google/wiki40b huggingface dataset:
מלאכים בשמי ברלין

עלילת הסרט

הסרט, המתרחש בברלין המחולקת לקראת סוף שנות ה-80, עוסק בשני מלאכים – דמיאל, המגולם על ידי השחקן השווייצרי ברונו גנץ, וקסיאל, המגולם על ידי השחקן הגרמני אוטו סאנדר. דמיאל וקסיאל משוטטים בחוצות ברלין, רואים ואינם-נראים ולא מסוגלים לקשר גשמי כלשהו עם העולם, ומאזינים למחשבותיהם של הברלינאים.
דמיאל וקסיאל היו קיימים עוד לפני שהייתה קיימת ברלין; למעשה, עושה רושם שהם היו קיימים מאז ומעולם.
דמיאל וקסיאל אינם עוסקים במלאכת מלאכים רגילה, אלא עסוקים ב"לאסוף, לתעד, לשמר" את המציאות. מדי יום הם משוטטים בברלין ומתעדים מחשבות ואירועים מעניינים הנקרים בדרכם. ("מישהו הרוצה לשים לחייו סוף, הדביק בולים ממהדורה ראשונה על מכתבי-הפרידה שלו, על כל אחד בול אחר. אחר-כך דיבר אנגלית עם חייל אמריקאי, בפעם הראשונה מאז ימי חוק-לימודיו, ועשה זאת באופן רהוט", קסיאל).
דמיאל מואס בקיומו הרוחני ומייחל לגוף גשמי. הוא חולק את מחשבות אלו עם קסיאל. ("עם כל צעד ועם כל משב-רוח רוצה הייתי לומר: "עכשיו ועכשיו ועכשיו", לא עוד "לנצח" ו"לעולם").
דמיאל מתאהב באמנית טרפז יפהפייה ששמה מריון (סולוויג דומרטין). בדידותה, יופיה וחוכמתה של מריון שובים את דמיאל והוא מתחיל לקבל מאפיינים גשמיים. (הסרט צולם בשחור-לבן, המשקף את העולם כפי שרואים אותו המלאכים, וקטעי צבע משקפים את העולם כפי שנראה לבני-האדם). לאחר התאהבותו במריון מתחיל דמיאל לראות את העולם בצבע.
דמיאל נתקל בפיטר פאלק ("קולומבו", בתפקיד עצמו) המגלם בסרט שחקן המגיע לברלין כדי לצלם סרט על מלחמת העולם השנייה. דמיאל מגלה שפיטר הוא מלאך לשעבר, שלבש צורה גשמית לאחר שמאס בקיום הסטרילי של המלאכים.
לבסוף, הופך דמיאל לאנושי ומתעורר ברחוב כששריון - המלאך שלו לידו וראשו מדמם. הוא מבין שהפך לאנושי ויוצא לחוות את העולם ולחפש את מריון.
עוד דמות בסרט היא הומר (קורט בואה, בקריצה ברורה להומרוס), משורר גרמני זקן שחולם לכתוב "אפוס של שלום".
("מה הפגם בו, בשלום, שהשראתו אינה בת-קיימא, שסיפורו לעיתים רחוקות מסופר?", הומר).
המלאך קסיאל עוקב אחר הזקן בעודו מחפש את כיכר פוטסדאם ומוצא במקומה חורבות שבמרכזן עוברת חומת ברלין.
בסוף הסרט מוצא דמיאל את מריון והם משוחחים כאילו הם מכירים זה את זו זמן רב. דמיאל מתאחד עם האישה שאליה השתוקק זמן כה רב.

מקורות השפעה

הדיאלוג בסרט, וכן מחשבותיהן של הדמויות, מתאפיינות לעיתים בסגנון לירי מאוד, השאוב מכתיבתו של המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה וממחזותיו וספריו של הסופר האוסטרי פטר הנדקה, אשר אחראי למוטיב "הילדות" החוזר על עצמו בסרט. הנדקה עצמו היה שותף לכתיבת התסריט. 
מקורות השראה נוספים היו ציוריו של האמן השווייצרי פאול קלה, וציורו אנגלוס נובוס, בהשראתו כתב ולטר בנימין לקראת סוף ימיו את ה"תזה על מושג ההיסטוריה".

פסקול

פסקול הסרט כולל שני שירים של הלהקה ניק קייב והזרעים הרעים. שניים מחברי הלהקה, ניק קייב ובליקסה ברגלד, מופיעים בסרט בתפקיד עצמם. כמו כן, הפסקול כולל את השיר "When I Go" של להקת מינימל קומפקט הישראלית.

סרט המשך ועיבוד הוליוודי

ונדרס ביים סרט המשך, בהשתתפות חברי הקאסט המקורי בשם "כה רחוק, כה קרוב"  שזכה לביקורות מעורבות.
הסרט עובד לאנגלית וצולם ב-1998 תחת השם "עיר של מלאכים", בכיכובם של ניקולס קייג' ומג ראיין. הגרסה האמריקאית רומנטית יותר ומלבד קווי-העלילה הבסיסיים, אין דמיון רב בינה לבין המקור. הסרט עובד גם לתיאטרון.
אליס קוצ'מן

ביוגרפיה

קוצ'מן נולדה באולבני שבג'ורג'יה, לפרד ואוולין (ג'קסון), ילדה חמישית במשפחה ענייה בת 10 ילדים. היא עבדה בקטיף כותנה על מנת לעזור בפרנסת המשפחה בהיותה תלמידת בית ספר. היא התאמנה בחשאי בניגוד לרצונו של אביה ובגלל חוקי ההפרדה הגזעיים וכן היא רצה יחפה בשל מצבה הכלכלי. היא החלה להתאמן במכון טוסקגי שבקליבלנד בשנות ה-30.
קוצ'מן זכתה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה בין השנים 1939–1948, שיא זכיות, אך נבצר ממנה לזכות במדליות אולימפיות בשל ביטולן של אולימפיאדת 1940 ואולימפיאדת 1944 בשל מלחמת העולם השנייה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קוצ'מן במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.68 מטר, לאחר שעברה גובה זה כבר בניסיון הראשון, לפני דורותי טיילר-אודם מבריטניה שקפצה לאותו גובה בניסיון השני (1.68 מטר) ומישלין אוסטרמייה מצרפת (1.61 מטר). היא העניקה לארצות הברית את מדליית הזהב היחידה לנשים באתלטיקה. נוסף לכך, הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. 
בשובה לארצות הברית לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה קוצ'מן בכבוד של גיבורים. היא נפגשה עם נשיא ארצות הברית, הארי טרומן ונערך לכבודה מצעד בעיר הולדתה.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה קוצ'מן כמורה באטלנטה.
חושף שחיתות

חושף שחיתות (מכונה באנגלית ובשפות נוספות: whistleblower, מילולית: "שורק במשרוקית") הוא עובד או חבר בארגון, המדווח על התנהגות מושחתת בארגון שבו הוא חבר, לאנשים או לגופים שבכוחם לנקוט צעדים מתקנים. אותה התנהגות שאינה הגונה עשויה להתבטא בהפרה של חוק, תקנון, או הסדר, או לאיים על האינטרס הציבורי, על ידי מעשה מרמה, שחיתות או הפרת תקנות.
במדינות רבות נחקקו חוקים על מנת להגן על חושפי שחיתות מפני התנכלויות שונות. ברוב המקרים חל איסור לפטר עובד משום שחשף שחיתות במקום עבודתו. בישראל משמשים לכך חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז-1997 וסעיף 45ג לחוק מבקר המדינה.
על הגורל המר הצפוי לחושף שחיתות בישראל עמד הפרשן המשפטי משה נגבי:
אך לא רק הסיכון המוחשי לפרנסה דורש תעצומות נפש ממי שמבקש לחשוף ולסכל את השחיתות בצמרת, אלא גם הנורמות הקלוקלות של החברה הישראלית. הנורמות האלה גורמות לכך שהחושף את השחיתות השלטונית והלוחם בה לא יכול לצפות להכרת טובה על אומץ לבו ועל תרומתו הקריטית לטוהר המידות הציבוריות, אלא להפך - הוא צפוי למטר של עלבונות, לרבות הוקעתו כמגלומן רודף כותרות, ואף כטיפוס הזוי ואובססיבי, שלא לומר פסיכופת.
— משה נגבי, "הגווארדיה השחורה", ירון זליכה - מי ישמור על השומרים, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2008
בישראל עמותות וארגונים הנלחמים בשחיתות ומסייעים לחושפי השחיתויות, בין היתר ניתן למנות את התנועה למען איכות השלטון בישראל, החושפת ומטפלת במקרים של שחיתות ציבורית, ואת עמותת עוגן, הפועלת למתן ייצוג משפטי ללא תשלום לעובדים חושפי שחיתות.
Too Good

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ריהאנה ודרייק, והופק על ידי סופה דאפס ובידאי. השיר יצא כשיתוף הפעולה הרביעי של השניים, כאשר הקודמים היו "What's My Name?", "Work", ו-"Take Care", שזכו להצלחה עולמית.
עם השיר הופיעו השניים מספר פעמים, ובין היתר שרו אותו בהופעה משותפת.
כיסא

כיסא הוא רהיט נפוץ, המשמש לישיבה. ישנם סוגים שונים של כיסאות, בהתאם למשך הישיבה בהם, סביבת הישיבה ותנאים נוספים של השימוש. כיסאות רבים ניצבים ליד שולחנות ומהווים עמם מערכת אחת.

מבנה

הכיסא בנוי בדרך כלל, ממשטח ישיבה, ארבע רגליים, משענת גב ("מסעד") ובחלק מהמקרים גם ידיות (שגם הן נקראות לעיתים קרובות "מסעד"). הכיסאות בנויים מחומרים מגוונים כמו עץ, פלסטיק, מתכת ועוד. לעיתים יש להם גם ריפוד.

כיסאות בעבר

בתנ"ך מצויים אזכורים של כיסאות מלוכה - כס המלך. לדוגמה: 
וְאֵהוּד בָּא אֵלָיו וְהוּא יֹשֵׁב בַּעֲלִיַּת הַמְּקֵרָה אֲשֶׁר לוֹ לְבַדּוֹ וַיֹּאמֶר אֵהוּד דְּבַר אֱלֹהִים לִי אֵלֶיךָ וַיָּקָם מֵעַל הַכִּסֵּא.
— ספר שופטים, פרק ג', פסוק כ'
למלכים ולשליטים הגדולים היו כיסאות מפוארים, מוגבהים ויקרים שנועדו להבהיר לכל הבאים אל המלך מי השליט הגדול ומי האדם הפשוט.

בהלכות טומאה וטהרה

לכיסאות יש השלכות רבות בהלכות טומאה וטהרה. כדוגמה, כיסא שעשוי מעץ נחשב כראוי להיטמא טומאת מדרס, וניתן להיטהר על ידי טבילת הכיסא כולו במקווה טהרה.
קרוקט (אדריכלות גותית)

קרוקט (באנגלית: Crocket) הוא קישוט אדריכלי בצורת חוד, קרס או עלה אבן מעוקל, הנפוץ באדריכלות הגותית. הקרוקט שימש לקישוט חוץ המבנה הגותי, בעיקר לקישוט משטחים משופעים כמו צריחים מחודדים, צריחונים, גגות וכן גמלונים מקושטים מסוג Wimperg. לרוב הקרוקטים עוצבו בצורת עלי אבן מעוקלים, ניצני פרחים או חודים. מקור השם "קרוקט" הוא מהמילה הצרפתית croc שפירושה וו או קרס, עקב דמיון הקרוקט לראש מטה הכמורה של הבישוף. הקרוקט שימש גם לקישוט רהיטים, מזבחות ויצירות מתכת בסגנון גותי.
אביגייל ברסלין

ביוגרפיה

ברסלין נולדה בניו יורק שבארצות הברית. אימה קים (לבית וולש), מנהלת את הקריירה של בתה ואביה מייקל ברסלין הוא איש מחשבים. לה שני אחים גדולים, ראיין וספנסר ברסלין (שגם הוא שחקן הוליוודי).
ברסלין קרויה על שמה של אביגייל אדמס, אשתו של נשיא ארצות הברית השני ג'ון אדמס. האחים לבית ברסלין מתגוררים בבית המשפחה שבניו יורק.

קריירה

ברסלין התחילה את קריירת המשחק שלה בגיל 6 בשנת 2003 כשהשתתפה במותחן המסתורין של מ. נייט שאמלאן "סיינס". בסרט גילמה ברסלין את בתו של הכומר גרהאם הס.
בשנת 2004 שיחקה את דמותה של שרה דייוויס בדרמה הרומנטית "המהפך של הלן" של הבמאי גארי מרשל. בשנת 2005 השתתפה בפרק של הלוחשת לרוחות בתור שרה, חברתה לכיתה של מלינדה והרוח הראשונה שהיא ראתה.
בשנת 2006 שיחקה ברסלין בדרמה הקומית "מיס סנשיין הקטנה", בסרט גילמה ברסלין את דמותה של אוליב הובר ילדה קטנה עם אובססיה גדולה. אוליב חולמת לזכות בתחרות הילדה החמודה ביותר בארצות הברית. על תפקידה הייתה ברסלין בת ה-10 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אחת השחקניות הצעירות ביותר שהיו מועמדות לפרס זה, בנוסף, הייתה ברסלין מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2007 שיחקה ברסלין בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט". ב-2008 שיחקה בקומדיה "בטוח, אולי" ובקומדיית ההרפתקאות "האי של נים".
בשנת 2009 שיחקה ברסלין בדרמה המבוססת על הרומן "שומרת אחותי", בסרט גילמה ברסלין את דמותה הספרותית של אנה פיטצג'רלד, נערה מתבגרת אשר תובעת את הוריה על מנת לקבל את הזכות לעשות בגופה כרצונה ולעזור לאחותה קייט, החולה בלוקמיה מגיל שנתיים. באותה שנה שיחקה בקומדיה השחורה "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בסוף שנת 2011 שיחקה ברסלין בסרט "סילבסטר בניו יורק".
בשנת 2013 יצא הסרט "הקריאה" ובו שיחקה ברסלין את קייסי וולסון הנחטפת שבמהלך כל הסרט מדברת עם מוקדנית מוקד החירום ג'ורדן טרנר.
בשנת 2015 שיחקה במותחן "הנערה הסופית" בתפקיד ראשי. החל מאותה שנה החלה להשתתף בסדרת האימה "מלכות הצעקה" כשחקנית ראשית בשם שאנל מספר 5, חברת אחווה KKT ושפוטה של שאנל. בנוסף, כיכבה בסרט האימה "מגי" לצד ארנולד שוורצנגר שגילם את אביה.
באנג

באנג (מתאית: บ้อง, "קנה חלול") הוא כלי עישון המורכב מבקבוק ובחלקו התחתון מחובר צינור דק (הנקרא 'מבחנה') אשר בקצהו קונוס (הקרוי 'ראש'). בעת השימוש בו על הבאנג להכיל בתוכו כמות קטנה של מים המשמשים לקירור העשן וסינון חלקיקים כבדים מהעשן. השימוש העיקרי בבאנג הוא עישון קנאביס לתוצריו השונים, וכן בתוצרים ג'אראס וחשיש, אך גם סמים אחרים כדוגמת סלוויה דיווינורום ואף לעישון טבק. עישון בבאנג מתבצע על ידי קביעת החומר לעישון בקונוס ("ראש") שבקצה המבחנה היוצאת מצד הבאנג, שריפתם ושאיפת העשן דרך הפיה.
בשל היותו כלי פשוט ניתן לייצר את הבאנג באופן ביתי מבקבוק פלסטי או מכל דומה, או לרכוש באנג זכוכית. גרסה של באנג הקרויה "באקט" (Bukket) היא ביסודה אלתור ביתי שמרכיביו הם דלי ובקבוק משקה.
עישון באמצעות באנג מביא להשפעה חזקה ומהירה יותר של הסם מאשר בגלגול לסיגריה וזאת בשל כמות הסם הגדולה יחסית הנצרכת בפרק זמן קצר ובנוסף מהסיבה שהחומר הפעיל המרכזי (THC) בקנאביס מתאדה בטמפרטורות גבוהות (צינורית המתכת או הזכוכית מאפשרות הגעה לטמפרטורות גבוהות מאשר נייר). אמצעי זה חוסך את שאיפת הכימיקלים המצויים בנייר הגלגול שנשרף (העשוי על פי רוב מנייר אורז או קנאביס). מרבית החומרים הרעילים הנמצאים בעשן (למשל עשן הטבק המשמש לעיתים לדילול הקנאביס) מסיסים במים (בעוד שמסיסות ה-THC במים נמוכה עד מאד) ומעבר העשן במים מקרר אותו, ומקטין את כמות החומרים המזיקים המגיעים לריאות המעשן. שאיפת העשן החם עלולה לגרום לנזקים ודלקות בקנה הנשימה.
בישראל אישרה הכנסת ב-24 ביוני 2008 תיקון לפקודת הסמים המסוכנים, שבו נאסר ייצורם ושיווקם של כלים המשמשים לצריכת חומרים אסורים, כגון באנג (וזהו גם הכלי היחידי שנכתב בפקודה), ונקבע
עונש מאסר של חמש שנים למפר הוראה זו.
מורקי

מורקי (באנגלית: Morkie) הוא סוג של כלב, אשר נוצר באמצעות עירוב בין כלב מגזע יורקשיר טרייר טהור לכלב מגזע מלטזי טהור, או בין שני כלבי מורקי. נהוג לשייך את הגזע לכלבים מסוג ״כלבי מעצבים״, כלומר הכלאה בין שני זני כלבים לכדי זן אחד. מקורו של כלב המורקי בארצות הברית של שנות ה-90, והוא פופולרי בעיקר בארצות הברית וקנדה בשני העשורים האחרונים. בשל היותו הכלאה בין שני גזעים, הוא אינו מוכר על ידי ארגון הכלבים האמריקאי.

מראה

מכיוון שכלבי מורקי הם הכלאה בין שני גזעי כלבים, הם יכולים להידמות יותר לצד היורקשיר טרייר שלהם, או לצד המלטזי שלהם. ההבדלים העיקרים בין שני זנים אלה הם באורך הפרווה ובאוזניים - ליורקשיר טרייר אוזניים קפוצות, בעוד לכלבי מלטזי אוזניים נפולות. כמו כן, לכלבי יורקשיר טרייר פרווה קצרה יותר, בעוד לכלבי מלטזי פרווה ארוכה וחלקה יותר. לכלבי מורקי מספר צבעים אפשריים: שחור, חום, או זהוב לבן - או שילוב של כמה מהצבעים הללו. גובהם הממוצע של כלבי מורקי נע בין 15–28 ס״מ, ומשקלם הממוצע מגיע ל-3.6 ק״ג סה״כ.

אופי

כלבי מורקי זקוקים לתשומת לב רבה, ונוטים להיות קשורים מאוד לבעלים שלהם, ואף לפתח בהם תלות, ולכן לא מומלץ להשאירם לבד למשך זמן רב, על מנת שלא יפתחו חרדת נטישה. כלבי מורקי נוטים להיות פעלתנים, ואוהבים לשחק עם בעליהם בתוך הבית ומחוצה לו. הם זקוקים לפעילות גופנית יומית. על אף מידותיהם הקטנות, כלבי מורקי הם עירניים מאוד ויתריעו במידה ואדם זר מתקרב באמצעות נביחה. הם נוטים להיות בעלי אומץ רב יחסית לגודלם. כלבי מורקי אוהבים בני אדם, ובדרך כלל אינם נושכים. עם זאת, כלב מסוג מורקי שלא נחשף לחיות אחרות בגיל מוקדם עלול להתנהג כלפיהן בתוקפנות.

סכנות בריאותיות

בשל גודלם הקטן של כלבי מורקי, הם מועדים לתאונות בהיותם גורים. יש לנהוג בהם בזהירות רבה בשלב זה, ולהרחיקם מכלבים גדולים מהם. בהמשך חייהם עשויים כלבי מורקי לסבול מהתעטשות הפוכה, כשל כליות, קטרקט, הידרוצפלוס, וגלאוקומה.

היפואלרגניות

כלבי מורקי הם כלבים מסוג היפואלרגני, בשל שני הגזעים המרכיבים אותם, אשר גם הם כאלה. משמעות הדבר היא כי כלבים אלה אינם יכולים לגרום לתגובות אלרגניות אצל אנשים הסובלים מאלרגיה. כלבים מסוג זה מכונים גם ״כלבי שיער״, בשל הידמות שיערם החיצוני לשיער אדם יותר מאשר לפרוות כלבים. יתרון נוסף של היותם היפואלרגניים הוא שכלבי מורקי אינם משירים שיער כלל.

אילוף

כלבי מורקי נחשבים קלים לאילוף, בשל היותם כלבים חכמים וסקרנים. לכלבי מורקי נטייה טבעית לנסות לרצות את בעליהם, ולכן אילופם יהיה בדרך כלל פשוט. חלק סבוך יותר באילוף כלבים מסוג זה יהיה הרגלתם למתן צרכים מחוץ לבית, בשל צד המלטזי שלהם, שנוטה להיות גזע המתקשה באילוף מסוג זה.

תחזוקה

כלבי מורקי דורשים תחזוקה תדירה, זאת בשל שיערם הארוך שצומח במהירות. יש לגזור את שיערם לפחות פעם אחת מדי חודש, והם זקוקים להברשה יסודית מדי בוקר וערב. כמו כן כלבי מורקי נוטים לפתח כתמי בכי מסביב לעיניהם, ויש לנקות את אזור העיניים שלהם באופן יומי.
אלכסנדר דשאפל

חייו

לפי כל העדויות היה דשאפל אדם סוער ומוכשר, שניהל חיים מרתקים. אביו ואחיו היו בשירותו של לואי ה-16 ונאלצו להימלט מצרפת בימי המהפכה. אחיו נורה בידי כיתת יורים בשנה השנייה למהפכה. אך דשאפל עצמו היה אחד מהמהפכנים, התגייס לצבא נפוליאון והעפיל עד לדרגת גנרל. הוא זכה לצלב כבוד, אחד הראשונים שהוענקו, על לחימתו בצבא נפוליאון. הוא אף נפצע בקרב, איבד את ידו הימנית במלחמה מול הפרוסים ונחתך בחרב בפניו, שנותרו מעוותות. לאחר שנפוליאון הכתיר עצמו לקיסר, הפנה לו דשאפל עורף וקרע את העיטור היוקרתי מעל צווארו. 
הוא הצטיין לא רק בשחמט אלא בעוד משחקים, כמו ויסט וביליארד, משחק שנהג לשחק כשהוא אוחז במקל בגדם ידו הימנית. לאחר פרישתו משחמט הוא התפרנס ברוחב ממשחק הויסט וקנה לו ולרעייתו וילה ליד פריז ובה פסיונים ומטעים. הוא עסק בגידול דלעת וגם בתחום זה הצטיין וזכה בפרסים. השחמטאי האנגלי בן התקופה ג'ורג' פריגל העיר כי דשאפל הוא "שחקן השחמט הגדול בצרפת, שחקן הויסט הגדול בצרפת, שחקן הביליארד הגדול בצרפת, מגדל הדלעות הגדול בצרפת והשקרן הגדול בצרפת". אמירה זו שיקפה לא רק את מגוון כישרונותיו ויכולותיו של דשאפל אלא גם את אופיו ויחסי האנוש הבעיתיים שלו.
דשאפל היה מרותק למיטתו כשנה וחצי לפני שמת וסבל מהזיות. משאלתו האחרונה הייתה להיקבר בלא טקסים מיוחדים כאחד האדם.

משחקו

דשאפל העיד על עצמו שלמד את משחק השחמט על בוריו במשך ארבעה ימים, (גם בעיסוקיו האחרים הצליח לאחר זמן קצר מאוד). הוא הופיע משום מקום בעולם השחמט ב-1798, ומהר מאוד היה לשחקן החזק ביותר בפריז ולמלכו הבלתי מעורער של הקפה דה לה ריז'נס, מועדון השחמט הידוע בעיר. ב-1806 הוא הגיע לברלין עם צבאות נפוליאון וניצח שם את טובי שחקני העיר, על אף שנתן להם יתרון גדול של צריח בפתיחה. 
ב-1820 לקח לו לתלמיד את לה בורדונה, שמהר מאוד עלה על מורו והרבה לנצחו. דשאפל פרש אז ממשחק השחמט ולא שב לשחק עד 1836, עת התמודד עם מספר שחקנים חזקים והשיג תוצאות לא רעות. גם משחקים אלה, כמו רוב משחקיו, היו בתנאים לא שווים. לעיתים נדירות שיחק בלא לתת ליריבו יתרון של שני רגלים לפחות.
ויקסן (סדרת רשת)

עלילת הסדרה

לאחר שהוריה נהרגו באפריקה על ידי גורמים מושחתים מקומיים, מארי מק'קייב מקבלת לידיה ירושה משפחתית, טוטם המכיל את כוחותיה של ממלכת החי. היא פועלת בכינוי "ויקסן" ומשתמשת בכוחות אלו על מנת להילחם בפשע ובאיומים כמו אלו שהובילו למות הוריה.
Stripped

כתיבה

כריסטינה אגילרה עבדה על האלבום יחד עם אלישה קיז, סקוט סטרוץ', גלן באלארד ולינדה פרי.
אלישה קיז עבדה על השיר ”Impossible“ יחד עם אגילרה, והשתיים הקליטו במשך שלושה ימים בניו יורק את השיר. קיז אף הפיקה את השיר.
את השיר Beautiful מהאלבום כתבה והפיקה לינדה פרי, שעבדה יחד עם אגילרה גם על שאר האלבום. פרי סיפרה שהיה לה קשה ”להיפרד“ מהשיר כיוון שהוא היה שיר הקאמבק שלה, אך לאחר ששמעה את אגילרה שרה אותו, היא החליטה שהיא תשיר את השיר.
האלבום כולל 20 רצועות, שהופקו על ידי מפיקים שונים, ביניהם ד"ר דרה. לכן, כולל האלבום שירים מסוגות מוזיקליות שונות.
כריסטינה אגילרה אמרה בריאיון על האלבום: ”כל החזון של האלבום היה להיות באמת אמיתית [...]. רק להיות מי שאני באמת“. בנוסף, סיפרה אגילרה שהייתה ללינדה פרי השפעה רבה על המוזיקה שלה.

ביקורות

האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. באתר metacritic, המספק דירוג ממוצע לאלבום על פי מספר ביקורות, קיבל האלבום דירוג ממוצע של 55 נקודות, בהתבסס על 14 ביקורות.
הביקורת שנכתבה כלפי האלבום באתר אנטרטיינמנט ויקלי הייתה מעורבת. כותב הביקורת ציין ש”יש לאלבום רגעים“, ושאגילרה אימצה לעצמה תדמית של חופש, אך חרף זאת, היא נשמעת לא שמחה ואף לא ממוקדת.
המגזין רולינג סטון נתן לאלבום דירוג של שלושה כוכבים מתוך חמישה. צוין בכתבה ש”זו בושה שהסינגל הראשון מהאלבום הוא Dirrty [...] השיר מטעה כמעט לגמרי לגבי המשך האלבום“. עם זאת, נכתב בביקורת שקולה של אגילרה נעשה עשיר יותר.
בביקורת של המגזין NME, ניתנו לאלבום שש נקודות מתוך עשר, ונכתב בה ש”זה נראה כמו אלבום של מריה קארי, זה נשמע כמו אלבום של מריה קארי. לכל הרוחות, זה אלבום של מריה קארי“.
האלבום ספג ביקורת מצד דפנה לוסטיג מאתר ynet, בעיקר על תכניו הבוטים. עוד כתבה לוסטינג ”האמת היא שהוא לא אלבום שקשה להאזין לו, אבל אין סיבה לעשות את זה“.

הצלחה

Stripped נכנס היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200, עם מכירות של למעלה מ־330,000 עותקים. הסינגל הראשון מהאלבום, Dirrty, היה להצלחה עולמית, אך לא הגיע אל ארבעים המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, וחברת התקליטים של אגילרה מיהרה להוציא את Beautiful כסינגל הבא. Beautiful, יחד עם הסינגלים הבאים מהאלבום, גרמו לאלבום להגיע למקום ה־10 במצעד השנתי של הבילבורד. נכון לשנת 2009, מכר האלבום למעלה מ־4 מיליון עותקים בארצות הברית.
בבריטניה, הגיע האלבום אל המקום השני המצעד האלבומים הבריטי, ונשאר בעשרים הגדולים עד תחילת 2004. האלבום הגיע מעמד פלטינה ×5, והיה לאלבום השלישי הנמכר ביותר שם.
בדצמבר 2004, הגיע האלבום למעמד פלטינה ×3 באירופה, עם מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים.
חנה גברון

ביוגרפיה

חנה פיוול נולדה למרי (קירשנר), מדרום אפריקה, ורפאל ג'וזף הציוני השמאלני שהתמנה לעורך הספרותי של מגזין "טריביון", והיה גם חברו של הסופר ג'ורג' אורוול אף על פי שנקראה על ידי כולם חנה, שמה הרשום בתעודת הלידה היה אן. בגיל 16 החלה חנה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמטיות (RADA).
בשנת 1955 היא נישאה לרוברט גברון, אשר מאוחר יותר ישרת מטעם מפלגת הלייבור בבית הלורדים, ויהיה עורך דין, ובעל בית דפוס.
אבל בשנה בה נישאו הוא רק החל את הכשרתו בתחום הדפוס, באותו שלב, אף על פי שסיים את כל הדרישות לעריכת דין לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת אוקספורד, הוא נמנע מלפצוח בקריירה משפטית.
זמן קצר לאחר שהתחתנה עם גברון, חנה סיימה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמטיות, והמשיכה את לימודיה אוניברסיטת לונדון, תחילה למדה תואר ראשון בסוציולוגיה ואחר כך עשתה דוקטורט, שהוענק לה בשנת 1964 עבור התיזה שלה בנושא "העמדה וההזדמנויות של אמהות צעירות: התקדמות או נסיגה. מחקר על הקשיים העומדים בפני אימהות צעירות במשפחה בת זמננו, מבוסס על מחקר השוואתי של משפחות מעמד הפועלים ובני המעמד הבינוני".
לאחר שסיימה את הדוקטורט, גברון קיבלה משרה של מרצה בבית הספר לאמנות הורנזי. ב-14 בדצמבר 1965, היא נעלה עצמה במטבח של שכנתה, הפעילה את תנור הגז שלה והתאבדה.
בשנה שלאחר מותה, יצא לאור כספר, הדוקטורט של גברון בשם "הרעיה השבויה", הוא נחשב כדוגמה מוקדמת לספרות הבריטית פמיניסטית המתהווה וכמחקר סוציולוגי חשוב על נשים ועבודה.
"הרעיה השבויה" הוא ניתוח סוציולוגי איכותני של נרטיבים על חיי נשים נשואות מהמעמד הפועלים והמעמד הבינוני, והוא נחשב כאחת "הדוגמאות הקלאסיות לפרשנות פמיניסטית של עבודות הבית". גברון טענה שנשים נטו לעזוב משרות בתשלום לאחר הלידה וכי האימהות הפשיטה את הנשים מעצמאותן, וגרמה לקונפליקט בין ערכיהן ושאיפותיהן כנשים מודרניות והתפקיד המסורתי שהן היו צריכות לקחת על עצמן כאמהות.
לפי השקפתה של הלן מקארתי, פירושו של מחקר זה כי גברון הייתה אחת מהחוקרים בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים (כמו ננסי סייר, ויולה קליין, פרדיננד צווייג, ג'ודית האבאק ופרל ג'פק) שעזרו לבסס הבנות חדשות על תעסוקת נשים נשואות כחלק הכרחי בחברות תעשייתיות מתקדמות, וכזאת שפתרה את הדילמות של האישה המודרנית במעמדות החברתיים השונים.
בשנת 1990, אן אוקלי כתבה שגברון הייתה חלוצה אופטימית של הפמיניזם המודרני והפכה למודל לחיקוי עבור רבות מאיתנו, כשאנחנו מנסות לפלס את דרכנו בעולם של מדעי החברה הנשלט על ידי הגברים. היא מטאפורה תרבותית מן הסוג של סילביה פלאת', ונשים רבות אחרות, שנקרעה לגזרים מכך שהיא עצמה הייתה גיבורת נושא עבודתה וכתיבתה.
בשנת 2015 פרסם בנה של גברון, ג'רמי את זיכרונותיו עליה, A Woman on the Edge of Time, ששודר כ"דרמה" ברדיו BBC 4 ביוני 2019.
אנדרטת חיל הרפואה

הקמה

האנדרטה היא חלק מאתר ההנצחה המרכזי לחללי חיל הרפואה. סמוך לה חקוקים על קיר הנצחה שמותיהם של 559 (נכון ל-ספטמבר 2016) אנשי חיל הרפואה שנפלו מאז מלחמת העצמאות, רופאים, חובשים, פרמדיקים ובעלי מקצועות ותפקידים נוספים בחיל הרפואה.
על הקיר נמצאת גם שבועת חיל הרפואה שחוברה על ידי חיים חפר ולפיד זיכרון עליו כרוך נחש - סמל הרפואה.
אחת לשנה נערך במקום טקס התייחדות עם הנופלים בהשתתפות המשפחות השכולות, קצין רפואה ראשי וראש אט"ל.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עמותת חיל הרפואה. היא מורכבת משלושה מבנים מבטון הערוכים כאוהל תאג"ד. במרכז נמצא פסל ברונזה (2.05 מטר) של חובש תומך בחייל פצוע הנשען עליו, הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת החיפאית יפה לוי (בק). האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל עקיבא לומניץ (1946-1996) ונחנכה ב-10 ביולי 1989.
ביום הזיכרון ה'תשנ"ג (1993) הנפיק השרות הבולאי בול עם ציור של האנדרטה.
מהיר ועצבני: הובס ושואו

עלילת הסרט

שנתיים לאחר האירועים ב"מהיר ועצבני 8", הסוכן הפדרלי לוק הובס וקצין הכוחות המיוחדים של צבא בריטניה לשעבר וכיום מתנקש שכיר דקארד שואו חייבים לאחד כוחות על מנת לעצור איום מתהווה מידי בריקסטון לור, טרוריסט סייבר-גנטי.

השקה

כרזת הסרט הראשונה הופצה ב-31 בינואר 2019, והטריילר הראשון של הסרט הופץ למחרת, ב-1 בפברואר 2019.

הפצה

"מהיר ועצבני: הובס ושואו" יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 באוגוסט 2019 ובישראל ב-31 ביולי 2019.
ארתור קרונקויסט

חייו

ארתור קרונקויסט נולד ב-19 במרץ 1919, בסן חוזה שבקליפורניה. הוריו התגרשו בצעירותו, והוא הובא על ידי אימו, יחד עם אחותו הגדולה, לעבוד בהנחת מסילת ברזל במדינת איידהו. ארתור היה חניך נלהב בצופים, ושם רכש את אהבתו לטבע.
באידהו החל ללמוד לתואר ראשון, ושם החל ללמוד בוטניקת שדה מפי ריי דייוויס, שבאותה עת השלים את חיבורו אודות הפלורה של איידהו. לאחר שהשלים את התואר השני בשנת 1938, קרונקויסט החל את לימודי המאסטר שלו ביוטה, שם נישא למייבל אלרד שאיתה נשאר עד מותו. לבני הזוג שני ילדים.
כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, הייתה ידו הימנית של ארתור משותקת בחלקה. בשל כך, הוא לא התאים לשירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך הזמן הזה החל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת מינסוטה, וסיים את הפוסט-דוקטורט בשנת 1944. עבודתו עסקה בסוג אריגרון, ממשפחת המורכבים. ארתור הועסק שנים רבות בגנים הבוטניים של ניו יורק. הוא נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 במרץ 1992, בשעה שהוא בחן פרטים של הסוג מנצליה (Mentzelia) מן המורכבים, בעשבייה של אוניברסיטת בריגהם יאנג.

פיתוח מערכת המיון של קרונקויסט

החל מאמצע שנות ה-30 של חייו, החל קרונקויסט לבקר את מערכת המיון שנוצרה על ידי אדולף אנגלר וקארל פלנטר, ששלטה בכיפה מסוף המאה ה-19. על אף שלפני כן הוא עסק בעיקר במשפחת המורכבים, החל קרונקויסט לעסוק בסיסטמטיקה כללית של עולם הצומח. הוא החל לכתוב פרסומים בנושא החל מ-1957, לאחר דיונים עם עמיתיו שהזהירו אותו מפני האתגר הכרוך ביצירת מערכת מיון חדשה.
במקביל עבדו על נושא זה בוטנאים אחרים ברחבי העולם כדוגמת רוברט ת'רון האמריקאי, רולף דהלגרן הדני וארמן טכטג'ן הרוסי. כל אחד מהם עמד בפני פרסום מערכת סיסטמטית, אך זאת של ארתור קרונקויסט זכתה לאימוץ הנרחב ביותר. בשנות ה-60 נוצר קשר ידידות קרוב בין טכטג'ן לבין קרונקויסט, והם העמידו אחד לרשות השני את המידע שאספו. בשלב זה החל קרונקויסט ללמוד את השפה הרוסית, כשהמטרה הייתה להבין טוב יותר את הספרות המדעית שהצטברה ברוסיה הסובייטית, שברובה הגדול לא הייתה נגישה עבור שאר העולם. הוא ערך מספר ביקורים בברית המועצות, על מנת להיפגש עם טכטג'ן ומדענים נוספים, וכן תרגם מאמרים רבים מרוסית לאנגלית.
את עבודתו הנרחבת אודות השקפתו הסיסטמטית פרסם קרונקויסט ב-1968 תחת הכותרת האבולוציה והמיון של צמחי הפרחים, את המהדורה השנייה הוציא ב-1988. ב-1981 פרסם את עבודתו המשפיעה ביותר, מערכת משולבת של מיון צמחי הפרחים. בעבודה זו הוא חילק את צמחי הפרחים לשתי מחלקות (חד פסיגיים ודו-פסיגיים), לכל אחת מהן בת-מחלקות רבות עד לרמת המשפחה, וכל טקסון תואר והוגדר. מערכת מיון זו אומצה במידה רחבה ברחבי העולם, ללא תחרות כמעט, עד פרסומי קבוצת ה-APG בשנים 1998, 2003 (APG II) ו-2009 (APG III).

הנצחה

שני סוגים נקראים על שמו, כהוקרה על פועלו. האחד הוא Cronquistia, והשני הוא Cronquistianthus. שניהם ממשפחת המורכבים. בנומנקלטורה הבוטנית, הקיצור Cronquist נכתב ליד שם מין שפרסם.