google/wiki40b huggingface dataset:
טנסי טייטאנס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1960 בעיר יוסטון, טקסס, תחת השם יוסטון אוילרס, והצטרפה לליגת ה-AFL שזה עתה נוסדה. היא העפילה בשלוש השנים הראשונות לגמר הליגה, וזכתה בו פעמיים רצופות ב-1960 ו-1961. ב-1968 הפכה טנסי לקבוצת הראשונה בפוטבול המקצועני, שמגרשה הביתי הוא באצטדיון מקורה, כשעברה לשחק באסטרודום ביוסטון. לאחר האיחוד בין ה-AFL וה-NFL ב-1970 עברה הקבוצה לשחק בבית המרכזי של חטיבת ה-AFC, אליו השתייכה עד לשנת 2002 עת עברה לבית הדרומי.
לאחר שעיריית יוסטון סירבה לממן בניית אצטדיון חדש, קיבל בעלי הקבוצה הבטחה מעיריית נאשוויל להשקעה באצטדיון חדש ולתגמולים נוספים, והוא העביר את הקבוצה לטנסי ב-1997. בשנתיים הראשונות לאחר המעבר שיחקה הקבוצה בממפיס מאחר שבניית האצטדיון טרם הושלמה, ונקראה טנסי אוילרס. שנים אלו אופיינו בנוכחות דלה של קהל, כיוון שהקבוצה לא הצליחה ליצור זיקה לממפיס או לנאשוויל. ב-1999 שונה שמה של הקבוצה לטנסי טייטאנס, והיא החלה לשחק במגרשה הביתי החדש שבנייתו הסתיימה. עונה זו הייתה שנת שיא בתולדות המועדון, הקבוצה השיגה מאזן של 13 ניצחונות לעומת 3 הפסדים בלבד, היא ניצחה במשחק הראשון בפלייאוף את באפלו בילס בזכות מהלך חריג, שזכה לכינוי Music City Miracle (בתרגום חופשי: הנס של עיר המוזיקה), ושני ניצחונות נוספים הובילו אותה למפגש בסופרבול מול סנט לואיס ראמס. המשחק הוכרע רק במהלך ההתקפה האחרון של טנסי, כששחקנה קן דייסון נעצר על קו השער על ידי מייק ג'ונס, שהבטיח את ניצחונם של הראמס 16–23. בעונות 2000, 2002, 2003, 2007, 2008, 2017 העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך נכשלה בניסיונותיה להגיע לסופרבול.
רביעיית מלוס

רביעיית מלוס (Melos) הייתה רביעיית מיתרים גרמנית משטוטגרט שפעלה בין השנים 1965 ו-2005. שם ההרכב, "מלוס", פירושו "מוזיקה" ביוונית עתיקה (ומכאן נגזרה אף המילה "מלודיה"). חברי הרביעייה תכננו לקיים מסע הופעות פרידה בשנת 2005 כאשר הכנר הראשון, וילהלם מלכר, נפטר במפתיע לקראת יום הולדתו ה-65.

הקלטות הרביעייה

חברי רביעיית מלוס הקליטו בחברת ההקלטות היוקרתית דויטשה גרמופון, בין היתר, את כל רביעיות המיתרים של פרנץ שוברט ושל פליקס מנדלסון וכן סט של שלושה תקליטורים ובהם רביעיות מיתרים מאת יוזף היידן. בנוסף, הקליטו את חמישיית המיתרים בדו מז'ור מאת שוברט (דויטש 956) עם מסטיסלב רוסטרופוביץ' המנגן את תפקיד הצ'לו השני.
קרל-וילהלם פון שליבן

קריירה מוקדמת

פון שליבן נולד ב-30 באוקטובר 1894 באייזנך, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-11 באוגוסט 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס פון שליבן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-3, וב-26 בספטמבר אותה שנה נפצע קשה באחד הקרבות. ב-11 בנובמבר 1914 נהרג אביו, וילהלם פון שליבן, שהיה מפקד רגימנט המילואים ה-83, באחד הקרבות. בשנת 1916 חזר פון שליבן לחזית, ובינואר 1918 אושפז שוב בשל מחלה, ולאחר מכן סופח כקצין מטה בקורפוס ה-60 עד תום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון שליבן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 באוקטובר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-12 באוקטובר 1937 הוא מונה לקצין אג"ם בקורפוס ה-13, וב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת שימש פון שליבן כקצין אג"ם בקורפוס ה-13, וב-15 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-108 בדיוויזיה ה-4 שהוסבה לדיוויזיית הפאנצר ה-14. פון שליבן לחם עם הרגימנט במהלך המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה, וב-1 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת אוברסט. בקיץ 1942 לחם פון שליבן עם יחידתו במהלך מבצע מקרה כחול, וב-2 ביולי הוענק לו על פעולותיו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 ביולי 1942 הוא מונה למפקד חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-4, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4, ופיקד עליה עד לנובמבר אותה שנה. ב-8 בפברואר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-208, שהייתה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-17 במרץ אותה שנה הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-18, וב-1 במאי 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-12 בדצמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-709, שהייתה מוצבת בנורמנדי, וב-1 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו, על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-4 שנחתה בחוף יוטה, כחלק מהפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, ונאלצה לסגת לחצי האי קוטנטן. פון שליבן פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על שרבור, וב-26 ביוני נכנע עם שרידיה לצבא האמריקני.

לאחר המלחמה

בתחילה שהה פון שליבן במחנה שבויים אמריקני, אולם לאחר מכן הועבר לטרנט פארק הבריטי, ממנו שוחרר ב-7 באוקטובר 1947. לאחר שחרורו התגורר פון שליבן בעיר גיסן, עד למותו ב-18 ביוני 1964, והוא בן 70 שנים.
פארק מאיר כהנא

פארק מאיר כהנא הוא פארק ציבורי לזכר מאיר כהנא בקריית ארבע.
הכניסה לפארק נמצאת בשדרות כלב בן יפונה. בפארק הציבה המועצה המקומית מצבה ועליה נכתב: "פארק תיירות ע"ש הקדוש הרב מאיר כהנא הי"ד, אוהב ישראל, גדול בתורה, גבור במעש, אשר נרצח על קידוש השם, ח"י מרחשוון תנש"א"
ב-1994 רצח ברוך גולדשטיין, תושב קריית ארבע, 29 מתפללים מוסלמים במערת המכפלה. בקשת משפחתו לקוברו בבית העלמין העתיק בחברון נדחתה, והוא נקבר בפארק. לאחר שהוקמה אנדרטה לצד הקבר, והמקום הפך אתר עלייה לרגל, חוקקה הכנסת ב-1998 את "חוק איסור הקמת מצבות לזכר מבצעי מעשי טרור", אשר באופן יוצא דופן חל גם רטרואקטיבית. בפברואר 1999 הרס צה"ל את האנדרטה.
פעילי ימין קיצוני נוהגים לעלות אל הקבר כל שנה בפורים, על מנת לקרוא את המגילה, ולערוך הילולה לזכר גולדשטיין. מדי שנה סוגרים כוחות הביטחון את האזור בצו, וההילולה מתקיימת במרחק מה מהקבר. ב-2008 דחה בג"ץ עתירה של נועם פדרמן לאפשר קיום ההילולה בקבר.
ב-2014 התלוננו פרנסי  הקריה כי הפארק מהווה מוקד לפעילות מפוקפקת של צעירים בחסות החשיכה.
יחסי מלזיה–קוריאה הדרומית

סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-23 בפברואר 1960.
מספר הדרום קוריאנים במלזיה שילש את עצמו בין השנים 2005 ל-2007, והגיע ל-14,934 דרום קוריאנים. כ-200,000 תיירים דרום קוריאנים ביקרו במלזיה בשנת 2006, כאשר קוטה קינבאלו היה היעד הנפוץ ביותר. בשנת 2008, ממשלת דרום קוריאה חילקה מלגות בסך 8 מיליון דולר אמריקאי ל-48 סטודנטים.
נטורליזם (ספרות)

רקע

הנטורליזם הוא ענף צדדי של הריאליזם, שהיה בולט כתנועה ספרותית באמצע המאה ה-19, בצרפת וכן במקומות אחרים. לכן ניתן להבין טוב יותר את הנטורליזם אם מכירים קודם את הריאליזם. כותבים נטורליסטים הושפעו מתאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין והאמינו שלתורשה ולסביבה החברתית יש השפעה מכרעת בקביעת אופי הבריות. בעוד שהריאליזם שאף לתאר סובייקטים כפי שהם, הנטורליזם ניסה גם לקבוע באופן "מדעי" את הכוחות שמשפיעים על פעולת הסובייקטים מתחת לפני השטח. יצירות נטורליסטיות כוללות לעיתים קרובות חומר שנחשב גס או שפל במונחי התקופה, למשל יצירותיו של אמיל זולא שהפגינו יחס עובדתי וכן למין לצד הפסימיזם שבהן. היצירה הנטורליסטית עוסקת בקשיי החיים, בעוני, גזענות, אלימות, דעות קדומות, מחלות, שחיתות, זנות וכו'. כתוצאה מכך, סופרים נטורליסטים ספגו ביקורת על עיסוקם הבלתי פוסק והמוגזם בחטאי האדם ואומללותו.
המונח נטורליזם, במובנו הספרותי, נטבע ככל הנראה על ידי זולא, כנראה תוך ניסיון לשכנע את הקהל ביתרונות הפרוזה שלו ובחידושים ה"מדעיים" שבה.

מאפיינים מגדירים

אחד המאפיינים הבולטים של הנטורליזם הוא פסימיזם.
הסופר וחוקר הספרות הצרפתי ברנאר בונז'אן מצטט את המשפט הבא מתוך הספר  Les Soeurs Vatard של ז'וריס-קרל הויסמנס כדוגמה אופיינית לסימבוליקת המוות של הנטורליזם:
"מכשפה זקנה בת חמישים, מוארכת ורזה, פּוֹעה לעבר הירח, ניצבת על שוקיה הכחושים [...] מבקעת את העור סביב עצמותיה עד שאלה הופכות לחודים"
מאפיינים נוספים של הנטורליזם הם דטרמיניזם וניתוק רגשי מהסיפור, שמתבטאים בניסיון של המחבר לשמור על טון הנחווה כ"אובייקטיבי". תחבולה נטורליסטית נפוצה היא לגרום לקורא לחשוב שגורלה של הדמות נקבע מראש ואין לה שום דבר לעשות בנידון, לעיתים בשילוב עם תפנית חדה בעלילה לקראת סוף היצירה. כמו כן, העלילה הנטורליסטית מעבירה לעיתים תכופות את התחושה שהטבע אדיש למאבק האנושי.
Alibi (ערוץ טלוויזיה)

היסטוריה

הערוץ הושק בתחילה כחלק מרשת UKTV החדשה מבית היוצר של ערוץ 4, ב-1 בנובמבר 1997. הערוץ, בשמו המקורי UK Arena, התמקד בתוכניות אומנות ונקרא על שם תוכנית הדגל של ה-BBC, שעסקה באומנות ונקראה Arena (ה-BBC, באמצעות BBC Worldwide, החזיק בחצי ממניות הערוץ). עם זאת, בעקבות מדרוג מאכזב בתחילה, הורחב מגוון התוכן שהציע הערוץ, לכדי כך שהוא כלל גם סדרות דרמה, ושמו שונה ל-UK Drama, ב-31 במרץ 2000. השירות נמשך, עם נתוני צפייה גבוהים יותר, עד 8 במרץ 2004, כאשר יחד עם יתר הרשת, שונה שמו ל-UKTV Drama, על מנת להבליט את המותג UKTV. 
בעקבות ההצלחה והמיתוג מחדש של הערוץ UKTV G2 בשם Dave, יתר רשת UKTV עברה מיתוג מחדש דומה. הערוץ שינה את שמו ל-Alibi ב-7 באוקטובר 2008, וההפקות ששודרו בערוץ הצטמצמו לדרמות פשע בלבד. כל הדרמות שאינן דרמות פשע הועברו לערוץ Gold, או לערוץ הדגל החדש Watch.

Alibi +1

שירות Alibi +1 הושק במקור ב-2 במאי 2006, בשם UKTV Drama +1, והוא שידר את כל תוכניות הערוץ הרגיל באיחור של שעה.

Alibi HD

ב-29 ביולי 2011 הודיעה UKTV כי היא חתמה על עסקה עם BSkyB ותשיק שלושה ערוצים חדשים ב-HD. גרסת ה-HD של Alibi הושקה ב-3 ביולי 2012, באיחור ניכר אחרי Dave HD ו-Watch HD, שהושקו באוקטובר 2011.
תאוריית האוטר

תאוריית האוטר (במקור: Auteur theory) היא תאוריה קולנועית, הגורסת כי סרט קולנוע משקף את החזון היצירתי האישי של הבמאי, כאילו הוא היה ה"אוטר" העיקרי היחידי (בצרפתית - "Auteur"; אוטר הוא סופר). לפי התאוריה, על אף היותו של סרט קולנוע תוצר של תהליך הפקה תעשייתי, ולפעמים אפילו בגלל זה, בסופו של דבר - קולו היצירתי של האוטר הוא ייחודי מספיק, על מנת להתבלט מעבר להשפעות של שאר הגורמים המעורבים בתהליך היצירה (בין השאר אולפני הקולנוע), שהוא עבודה קולקטיבית של בעלי מקצועות רבים ושונים. במקרים מסוימים, מפיקי סרטים נחשבים לבעלי השפעה על הסרטים שהם מפיקים, בדומה לזו של במאים-אוטרים.
במילים אחרות: על אף שסרט קולנוע הוא תוצר של בעלי מקצועות רבים ושונים, עדיין ניתן להשוות בין סרטיו השונים של במאי מסוים, למצוא בהם קווי דמיון משותפים ולראות בהם את "חתימת ידו האישית".
מהבמאים המוקדמים שניתן למנותם כאוטרים: פרנק קפרה הווארד הוקס, אלפרד היצ'קוק, ז'אן רנואר ואורסון ולס.
תאוריית האוטר השפיעה על ביקורת הקולנוע מאז 1985, לאחר שזכתה לתמיכתו של הבמאי ומבקר הקולנוע פרנסואה טריפו, ושימשה ככלי לניתוח של סרטים אשר היה מקושר, במקור, עם הגל החדש בקולנוע הצרפתי ועם מבקרי הקולנוע הצרפתיים שכתבו ביקורות בעבור "מחברות הקולנוע". שנים מאוחר יותר, התאוריה המשיכה להתפתח באמצעות מבקר הקולנוע של העיתון "וילג' ווייס" אנדרו סאריס.

ביקורת


בספרו "איך לכתוב תסריט" חלק התסריטאי ואיש האקדמיה הישראלי קובי ניב על תורה זו, וטען ש"עשיית סרט היא עבודת צוות", ולא יצירה של אדם אחד. אם כי, בספר שכתב חמש שנים לאחר מכן, "על מה הסרט הזה?", חזר בו וטען שלסרט אכן יש יוצר יחיד, אך זהו התסריטאי, שיוצר לבדו את מסעו של הגיבור הקולנועי. בבמאי ראה המוציא לפועל של יצירת התסריטאי. לדבריו, הסרט הוא "קודם כול יצירה אישית של התסריטאי".
יחסי ארצות הברית–הרפובליקה של קונגו

היסטוריה

הרפובליקה של קונגו הוכרה על ידי ארצות הברית עם קבלת עצמאותה, ב-15 באוגוסט 1960. צ'ארלס דייוויד גנאאו שימש כשגריר קונגו הראשון לארצות הברית בתחילת שנות ה-60.
היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית והרפובליקה של קונגו הושעו בין השנים 1968-1977 בעת השלטון המרקסיסטי במדינה. בשנת 1977 שוקמו היחסים וארצות הברית פתחה שגרירות בבירה ברזוויל, אולם היחסים נשארו קרירים עד תום השלטון הסוציאליסטי במדינה. בשנות ה-80 חלה התחממות הדרגתית ביחסי הרפובליקה של קונגו עם מדינות המערב, כולל ארצות הברית. נשיא קונגו דניס ססו-נגוסו קיים ביקור מדיני בוושינגטון בשנת 1990, שם הוא התקבל על ידי הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש.
בשנת 1991 הפכה קונגו למדינה דמוקרטית, ובעקבות כך השתפרו יחסי המדינות, וארצות הברית אף סייעה לדמוקרטיזציה של המדינה, ולקיום מערכת בחירות תקינה.
בשנת 1992 נסע המועמד לנשיאות, פסקל ליסאאובה, לוושינגטון ונפגש עם גורמים רשמיים, כולל עוזר מזכיר המדינה לענייני אפריקה הרמן ג'יי כהן. אחרי הבחירות באוגוסט 1992, הביע הנשיא ליסאאובה עניין בהרחבת יחסי המדינות, הגברת הסיוע האמריקני לפיתוח המדינה ולהקמת אוניברסיטה חילופית גדולה יותר. עם פרוץ המלחמה במדינה בשנת 1996, נסגרה השגרירות האמריקנית במדינה ועברה לקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בשנת 2001 הורשו אנשי השגרירות לנסוע לברזוויל לתקופות מסוימות, וכתוצאה מכך חודשו היחסים בין המדינות. ב-2003 וב-2004 נמשכה פעילות זו, וביולי 2004 החלה בניית מתחם חדש לשגרירות ארצות הברית בברזוויל. בינואר 2009 חודשו היחסים והשגרירות נפתחה מחדש, וכיום משתפות המדינות פעולה במגוון תחומים.
גיבור מזדמן

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתחילה בשתי זירות אירועים שונות:
גייל (דייוויס) היא כתבת חדשות המסקרת התאבדות בקפיצה, וזוכה בפרס על פועלה בנאום הפרס היא לוקחת בצל ומקלפת אותו ומשתמשת בקילוף כהצגת מטאפורה. היא אומרת שאנשי החדשות לוקחים סיפור מקלפים אותו ומגלים פרטים נוספים מעניינים ואז מקלפים אותו שוב עד שלבסוף מתגלה שאין שם שום דבר באמת ושתמיד מחפשים רק חדשות רעות ומסיימת את נאומה בכך שהיא מייחלת ליום בו יהיו גם חדשות טובות.
ברני פלאנט (הופמן) הוא גרוש עם ילד, שאינו נותן אמון רב בבני אדם. הוא מחנך את בנו לחוסר האמון הזה למורת רוחו של גרושתו.
ברני מגיע באקראי לאזור של התרסקות מטוס והוא מציל 54 אנשים, בהם גייל שחזרה מטקס הזכייה. כאשר הוא עוזב את מקום ההתרסקות הוא מגלה שהוא שכח נעל אחת בתוך המטוס. הכתבת שזוכה ל"חדשות הטובות" להן ייחלה, מפרסמת את הנעל והרשת מפרסמת הבטחה למציל המסתורי פרס בשווי מיליון דולר. ההבטחה גורמת לאנשים רבים לנסות את מזלם דבר שמוצג בתקשורת כ"סיפור סינדרלה" של חיפוש אחר בעל הנעל. בינתיים ברני שלא היה מודע לחדשות מוסר את הנעל הנוספת לחברו ג'ון (גרסיה) שמנצל את ההזדמנות ומגיע אל התחנה ומראה שיש לו את הנעל השנייה ומתחזה למציל המסתורי. ברני שאינו מעוניין כלל בפרסום אבל חושב על הפרס כהזדמנות להינצל מצרותיו הכלכליות (הכוללות הסדרים כספיים עם בתי משפט) מנסה להסביר שג'ון אינו הגיבור אבל הציבור כבר משוכנע במשחקו של ג'ון.
ברני מתעמת עם ג'ון ומגיע למסקנה שהעולם זקוק לסיפורים חיוביים וגיבורים ושג'ון יותר מתאים ממנו לשמש מודל לחיקוי והם מחליטים שלא לגלות לעולם את האמת. יוצא מן הכלל, זה הבן של ברני לו הוא מספר את האמת בזמן ביקור בגן חיות. בעוד ברני מספר לבנו נשמעות צעקות של אשה שבתה נפלה לכלוב האריות. ברני פולט אנחה, מוריד את נעליו ואומר לבנו להשגיח עליהם.
אלי גרסטנר

ביוגרפיה

אלי גרסטנר נולד בשנת 1980 בניו יורק שבארצות הברית ומתגורר כיום בפלטבוש שבברוקלין עם אשתו חני (חנה פרל) וילדיהם, יעקב, משה, בריינדי, ולאה.
הוא למד לנגן על תופים בגיל חמש, בגיל 10 למד לנגן על פסנתר, והלחין את הלחן הראשון שלו בגיל 15.
אלבום הסולו הראשון שלו, "הנה", יצא בשנת 1999 בהפקתו של יוחי בריסקמן, בשנת 2001 הוציא את אלבומו השני, "ישיש", שהיה גם ההפקה הראשונה שלו במסגרת EG Production (איג'י הפקות).
לאחר מכן הקים את להקת החבר'ה, אשר הוציאה להיטים רבים כמו "יהא שלמא רבא", "לך", "חיזקו" ועוד.
בשנת 2003 הוציא את האלבום הראשון של להקת 'מנוחה'.
בשנה זו הקים גם את להקת 'פרחי בני הישיבות' (ישיבה בויס - YBC) יחד עם חברו יוסי ניומן, וביחד הם הוציאו כבר 6 אלבומים.
אחד מהתגליות של המקהלה הוא אחיו של אלי - יעקב מרדכי גרסטנר.
בין להיטי המקהלה ניתן למנות את "כל המתפלל", "אדון עולם", "ואהבת", "שבחי", "ברך עלינו", "שמו של מלך" ועוד רבים.
בשנת 2004 הקים את 'תזמורת ישיש' שמנגנת בחתונות והופעות בארצות הברית וברחבי העולם, ואף הוציא אלבום עם התזמורת שבו משתתפים גם פרחי בני הישיבות, החבר'ה, מנוחה, מיכאל שניצלר ואלי גרסטנר עצמו עם מחרוזות משירים מוכרים וידועים.
בשנת 2005 הפיק להקה חדשה בשם טק-נוי בסגנון מוזיקה אלקטרונית (ומכאן שמה של הלהקה, טכנו-טק-נוי) והוציא אלבום שהכיל את הלהיטים 'שנאמר', 'הקל אבינו' ועוד.
בשנת 2008 הפיק אלבום לזמר דוד שטיין. בין השירים: "מלך", "מובטח לו", "כי בחר", "ה' ימלוך" (יחד עם יעקב מרדכי גרסטנר) ועוד.
אלי והפקותיו מופיעים ברחבי העולם. מדי כמה שנים מצולמת הופעה ל-DVD. עד כה יצאו ארבע הופעות בסדרת YBC LIVE.
בשנת 2011 הופיע עם ישיבה בויס (YBC) במופע הגדול של האסק בהאסק 24.
קטמרן

קָטָמָרָן היא סירה או ספינה המורכבת משני גופי ציפה המחוברים יחדיו. הקטמרן יכולה להיות מונעת באמצעות מפרש או באמצעות מנוע. סירות קטמרן משמשות גם כסירות תענוגות וגם כסירות ספורטיביות
לרוב הקטמרן תהיה רחבה ומרווחת מסירה רגילה ואף תתאפיין ביציבות גבוהה בשל המבנה המיוחד שלה.
מרטין M-130

היסטוריה

פיתוח המטוס החל באמצע שנות השלושים בהוראת נשיא חברת פאן אמריקן חואן טריפ. המטוס הראשון טס בדצמבר 1934, והוא כונה "סין קליפר".
המטוס השני טס לראשונה באוקטובר 1936, והוא כונה "פיליפיני קליפר". המטוס השלישי טס לראשונה בנובמבר 1936, והוא כונה "הוואי קליפר".
פאן אמריקן השתמשה במטוסים לטיסותיה ליעדים במזרח הרחוק, זמן הטיסה בין קליפורניה למנילה עמד על שבוע לכל צד.
ביולי 1938 נעלם הוואי קליפר מעל האוקיינוס השקט, בטיסה בין גואם למנילה. במטוס היו תשעה אנשי צוות ושישה נוסעים. הגורם להעלמות לא ידוע.
טווח הטיסה הגדול יחסית למטוסי אותה התקופה, הביא את ממשלת ארצות הברית לגייס את שני המטוסים שנותרו לצורכי הצי האמריקאי בשנות מלחמת העולם השנייה.
בינואר 1943 התרסק הפיליפיני קליפר בעת הגישה לנחיתה בסן פרנסיסקו. המטוס הטיס חיילים מהצי האמריקני, 19 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-8 בינואר 1945 נהרס הסין קליפר במהלך הנחיתה בפורט אוף ספיין (טרינידד וטובגו).
TV6 (פולין)

2011-2013

הערוץ החל את שידוריו ב-30 במאי 2011 בשעה 17:00. הערוץ שידר תוכניות דוגמת גרסה מקומית של התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?", "האח הגדול" ועוד.
עד 31 ביולי 2011 שידר הערוץ בין השעות 12:30 עד 1:00 בלילה.

2013-הווה

מחודש אוגוסט 2013 משדר הערוץ 24 שעות ביממה.
ב-30 במרץ 2013 השיק הערוץ אריזה גרפית חדשה. בשנת 2014 החל הערוץ להשתמש בסיסמה "יש לך בחירה".

לוח שידורים

לוח השידורים של הערוץ כולל תוכניות בידור, תוכניות מציאות ושעשועונים שהופקו בגרסה מקומית וזכו לפופולריות. כמו כן משדר הערוץ תוכניות אנימציה לילדים, תוכניות בנושאי ספורט, מוזיקה וקומדיות מצבים.
מרגרט אדלר

ביוגרפיה

אדלר נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה אדלר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם קלרה מילך, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:34.4 דקות.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתפה אדלר בתחרויות הקפיצה למים וסיימה במקום שמיני ממקפצות 5 ו-10 מטר.
Teenage Dream (שיר)

וידאו קליפ

הקליפ לשיר צולם בסנטה ברברה שבקליפורניה ביולי 2010. הקליפ נוהל על ידי יוהאן למוין. פרי תכננה את הקונספט עם כותבי שירים במהלך מפגשים. בקליפ מופיעה בהתחלה פרי עם בן זוגה, אותו משחק ג'וש קלוס, בתוך מכוניתם, אחר כך נראית פרי במסיבה עם חבריה כאשר בסצנה האחרונה מתנשקת פרי עם בן זוגה מתחת לים. פרי אמרה על הקליפ בראיון ב-YouTube כי הוא יהיה שונה מאוד מהקליפ של השיר "California Gurls". הקליפ גרף מעל 180 מיליון צפיות (נכון ל-29 באוקטובר 2016).
העין (סרט)

תקציר העלילה

סידני ולס (ג'סיקה אלבה) היא כנרת מצליחה שהתעוורה בגיל חמש. 15 שנה מאוחר יותר היא עוברת השתלת קרנית מוצלחת אשר משיבה לה את מאור עיניה. תחילה ראייתה מטושטשת, ובהמשך היא משתפרת עד לכדי ראייה מוחלטת, אך עד מהרה היא מתחילה לחוות חזיונות מפחידים, בעיקר על אש ואנשים מתים.
סידני מחליטה לצאת למסע בעקבות החזיונות ונוסעת למקסיקו, משם הגיעה תורמת הקרנית. במקסיקו היא מוצאת את אמה של התורמת, שמגלה לה שהחזיונות הן תוצאה של תאונת עבודה שנחזתה על ידי בתה, ובשל העובדה שלא הצליחה למנוע אותה החליטה לשים קץ לחייה.
עם הידיעה הזו חוזרת סידני מהורהרת חזרה אל ביתה, ובזמן שהיא מחכה לחצות את הגבול ממקסיקו לארצות הברית חווה סידני חיזיון. בחיזיון היא רואה מרדף משטרתי בו הנמלט מתרסק אל תוך מכלית מלאה בבנזין במחסום הגבול בו היא עומדת. מבוהלת מהחיזיון, ולאחר המידע שהיה ברשותה על תורמת הקרנית, סידני המפוחדת מחליטה להזהיר את הסובבים אותה ומנסה להרחיק כמה שיותר מהם מזירת האסון בזמן שהחיזיון מתממש אל מול עיניה והמכלית אכן מתפוצצת.
כתוצאה מהפיצוץ עפה זכוכית אל פניה של סידני והיא מתעוורת בשנית. לאחר שהיא מתאוששת בבית החולים והרופאים מבשרים לה על הבשורה, היא שבה אל חייה ככנרת עיוורת.
קאוואיי

קאוואיי (בהירגנה: かわいい, ברומאג'י: Kawaii, הגייה: [kaɰaiꜜi]) היא מילה ביפנית שמשמעותה "חמוד", ומתייחסת לזרם פופולרי באמנות ובפרסום. מאז שנות השבעים הפך סגנון ה"קאוואיי" למרכיב חשוב בתרבות היפנית, בפרט בתחומי הבידור, ההלבשה, עיצוב מוצרי מזון, צעצועים וההתנהגות החברתית. זרים המבקרים ביפן מתייחסים לסגנון "קאוואיי" במידה מסוימת של השתאות, מאחר שהיפנים משתמשים בו גם במצבים שבהם נהוג במערב להפגין רצינות ואיפוק, כדוגמת פרסומים של הממשלה, אזהרות ציבוריות, מודעות צבאיות ופרסומות לחברות תעופה. הקאוואי הוא חלק מאופנת ה"הרג'וקו" אך מסגנון יותר חמוד ופסטלי.

תפוצה

אלמנטים של "קאוואיי" נמצאים כמעט בכל מקום ביפן: על שלושה מטוסים של חברת התעופה אול ניפון איירווייז מצוירת דמותו של פיקאצ'ו, דמות מסדרת המאנגה פוקימון, והקמע של הדואר היפני "יו-פאק" היה תיבת דואר מעוצבת.
מוצרים לקישוט ולשעשוע (מרצ'נדייז) בסגנון "קאוואיי" פופולריים מאוד ביפן. שני היצרנים הגדולים של מרצ'נדייז כאלה הם סאנריו (שיצרו את הלו קיטי) ו-San-X.הקאוואיי נפוץ בעיקר בטוקיו, עיר מולדתו.
"קאוואיי" יכול לשמש גם כדי לתאר סגנון באופנה  הבגדים האלה הם בדרך-כלל מקומטים וצבועים בצבעי פסטל. אביזרי לבוש מעוטרים לעיתים קרובות בתמונות של דמויות אנימה.
סגנון ה"קאוואיי" נעשה פופולרי גם בטאיוואן שם יש השפעה רבה לתרבות היפנית.
תהלוכה

תהלוכה או מצעד היא הליכה מאורגנת של המון למטרות חגיגה או הפגנה. לעיתים קרובות מלווה בתחפושות, תזמורת צועדת, בימות צפות ובלונים גדולים.
בבריטניה המונח שמור למצעדים צבאיים או אירועים אחרים בהם המשתתפים צועדים במבנה (בדומה לטקס יום העצמאות בכל שנה המתקיים בהר הרצל במדינת ישראל).
מחאות והפגנות יכולות ללבוש צורה של תהלוכה. אולם במקרים כאלה הן לרוב מכונות "צעדות", ולהן מטרות ויעדים מוגדרים בעלי אופי פוליטי, ציבורי, כלכלי ומשפטי.
עם המצעדים המפורסמים נמנים מצעדים צבאיים המתקיימים בסמוך לציון יום הניצחון במלחמות, הקמת מדינה ועוד, כדוגמת מצעד צה"ל בישראל. מצעדים נוספים הם מצעדי הגאווה - מצעד שנתי המתקיים בערים שונות ברחבי העולם, בו מציינים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) את מאבקם להכרה ולשוויון זכויות. מצעד ידוע נוסף הוא מצעד החיים - מצעד של צעירים יהודים מישראל ומהתפוצות, המתקיים מדי שנה בעיר אושוויינצ'ים שבפולין, ובו משתתפי המצעד צועדים במסלול שיוצא מאתר מחנה ההשמדה אושוויץ I שבעיר אל אתר מחנה בירקנאו (אושוויץ II), ומטרתו להנחיל בקרב הדור הצעיר את זיכרון השואה ולהנציח את קורבנותיה.
הדיוויזיה השנייה (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הראשונה הוקמה ב-21 בספטמבר 1917, וב-26 באוקטובר 1917 היא כבר נפרסה בצרפת. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-3 שהורכבה מהרגימנטים ה-9 וה-23, ומבריגדת הצי ה-4 שהורכבה מרגימנטים של הנחתים ה-5 וה-6. הדיוויזיה לחמה בקרב השני על המארן, בקרב השלישי על האן, בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, ולאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בגרמניה עד לאפריל 1919, וביולי אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, ספגה הדיוויזיה 4,478 הרוגים, ו-17,752 פצועים.

בין המלחמות

לאחר המלחמה הוצבה הדיוויזיה בטקסס, והייתה אחראית על כל הניסווים השונים במבנה הדיוויזיות והצבא, ובכלל זה הייתה הדיוויזיה הראשונה שעברה למבנה המשולש החדש בשנת 1940.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941 הדיוויזיה, שכללה את הרגימנטים ה-9, ה-23 וה-38, השתתפה בתימרוני לואיזיאנה, וב-8 באוקטובר 1943 הפליגה לאנגליה, תחת פיקודו של וולטר רוברטסון. ב-7 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, ולחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה במבצע קוברה. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על ברסט ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,031 הרוגים, 12,785 פצועים ו-457 מתו מפצעיהם. ביולי 1945 נשלחה הדיוויזיה לארצות הברית להתאמן לקראת הפלישה ליפן, שבוטלה לבסוף בעקבות כניעת יפן, ובאפריל 1946 שוחררו לוחמי הדיוויזיה.

מלחמת קוריאה

בשנת 1950 פרצה מלחמת קוריאה, ועד מהרה נשלחה הדיוויזיה לסייע לדיוויזיה ה-24 שהייתה מוצבת בדרום קוריאה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות השונים במהלך המלחמה, ובכלל זה בקרב על מתחם פוסאן והקרב על הנהר צ'ונגצ'ון, ואף נכללו בה כמה אלפי חיילים דרום קוריאנים.

לאחר המלחמה

בשנת 1956 הועברה הדיוויזיה לאלסקה, ובשנת 1958 עברה הדיוויזיה ארגון מחדש. בשנת 1965 התדרדר המצב בקוריאה, ובעקבות כך נשלחה לשם הדיוויזיה ה-2, לתמוך בצבא הדרום קוריאני. בשנת 1976 חטפו שומרי גבול של צפון קוריאה שני חיילים אמריקנים בסבך, כשהם חותכים עץ לאורך קו ההפרדה כחלק מפעולה שגרתית, ובעקבות כך חצו כוחות הדיוויזיה את הגבול ותקפו כוחות צפון קוריאנים. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט לואיס, קוריאה הדרומית, כחלק מהארמייה השמינית.
גבי קניקובסקי

קריירה

קניקובסקי התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רעננה, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. עם קבוצת הנוער של המועדון שיחק בליגת האלופות לנוער בעונת 2015/2016, ואף הבקיע את השער הראשון של הקבוצה במפעל בתיקו 1–1 נגד דינמו קייב. ב-28 באוקטובר 2015 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 לבני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
בקיץ 2016 הושאל קניקובסקי להפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. ב-22 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד מכבי נתניה. ב-30 בדצמבר 2016 הבקיע קניקובסקי את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–0 על מכבי אחי נצרת, ואת עונת 2016/2017 הוא סיים עם ארבעה שערים ב-36 הופעות בליגה הלאומית.
בקיץ 2017 חתם קניקובסקי בהפועל עכו מליגת העל, עם אופציה לרכישה בסיום העונה. ב-20 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבני סכנין. ב-29 באוקטובר 2017 הבקיע קניקובסקי את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2–5 למכבי תל אביב. ב-20 בפברואר 2018 החליטה הפועל עכו לממש את האופציה על קניקובסקי ורכשה אותו תמורת 350 אלף שקל. בסך הכל כבש במדי הקבוצה שישה שערים ב-33 הופעות בעונת 2017/2018.
ב-25 ביולי 2018 חתם קניקובסקי לשלוש שנים במכבי נתניה. כעבור שישה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על עירוני קריית שמונה בגביע הטוטו. ב-25 בדצמבר 2018 כבש קניקובסקי את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–0 על בני סכנין. בסך הכל כבש בעונתו הראשונה בקבוצה שלושה שערי ליגה, בנוסף לשני שערים בגביע המדינה, אך במשחק הגמר מול בני יהודה החמיץ את הפנדל החמישי והמכריע.
ב-31 באוגוסט 2019 בישל שלושה שערים בניצחון קבוצתו 3–0 על סקציה נס ציונה.

חיים אישיים

קניקובסקי גדל במשפחה דתית בבני ברק, והוא שומר שבת, לכן לפני כל משחק אשר מתקיים בשבת הוא לן בסמוך לאצטדיון. כששיחק בהפועל עכו העביר קניקובסקי הרצאות בבתי הספר בעיר ובקבוצות הנוער של המועדון, תחת הנושא "שילוב אורח חיים ספורטיבי ודתי" כחלק מתהליך ההתמודדות שלו בנושא.