google/wiki40b huggingface dataset:
שליח שניוני

מכניזם נפוץ לשליח שניוני

סיגנלים שניוניים פועלים במספר מנגנונים שונים, אך התהליך הכללי הוא די דומה. השוני בהשפעה ובפעילות נובע ממעורבות של מולקולות שונות בתהליך העברת האותות. בכל המקרים הסיגנל הראשוני מועבר על ידי מוליך עצבי או הורמון שנקשר לקולטן על פני הממברנה.
הקישור המתואר גורם לשינוי הרצפטור וגורם לו לחשוף אתר קישור לחלבון G (ה G-protein). חלבוני הG (נקראים על שם מולקולות ה-GDP וה-GTP שנקשרות אליהן) קשורים בקשר קוולנטי לממברנה הפנימית של התא, אלו הם חלבונים הטרוטימרים, המורכבים משלוש תתי יחידות: אלפא, בטא וגמא.
עם קשירת חלבוני הG לרצפטור הם מסוגלים להחליף GDP (גואנוזין דיפוספאט) שנמצא על תת-יחידה אלפא שלו למולקולת GTP ( גואנוזין טריפוספאט). עם החלפה זו תת-היחידה אלפא משתחררת מהטרימר, משנה אפיניות וקונפורמציה ומשתחררת מתתי היחידות בטא וגמא. כעת אלפא נמצאת חופשייה ונעה לאורך הממברנה התוך תאית כאשר היא מאוקטבת ויכולה להעביר מידע. בסופו של דבר אלפא נקשרת לחלבון אפקטור שעם הקישור מתחיל ביצירת שליחים שניוניים.
השליחים השניוניים יאקטבו מולקולות חלבוניות נוספות ויגרמו לפעילות.

כיבוי האות

התא זקוק לרמת פעילות וייצור מסוימת לכן כאשר התא קבל את האספקה הדרושה לו יש לעצור את התהליך על מנת שלא יהיה בזבוז של אנרגיה וחומר שלא לצורך.
הפסקת פעילות הסיגנלים נעשית על ידי אנזים, כדוגמת GTpase, בעל פעילות הידרוליזה איטית שיגרום לקשירת הGDP מחדש לחלבוני הG ובכך בהדרגה לכיבוי והפסקת כל השלבים המעורבים בתהליך.
מחלות סרטן שונות רבות נובעות מתאים סרטניים שהשתלטו על מנגנון כיבוי הסיגנלים וגורמים לחוסר בוויסות פעילותם. בעיות שיכולות לנבוע מכך למשל: אי הפסקת חלוקה של תא, הגברת תהליכים כמו הגליקוליזה ועוד. ניתן להשתמש בתרופות המכילות מעכבים שונים לאחד התהליכים שתוארו לעיל על מנת לטפל.

אפקט הגברת התגובה

ניתן לראות בתהליך העברת הסיגנלים אמפליפיקציה, הגברה של תגובה, מספיק לתא מעט מאוד סיגנל ראשוני שיקשר לתא על מנת שתגובה תוגבר. עם ההקשרות ישנו שינויי מבני, אקטיבציה של חלבונים ומאותה כמות קטנה של סיגנל ראשוני יווצרו הרבה מאוד סיגנלים שניוניים.
בלי בושה (סדרה ישראלית)

תקציר העלילה

דרך נקודת מבטה של לני, מספרת מסתורית בת 17, שמנהלת את חייה בעולם וירטואלי, אנו מקבלים הצצה נדירה לחייהם של שישה בני 17 מנסים לחפש את זהותם בתקופה הכי מרגשת בחיים. התמונה שמתגלה היא מורכבת, פרובוקטיבית, משעשעת ומפתיעה. גיבורי הסדרה אכן חיים בעולם מהיר שטחי וריקני אבל מתחת לפני השטח ההתמודדויות שלהם מחייבות אותם לבגרות ומחייבות את הוריהם להתמודד עם עולמם הפרוע והמהיר של ילדיהם.
נדיב אבידן

נדיב אבידן (30 ביולי 1936 - 11 ביוני 2009) היה מחבר תשבצי היגיון ישראלי.
חוקי טאונסנד

חוקי טאונסנד (Townshend Acts), הם סידרה של מכסים שהוטלו על התושבים של שלוש עשרה המושבות הבריטיות באמריקה על ידי הפרלמנט הבריטי בהובלת שר האוצר הבריטי צ'ארלס טאונסנד ב-1766.

הרקע להטלת המס

טאונסנד פיתח מדיניות כלכלית בהקשר למיסוי על שלוש עשרה המושבות באמריקה. בהתאם למשנתו, יש להטיל על המושבות מיסים רבים ולהוריד את הנטל מכתפי תושבי האי הבריטי. גישה זו נבעה מהעובדה שתושבי המושבות באמריקה שילמו בממוצע רק כשישית מהמיסים ששילם אזרח מקביל באיים הבריטיים עצמם. כשהתחלפו הממשלות ב-1766 מונה טאונסנד לתפקיד שר האוצר ובהמשך חלש גם על תחום המושבות. בתפקידו זה יזם טאונסנד מהלך כלכלי חשוב – הוא הפחית את המיסים שהוטלו על האצולה הכפרית (מעמד ה-gentry) על ידי הוזלת מס הקרקעות ויזם את מערכת של מיסים שכונתה חוקי טאונסנד.

המכסים

טאונסנד יזם מכס חדש על הזכוכית, העופרת, הצבעים, הנייר והתה שיובאו לאמריקה. במילים אחרות הוא ייקר את הסחורות עבור הצרכן האמריקני. כמו כן יזם טאונסנד הקמה של מערכת משופרת שתאכוף את החוקים הללו. כוונתו של טאונסנד הייתה לחפות על הוזלת מיסי הקרקע שיזם קודם לכן ולכסות בעזרת המכסים את הוצאות ההגנה על המושבות, כמו גם את משכורותיהם של הפקידים המלכותיים שהוצבו בהם ועד אותה תקופה קיבלו משכורת מידי המתיישבים עצמם. עד כה, תשלום משכורתם של הפקידים בידי המתיישבים כאשר למעשה הם אלו שצריכים לפקח עליהם העלה חשש סביר לניגוד אינטרסים. הטלת המיסים לוותה בהקמת מנגנון אכיפה יעיל יותר שפגע בסחר הבלתי חוקי של בני המושבות עם האיים השכנים.

התגובה האמריקנית

האמריקנים זעמו על הטלת המיסים ותגובתם לא איחרה לבוא –בית המחוקקים של מסצ'וסטס פרסם מסמך בניסוחו של סמואל אדמס שקבע שרק לאסיפות הנבחרים האמריקניות יש זכות להטיל מיסים על תושבי המושבות. פרסום המסמך פתח תקופה של התפרעויות אלימות ברחבי המושבות האמריקניות כלפי פקידי המכס וגובי המיסים. במהלך הזמן התפתחו המהומות והפכו לאלימות יותר ויותר – בינואר 1770 הביא החוק לראשונה לשפיכות דמים ב"קרב הגבעה המוזהבת" בניו יורק. ב-3 במרץ בהמשך אותה שנה נורו ונהרגו חמישה אמריקנים מאש בריטית שנורתה עליהם בעת הפגנה, באירועים שנודעו לאחר מכן כ"טבח בוסטון". בדומה למהומות שהיו לאחר חקיקת חוק הבולים ב-1765 גם עתה הטילו המתיישבים האמריקניים חרם כלכלי. הצלחתו של החרם הייתה מינורית יחסית לחרמים קודמים, הן בשל היענות חלקית של הסוחרים האמריקנים והן בשל העובדה שבריטניה מצאה שווקים חדשים למוצריה.

ביטול המכסים

עד מרץ 1770 כבר בוטלו כל המיסים פרט למס על התה, חוק התה לא בוטל כדי להוות סוג של חוק הצהרתי שנועד לקבע ולהזכיר לאמריקנים את הזכות הבריטי להטיל עליהם מיסים כראות עיניהם. הקו שהנחה את המחוקק במקרה זה, הוא קו דומה למהלך שהביא לחקיקת החוק ההצהרתי מעט קודם לכן.
במבט לאחר, המכסים של טאונסנד נחשבים לטעות היסטורית פאטאלית שכן הם השיגו תשואה עלובה והגבירו את האיבה של מתיישבים כנגד בריטניה – למעשה נטען, כי כתוצאה ממכסיו של טאונסנד נהרגו האנשים הראשונים במלחמת העצמאות האמריקנית.

לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, ספריית מעריב, 1986, עמ' 139–243.
מערת איילון

תיאור המערה

המערה התגלתה בשטח של סלע גירי, הנחצב למטרת ייצור מלט לבנייה. היא נמצאת בעומק של 100 מטר מתחת לפני הקרקע, בגובה 43 מטר מעל פני הים ו-27 מטר מעל מפלס מי התהום הנוכחי. מחילות המערה נוצרו בעקבות סדקים בקרקע הקירטונית. מסלול המחילות יוצר מעין מרובע. בצד הנגדי לפתח מצוי אולם גדול בגובה 30 מטרים ובקוטר של 40 מטר. באולם ישנה בריכת מי תהום, המהווה חלק מאקוויפר ירקון-תנינים. טמפרטורת המים בבריכה (29°c) וריכוז הסולפיד הגבוה שבהם, השונים ממאפייני האקוויפר, מעידים על נביעה ממקור עמוק. באולם, בדומה לחלקים נוספים במערה, ישנה לחות של קרוב ל-100% והיעדר כמעט מוחלט של אור יום. שכבת הקירטון שמעל למערה מנעה חלחול של מים וחומרי מזון מפני השטח אל תוך המערה, והיא הייתה מנותקת מהעולם החיצוני עד שנחשפה.

נסיבות ההיווצרות

המחילות העגולות של המערה נוצרו בעקבות עלייה אַרטֶזית של מי תהום עמוקים, חמים, מלוחים ועשירים בסולפיד אל האדמה הרוויה מי תהום רגילים. כאשר הגיעו מי התהום העמוקים למפלס מי התהום העליון הם התפשטו לאורך סדקים בקרקע, והתערבבו במי תהום שמקורם במי גשמים והם עשירים בחמצן. המגע בין החמצן לבין תרכובות הגופרית שעלו ממעמקים הביא ליצירת חומצה גופרתית, שהֵמֵסָה את הסלע ויצרה את רשת המחילות.
יצירת החומצה הגופרתית היא תהליך אקסותרמי (מפיק חום), ומכאן החום השורר במערה. בתנאי חום ולחות אלה נוצרים גם המבנים האקזוטיים של משקעי המערה: דוגמאות בצורת קיפודים, אלמוגים, חרבות, שערות, מחטים ואבן שוליים  ("שפתיים"). גיבוש אבני השוליים נוצר כתוצאה מערבוב של שני סוגי אוויר: האחד, האוויר החם, הלח והעשיר בסולפיד ובאירוסולים שנמצא בחללים הגדולים וניזון ממי התהום העמוקים – ואוויר יבש וקר יחסית שמגיע מסדקים בקרקע, מחוץ למערכת המחילות המערה, דרך הסדקים. זרימת האוויר במערה נוצרת עקב הפרשי לחצים. כאשר חודר למערה אוויר קר ויבש מפני הקרקע והוא מתערבב באוויר החם והלח בתוך המערה, הוא גורם לייבוש האירוסולים ומשקיע מינרלים המצויים באוויר המערה, כמו ארגוניט וגבס, על שולי הסדק שמספק את האוויר הקר, וכך נוצרות עם הזמן "שפתיים" מסביב לסדק.

החיים במערה

המערה היא מערכת אקולוגית ייחודית. זהו המקום היחיד בישראל שנמצאו בו בעלי חיים יבשתיים החיים במערות בלבד ולא יוצאים אל מחוצה להן. המערה הייתה מערכת סגורה ומנותקת במשך מיליוני שנים, ויש בה יצורים חיים אנדמיים, שהתפתחו במשך תקופה ארוכה בנפרד מהסביבה החיצונית. במערה התגלו שמונה מיני בעלי חיים ירודים, ששבעה מהם לא תוארו למדע לפני כן.
מתוך שמונה מיני חסרי חוליות שנתגלו, ארבעה חיים ביבשה. מאחד מהם, מין עקרב, לא נמצאו פרטים חיים אלא רק שלדים. ארבעה מינים נוספים הם סרטנאים – שניים מקורם במינים הגדלים במים מלוחים ושניים מקורם במיני מים מתוקים או מים מליחים.
הימצאותם של מינים אלה, הגדלים במים מלוחים, במקומות שונים בארץ ובאגן הים התיכון, במים פחות מתוקים, מוסברת בכך שהם חיו בעידן הטריאס המאוחר והיורה המוקדם, 200 מיליון שנה לפני זמננו, בשולי ים תטיס, שהים התיכון הוא שריד שלו.

מקור האנרגיה במערה

מאחר שהמערה הייתה מנותקת לחלוטין מהסביבה החיצונית, התקיימה בתוכה מערכת אקולוגית שאינה מתבססת על אור השמש ופוטוסינתזה או על חומרים אורגניים, אלא על חיידקים כמואוטוטרופיים. על מי הבריכה נמצא קרום בקטריאלי, מעין משטח של חיידקים הנראה זוהר בבדיקות. חיידקים אלה מפיקים אנרגיה מחמצון הסולפיד שבמים ומייצרים חומרים אורגניים מפחמן דו-חמצני שבאוויר, ועליהם מתקיימים שאר המינים במערה, באופן ישיר או עקיף.
יחסי ירדן–מלזיה

סקירה כללית

שתי המדינות משתפות פעולה בכל הנוגע להגנה על האינטרסים של מדינות האסלאם ובמיסיונריות והפצה של האסלאם ברחבי העולם. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וב-G77.
חברות מלזיות רבות חדרו לשוק הירדני, 30% משוק האנרגיה הפרטי בירדן שייך לחברות מלזיות, וחברות מלזיות הן ספקיות המזון לכוחות המזוינים של ירדן ולמשמר המלכותי הירדני. 
גם חברות ירדניות חדרו לשוק המלזי, בין ירדן למלזיה קיימות טיסות ישירות של חברת התעופה רויאל ג'ורדניאן וחברות רבות מהמדינה, כולל הממשלה עצמה השקיעו בפרויקט מלזי להקמת מחוז שיעסוק בתעשייה בלבד. כמו כן, הקימה ירדן סניף של אוניברסיטת אל-בית במלזיה.
שתי המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1994.
במהלך משט המרמרה סיפקה ממשלת ירדן הגנה לאזרחים המלזים שהשתתפו בו.
משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה (יפן)

משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה (ביפנית: 文部科学省, תעתיק: מוֹנְבּוּקַגָאקוּ-שוֹ), או בשמו המקוצר MEXT, הוא משרד בממשלת יפן. משרד החינוך, התרבות והספורט נוסד עם כינון הממשלה המודרנית לאחר רסטורציית מייג'י ב-1871, ובינואר 2001 התמזגה הסוכנות למדע ולטכנולוגיה לתוך המשרד, שקיבל את שמו הנוכחי.
ממשלת יפן אחראית למערכת החינוך ומנהלת אותה באמצעות ביורוקרטיה המפקחת על כל הבט בתחום. לפי החוק, נדרשים כל בתי הספר במדינה להשתמש בספרי לימוד המקיימים את חוקי תוכנית הלימודים שהציב המשרד.
העומד בראש המשרד הוא שר האוצר, חבר בדיאט של יפן שנבחר על ידי ראש ממשלת יפן, ונכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלא הקובון שיממורה תפקיד זה.
פבלו איימר

קריירת מועדונים

איימר החל את הקריירה שלו בקבוצת ריבר פלייט, אליה הצטרף בעונת 1996/1997 אחרי שנדחה מבית ספר לרפואה.
איימר נחשב עד היום לאחד הכשרונות הגדולים ביותר שהמועדון גידל. הוא יצר יחד עם מרסלו סאלאס, חואן פבלו אנחל ומרטין קרדטי רביעיית התקפה שהייתה מהמרשימות בכדורגל הדרום אמריקאי באותם הימים. איימר חיפה על מבנה גופו הצנום ביכולת אישית גבוהה, שליטה מצוינת בכדור וראיית משחק משובחת. במהלך חמש השנים בהן שיחק בקבוצה כבש איימר 29 שערים ובישל 26 בישולים ב-112 משחקים. הוא זכה ב-5 אליפויות ובטורניר סופרקופה סודאמריקנה.
יכולתו אז במדי ריבר פלייט גרמה לדייגו ארמאנדו מראדונה לראות בו את "יורשו", כפי שצוטט באחד הראיונות.
ולנסיה החתימה את איימר ב- 2001, תמורת 24 מיליון אירו, אז שיא מועדון. איימר עזר לקבוצה לזכות באליפות ספרד בעונת 2001/2002 ו-2003/2004, ולהגיע לגמר ליגת האלופות ב-2001, שבו נוצחו על ידי באיירן מינכן. איימר גם זכה בגביע אופ"א עם ולנסיה בשנת 2004, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אולימפיק מרסיי.
הצלחתו בקבוצה שנויה במחלוקת, ללא ספק איימר מילא תפקיד חשוב בקבוצה וכשרונו ויכולתו לא הוטלו בספק, אך למרות זאת, פציעות רבות וסכסוך עם חלק ממאמניו (הבולט ביניהם היה קלאודיו ראניירי) פגעו בהתקדמותו ובמימוש הפוטנציאל שלו. איימר שיחק עבור הקבוצה ב-162 משחקי ליגה וכבש עבורה 28 שערים במהלך שש העונות בהן בילה בקבוצה.
הירידה במעמדו של איימר בוולנסיה הביאה את סראגוסה לרכישתו והוא חבר בקבוצה לחבריו מארגנטינה כגון אנדרס ד'אלסנדרו, האחים גבריאל ודייגו מיליטו וללאונרדו פונסיו (עזב את הקבוצה במועד ההעברות של החורף). בעונת 2007/2008 איימר לא הצליח לעזור לקבוצתו, שירדה לליגת המשנה בספרד.
ביולי 2008 חתם איימר בבנפיקה ליסבון על חוזה לארבע שנים. איימר זכה עם המועדון באליפות הליגה הפרטוגלית בעונת 2009/2010 וב-4 גביעי הליגה.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם איימר על חוזה לשנתיים בקבוצת ג'והור דארול טאקזים המלזית. בתום עונתו הראשונה במועדון שוחרר מחוזהו עקב פציעה. 
ב-20 בדצמבר 2014 פורסם כי איימר יערוך את אימוני טרום העונה עם קבוצת נעוריו ריבר פלייט. לאחר אותם אימונים, בפברואר 2015, עבר איימר ניתוח בעקבו. ב-31 במאי 2015, 14 שנה לאחר שעבר לשחק באירופה, חזר איימר ללבוש את חולצתה של ריבר פלייט במשחק רשמי.

נבחרת ארגנטינה

איימר היה שותף בזכיית נבחרת הנוער של ארגנטינה במונדיאל הנוער ב- 1997, הוא שיתף פעולה אז עם חואן רומן ריקלמה ומאז השניים חברים טובים, וזאת למרות שהם שיחקו בשתיים מהיריבות הגדולות של ארגנטינה - איימר בריבר פלייט, ריקלמה בבוקה ג'וניורס. 
איימר ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של ארגנטינה ביוני 1999 במשחק הידידות מול מקסיקו. הוא היה בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורגל במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006.
פרידיש ריס

קורות חיים

ריס, יליד גיור שבהונגריה (באותם ימים נמצאה בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית) ריס היה רקטור ופרופסור באוניברסיטת סגד ואחיו הבכור של מרצל ריס.
ביצע חלק מהעבודה על יסודות האנליזה הפונקציונלית, והיו לעבודותיו מספר השלכות משמעותיות בפיזיקה. הוא התבסס על עבודותיהם של פרשה, לבג, הילברט ואחרים.
נפטר בבודפשט.
שנות ה-80 של המאה ה-3

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מרדכי מקס לבנשטין

מרדכי מקס לבנשטין (13 ביולי 1896 – 7 ביולי 1974) היה רופא פנימי, רופא קיבוץ בית אורן, מהרופאים הראשונים ביישוב, שעסק בריכוז שרותי הרפואה ובטיפול במעפילים בשנים שלפני קום מדינת ישראל

ביוגרפיה

לבנשטין נולד בפולדה, במדינת הסן, בגרמניה, ללנה ולמחנך שמואל לבנשטין שהיה מורה בבית הספר היהודי ושליח ציבור.
אחיו ואחיותיו של לבנשטין: ארנסט, פרידל, פאולה, הנס, קאטה ואלזה-אסתר. לבנשטיין קיבל חינוך מסורתי-דתי. 
לבנשטין סיים בית ספר ריאלי בשנת 1914 ולמד גם לימודי יהדות. 
בין השנים 1914- 1920 למד לבנשטין רפואה ב-וירצבורג, היידלברג, ופרנקפורט  
בשנת 1918 נפטר, אביו של לבנשטין, ממגפת השפעת שפשטה בגרמניה  והבן מקס נטל את מקום האב, ודאג לאחיו ולחמש אחיותיו.
בסיום לימודיו התחתן לבנשטין עם לוטה רחל, לבית פפויפר.
לאחר לימודיו, התמחה לבנשטין ברפואה פנימית, והיה רופא הקהילה בפולדה
בין עיסוקיו הרפואיים של לבנשטין: ביצע ניתוחים קטנים, מיילד ומוהל.

בישראל

בשנת 1938 עלו בני הזוג לבנשטין, עם שלוש בנותיהם לישראל, והתיישבו בחיפה. הבן נולד בארץ-ישראל.
לבנשטין עבד בתחילה כרופא קלינאי ב"קופת חולים כללית" ובהמשך בקופת חולים מכבי ,ב״שילוח״ וכרופא עצמאי
בהמשך היה גם רופא  קיבוץ בית אורן.

בהגנה

לבנשטין היה חבר ב"הגנה". תפקידו היה לרכז את שירותי הרפואה, ולטפל במעפילים שהגיעו לנמל חיפה. 
בטיפוליו במעפילים, מול שלטונות המנדט הבריטי היו השלכות לגבי כמות המעפילים שהבריטים תכננו לגרש, למחנות העקורים, ולבנשטיין השתדל לגרום לכמות גדולה של מעפילים שלא יגורשו.

לאחר קום המדינה

לאחר קום המדינה, עבד לבנשטין במד"א, כרופא קלינאי, כולל תפקידי הדרכה.
בשנות החמישים של המאה העשרים היה לבנשטין רופא של לשכת הגיוס של צה"ל.
לבנשטין טיפל בחולים ערבים ולכן למד לדבר בערבית.
במלחמת ששת הימים עסק לבנשטין בהכנת שרותי מד"א בחרום. בין עיסוקיו של לבנשטין, טיפול בנפגעי הנאצים.
לבנשטין נפטר ב-7 ביולי 1974. השאיר 3 בנות ובן.

משפחתו

אשתו רחל הייתה בת דודה של הסופר יהודה עמיחי.
יונה חצור היה אחיין חורג של לבנשטין, אמו נפטרה כשהיה תינוק ואביו נישא בשנית לאחותו של לבנשטין, כל חייו חצור התייחס אליה כאל אמו. לאחר ליל הבדולח החליט חצור לברוח מגרמניה, ועלה לארץ ישראל, השתקע בחיפה, שם המתין לו לבנשטין. בית סבו וסבתו היה לו לבית.
נכדותיו: מדענית המחשב פרופ' חוה זיגלמן והאונקולוגית ד"ר נאוה זיגלמן-דניאלי, מנהלת תחום האונקולוגיה בקופת חולים מכבי.
פאיינצ'נו

יהודי פאיינצ'נו

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם פולני על עסקיהם ומפגיעות ברכושם.
ב-4 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיה. בד בבד הגיעו לעיירה כ-2,000 פליטים יהודים ממערב פולין, והגרמנים הטילו על הקהילה המקומית סכומי כופר.
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם באזור המוזנח ביותר בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ונאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר עתיים. באביב 1942 עברו השוטרים הגרמנים מבית לבית בגטו, ותוך הכאת יושביהם, שדדו את רכושם. ביוני 1942 הוצאו להורג 12 יהודים מהגטו, ובהם ראש היודנרט המקומי.
ב-19 באוגוסט 1942 רוכזו כ-1,950 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה במבנה של כנסייה מקומית, שם הוחזקו שלושה ימים ללא מזון או שתייה, תוך רצח הנמלטים מהמקום. לאחר רצח הקשישים היהודים במקום, הועמסו יתר היהודים באלימות רבה לתוך משאיות, ונלקחו למחנה ההשמדה חלמנו. יהודים מעטים שעברו סלקציה שולחו לגטו לודז'.
מכ-800 יהודי פאיינצ'נו ומאלפי היהודים הנוספים שרוכזו בגטו שהוקם בה שרדו את השואה 6 או 7 יהודים.
כנסיית פטרוס הקדוש (לוון)

כנסיית פטרוס הקדוש (פלמית: Sint-Pieterskerk) בלוון, בלגיה, ממוקמת על כיכר השוק (Grote Markt) ממול לבית עיריית לוון המקושט. המבנה נבנה ברובו במאה ה-15 בסגנון הגותי הברבאנטי. לכנסייה יש תוכנית לרצפה בצורת צלב ומגדל פעמונים נמוך שאף פעם לא הושלמו.

היסטוריה

הכנסייה הראשונה באתר, שהייתה עשויה מעץ ונבנתה בשנת 986, נשרפה בשנת 1176. היא הוחלפה על ידי כנסייה רומנסקית, עשויה אבן, בעלת חזית מערבית שבקצוותיה 2 מגדלים, בדומה לבזיליקת גבירתנו שבמאסטריכט. מהמבנה הרומנסקי נותרה רק הקריפטה המצויה מתחת לכנסייה כיום.
הבנייה של המבנה הגותי הנוכחי, הגדול משמעותית מהמבנה שקדם לו, החלה בשנת 1425, ונמשכה למעלה ממחצית המאה, בסגנון בנייה אחיד, תוך שהיא מחליפה את הכנסייה הישנה בצורה הדרגתית מהמזרח למערב. תקופת הבנייה חפפה בזמן את בניית בית העירייה, שממול לכיכר השוק. בראשית הבנייה 2 הבניינים אף חלקו את אותם האדריכלים. בשנת 1497 הבניין כמעט והושלם לגמרי, למרות ששינויים, בעיקר באגף המערבי, המשיכו להתבצע.

מגדלים

בשנת 1458, שריפה פרצה במגדלים הרומנסקים הישנים שעדיין התנוססו בחלק המערבי והלא גמור של הבניין. הארגון הראשון למגדל חדש התגבש במהרה, אך לא מומש לעולם. בשנת 1505 הוצעה תוכנית שאפתנית לבנות 3 מגדלי ענק, שהיו יוצרים אפקט מרהיב, כשהמגדל המרכזי היה מוגבהה לגובה של 170 מטר, דבר שהיה הופך אותו לגבוה ביותר בעולם בזמנו. קרקע לא מספיק יציבה ומחסור במימון הוכיחו את התוכנית הזאת כלא ישימה, כשהמגדל המרכזי הגיע לכשליש מגובהו המתוכנן, לפני שהתוכנית הוזנחה לגמרי בשנת 1541. לאחר שהגובה הונמך עוד יותר על ידי קריסות חלקיות בשנים 1570 עד 1604, המגדל הראשי מתנוסס כיום בקושי מעבר לגג הכנסייה. למרות מצבם הלא גמור, המגדלים מוזכרים כחלק מהאתר למורשת עולמית של מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת.

מלחמה ולאחר המלחמה

הכנסייה סבלה מנזקים חמורים בשתי מלחמות העולם. בשנת 1914, שרפה גרמה לקריסת הגג ובשנת 1944, פצצה הרסה חלק מהצד הצפוני של הכנסייה. שחזור הגג כלל בניית תוספת מיוחדת באזור החצייה של הספינה הראשית והטרנספט. התוספת מתמזגת בצורה טבעית עם שאר הכנסייה. בשנת 1998 נוסף אוטומציה מוזהבת, שמצלצל בפעמון בצורה עקבית בטרנספט הדרומי.
ניקולו פיצ'יני

חייו

פיצ'יני נולד בבארי ולמד אצל לאונרדו ליאו ופראנצ'סקו דוראנטה בקונסרבטוריון סאן אונופריו. על כך היה עליו להכיר תודה לבישופ של בארי כיון שאביו, אף כי היה מוזיקאי בעצמו, התנגד לכך שבנו ימשיך בדרכו המקצועית. האופרה הראשונה של פיצ'יני, Le Donne dispettose, נכתבה בשנת 1755 ובשנת 1760 הלחין ברומא את גולת הכותרת של שנות הקריירה המוקדמות שלו, La Cecchina, ossia la buona Figliuola, אופרה בופה לליברית מאת גולדוני, ש"הוצגה במשך שנתיים רצופות ברומא ועלתה על בימות ערי הבירה החשובות באירופה. אפשר לראות בה, קרוב לוודאי, את האופרה בופה הפופולרית ביותר של המאה ה-18... (עוד יותר מ)..."השפחה הגברת" של פרגולזי... (וכן)... הראשונה לתקופה חדשה, ששיאה ביצירות המופת של מוצרט."
כעבור שש שנים הזמינה המלכה מארי אנטואנט את פיצ'יני לפריז. הוא נשא לאישה בשנת 1756 את תלמידתו, וינצ'נצה סיבילה, זמרת, ולא התיר לה מעולם לעלות על הבמה לאחר נישואיהם. כל יצירותיו המאוחרות נחלו הצלחה; אבל במאי הגראנד אופרה הגו רעיון ליצור בכוונה תחילה יריבות בינו לבין גלוק בכך ששכנעו את שני המלחינים לטפל באותו נושא - "איפיגניה בטאוריס" - באותו זמן. הקהל הפריזאי התחלק לשתי מפלגות יריבות, שניהלו, בשמות "הגלוקיסטים" וה"פיצ'ינסטים", מלחמה בזויה ומבישה. "איפיגניה בטאוריס" של גלוק הוצגה לראשונה ב-18 במאי 1779. "איפיגניה" של פיצ'יני באה אחריה ב-23 בינואר 1781 ועל אף שבע-עשרה ההצגות שזכתה להן, נידונה בהמשך לנשייה. האיבה בין הקבוצות היריבות נמשכה, גם אחרי שגלוק עזב את פריז ב-1780; בהמשך נעשה ניסיון ליזום יריבות חדשה עם סאקיני. פיצ'יני נשאר פופולרי, ועם מותו של גלוק, ב-1787, הציע להקים מצבה ציבורית לזכרו - הצעה שהגלוקיסטים לא היו מוכנים לתמוך בה.
בשנת 1784 התמנה פיצ'יני לפרופסור בבית הספר המלכותי למוזיקה, אחד המוסדות שמהם נוצר הקונסרבטואר בשנת 1794. עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 חזר פיצ'יני לנאפולי, שם התקבל תחילה במאור פנים מצד המלך פרדיננד הרביעי; אבל נישואי בתו לדמוקרט צרפתי המיטו עליו חרפה - האשימו אותו שהוא מהפכן ודנו אותו למעצר בית למשך ארבע שנים. במשך תשע השנים הבאות ידע קיום רופף ורעוע בוונציה, בנאפולי וברומא; אבל בשנת 1798 חזר לפריז, שם נהנה מקבלת פנים נלהבת מצד הקהל, אך לא מצא פרנסה. פיצ'יני מת בפאסי, בקרבת פריז. במשך חייו עבד עם גדולי הליבריתנים של תקופתו, ביניהם פייטרו מטאסטאזיו. אחרי מותו נקבע לוח זיכרון בבית שבו נולד בבארי.
הרשימה המלאה ביותר של יצירותיו מופיעה ב-Rivista musicale italiana, viii. 75. הוא חיבר יותר משמונים אופרות, ואם כי יצירתו המאוחרת מושפעת מן הבימה הצרפתית והגרמנית, הוא שייך לאסכולה האיטלקית הקונבנציונלית של המאה ה-18.
עליזה בן-נון

ביוגרפיה

בן-נון היא בת לאב ניצול שואה מהונגריה שהוריו נרצחו באוושויץ. היא גדלה באזור נהריה ושירתה בצה"ל בחיל הים. ב-1984 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים וב-1986 תואר שני בלימודי אפריקה באוניברסיטה העברית. בתום לימודי התואר השני החלה לעבוד במשרד החוץ וסיימה קורס צוערים. היא שימשה מזכירה שנייה בשגרירות ישראל במבבנה שבסווזילנד עד 1993, ב-1995 מונתה ליועצת בשגרירות ישראל בקופנהגן שבדנמרק, ב-1999 מונתה לסגנית מנהל מחלקת ארגונים בינלאומיים במשרד החוץ, ולאחר מכן שימשה יועצת בלשכת מנכ"ל המשרד. ב-2001 מונתה למנהלת מחלקת התיאום בלשכת המנכ"ל. ב-2006 מונתה לראש החטיבה הבינלאומית במרכז למחקר מדיני. 
ב-2007 מונתה לשגרירת ישראל בהונגריה וכיהנה בתפקיד עד 2011. ב-2012 מונתה לראש מטה שר החוץ, אביגדור ליברמן. ב-2015 מונתה לשגרירת ישראל בצרפת ובמונקו. 
בן-נון נשואה ואם לשתי בנות.
ב-2016, הגיע מנכ"ל משרד החוץ, יעקב קידר לפריס, לחקור תלונה שהגישו 15 מעובדי השגרירות נגד בן נון על התנהלות לא הולמת שבגינה אחת העובדות אושפזה בשל התמוטטות עצבים. צוות של מבקר המדינה הוטס לצרפת במיוחד לבדוק טענות דומות. 
כלי תקשורת של הקהילה היהודית ביקר את בן נון על שהשתתפה באירוע ציבורי שארגן פסקל בוניפס, תומך תנועת הBDS, ודברה בפאנל לצדו. בן נון תארה את הכנס שארגן בוניפס בציוץ כ"מעניין ופורה".  
בוניפס יצא להגנת תנועת החרם בצרפת בשנת 2010 מעל דפי העיתון לה קרוא והכחיש שתנועת ה-BDS אנטישמית.
ב-2018, דווח כי היועץ המשפטי לממשלה בוחן את התנהלותה של בן נון לאחר שקראה להחרים את פסטיבל הסרטים הישראלי. ב-2019 עוררה השגרירה תגובת-נגד חריפה של התקשורת הצרפתית לאחר שדרשה מערוץ טלוויזיה לצנזר כתבת תחקיר בנושא רצועת עזה. המהלך תואר כ"גול עצמי" שכן מכתב השגרירה עורר עניין רב בכתבה ששודרה אחרי 22:00 בלילה ושמה אותו במרכז השיח הציבורי. כמו כן הניסיון למנוע את שידור הכתבה העלה טענות קשות לפיהן ישראל מנסה לצנזר ולפגוע בחופש הביטוי בצרפת.