תקרת השכר של ה-NBA

תקרת השכר של ליגת ה-NBA היא מגבלה המוטלת על הקבוצות המשחקות בליגת ה-NBA הקובעת את סך המשכורות המקסימלי שכל אחת מקבוצות הליגה רשאית לשלם לסגל השחקנים שלה בכל שנה. תקרת השכר ב-NBA היא תקרה "רכה" הנתונה למערכת מורכבת של חוקים שבהתאם להם ניתן לחרוג ממנה, בכפוף לסנקציות המוטלות על הקבוצות החורגות (בניגוד למשל לליגת ה-NFL וליגת ה-NHL בהן נהוגה תקרה קשיחה אשר לא ניתן לחרוג ממנה כלל). הקנסות שקבוצה שחורגת מהתקרה משלמת (המתקראים "מס יוקרה" או "מס מותרות") מחולקים בין שאר קבוצות הליגה.
על פי הסכם ה-CBA ‏(Collective Bargianing Agreement) שנחתם מדי כמה שנים בין ארגון שחקני ה-NBA לבין הנהלת הליגה, גובה התקרה מתעדכן משנה לשנה ומחושב על בסיס הכנסות הליגה בשנה שחלפה - ה-BRI ‏(Basketball-Related Income), ההכנסות הקשורות לכדורסל. בהסכם שנחתם ב-2011 כדי לסיים את שביתת ה-NBA בעונת 2011/2012, עמד האחוז מה-BRI שעל פיו נקבעה התקרה על  51.7%. בדצמבר 2016 נחתם הסכם CBA חדש בין השחקנים לבין הליגה, שתוקפו ל-7 שנים עם אפשרות יציאה לשני הצדדים לאחר 6 שנים. ההסכם כולל שינויים רבים מההסכם הקודם, כמו ביטול סעיף האמנסטי והגדלת כמות השחקנים בסגל של כל קבוצה מ-15 ל-17. שני החוזים החדשים יהיו חוזים "דו סטריים", כלומר - שחקנים תחת חוזים אלו ישחקו גם בליגת הפיתוח של ה-NBA גם בליגה עצמה במקביל. גובה התקרה יהיה כ-49-51% מה-BRI.
בדומה לליגות אחרות המשתמשות בתקרת שכר, תקרת השכר של ה-NBA נועדה לשלוט בעלויות ולהבטיח שוויון כלכלי בין הקבוצות. כתוצאה מהסכם זכויות השידור המוגדל של הליגה, שנחתם ב-2014 ועלותו הכוללת הסתכמה ב-24 מיליארד דולרים, תקרת השכר גדלה גם היא באופן משמעותי. כך למשל, בעונת 2007/2008 עמדה תקרת השכר על סכום של 56.68 מיליון דולרים ובעונת 2014/2015 על 63.07 מיליון (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה הגיעה ל-76.8 מיליון). בעונת 2016/2017 היא עומדת על $94.14 מיליון דולרים (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה - 113.29 מיליון דולרים) - כאמור, בגלל חוזי זכויות השידור החדשים המכניסים לליגה כסף רב.

תקרת שכר אישית

תקרת השכר לשחקן בודד ב-NBA נקבעת על פי הוותק של השחקן בליגה ביחס לתקרת השכר הקבוצתית. חוזה בין שחקן לקבוצה המגיע לתקרת השכר האישית נקרא חוזה מקסימום. חוזים מסוג זה ניתנים בדרך כלל לשחקנים החשובים לקבוצתם ושתורמים לה רבות, ואף מזוהים עמה. חלק משחקנים אלו משמשים כפרנצ'ייז פליירס. המשכורת השנתית המקסימלית לשחקן ששיחק שש עונות או פחות בליגה היא 25% מתקרת השכר הקבוצתית (בעונת 2016/2017 - כ-23,535,750$), לשחקן ששיחק בין 7 ל-9 עונות בליגה - 30% מהתקרה (2016/2017 - כ-28,242,900$), ולשחקן ששיחק 10 עונות ומעלה בליגה - 35% מהתקרה (2016/2017 - ‏כ-32,950,050$). במידה ושחקן מחדש את חוזהו, לקבוצה ישנה אפשרות להשתמש בחריגה שתתן לשחקן 105% מהשכר העונתי שקיבל בחוזהו הקודם, כדי שלקבוצה תהיה אפשרות טובה יותר להשאיר אותו, אפילו אם השכר החדש חורג מגבולות חוזה המקסימום.

חריגות מתקרת השכר

כאמור, תקרת השכר של ה-NBA נחשבת לתקרה "רכה" - כלומר, ישנן דרכים לעקוף את המגבלות שהיא מציבה. בהסכם ה-CBA ישנו פירוט על מגוון האפשרויות והמקרים בהם קבוצות יכולות לחרוג מתקרת השכר. אלו הם יוצאי הדופן:

חריגה בינונית

פעם בשנה קבוצה יכולה להשתמש בחריגה בינונית (באנגלית: Mid-level exception, או בקיצור MLE), כדי להחתים שחקן על חוזה מוגבל. בעונת 2011/2012 חוזה תחת חריגה כזו בקבוצות שנמצאו רק 4 מיליון דולרים ומטה מעל התקרה יכול היה להגיע לסכום של מיליון דולרים לכל שנה, למשך ארבע שנים. קבוצות שנמצאו יותר מ-4 מיליון דולרים מעל התקרה יכלו להחתים שחקן על חוזה של 3 מיליונים לשלוש שנים. קבוצות שנמצאו מתחת לתקרת השכר שלהן יכלו להחתים שחקן על חוזה שלא נכלל בתקרה תחת החריגה הנ"ל, בסכום של 2.5 מיליון דולרים למשך שנתיים.
מאז עונה זו, סכום החוזה המקסימלי התקף לחריגה הבינונית עלה ב-3% בכל שנה. לפני הסכם ה-CBA של 2011 חריגה בינונית לא הייתה תקפה לקבוצות שנמצאו מתחת לתקרת השכר, והשכר המקסימלי הקבוע בה היה שווה לשכר הממוצע בליגה. בהסכם שנחתם בסוף 2016 נקבע כי הסכום המקסימלי של חוזה תחת החריגה הבינונית יעמוד על 9 מיליון דולרים.

חריגת שחקן בשנת ה"רוקי"

קבוצה יכולה להחתים שחקן בשנתו הראשונה בליגה (רוקי) שנבחר על ידיה בסיבוב הראשון של הדראפט, אפילו אם היא מעל תקרת השכר.

חוזה כפול

בהתאם להסכם הקיבוצי שנחתם בין ארגון שחקני ה-NBA לליגה בדצמבר 2016, החל מעונת 2017/2018 כל קבוצה רשאית להחתים עד שני שחקנים נוספים, מעבר ל-15 הקבועים בסגל, ל"חוזה כפול" (Two-way contract). עד עונה זו, כל שחקני ליגת הפיתוח של ה-NBA היו חתומים ישירות מול ליגת הפיתוח, והם יכלו לעבור במהלך העונה לכל קבוצת NBA שהציעה להם חוזה סטנדרטי. החוזה הכפול מאפשר לקבוצות ה-NBA להחתים שני שחקנים שישחקו לסירוגין עבורן ועבור קבוצת הבת שלהן בליגת הפיתוח, מבלי להסתכן בכך ש"ייחטפו" על ידי קבוצת NBA אחרת. משכורתם של שחקנים אלה בליגת הפיתוח גבוהה מהשכר אשר יתר שחקני הליגה מרוויחים, ומשכורתם ב-NBA היא שכר המינימום של הליגה; המשכורת הכוללת שלהם נקבעת על פי יחס המשחקים בהם ישתתפו בשתי הליגות, והיא לא באה בחשבון בחישובי תקרת השכר של קבוצתם. שחקנים אלו לא רשאים להשתתף בפלייאוף ה-NBA.

חריגת לארי בירד

אחת החריגות הידועות ביותר היא חריגת לארי בירד. שמה של חריגה זו נובע מהנסיבות שבהן היא אופשרה לראשונה - כשבירד סיים את חוזהו בבוסטון סלטיקס, הוא רצה להמשיך ולשחק בקבוצה. לשם כך נוצרה חריגה בתקרת השכר, המאפשרת לקבוצה, תחת תנאים מסוימים, להחתים שחקן חופשי ששיחק אצלה בעונה הקודמת מחדש, על חוזה שערכו יכול להגיע לחוזה מקסימום - אפילו אם זה עובר את תקרת השכר. שחקנים העונים לקריטריונים של חריגה זו נקראים "שחקנים חופשיים וטרנים מאושרים" או "שחקנים חופשיים בירדיים" (באנגלית: "Qualifying Veteran Free Agents" או "Bird Free Agents"). הקריטריונים לחריגה כזו הם שעל השחקן לשחק בקבוצה שמחתימה אותו מחדש לפחות שלוש שנים, מבלי להיות מנופה (Waiver) או להחליף קבוצה כשחקן חופשי. במידה ושחקן מועבר בטרייד, "זכויות החריגה" שלו עוברות איתו. הזכויות לחריגה זו לשחקנים שנופו מהקבוצה תחת סעיף האמנסטי היו נשמרות בקבוצתם החדשה - כלומר, תקופת שלוש השנים מתחילה מתחילת תקופתם בקבוצה שהפעילה עליהם את סעיף האמנסטי, שבוטל ב-2016. חוזים תחת החריגה הזו יכולים להגיע לאורך של חמש שנים.

חריגת בירד מוקדמת

חריגת לארי בירד יכולה להיות מופעלת גם במקרה של שחקנים עם ותק נמוך מ-3 שנים בקבוצה. אם שחקן נהיה שחקן חופשי כשעבר שנתיים בקבוצה תחת התנאים האמורים, הקבוצה יכולה להפעיל על חוזהו חריגה זו. תחת החריגה הנ"ל, קבוצה יכולה להחתים מחדש שחקן שלה שהפך לשחקן חופשי על חוזה עד הסכום הגדול מבין השניים: 175% משכרו בעונה הקודמת או משכורת ממוצעת של שחקן ליגה. שחקן יכול להטיל וטו על טרייד שיבטל את זכויות חריגת הבירד המוקדמת שלו. חוזים תחת החריגה הזו חייבים לארוך שנתיים עד ארבע שנים בלבד.

חריגת שכר מינימום

קבוצת NBA יכולה להחתים שחקן בשכר המינימום של הליגה, גם במצב שבו הקבוצה נמצאת מעל לתקרת השכר, לחוזה של עד שנתיים. במקרה של חוזה לשנתיים, שכר השחקן בשנה השנייה יותאם לפי שכר המינימום הנקבע של אותה שנה. בחוזה כזה לא יכול להיות סעיף של בונוס חתימה לשחקן. חריגה זו מאפשרת גם להחתים שחקנים בשכר מינימום דרך טרייד. אין הגבלה על מס' השחקנים שניתן להחתים או לצרף לקבוצה באמצעות חריגה זו, ולכן קבוצות שנמצאות מעל תקרת השכר אך חסרים להן שחקנים בסגל יכולות למלא את הסגלים שלהם בשחקני בעלי חוזה מינימום.

חריגת טרייד

אם קבוצה מעבירה בטרייד קומבינציית טרייד עם סכום משכורות גבוהה יותר משל הקומבינציה שהיא קיבלה בתמורה, אזי תקבל הקבוצה אפשרות לחריגת טרייד. לקבוצות עם חריגת טרייד יש עד שנה למלא את תקרת השכר באמצעות טריידים נוספים, שבהם הפער נוטה לכיוון ההפוך - משמע, הקבוצה מקבלת קומבינציה בעלת סכום משכורת גבוהה יותר ממשכורתו של השחקן ששלחה - שימומשו כל עוד ההפרש הכספי בין המשכורות של הטריידים המאוחרים נמוך או שווה לפער של הטרייד הראשון. בכך הקבוצה יכולה לשמור על חריגות אחרות (אישיות או קבוצתיות) מתקרת השכר שקיבלה בעבר. חריגה זו שימושית ביותר במיוחד במקרים של טרייד בין זכויות בחירות דראפט לשחקן; מאחר שלבחירות בדראפט אין שום ערך כספי, על פי רוב הדרך היחידה למלא את תקרת השכר תהיה באמצעות השימוש בחריגת הטרייד, אשר מאפשרת לבצע חילופי שחקנים למרות שהמשכורות אינן מאוזנות. חריגה זו יכולה גם לפצות קבוצות שמאבדות שחקן חופשי, מאחר שהן יכולות להחתים אותו מחדש ולהעבירו בטרייד באמצעות החריגה, שאותה הקבוצה תוכל לנצל בשלב מאוחר יותר (כלומר, כדי לשחרר שחקן חופשי, תעדיף הקבוצה להצהיר עליו כטרייד, וכך ליצור מצב שהיא תוכל לנצל את הפער בשכר שעזיבתו יצרה לטובת טריידים עתידיים).

חריגת שחקן מנוטרל

חריגה זו מאפשרת לקבוצה שנמצאת מעבר לתקרת השכר, לשכור מחליף עבור שחקן שנפצע ולא יוכל לשחק ביתר העונה הסדירה (במידה ונפצע באמצע העונה) או בעונה הקרובה (במידה ונפצע בפגרה). שכר המקסימום שנקבע למחליף יהיה או 50% מהשכר של השחקן הפצוע, או לפי סך חריגת הביניים עבור קבוצה שאינה משלמת מס חריגות, הנמוך מבין השניים ייבחר. חריגה זו מחייבת בדיקה של השחקן הפצוע בידי רופא ייעודי של ליגת ה-NBA שיוודא את רמת הפציעה. לפי חוזה ה-CBA הקודם של 2005, ניתן היה להחתים שחקן בחריגה זו לתקופה של עד 5 שנים. בחוזה החדש שנחתם ב-2011, הוגבלה התקופה לשנה אחת בלבד. חשוב לציין שלמרות שמדי פעם קבוצות יכולות להיעזר בסעיף חריגה אחד כדי להחתים מספר שחקנים, ההפך אינו תקף (הקבוצות לא יכולות להחתים שחקן אחד בגין כמה סעיפי חריגות שונים).

חריגת העסקה מחודשת

שחקן שהושעה מפעילותו בליגה בשל עבירות הקשורות לסמים וחוזר לפעילות, יכול לחתום מחדש עם הקבוצה בה היה לפני ההשעיה בתנאים של החוזה הקודם שלו.

אמנסטי (פטור/חנינה)

על פי ההסכם שנחתם בין הנהלת הליגה לשחקנים בשנת 2011, לכל קבוצה ישנה אפשרות חד-פעמית, תחת עמידה בתנאים מסוימים, לשחרר שחקן דרך תהליך הניפוי (ראו ניפוי (Waiver)), ולגרוע את משכורתו מחישוב סך המשכורות של הקבוצה ומס המותרות. סעיף זה בוטל ולא נכלל בהסכם ה-CBA הנוכחי שנחתם בדצמבר 2016.