

                         ונתתי להם בביתי ובחומותי יד ושם טוב מבנים ובנות

החמישה ועשרים בתים וביהמ"ד קהילת יעקב והמגרש והבור נבנו מכסף הגביר הצדיק הנדיב המפורסם

                                              מוהר"ר יעקב יוסף ברוידא זצ"ל

בהרב ר' בנימין זצ"ל, שנל"בע א'דרח מרחשון תרס"ז והקדישם הקדש עולם לדור בהם תלמידי חכמים מצוינים

בתורה ויראת שמים ושתורתם אמנותם מעניי עדת הפרושים לשלש שנים חליפות על פי דעת האפוטרופוס

ועל הטוב יזכר שם הרה"ג שרגא פייבל יעקבזאהן זצ"ל אשר בהשתדלותו ועל ידו נבנו הבתים

                                   יהי שמם לברכה בקרב הארץ וצדקתם תעמוד לעד
הפסוק "ונתתי להם בביתי ובחומותיי יד ושם, טוב מבנים ומבנות" מעיד כי מכיוון שלמקים השכונה לא היו ילדים, על ידי בניית השכונה הוא הנציח את שמו.
הכיתוב מנציח גם את שרגא פייבל יעקבזון השותף ליוזמת הקמת השכונה.
שכונת בתי ברוידא נבנתה בצמוד לשכונות כנסת ישראל, וכמוהן נועדה לאוכלוסייה חרדית "פרושית" (כלומר ליטאית) של אנשי היישוב הישן, בניגוד לשכונת בתי ראנד הסמוכה שנועדה לאוכלוסייה חסידית.
תושבי השכונה נבחרו בקפידה ומנו רק תלמידי חכמים שעסקו בתורה ובהוראה בישיבת "עץ חיים". תושבי השכונה נאלצו לחתום על חוזה "חובת הדר", שבה התחייבו לא לבצע שינויים במבנה, לשמור על הניקיון ולהתפלל בבית כנסת של השכונה.
ביום שושן-פורים תרצ"ב (23.3.1932) התקיים ברחבה שלפני בית הכנסת של בתי ברוידא 'פורים שפיל' (מחזה פורימי היתולי), שבו כביכול הועמד למשפט הרב קוק. בסופו של המחזה הורשע הרב קוק והוצא להורג ביריית אקדח. הייתה זו יוזמה של קנאי ירושלים, שתיעבו את הרב קוק. היורה היה מנחם פרוש הצעיר, שלימים טען כי הובל אל הבמה ברגע האחרון מבלי שהיה מודע להקשר. ביזויו של הרב הראשי לארץ ישראל עורר סערה ביישוב, וגם אישים חרדיים מתונים גינו את המעשה. הרב איסר זלמן מלצר, שהתגורר אותה עת בשכונה, עבר מאותו יום להתפלל בבית הכנסת של בתי ראנד השכנה.
בתי השכונה אינם רכוש התושבים אלא שייכים ל"הקדש ברוידא" והם מתגוררים בהם בשכירות מוגנת (דמי מפתח), דבר המאפשר למנהלי ההקדש לשמור על אופי וצביון אוכלוסיית השכונה.
יהובידי

יׇהוּבִידִי (מוכר גם בשם אִילֻבִדִ ויׇאֻבִדִ) היה מלכה האחרון של ממלכת חמת, בסוף המאה השמינית לפנה"ס. לאחר שהוביל מרד אזורי נגד האימפריה האשורית והפסיד במערכה, הוא הוצא להורג באמצעות הפשטת עורו בעודו חי. יש חוקרים הרואים במרכיבי שמו, עדות למוצא או זיקה יהודאית/ישראלית ולהשפעה של שתי ממלכות אלה על המתרחש בצפון הלבנט.

תיעוד בארכאולוגיה

האזכורים היחידים על יהובידי הופיעו במספר תבליטים אשוריים שנמצאו בארמונו של סרגון השני בעיר דור שרוכין, מבין כתובות ותבליטים רבים בארמון, המתארים את מסעות המלחמה וקורותיה של האימפריה האשורית בתקופת שלטונו.
מעבר לטקסטים אלו, קורותיו של יהובידי משתלבים בעדויות ארכאולוגיות וטקסטים על המתרחש בצפון הלבנט במאה השמינית לפנה"ס, בדגש על סבבי מרידה אזוריים נגד האימפריה האשורית והדרך בה התמודדות המלכים האשוריים עם מרידות אלה.
פול יואנסן

ביוגרפיה

יואנסן נולד בעיירה ווגור שבאיי פארו. מאחר שבאיים אין בריכה אולימפית, הוא מתאמן בבריכות קצרות (25 מ'). ב-2008 השתתף באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד, וזכה ב-3 מדליות זהב - במשחים ל-400, 800 ו-1500 מטר בסגנון חופשי. באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא ב-2009 סיים במקום ה-22 במשחה ל-400 מטר, במקום ה-18 במשחה ל-800 מטר, ובמקום ה-17 במשחה ל-1500 מטר. במהלך סבב הגביע העולמי שנערך באותה שנה זכה במדליית זהב אחת (במוסקבה) ובשתי מדליות כסף (בסטוקהולם ובברלין). כל אחת מהתוצאות שקבע במשחים אלה היוו שיא סקנדינבי חדש. באליפות אירופה בבריכות קצרות שנערכה באיסטנבול בהמשך השנה, סיים במקום השביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי. הוא העפיל לגמר גם במשחה ל-400 מטר חופשי, אך ויתר על ההשתתפות בו.

סגן אלוף אירופה

בשנת 2010 הגיע יואנסן להישג השיא שלו, כשזכה במדליית הכסף במשחה ל-1500 מטר חופשי באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט. יואנסן היה לספורטאי הפארואזי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה באליפות אירופה בשחייה, והתוצאה שהשיג (14:56.90 דקות) מהווה שיא סקנדינבי חדש. במשחה ל-800 מטר חופשי סיים במקום החמישי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשנגחאי, סין בשנת 2011 סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 14:46.33 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.55 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 7:45.55 דקות ועלה מהמקום השני לשלב הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) ייצג יואנסן את דנמרק וסיים במקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.36 דקות, במקום 17 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:18.42 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:15.04 דקות).

מדליית ארד באליפות עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 זכה יואנסן במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:36.93 דקות, אחרי מאס גלסנר מדנמרק (14:30.01 דקות) וגרגוריו פלטריניירי מאיטליה (14:31.13 דקות).
מידלברי קולג'

בית הספר לשפות

הקולג' כולל גם בית ספר לשפות שהוקם בשנת 1915 ופועל כשתלמדי התארים הרגילים נמצאים בחופשה במהלך חודשי הקיץ. במסגרת בית הספר מתקיימים לימודים ב-11 שפות שונות, בהן צרפתית, גרמנית וספרדית. תלמידי בית הספר מחויבים שלא לדבר בשפה שאינה שפת הקורס אותו הם לומדים במהלך שהותם במקום. זאת, באמצעות טקס שנערך ביומו הראשון של הקורס.
החל ממשנת 2008 נפתח במסגרת הקולג' גם בית ספר לשפה העברית שבראשו עומדת ורדית רינגוולד, פרופסור למחקר שפה ובלשנות. במסגרת בית הספר מתקיים קורס של שבעה שבועות בשפה העברית. החל משנת 2014, מתקיימים בבית הספר לעברית לימודים לתואר שני, המכשירים מורות ומורים ללימוד השפה העברית כשפה שנייה, ואף לימודים לתואר דוקטורט בשפות מודרניות.
מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד

ביוגרפיה

מרגרטה נולדה ב-25 בדצמבר 1584 בגראץ, לקרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, בתם של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה ואנה, ארכידוכסית אוסטריה.
ב-18 באפריל 1599 התחתנה מרגרטה עם פליפה השלישי, מלך ספרד, והפכה לדמות בעלת השפעה רבה בחצר המלוכה הספרדית. מרגרטה הייתה פטרונית של האמנויות בספרד, והייתה קתולית אדוקה מאוד.
לצד דודתה מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה - אלמנתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובתה מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה יצרה מרגרטה מעגל של נשים שהשפיעו השפעה ניכרת על בעלה פליפה. הם הדגישו את מעמדה של ספרד כמעצמה קתולית הפועלת למען אירופה הקתולית, וגם הדגישו את אחדותו של בית הבסבורג, ובכך הצליחו לשכנע את פליפה לתת תמיכה כספית לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
המחנה הפרו-אוסטרי בחצר המלוכה הספרדית ובראשן מרגרטה, התנגד בכל תוקף לדוכס לרמה - ראש ממשלתו של פליפה, שטען כי על ספרד להמשיך לפעול באופן עצמאי, ללא קשר לקשרים דתיים או משפחתיים. מרגרטה אף טענה שדוכס לרמה הוא מושחת, אולם פליפה סילק אותו מהשלטון רק בשנת 1618, לאחר מותה של מרגרטה.
ב-3 באוקטובר 1611 מתה מרגרטה בעת שילדה את בנה הצעיר אלפונסו מאוריציו. בעלה פליפה לא התחתן שוב, ומת כעבור 10 שנים בשנת 1621.
סינתזת דיבור

סינתזת דיבור (באנגלית: Speech synthesis) היא טכניקה להפקה מלאכותית של דיבור אנושי. מערכות סינתזת דיבור נקראות לעיתים רבות מערכות טקסט לדיבור (text-to-speech או TTS) בשל יכולתן להמיר טקסט לדיבור.
סינתזה של דיבור נעשית באמצעות שיבוץ של רכיבי דיבור המקודדים למילים ולמשפטים של ממש.
לרוב סינתזת דיבור מופקת על בסיס הקלטות שונות שבוצעו בעבר של מקטעים ווקאלים שונים.
עם זאת, קול אנושי אשר הומר בקודים ספרתיים מצריך מקום רב לאחסון ונשמע מלאכותי וחסר-גוון.
בסינתזה של הדיבור המילים מורכבות מפונמות. דבר זה מאפשר למשפט הסינתטי לכלול גם הטיות קול והדגשות, בתנאי שהמחשב יכול לנתח את ההדגשים שבמסר בשעת הרכבתו.
האיכות של תוצר מערכות סינתזת דיבור נמדד לרוב על סמך הדמיון לדיבור אנושי אמיתי, וכמו כן מסתמך גם על עד כמה התוצר הסופי מובן. תוכנות סינתזת דיבור ברמות גבוהות יכולות למלא תפקיד חשוב, למשל על ידי מתן אפשרות לאנשים לקויי ראייה או בעלי דיסלקסיה להאזין למסמכים שנכתבו במחשב. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מכילות מערכות הפעלה רבות מכילות יישומי סינתזת דיבור.
תום גרציאני

ביוגרפיה

גרציאני נולד ביישוב מכבים-רעות וגדל בעיר מודיעין-מכבים-רעות. הוא בוגר מגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' מודיעין ובוגר קורס משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין. הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
את שירותו בצה"ל החל בחיל השריון במסלול הכשרה. בהמשך, הופחת הפרופיל הרפואי שלו, לאחר שהובחנה אצלו קצרת, ומאז שירת במפקדה.

קריירה

בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של יוסי מדמוני "מקום בגן עדן" בתור נימרוד.
בין השנים 2014–2015 שיחק בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של שמי זרחין "המילים הטובות" בתור איש מכירות. בשנת 2016 שיחק בסרט הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" בתור המארח הערבי עומאר.
בשנת 2016 החל לגלם את דמותו של איתן בסדרת הדרמה "תאג"ד" של yes. באותה שנה שיחק גם בסדרה "יום האם" שביים איתן צור לקשת, ב-ערוץ 2. בדצמבר אותה שנה החל לשחק במחזה "הצמה של אבא" מאת רמי דנון ובבימויו של רוני פינקוביץ' אשר עלה בהבימה.
בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון הצפון שיחק במחזה "גרין מייל", על פי ספרו של סטיבן קינג.
בתיאטרון הבימה משחק במחזה "הצמה של אבא".
בשנת 2018 עלתה סדרת הטלוויזיה "משיח", בה שיחק. באותה שנה גם כיכב כאופק גרציאנו בסדרה "שלטון הצללים".
ב-2019 גילם את מיכאל בסדרה בת אל הבתולה.
שוורצלוזה

ארגון ההגנה וצה"ל

שימש את יחידות הפלמ"ח בשנות הארבעים, בעיקר כאשר ירדו לנגב לבצע אימונים במסגרות של פלוגה ומעלה. באותם תרגילים היה המקלע הנשק הכבד ביותר שבידי פלוגות הפלמ"ח.
התעשייה האווירית לישראל

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי אל שווימר, בסיועם ובעידודם של בן-גוריון ושמעון פרס, פעלה בהאנגר בלוד שנקרא "המכון הממשלתי לבדק מטוסים", ונודעה בשם "חברת בדק מטוסים". שווימר שימש המנכ"ל הראשון של התעשייה האווירית והתמיד בתפקידו זה במשך 24 שנים. עיקר עיסוקה של החברה בשנותיה הראשונות היה עבודות תיקון ושירות למטוסי הבוכנה ומטוסי הסילון הראשונים של חיל האוויר הישראלי. בשנת 1957 נחתם הסכם עם היצרן הצרפתי על הרכבה ברישיון של מטוס הפוגה מגיסטר ב"בדק מטוסים". בשנת 1965 הפכה החברה מיחידת סמך לחברה בֶּדֶק תְּעוּפָה בע"מ ובאותה שנה מונה מיכאל פירון ליו"ר החברה. בעקבות מלחמת יום הכיפורים התרחב הייצור של התעשייה האווירית ומספר עובדיו עלה מ-13,500 ל-15,000.
במשך השנים, גדלה התעשייה האווירית ממפעל קטן בשם "בדק מטוסים" והפכה לאחת מתעשיות התעופה הגדולות והידועות בעולם. החברה מחזיקה נציגויות באוסטרליה, ארצות הברית, בלגיה, הודו, צ'ילה, צרפת, קולומביה, קוריאה הדרומית, רוסיה ותאילנד.
לאורך שנות קיומה עסקה התעשייה האווירית בייצור ובשיפור מטוסי קרב, בבנייה ופיתוח מטוסי מנהלים בדגמי וסטווינד, ייצור מטוסי מנהלים של חברת גאלפסטרים (Gulfstream) וכן ביצעה עבודות אחזקה למטוסים צבאיים ואזרחיים. לחברה אף חטיבת מערכות טילים וחלל העוסקת בבניית מערכות טילים והנחיה. אף שעיקר פעילותה של התעשייה האווירית הוא בתחום תעשיית המטוסים ואמצעים אלקטרוניים מוטסים, החברה גם מייצרת מערכות צבאיות לכוחות יבשתיים וימיים. רבות מן המערכות הללו מעוצבות לצרכיו של צה"ל, חלקן מיוצאות לצבאות זרים.
ב-6 בנובמבר 2006 שונה שם התעשייה האווירית לישראל והלוגו באנגלית מ-"Israel Aircraft Industries" ל-"Israel Aerospace Industries". על פי החברה השם החדש מייצג נכון יותר את תחומי העסקים של החברה, לא רק תעשיית מטוסים אלא גם תעשיית מערכות בתחומי החלל, הים והיבשה.
מנכ"ל בולט נוסף היה משה קרת (ששימש בתפקיד מעל 20 שנה). בסוף שנת 2005, לאחר שנמנע מקרת למלא את תפקידו עקב חקירה בחשד שוחד, מונה המשנה למנכ"ל, עובדיה הררי, למ"מ מנכ"ל בפועל של התעשייה האווירית. הררי, שהיה ראש פרויקט הלביא בתעשייה האווירית בשנים 1980 -1987, לא מונה כמנכ"ל קבע. בפברואר 2006 מונה יצחק ניסן, על ידי היו"ר יאיר שמיר לתפקיד המנכ"ל. ביולי 2012 מונה למנכ"ל יוסי וייס.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 ירדה הרווחיות של הפעילות האזרחית של החברה, בין היתר בשל ירידת ביקושים למטוסי מנהלים. נוכח תוצאותיה העסקיות הסכימו ועד העובדים והנהלת החברה ב-2016 על הסכם הבראה ותוכנית התייעלות שבמסגרתה יפרשו 830 מעובדי החברה, מהם 100 עובדים זמניים, במטרה לחסוך לחברה כ-2 מיליארד ש"ח בשנים הקרובות .
ב-21 ביוני 2018 אישר דירקטוריון החברה למנות את נמרוד שפר למנכ"ל החברה.

חשדות לפלילים

בשנת 1981 הורשע מזכיר ועד עובדי התעשייה האווירית, שמואל קישלס, בקבלת שוחד במסגרת פעילותו מטעם הוועד.
במרץ 2017 נעצרו 13 בכירים בתעשייה אווירית ובמערכת הביטחון בחשד לעבירות שחיתות, מרמה בנסיבות מחמירות, הלבנת הון, גניבה בידי עובד ציבור, מרמה והפרת אמונים. ע"פ הדיווחים, בכירים בחברות שירותים שילמו שוחד לבכירי התעשייה האווירית כדי לזכות במכרזים. הסתעפות של חקירת המשטרה העלתה חשדות לקיום של מנגנון פוליטי בחברה, במסגרתו סחטו בכירים בוועד העובדים את העובדים האחרים על מנת לפקוד אותם למפלגת הליכוד. שר הרווחה והמזכיר לשעבר של ארגון עובדי התעשייה האווירית חיים כץ, נחקר בפרשה זו באזהרה ובנו, יאיר כץ, הוא אחד החשודים בפרשה.
כנף (מושב)

מקור השם

היישוב קרוי על שם החורבה השוכנת למרגלותיו, חורבת כנף, בה נתגלו במאה ה-19 שרידי בית כנסת קדום.

היסטוריה וכלכלה

גרעין היישוב התיישב במיקום זמני ב-1 באפריל 1985, והיישוב עבר למיקומו הנוכחי בשנת 1991 מאז לא הוקם יישוב נוסף ברמת הגולן. כלכלת היישוב מתבססת על תיירות - הפעלת חוף דוגית והלונה-גל לחופה של הכנרת, וכן על חקלאות - מטעי אגסים וגידולים נוספים.

מעיין כנף

מַעְיַן כָּנָף או בשמו הערבי עֵין דֵיר עַזִּיז, הוא מעיין הנובע ליד המושב במדרון הצפוני של נחל כנף בדרום רמת הגולן, בסמוך לבית הכנסת העתיק בדיר עזיז. המעיין נקרא גם מעיין אשי לזכר רב-סמל ראשון במילואים אשר ("אשי") נוביק, שנהרג בכפר דבל שבדרום לבנון ב-9 באוגוסט 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה. הבריכה בגודל 2X3.5 מטרים ועומק המים כמטר אחד.
סרגיי סטאנישב

ראשית הקריירה

סטאנישב נולד בחרסון באוקראינה (באותה עת בברית המועצות), לאב בולגרי ולאם ממוצא רוסי. למד באוניברסיטת מוסקבה, שם גם קיבל דוקטורט בהיסטוריה ב-1994. כמו כן, היה עמית מחקר אורח בלימודי יחסים בינלאומיים ובמדע המדינה, בבית הספר לכלכלה של לונדון. באותה עת, עבד גם כעיתונאי. ב-1995 הפך לחבר במטה ליחסים בינלאומיים של מפלגתו. היה ראש המטה ליחסי חוץ ומדיניות במפלגתו מ-1996 עד 2001. במאי 2000 נבחר סטאנישב לחבר במועצה העליונה של מפלגתו וחבר בוועד הפועל וב-2001 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם העיר רוסה.
בדצמבר באותה השנה, נבחר על ידי ועידת המפלגה ליושב ראש המפלגה וכמנהיג גוש פוליטי, שנוצר לאחר התפטרות גאורגי פרבאנוב שנבחר לנשיא בולגריה, ונקרא "הקואליציה של בולגריה". כמו כן, הוא מכהן מ-אפריל 2004 כחבר בנשיאות מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. בתחילה, העלו חברים ותיקים במפלגתו ספקות שנגעו לחוסר ניסיונו, אך במהרה צבר את אהדת הציבור הודות לכישוריו האינטלקטואלים ויכולתו לקדם רפורמות במפלגה הסוציאליסטית.

כהונת ראש הממשלה

בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 ביוני 2005, נבחר שוב לפרלמנט, הפעם בתור נציג העיר בורגס. הקואליציה שעמד בראשה השיגה 31 אחוז מסך הקולות וסטאנישב הודיע כי: "הקואליציה הבאה צריכה להיות מונהגת על ידי המפלגה שקיבלה את רב הקולות". ב-20 ביולי, לאחר חודש של אי ודאות פוליטית לגבי יכולת הקמת קואליציה כלשהי בעקבות תוצאות הבחירות, הסכים סטאנישב להקים קואליציה בראשותו שכללה את מפלגתו ואת תנועת "הזכויות והחופש" - תנועה קטנה של המיעוט הטורקי. ב-27 ביולי אישר הפרלמנט את מועמדותו כראש הממשלה ברוב של 120 תומכים כנגד 119, אולם הפרלמנט לא אישר את הרכב הקולאציה לאחר תמיכתם של 117 מול 119 מתנגדים.
החלטה זו יצרה שוב מבוי סתום שנמשך שבועיים. לבסוף, ב-15 באוגוסט, הורכבה ממשלה רחבה וכללה בה את מפלגתו של ראש הממשלה היוצא, סמיון סקסקובורגותסקי, וכן את תנועת "הזכויות והחופש". סטאנישב הצהיר כי מטרות הממשלה הן: "צירוף לאיחוד האירופי, מדיניות רווחה וצמיחה כלכלית". הפרלמנט הבולגרי בחר בו לראש הממשלה ואישר את ממשלתו וב-17 באוגוסט 2005 החל סטאנישב לכהן באופן רשמי כראש הממשלה.
בבחירות שנערכו בתחילת יולי 2009 ספגו סטאנישב ומפלגתו מפלה ואיבדו את השלטון למפלגת הימין - מרכז GERB בראשותו של בויקו בוריסוב.
סטאנישב, אחד מיושבי ראש המפלגה הצעירים ביותר, נחשב לטיפוס ססגוני בין הפוליטיקאים. לא היה נשוי רשמית תקופה ממושכת, אך קיים קשר זוגי ממושך עם אלנה יונצ'בה, עיתונאית בולגרית מפורסמת שמסקרת אירועים וסכסוכים ברחבי העולם. ב-2002 הוא הדהים את חברי מפלגתו, כאשר הגיע לכינוס מפלגתי, רכוב על אופנוע ולבוש בז'קט בסגנון אוהדי מוזיקת רוק, ועל גבו רשום: "אם הינך קורא זאת, סימן שאלנה נפלה בדרך". כמו כן, הוא גולש פעיל באינטרנט ולאחר בחירתו לראשות המפלגה ב-2001 השתתף בצ'ט ב-ICQ יחד עם מאות משתתפים.
בשנת 2013 התחתן עם היחצ"נית מוניקה יוסיפובה, שילדה לו ילד שנתיים קודם.

יושב ראש מפלגת הסוציאליסטים האירופים

בסוף שנת 2011 החליף סטאנישב את פול נירופ ראסמוסן בתפקיד יושב ראש מפלגת הסוציאליסטים האירופים. בספטמבר 2012 נבחר להמשיך בתפקיד זה בכנס התשיעי של סיעה פוליטית זו בפרלמנט האירופי, עם 91.3% מהקולות, כשהוא מועמד יחיד.
רינה פירסטנברג

רינה פִירְסְטֶנברג (20 במרץ 1931 - 21 בנובמבר 2001) הייתה חברת קבוצת גבע, אשר שימשה כמנהלת להקת הגבעטרון של הקבוצה. זכתה לכינוי "אם הגבעטרון".

ביוגרפיה

פירסטנברג, שבלטה בגבע מצעירותה בכושרה לארגן אירועי תרבות, הייתה בין מקימי הלהקה לאחר מלחמת העצמאות. היא שרה בה ושימשה גם כסולנית. מראשיתה הייתה פירסטנברג מנהלת הלהקה, בצידם של המנהלים האמנותיים שלה, וניצחה במשך למעלה מארבעים שנה על מלאכת הארגון של הופעות הלהקה והקלטותיה ועל קבלת חברים ללהקה.
כמו יתר חברי הלהקה הייתה השירה בה עיסוק נוסף לפירסטנברג, ובמהלך שעות היום היא עסקה בעבודתה היומיומית בקבוצה, בחדר האוכל.
בשנת 1990, על רקע ירידה בהצלחת הגבעטרון וחילוקי דעות בקבוצה על עתידו, נאלצה פירסטנברג לפרוש מתפקידה, ומנהל אחר מונה במקומה. אז בחרה לפרוש גם מן הלהקה.
לאחר שעזבה את הגבעטרון עסקה פירסטנברג בפעילות התנדבותית למען שוטרי משמר הגבול והדריכה חבורת זמר של חברי יישובים מעמק יזרעאל.
רינה פירסטנברג נפטרה בשנת 2001 ובהלוויתה השתתפו אלפים. היה זה במהלך צילומי הסרט התיעודי "האמא של הגבעטרון" בהפקתם של שחר מגן ואיילת גיל. הסרט שודר לאחר פטירתה.
בנובמבר 2010 כתב חיים קינן את השיר "ירוק בעיניים", שהוקדש לרינה (לחן שרה'לה שרון). ותיקי הגבעטרון ו"החברים של רינה" הקליטו אותו, בעיבודו של צביקה כספי והשיר נכלל באלבום "הגבעטרון לדורותיו".
באוקטובר 2011 נערך בגבע ערב רב משתתפים לזכרה במלאת עשור למותה.
הפלגה בשבת

היתרים

המצב בו אין חשש לכל ארבעת הטעמים דלעיל, כגון שמלחי הספינה ורוב נוסעיה גויים, וההפלגה נעשית במים עמוקים, ומסתבר שבספינה זו לא יחלו הנוסעים במחלת ים ויוכלו לקיים מצוות עונג שבת, מותר יהיה לצאת להפלגה שתימשך אף בשבת עצמה. כמו כן, בשלשת ימי השבוע הראשונים מותר לכתחילה לצאת להפלגה, אף אם ידוע שבוודאות תמשיך ההפלגה גם ביום השבת, מפני שבימים אלה אין צריך האדם להגביל מעשיו מחשש שמא יגרום לו חילול שבת או ביטול מצוות עונג שבת. אולם בספינות המודרניות בימינו, בהם כל המערכות חשמליות, כולל מערכות המים, הדלתות, מצלמות אבטחה וכדומה, כתבו הפוסקים שאין אפשרות להימנע מחילול שבת באופן אקטיבי, ועל כן אין היתר אפילו לשהות על ספינה, ובמיוחד הדבר אמור בספינות נופש.

הפלגה לצורך מצווה

אם ההפלגה היא לצורך מצווה, כדוגמת הכנסת כלה או פדיון שבויים, מותר לצאת להפלגה אפילו בערב שבת. יש מן הפוסקים הסוברים שגם במצב כזה צריך להתנות היהודי עם בעל הספינה הגוי שהספינה תעגון בשבת, ואם בעל הספינה לא יסכים, אסור ליהודי להפליג. אך לדעת רב הפוסקים, גם אם בעל הספינה יסרב, מותר להפליג עמו לצורך המצווה.
מוניטין (ירחון)

מוניטין היה ירחון ישראלי שיצא לאור בין השנים 1978 עד 1993, עסק במגוון נושאים ונחשב חדשני בתקופתו. בתקופה האחרונה להוצאתו לאור נקרא "מוניטין-פנטהאוז".

היסטוריה

"מוניטין" נוסד ב-1978 על ידי קבוצת אנשי עסקים שכללה את רפי וטדי שאולי, שוקי בן פורת, מיכאל אלבין, דוד מושביץ יורם מושקט וחיים בר און. עורכו הראשון של הירחון היה אדם ברוך, והוא התווה את המדיניות התוכנית והצורנית.
בסוף שנות ה-80, לאחר שהירחון איבד חלק ניכר מתפוצתו, הוא נמכר לאשת העסקים גליה אלבין, אשר הוציאה לאור את הגרסה העברית של הירחון פנטהאוז. היא איחדה את שני הירחונים לירחון אחד, שנשא את השם "מוניטין-פנטהאוז", העורך הראשון של הירחון החדש היה נחום דוניצה. אך לא הצליח לשרוד תקופה ארוכה. בשנת 1991 היא מכרה את העיתון לעמוס לביא (ששימש מנכ"ל הירחון) וגיורא שמיס (שהיה עורך העיתון), אך גם הם לא הצליחו לייצב את העיתון והוא נסגר ב-1993.

הכותבים והמשתתפים

עורכי "מוניטין" לאורך תקופת הוצאתו לאור היו (על פי סדר כרונולוגי): אדם ברוך, רון מיברג, גיורא שמיס, רן אדליסט, נחום דוניצה ונתן זהבי. עם כותביו הקבועים נמנו: ירון לונדון, דן בן אמוץ, נחום ברנע, יעקב רוטבליט, מאיר שלו, רינו צרור, יורם קניוק, יונה וולך, אמנון אברמוביץ', דודו הלוי, מבקר הקולנוע, הכלכלן אמיר גבע, דוד שליט, הפסיכולוג דוד רודי דני דותן ואחרים.
מרבית הכותבים בנושאי אקטואליה הביעו עמדה נגד הגופים השלטוניים, ובראשם הליכוד ומפלגות הימין, ומשום כך תדמיתו נחשבה כשמאלנית.
המעצב הגרפי של העיתון היה יקי מולכו, ובין הצלמים והמאיירים שהשתתפו בו היו אורי הופמקלר וגלס דור המאיירים, והצלם מיכה קירשנר.

הסגנון והשפה

אדם ברוך הביא ל"מוניטין" את מקורות ההשראה שלו, המגזינים האמריקאים כגון "אסקווייר", "ניו יורק מגזין" ו"רולינג סטון". סגנונו של ברוך במוניטין השפיע על דור העיתונאים שלאחר מלחמת יום כיפור שהפנה עורף לכתיבה המפלגתית המגוייסת ופנה לעיצוב שפה אישית וכתיבה אינדיבידואליסטית ("אני" במקום "אנחנו"). לדברי עוז אלמוג סגנון הכתיבה העיתונאי שפיתח ברוך בכתבותיו ובמאמרים שערך, היו חדשניים ופורצי דרך וכללו מאפיינים כשפה רזה, תמציתית ומלוטשת, עמוסת רמזים, מטפורות ואסוציאציות מתוך העולם האינטלקטואלי המערבי ובקיאותו של ברוך בחברה ובתרבות היהודית והישראלית. רון מיברג, אחד הכותבים ששכללו את השפה העברית הניו-ג'ורנליסטית הזו, תיאר את לשונו של ברוך כ"נעה בבת אחת מהנורמטיבי לתיאורי. שפה שבנתה יחס מדויק בין פני השטח לעומק. שפה הפונה לעם הארץ ולבני המעלה באותו תחביר. [...] מילים שנעו באחת משפע לרזון, מפרט לכלל, מ"סיפור" ל"הלכה", מנקודתי לפנורמי, ממקור לציטוט".
פסגת באנה

מקור השם

שמה של הפסגה (כמו גם של רכס בריטניה) ניתן לה על ידי משלחת החקר הגאולוגי של אוניברסיטת וייקאטו מניו זילנד, שנערכה בין השנים 1978–1979. באנה הוא שם היסטורי של מבצר בבריטניה, בחומת אדריאנוס, ושם הפסגה ניתן לה בשל הקשרה לבריטניה.