google/wiki40b huggingface dataset:
יורם אטינגר

ביוגרפיה

אטינגר נולד בישראל להורים יוצאי מזרח אירופה שעלו ארצה במסגרת העלייה החמישית בשנות ה-30 של המאה ה-20. הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת טקסס באל-פאסו (1969) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת UCLA (ב־1972).
בין השנים 1985 – 1988 כיהן בתפקיד קונסול ישראל בטקסס. בין השנים 1988–1989 כיהן בתפקיד מנהל לשכת העיתונות הממשלתית. לאחר מכן, בין השנים 1989 – 1992, כיהן בתפקיד ציר בדרגת שגריר לענייני הקונגרס האמריקאי בשגרירות ישראל בוושינגטון.
כיום עומד אטינגר בראש חברת "US-Israel Opportunities" המספקת שרותי ייעוץ עסקי ומדיני בתחום יחסי ארצות הברית-ישראל. בנוסף, הוא חבר ב"צוות האמריקאי-ישראלי למחקרים דמוגרפיים", העוסק בבדיקת המצב הדמוגרפי בישראל ובמיוחד בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. חברי צוות המחקר טוענים כי האיום הדמוגרפי עליו מצביעים חוקרים שונים ובהם פרופ' ארנון סופר - איננו נכון - והנתונים עליו הוא מבוסס, שגויים. לדעתו, בשנים האחרונות, התהפכה המגמה והדמוגרפיה פועלת לטובת היהודים. הוא גם מצביע על ליקויים רבים ומהותיים בשיטת מניין האוכלוסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה. מאמריו ומחקריו של אטינגר מפורסמים בבימות מגוונות בישראל ובארצות הברית, והוא מעביר הרצאות במסגרות שונות.
אטינגר נשוי לאורה, אב לשלוש בנות ומתגורר בירושלים.
רועי יוזביץ'

ביוגרפיה

רועי נולד בישראל, שירת כקצין בחיל האוויר בין השנים 2005–2008, בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור להנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת אריאל על עבודת מחקר בהנחיית פרופסור בועז בן משה.

משנת 2012 מלמד באוניברסיטת אריאל, מכהן כמנהל פרויקט הלוויין הזעיר החברתי הראשון בישראל, במסגרת מעבדת KCG באוניברסיטת אריאל. תחומי המחקר שלו כוללים בין היתר בינה מלאכותית, שיפור דיוק GPS, יעילות אבחונים פסיכולוגיים ושיפור מיומנויות למידה. על אחד ממחקריו יוזביץ' זכה בשנת 2017 במלגת וולף לקידום המדע והאומנות.
בנוסף לפעילותו האקדמית, יוזביץ' מרצה בכנסים של חברות וארגונים, בהם הוא מעביר הרצאות וסדנאות בנושאי בינה מלאכותית, מצוינות ולמידה מקוונת. יוזביץ' מעביר הרצאות גם לקהל הרחב ולנוער שוחר מדע. בין השנים 2010–2018 שיתף פעולה באופן הדוק עם תוכנית עתידים מטעם מכון ברנקו וייס, בעיקר בהקשר קידום נוער הפריפריה.
מאז שנת 2005 ד"ר יוזביץ' מעלה מופעי בידור ואומנות חושים בהפקות שונות. בשנת 2015 החל לשלב במופעיו מסרים לעידוד מצוינות והשכלה גבוהה.
בשנת 2007 כתב והוציא לאור את הספר "ראש גדול - הישגיות, הנאה והבלתי אפשרי". הספר עוסק במצוינות, מתוך סקירה של מחקרים וספרים בתחומי מדעי החברה והמתמטיקה. הספר זכה לשבחים מזוכי פרס נובל פרופסור ישראל אומן, פרופסור אהרן צ'חנובר, פרופסור דן אריאלי, פרופסור טל בן שחר ועוד. בשנת 2017 הוציא לאור את הספר "מהפכת ההשכלה" בהוצאת ידיעות ספרים. הספר עוסק בשיפור מיומנויות למידה עצמאית עם דגש על השכלה מקוונת והיתרונות העצומים שהיא מציעה. בשנת 2019 עתיד לצאת לאור הספר "האמת הלא נעימה על אינטליגנציה", בו ד"ר יוזביץ' מציג את מחקרו בתחום האינטליגנציה האנושית, מתוך נקודת מבט של מומחה לבינה מלאכותית.
נשוי ואב לארבעה ילדים, מתגורר באחד מישובי השומרון.
סמאראנדה בראסקו

סמאראנדה בראסקו (ברומנית: Smaranda Brăescu;‏ 21 במאי 1897 - 2 בפברואר 1948) הייתה טייסת והצנחנית הרומניה הראשונה והחזיקה בשיאי רומניה, אירופה והשיא העולמי לגברים ונשים גם יחד לצניחה מגובה רב.

ביוגרפיה

בראסקו נולדה בכפר חנצשט השוכן במחוז גאלאץ. ב-1912, כשהייתה תלמידה בבית ספר מקצועי בברלאד, ראתה לראשונה מטוס בטיסתו ומאז התאהבה בנושא האווירי. ב-1918, כשהייתה מורה משלימה בבית הספר בו למדה בעבר, הוטסה לראשונה על ידי טייס רומני במטוס מתוצרת פארמאן.
בשנים 1924 - 1928 בראסקו סיימה לימודים באקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט ובאביב 1928, ב-1928, בכינוס אווירי גדול, הכירה את הטייס הגרמני Heinlecke וכתוצאה מהיכרות זו נסעה בראסקו, אחרי סיום לימודיה, ב-1 ביולי, לגרמניה וכעבור חמישה ימים צנחה מגובה 600 מטר ובכך הייתה לצנחנית הרומניה הראשונה. בראסקו המשיך בדרך הצניחה וב-2 באוקטובר 1931 זכתה באליפות אירופה בצניחה עם קפיצה מגובה 6.000 מטר ועל הישג זה קיבלה ממלך רומניה את מדליית ההצטיינות האווירית בדרגת צלב הזהב.
ב-1932 בראסקו הייתה בעליהם של שני מטוסים, האחד עם כנפיים כפולים מסוג Pevuez והשני מטוס בעל שני מנועים מסוג Milles Hawk, שכונה על ידה בשם "אאורל ולאיקו". ב-19 במאי 1932, באזור סקרמנטו, בארצות הברית, שברה בראסקו את השיא העולמי בצניחה מגובה, כשקפצה מגובה 7,400 מטר (השיא הקודם הוחזק על ידי אמריקאי שצנח מגובה 7,233 מטרים) עם מצנח מתוצרת רומנית. שיא זה נשבר רק כעבור עשרים שנה על ידי הצנחן הרומני טראיאן דמטרסקו-פופה. בשהותה בארמצות הברית קיבלה בראסקו רישיון טייס.
עם המטוס "אאורל ולאיקו", ב-26 באפריל 1936, חצתה בראסקו את הרי הבלקן וב-19 במאי 1936 קבעה את הזמן לחציית הים התיכון, כשטסה מרומא לטריפולי, מרחק של 1,100 קילומטרים, בשש שעות ועשר דקות.
בראסקו הייתה מאמנת צנחנים בצבא רומניה בבטליון הצנחנים מספר 1. במלחמת העולם השנייה פעלה כטייסת באסקדרילה הלבנה ולאחר המלחמה הייתה בין 11 האישים שחתמו על עצומה נגד זיוף בחירות 1946. הקומוניסטים חיפשו אותה, כדי לעצור אותה והיא נדדה בין ידידיה בשמות בדוים וכך גם מתה ונקברה בשם הבדוי מריה פופסקו.
בבוקרשט קרוי רחוב על שמה. ב-1996 הוקם בבקאו בטליון צנחנים הנושא את שמה. מועדון התעופה של אורדיה נושא את שמה.
אלברט אדוארד קונקווסט

אלברט אדוארד קונקווסט (באנגלית:  Albert Edward Conquest;‏ 1902 – 26 באפריל 1947) היה מפקד הבולשת הבריטית בחיפה שהוצא להורג על ידי הלח"י בתקופת המנדט.

תולדות חייו

אלברט אדוארד קונקווסט נולד בבריטניה בשנת 1902 בעיר לוטון שבמחוז בדפורדשייר. בשנת 1929 התגייס למשטרת המנדט והגיע לארץ ישראל. בשנת 1931 הוצב לשרת במחוז חיפה של הבולשת הבריטית, בו שירת 16 שנים עד מותו. בשנת 1941 נתמנה למפקד הבולשת בחיפה. הוא זכה להוקרה על מילוי תפקידו ובמשך השנים הוענקו לו שלושה עיטורים: "עיטור האימפריה הבריטית" (British Empire Medal), "עיטור המשטרה הקולוניאלית" (Colonial Police Medal) ו"עיטור משטרת המלך" (King`s Police Medal). בנוסף לתפקידו בבולשת שימש גם כעוזר מפקד משטרת המנדט.
קונקווסט שמר על יחסים טובים עם כל בני העדות בחיפה, יהודים כערבים]. הוא היה אחד מקציני הבולשת הבודדים ששיתפו פעולה עם הש"י, שירות המודיעין של ארגון ההגנה. הוא הגיש לש"י, שעמו עמד גם בקשרי ידידות, עזרה רבה תמורת הבטחה להגנה - לדאוג לכך שהאצ"ל והלח"י לא יתנקשו בחייו. כלפי שני ארגונים אלה נקט עמדה קשוחה ואסר רבים מחבריהם על פי מידע שהגיע אליו מהלשנות.
באביב תש"ז, כאשר התקרב מועד הדיון בעצרת האו"ם על ארץ ישראל, הגביר הלח"י את פעולותיו נגד השלטון הבריטי, אנשיו ומתקניו. ב-31 במרץ 1947 ביצעו אנשיו פיצוץ בבתי הזיקוק בחיפה שכתוצאה ממנו עלו באש 20,000 טון דלק. ב-22 באפריל פוצצו ליד רחובות מוקש מתחת לרכבת שהובילה כ-600 חיילים בריטים למצרים אשר גרם לנזק לקרונות האחרונים, ומשעצרה הרכבת עקב הפיצוץ פתחו לעברה באש והרגו 5 חיילים בריטים ו-3 אזרחים, בהם ילד בן 5 ופצעו עשרות חיילים ואזרחים. ב-25 באפריל חדרו למחנה שרונה המבוצר ופוצצו בו מטען של כ-400 ק"ג חומר נפץ. מהפיצוץ נפגעו מתקנים וציוד ונהרגו קצין ושלושה שוטרים.
ג'וני טסט

העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בג'וני טסט, ילד משועמם בן 11 שמחפש תמיד אחרי דברים מגניבים והרפתקאות. לג'וני כלב מדבר בשם דוקי ושתי אחיות מדעניות שעושות עליו ניסויים שונים שנגמרים תמיד באסונות.
פרסי ברידג'מן

קורות חיים

ברידג'מן נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-1882. את ראשית חינוכו קיבל בבי"ס ציבורי בעיר ניוטון. בשנת 1900 החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. סיים תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1904, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1905. הוענק לו תואר דוקטור בפיזיקה בשנת 1908 ולאחר מכן הצטרף לסגל האוניברסיטה. הוא מונה למורה (1910), מרצה בכיר (1919) ולבסוף מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1926.
בשנת 1905 החל לחקור את מאפייני החומר תחת לחץ גבוה. תקלה במכונות הובילה אותו לשינוי מנגנון הלחץ ובסופו של דבר להמצאת מכשיר ליצירת לחץ גבוה במיוחד, שהיה שיפור עצום על פני המכונות הקודמות. הוא ביצע חקירות נרחבות על תכונות החומר בלחצים של עד 100,000 אטמוספירות, כולל מחקר של הדחיסות, מוליכות חום וחשמל, חוזק מתיחה וצמיגות של יותר מ-100 תרכובות שונות. ידוע גם במחקריו על הולכה חשמלית במתכות. ברידג'מן פיתח את "חותם ברידג'מן", שהוא האפונים למשוואות התרמודינמיות שלו.
כתב מאמרים רבים לכתבי עת מדעיים מובילים. רבים ממאמריו ומחקריו בנושא הפיזיקה בלחץ גבוה נתרמו על ידי תלמידו ג'רלד הולטון לאוסף אדלשטיין בספרייה הלאומית של ישראל.
בשנת 1946 זכה בפרס נובל לפיזיקה, על המצאת המכשיר ליצירת לחץ גבוה, ועל התגליות שנעשו בעזרתו בתחום הפיזיקה של לחץ גבוה.
בשנת 1955 הצטרף לברטראנד ראסל, אלברט איינשטיין ומדענים נוספים לחתימה על מניפסט ראסל-איינשטיין, שקרא נגד שימוש בנשק גרעיני.

מותו

באוגוסט 1961 התאבד ברידג'מן לאחר מאבק ממושך בגרורות סרטניות בגופו. במכתב ההתאבדות שלו כתב שאין זה ראוי שהחברה גורמת לאדם לעשות זאת לעצמו, מרמז שצריך שתהיה עמותה שעוזרת לחולים סופניים המעוניינים בכך, לבצע התאבדות. מילותיו אלו מהמכתב האחרון מצוטטות רבות בוויכוחים בנושא זה.
מיזוקי נוגוצ'י

ביוגרפיה

נוגוצ'י נולדה מחוז בקנאגווה וגדלה בעיר איסה שבמחוז מיה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה נוגוצ'י במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:14 שעות, אחרי קתרין נדרבה מקניה שקבעה שיא אליפות חדש של 2:23:55 שעות ולפני בת ארצה מאסאקו צ'יבה (2:25:09 שעות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה נוגוצ'י במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:20 שעות, לפני שיאנית העולם בעבר קתרין נדרבה (2:26:32 שעות) ודינה קסטור יהודיה מארצות הברית (2:27:20 שעות).
במרתון ברלין שנערך ב-25 בספטמבר 2005 זכתה נוגוצ'י בתחרות בשיא תחרות, יפני ואסייתי חדש של 2:19:12 שעות.
הנס פון דוהנאני

הנס פון דוהנאני, (בגרמנית: Hans von Dohnanyi;‏1 בינואר 1902 - 8 באפריל 1945) היה חסיד אומות העולם ומשפטן גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר, ופעיל בולט במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. שילם בחייו על פעילותו זו.

קורות חייו

פון דוהנאני נולד בווינה לפסנתרנית, אליזבט קונוולד ולמלחין ההונגרי ארנסט פון דוהנאני. הוא גדל בברלין ולמד באותה גימנסיה עם דיטריך בונהופר ואחיו הבכור קלאוס, שניהם היו לימים מן המתנגדים הפעילים לנאצים.
בעקבות עזיבת האב את הבית ב-1913 נאלץ פון דוהנאני לתת שיעורים פרטיים כדי לעזור בכלכלת המשפחה.
כדי להשיג עבודה מכניסה הוא החליט ללמוד משפטים ולא היסטוריה. הוא החל את לימודיו בשנת 1920 באוניברסיטת הומבולדט ונחשב לעילוי. את התואר סיים בהצלחה ב-1924 והמשיך בלימודים לתואר דוקטור במשפטים.
שנה לאחר מכן נישא לכריסטינה בונהופר, אחותם של קלאוס ודיטריך.
לאחר תקופת פעילות קצרה בסנאט של המבורג מונה בשנת 1929, (בגיל 27 בלבד) לעוזר לשר המשפטים, ובמשרה זו החזיק גם לאחר עלות הנאצים לשלטון. הוא ניצל תפקיד זה על מנת להכין תיק סודי על אדולף היטלר, על מנת לעצרו ולהכריז עליו כחולה נפש. 
בשנת 1938 היה דוהנאני מעורב בניסיונם של ראשי הצבא הגרמני ובהם הגנרל לודוויג בק להפיל את המשטר הנאצי, במקרה שהיטלר יורה על פלישה צבאית לצ'כוסלובקיה, פלישה שהייתה יכולה לגרום למלחמה, אשר הוורמאכט לא היה מוכן לה עדיין. הצלחתו של היטלר בועידת מינכן לקבל את חבל הסודטים ללא קרב, מנעה את הצלחת התוכנית, וזו נגנזה.
בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף דוהנאני לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. ראשי האבווהר, האדמירל וילהלם קנריס והגנרל הנס אוסטר היו מתנגדים פעילים למשטר הנאצי. בשנות המלחמה המשיך בקשירת הקשר לרציחת היטלר, תוך שיתוף פעולה עם האנשים שלאחר מכן יהיו פעילים בקשר העשרים ביולי.
בספטמבר 1942 יזם, ביחד עם קנריס, אוסטר ודיטריך פון בונהופר, מבצע להצלת יהודים מגרמניה, וזאת על מנת להציל את ידידו האישי עורך הדין היהודי פרידריך ארנולד. הוא יזם משלוחם של שלושה עשר יהודים לשווייץ, במסווה של דיפלומטים וסוכנים גרמניים. המבצע כונה U7 במסגרת זו דרש הממשל השווייצרי תשלום במטבע זר עבור כל יהודי, ודוהנאני נאלץ לעבור על חוקי המטבע הגרמניים. לצורך המבצע יצא פון דוהנאני בחשאי לשווייץ לסידור קליטתם של הפליטים.
במרץ 1943 היה מעורב בניסיון החיסול של היטלר שיזם הנינג פון טרסקו שבמהלכו הועלתה פצצה למטוסו של היטלר. פצצה זו לא התפוצצה.
הגסטאפו עצר את פון דוהנאני ב-5 באפריל 1943 בחשד לעבירה על חוקי המטבע ועסקאות פיננסיות שונות. פון דוהנאני עבר מספר מתקני כליאה ובזכות סיועו של השופט הצבאי קארל זאק (Karl Sack) התעכבה העמדתו לדין. הוא הובא זמן קצר לפני קשר העשרים ביולי למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
לאחר כישלון הקשר, מעצרם וחקירתם של קושרים אחרים נתגלה היקף פעילותו האמיתית. פון דוהנאני נידון למוות על ידי בית דין מיוחד (Standgericht), בהליך שיפוט מהיר והוצא להורג בתליה ביום 8 באפריל 1945, ימים ספורים לפני סיום המלחמה, בזקסנהאוזן.

משפחתו

פון דוהנאני הותיר אחריו את אשתו ושלושה ילדים - ברברה, קלאוס פון דוהנאני, לימים ראש עיריית המבורג, והמנצח הנודע כריסטוף פון דוהנאני.

זיכויו והוקרתו

ב-31 ביולי 1997 ביטל בית המשפט בברלין את הרשעתו של פון דוהנאני וטיהר את שמו.
מדינת ישראל וארגון יד ושם הכירו בפעילותו של דוהנאני, ובאוקטובר 2003 הוענק לו התואר חסיד אומות העולם. המדליה ותעודת הכבוד הוענקו לילדיו - קלאוס, ברברה  וכריסטוף, בטקס רשמי בברלין.
ביולי 2009 הוצב פסל לזכרו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הומבולדט, שבה למד.
כלב ים ודל

מאפיינים

כלב הים חי רק באנטארקטיקה, ומצליח לשרוד את החורף המקפיא שם בתוך המים החמימים יותר ונושם על ידי כרסום פתחי השחייה בעזרת שיניו. עם זאת פעילות זו הורסת את שיניו וגורמת לכלבי הים לא להגיע לגילאים ארוכים כמו של שאר כלבי הים.
כלב הים קרוי ע"ש הקפטן הבריטי שגילה אותו ג'יימס ודל והים הקרוי ים ודל בו הוא מצוי (שאף הוא קרוי ע"ש הקפטן).
כלב ים ודל גדול יחסית: אורכו עד 2.5-3.5 מ' בממוצע ומשקלו 400–600 ק"ג בממוצע. הזכרים שוקלים פחות מהנקבות.
הנקבה ממליטה גור אחד והוא יונק מאמו חלב עשיר בשומן כך שהוא נגמל תוך 3–4 שבועות מלידתו, אם כי נמצא עם האם עד לגיל שלוש. 
מזונו של כלב הים דגים, דיונונים, קריל ורכיכות ימיות. בעתות רעב אפילו ינסה לטרוף פינגווינים. כלב ים בוגר יכול לאכול עד 10 ק"ג ביום ולעיתים עד 50 ק"ג.
לכלב ים ודל אין אויבים על הקרח המוצק, אך במים יש לו שני טורפים: האורקה וכלב ים נמרי אשר מעדיפים להתמקד בצעירים וחלשים.
כלב הים מוגן ומצוי בתוך אמנת "Convention for the Conservation of Antarctic Seals" ואיננו בסכנת הכחדה. גודל האוכלוסייה הבוגרת נאמד ב-800,000 פרטים.
סיפורי האוטורי

"סיפורי האוטורי" (באנגלית: Tales of the Otori) היא סדרת ספרי פנטזיה שכתבה ליאן הרן (שמה הספרותי של ג'יליאן רובינשטיין), המתרחשים בארץ דמיונית, אשר מזכירה את יפן הפאודלית. עלילת שלושת הספרים עוקבת אחרי לוחם צעיר, לשעבר משבט הנסתרים, בשם טַקֵאוֹ (נולד בשם טוֹמאסוּ), המבקש לנקום את נקמתו של אביו המאמץ, לורד אוטורי שיגרו (השם הראשון הוא שם הבית והשם השני השם הפרטי), להימלט ממורשת אביו הביולוגי (בני "קיקוטה"), ולהתאחד עם בחירת לבו, במסגרת מאבק כוחות רחב המערב עשרות בתים ואלפי לוחמים. טקאו מגלה נבואה שנקבעה לו - לשלוט בכל השבטים ולהביא שלום לשלוש הארצות.

רקע

סיפורי האוטורי מתרחשים בעולם דמיוני, באי שבו "שלוש הארצות": ארץ המזרח, הארץ התיכונה וארץ המערב. בכל אחת מהארצות שולט שבט אחר: המזרח נשלט על ידי שבט הטוהאן, הארץ התיכונה נשלטת על ידי שבט האוטורי, והמערב נשלט על ידי שבט סיישו. שלוש הארצות יוצרות ביחד ארץ אחת גדולה, אשר חלק משמונה האיים, הנשלטים כולם על ידי הקיסר, ולכל אי יש לורד עליון השולט עליו (בספר הראשון היה השליט העליון של שלוש הארצות אידה סאדאמו, ובהמשך אראי דאיצ'י). ההיררכיה החברתית מזכירה את ההיררכיה החברתית ביפן הפאודלית.
בני הקיקוטה, "האחווה", מזכירים את המתנקשים החשאיים של יפן הפיאודלית, המוכרים כנינג'ה, ואילו האצילים מזכירים את מעמד הסמוראים. מעמד הנשים בשלוש הארצות הוא נחות מזה של הגברים.

עלילת הספרים

הסיפור מסופר בעיקר בגוף ראשון על ידי אוטורי טקאו. הוא נולד בשם טומאסו במינו, כפר קטן שבין יושביו ה"נסתרים" - קבוצה מנודה ונרדפת ברחבי שלוש הארצות בשל אמונתם. בפרק הפתיחה, מינו נחרב בידי כוחותיו של אידה סדאמו, ראש שבט הטוהאן. טקאו ניצל על ידי אוטורי שיגרו, לורד צעיר משבט אוטורי, אשר נמצא בקונפליקט רב שנים עם שבט טוהאן. שיגרו מאמץ את טקאו ומלמד אותו להיות לוחם. 
דודיו של שיגרו, הרוצים להיפטר מטקאו, שולחים אותו לאינויאמה, לכאורה כדי להינשא לנסיכה משבט אחר, בשם שיראקווה קאדה. אך קאדה וטקאו מתאהבים ממבט ראשון. באינויאמה מגלה טקאו שאביו היה בן "האחווה" - קבוצת משפחות בעלות כוחות מיוחדים. בני האחווה חוטפים את טקאו בטענה שהוא שייך להם הודות לקשרי דם. טקאו נמלט מידיהם, אך מאחר את המועד: הוא מוצא ששיגרו נרצח ושהארץ נמצאת בכאוס בעקבות פלישה של שבט אראי. 
טקאו נקרע בין מחויבויות ורצונות סותרים: לנקום את מותו של שיגרו ולתבוע את מנהיגות בית אוטורי; לקבל על עצמו את השיוך לאחווה; וללכת אחר צו לבו להינשא לשירקאווה קאדה. מסלולים אלה קובעים את העלילה של הטרילוגיה, ושמים את טקאו בסכסוך עם כל המעורבים, לרבות מנהיגי האוטורי וצבא אראי הכובש.
יוהנס בלוק

תחילת דרכו

בלוק נולד ב-17 בנובמבר 1894 בעיר האלה, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1914, הוא התגייס לחיל התותחנים של צבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט ארטילריית השדה ה-75. בתחילת 1915 הוא עבר לחיל הרגלים והצטרף לרגימנט הרגלים ה-36 (גנרל פלדמרשל הרוזן בלומנטל). הוא לחם בחזית המערבית ונפצע. הוא החלים בדצמבר 1915 והועבר לחזית המזרחית. ב-11 במאי 1916 הוא הועלה לדרגת לויטננט, ושנה לאחר מכן מונה למפקד גדוד חיילי סער. על חלקו במהלך המלחמה הוא קיבל את שתי המחלקות של צלב הברזל ואת אות הפציעה. הוא הצטרף לרייכסווהר ונותר בו אף לאחר המעבר לצבא של 100,000 אשר במסגרתו סולקו קצינים זוטרים רבים. בסתיו 1923 הוא הוצב בבית הספר למקצועות חי"ר במינכן. בזמן ששהה במינכן, פתחו אדולף היטלר ואריך לודנדורף בפוטש במרתף הבירה. בלוק הצטרף אליהם בצעדה אל פלדהרנהלה, אולם לאחר דיכוי הפוטש סולק מהצבא בדרגת אובר-לויטננט. ב-1 ביולי 1934 הוא חזר אל הצבא בדרגת האופטמן. הוא מונה למפקד פלוגה, וב-1 במרץ 1936 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-4. ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
PH

pH של תמיסה נייטרלית

pH של תמיסה נייטרלית הוא 7. הסיבה לכך היא שגם מים מזוקקים מכילים יוני הידרוקסיד (אך גם יוני הידרוניום בריכוז זהה). הימצאות יוני הידרוניום נובעת מכך שמים מתפרקים באופן טבעי לפי התגובה: 
תגובה זו נקראת תגובת דיסוציאציה. זוהי תגובת שיווי משקל, ולכן מכפלת ריכוזי היונים קבועה (כאשר הטמפרטורה קבועה). בניסויים נמצא כי מכפלת הריכוזים שווה כמעט בדיוק . בתמיסה נייטרלית, ריכוז יוני ההידרוניום שווה לריכוז יוני ההידרוקסיד. אם משלבים נתון זה עם כך שמכפלתם שווה ל   בטמפרטורה של 25°C, אפשר להסיק כי בתמיסה נייטרלית מתקיים:
, ולכן,
.
זהו ריכוז נמוך מאוד, והוא לרוב זניח כאשר מחשבים pH של תמיסה של חומצה או בסיס.
אור (זן קלמנטינות)

אוֹר הוא זן קלמנטינות ישראלי שנוצר במכון וולקני בידי הצוות בראשות דוקטור עליזה ורדי על ידי יצירת מוטציה מכוונת מהזן אורה. מהזן אור פותח הזן אורי.
פרי הקלמנטינה מזן אור הוא בעל קליפה צהובה, המתקלפת בקלות. מספר הזרעים מועט וטעם הפרי מתוק עם איזון מתאים בין החומציות והמתיקות. לתנובת הזן יש נטייה לסירוגיות. הזן אור נקטף מאוחר יחסית, לכן הוא מגיע לשוקי אירופה בתקופת שיא הביקוש, בחודשים ינואר - אפריל, אחרי שהסתיים שיווק הפרי המיובא מספרד וממרוקו והחקלאי הישראלי מקבל תמורה גבוהה. עבור יצוא לאירופה של הזן אור, ב-2010, קיבלו המגדלים רווח של 7,484 שקלים לדונם לעומת 1,000 שקלים לדונם עבור אשכוליות אדומות והפסד של 100 שקל לדונם עבור תפוזי שמוטי. נתונים אלה עומדים ביסוד הנטיעות המרובות של קלמנטינות מזן אור במקום הדרים פחות משתלמים.
לפי נתוני ענף ההדרים במועצת הצמחים, בשנת 2012 הופנו ליצוא 45,000 טונות קלמנטינות מזן אור, לשוקי אירופה, כולל רוסיה, אך גם 300 טונות ליפן. זן קלמנטינות מרוקאי חדש, אפורר, התחיל להתחרות באירופה בקלמנטינות מזן אור ועלול לנגוס בחלק מהשוק ולהוריד את המחירים.
ב-2014 היצוא של הזן אור היווה 35% מיצוא ההדרים מישראל, 53,000 טונות. משלוחי קלמנטינות מזן אור, שהגיעו לנמלי מרסיי וגנואה עוכבו שם בטענה להימצאות מזיקים בפרי. המגדלים בישראל חוששים שמדובר בפעולת תגמול על דחיית משלוחי תפוחי עץ מאותן ארצות בטענה להימצאות מזיקים בפרי.
דוד בארי

ביוגרפיה

בארי נולד ברמת גן לאברהם ולרבקה הנדלר, ניצולי אושוויץ ילידי פולין. בצעירותו למד בישיבת נתיב מאיר ובמרכז הרב.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל לחיל השריון במסגרת ישיבת הסדר, ולאחר מכן עבר לסיירת מטכ"ל. לאחר קורס קציני חי"ר הפך למפקד צוות ביחידה. הוא שירת בסדיר ובקבע עד שנת 1979. לאחר שחרורו מצה"ל לימד במשך תשע שנים בישיבת עטרת כוהנים בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 1988 חזר לשירות פעיל, בעקבות פניית אלוף פיקוד המרכז, אהוד ברק, כי יתמנה לסגן מפקד יחידת דובדבן. הוא ממשיך להתנדב לשירות מילואים, למרות גילו. 
בשנת 1983 היה מעורב שלא ברצונו בתפיסת המחתרת היהודית, כאשר נמנע מלמסור שם של אדם שבו חשד כי הוא חבר במחתרת, והזהיר אחד מהם כי ייתכן שהשב"כ בעקבותיו. בשנת 1990 השתחרר מצה"ל, התחיל ללמוד בישיבת עטרת כהנים ופעל לחידוש ההתיישבות היהודית בשכונת עיר דוד, בתחום הכפר סילוואן. את פעילותו עשה באמצעות עמותת אלע"ד שאותה הקים עוד בשנת 1986. העמותה פועלת להעמקת הקשר היהודי אל ירושלים, ובראשה הוא עומד עד היום. במקביל שימש כמנהל פרויקטים של חברת עמידר. 
מחבל פלסטיני שנשלח להתנקש בחייו של ראש הממשלה אהוד אולמרט אך נרתע מרמת האבטחה, ניסה בשנת 2006 להתנקש בחייו של בארי כמטרה חלופית, אולם השב"כ תפסו מבעוד מועד. 
בארי הצהיר כי הוא תומך בשמירת יחסים טובים בין יהודים לערבים וכי הוא מנסה להמעיט בחיכוכים. בשנת 2010 קיים בארי מסיבת עיתונאים בביתו עם מוכתר הכפר סילוואן - אבו ג'אמיל סיאם, ובה קראו לבטל צעדה שתכננו אנשי ימין לקיים בשכונה. 
בשנת 2007 זכה בפרס ירושלים בכנס ירושלים הרביעי. 
בשנת 2017 זכה בפרס ישראל למפעל חיים. בנימוקיה להחלטה ציינה ועדת הפרס כי הפרס מוענק לו "על תרומתו למדינה, בכינון המפעל היחיד שלו שהיה למפעל לאומי – עיר דוד. הפרס ניתן לו במלאת חמישים שנה לאיחוד העיר. הוא יזם, הקים, הוביל ומוביל את העשייה המבורכת שהפכה את עיר דוד לאתר מורשת, חינוך ותיירות לאומי ובינלאומי מן המעלה הראשונה". חוגי שמאל מתחו ביקורת על הענקת הפרס. 
בארי גר בעיר דוד שבירושלים, נשוי למיכל ולהם שישה ילדים. גיסו הוא עדי מינץ.
יואב רוטמן

ביוגרפיה

גדל בקדימה. בשנת 2010 החל רוטמן ללמוד במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין". הוא סיים את לימודיו בשנת 2013. בצבא שירת בתיאטרון צה"ל.

קריירת המשחק

בשנים 2008–2009 קיבל את התפקיד הטלוויזיוני הראשון שלו, כאשר גילם את יעקב בסדרת הדרמה "לאהוב את אנה" בבימויו של ציון רובין למשך כשתי עונות, לצידם של משה אבגי, עפר שכטר, יאנה גור ואחרים.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "מבול", שם גילם את יוני רושקו, אח של אוטיסט (מיכאל מושונוב) ששב הביתה מהמוסד.
ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "המיוחדת", שם גילם את יותם רפאלי.
בשנת 2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בני ערובה" בבימויו של רותם שמיר, ששודרה בערוץ 10, שם גילם את אסף דנון, אחד מבני הבית שנחטפו.
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הנעורים "מועדון החנונים" בערוץ זום, בתפקיד הראשי את דמותו של "יותם". ב-2017 השתתף גם בסרט שהופק על הסדרה, "מועדון החנונים: הסרט". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "מתים לרגע". באוגוסט אותה שנה החל להשתתף בהצגה "דג מוסר" בתיאטרון "הקאמרי".
בשנת 2015 שיחק בעונה השנייה של "שטיסל", שם גילם את חנינא טוניק.
בשנת 2016 שיחק בסרט "מעבר להרים ולגבעות" בתפקיד אביתר.
בשנת 2017 גילם רוטמן את עידו, הדמות הראשית בעונה החדשה של "ראש גדול" – ראש חדש. עידו הוא ילד ביישן שמאוהב בתכלת, שלא רוצה אותו. במהלך העונה יוצא עם מוריה ותכלת משנה את דעתה, בין היתר, לאחר שעידו הצטרף למחתרת סודית. בסוף העונה תכלת ועידו הופכים לזוג.
באותה שנה, רוטמן גילם את עומר בסדרה "נעלמים".
בשנת 2018 גילם את ניסן בסדרת הטלוויזיה לנוער "אילת". ב-2019 שיחק בסרט "מראות שבורות".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית-ישראלית הנערים.
כביש 402

היסטוריה

מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוכנה תוכנית לסלול כביש מיפו לחיפה. כביש 481 מיפו לפתח תקווה היווה חלק ראשון מהכביש לחיפה בהתאם לתוכנית זו. לאחר סיום סלילת כביש 481 עד לפתח תקווה ביקשו שלטונות המנדט הבריטי בתחילה להמשיך את הכביש לקלקיליה דרך ראש העין, אולם בלחץ היישוב העברי הוחלט להמשיכו עד כפר סבא. מפאת קיצוצים תקציביים והמתנה לתכנון תשתיות ובחירת מסלול הכביש התעכבה סלילת הכביש, ובינתיים התפרץ שוב הוויכוח על המשך סלילת הכביש. בשנת 1930 התעכבו העבודות על הכביש בשל הצורך לבנות גשר מעל הירקון והכביש לכיוון כפר סבא נעצר כמה מאות מטרים מדרום לרמתיים. בסוף 1930 הושלמה הקמת הגשר, אך טרם חודשו העבודות על הכביש, בהיעדר הסכמה בין המושבות לבין ממשלת המנדט. מושבות השרון לחצו על השלטונות וגייסו כספים וביוני 1931 חודשו העבודות על הכביש, שנקרא אז "כביש הצפון". בין השאר, שולמו פיצויים לתושבי רמתיים שמגרשיהם הופקעו ובתיהם הוזזו לצורך סלילת הכביש. העבודות על הכביש הסתיימו בינואר 1932. בשנת 1935 חובר הכביש לתחנת הרכבת בקלקיליה.
בשנת 1936 נסלל הכביש מכפר סבא לחיפה על תוואי כביש 4 של היום, וכביש 402 הפך לחוליה בכביש הראשי מחיפה ליפו, לוד, רמלה וירושלים. עם הארכת כביש גהה לצומת רעננה בשנת 1968, פחתה חשיבותו של הכביש, אך עדיין שימש ציר מרכזי במשך שנים עד לסלילת הקטע של כביש 5 בין מחלף ירקון ומחלף מורשה שאיפשר לעקוף בקלות את הכביש, שעבר במרכז הוד השרון. ב-23 במאי 2002 נחנך "עוקף הוד השרון", הקטע של כביש 40 מצומת עדנים למחלף אלישמע, שהוריד עוד יותר את השימוש בכביש. בשלב זה שונה מספר הכביש מכביש 40 לכביש 402.
שובו של מרטין גר

דרך היווצרות הסרט

נטלי זימון דייוויס, היסטוריונית אמריקאית המתמחה בראשיתה של צרפת המודרנית, הייתה בשנת 1977 בשנתה האחרונה כפרופסור באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, כשהראה לה אחד מתלמידי המחקר שלה את הספר מן המאה ה-16 "צו ראוי לציון", אותו שאל מן הספרייה למשפטים שבאוניברסיטה, מחבר הספר היה השופט ז'אן דה קודה. בו ברגע החליטה ההיסטוריונית, שחלמה בעת היותה סטודנטית לביים סרטים תיעודיים, כי הסיפור יהפוך לסרט.
בשנת 1980 טסה זימון דייוויס לפריז על מנת לחפש במאי לסרט. כבר בשבוע הראשון לשהותה בעיר נתקלה בבמאי דניאל ויניי ובתסריטאי ז'אן-קלוד קרייר, שתכננו לעשות סרט על אותו נושא. יחדיו הם כתבו את התסריט וזימון דייוויס נכחה בצילומים והדריכה את השחקנים וצוות ההפקה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1982. שנה לאחר מכן הוציאה זימון דייוויס ספר בשם "שובו של מרטין גר", בו היא מספרת את הסיפור פעמיים, משתי נקודות מבט. פעם אחת כרונולוגית, כפי שנחווה על ידי בני הכפר, ופעם שנייה כפי שסופר על ידי השופטים ועורכי הדין ובכללם כותב הזכרונות עליו התבססה השופט דה קורה שכיהן במשפט.

סרט מחודש

הסרט "סומרסבי" הוא וריאציה אמריקאית לסרט הצרפתי, השומרת על התשתית העלילתית המקורית אך מעתיקה את ההתרחשות למקום אחר ולזמן אחר. הסרט מתרחש בארצות הברית לאחר מלחמת האזרחים. בסרט כיכבו ריצ'רד גיר וג'ודי פוסטר.