כירופרקטיקה

כירופרקטיקה (Chiropractic מיוונית: "כירו" – ידיים, "פרקטיקה" - ביצוע) היא סוג של רפואה אלטרנטיבית, ועל פי הגדרת ארגון הבריאות העולמי, "מקצוע בריאותי הנוגע לאבחון, טיפול, ומניעה של הפרעות במערכת העצבית שריר-שלד (Neuromusculoskeletal system), והשפעותיהן של הפרעות אלה על הבריאות הכללית. ישנו דגש על טכניקות ידניות, סיגול מפרקים, ומניפולציה שדרתית, וכן, מיקוד טיפולי בנקע חלקי של מפרקים".
אדם העוסק במקצוע זה עיסוק של קבע מכונה כירופרקט.

היסטוריה

הכירופרקטיקה נוסדה בשנת 1895 על ידי המגנטותרפיסט דניאל דייוויד פאלמר בארצות הברית. הוא הקים את בית הספר לכירופרקטיקה באיווה. לתפיסתו, ניתן לטפל או למנוע מחלות באמצעות מניפולציות ידניות על עמוד השדרה.
הכירופרקטים הראשונים האמינו שכל המחלות נגרמו בגלל הפרעה בזרימה של "אינטליגנציה פנימית", שהיא "כוח חיים" של אנרגיה עצבית או כוח חיים שמייצג את נוכחות האל באדם; מנהיגי הכירופרקטים יצרו לעיתים קרובות דימויים דתיים ומוסריים. פאלמר ובנו ממשיך דרכו, בארטלט יהושוע פאלמר, שקלו באופן רציני להצהיר שכירופרקטיקה היא דת, אשר צריכה להיות מעוגנת בחוקה האמריקאית, אבל לבסוף החליטו שלא לעשות זאת, כדי למנוע בלבול עם עקרונות שהיו קשורים בתפיסות נוצריות של מדע
.
הכירופרקטים הראשונים חדרו לתנועות פופולריות בהדגישם יצירה אומנותית, עבודה קשה, תחרות, פרסום ושילבו את עצמם עם האנשים הפשוטים כנגד האינטלקטואלים והמונופולים שבהם הם הכלילו גם את AMA - האיגוד האמריקאי לרפואה
.
בעשורים האחרונים הכירופרקטיקה זוכה ליותר קבלה בקרב הרפואה הרגילה ושירותי הבריאות, ונהנית מבסיס פוליטי ודרישה מתמשכת לשירות. עם זאת בעוד שמספר העוסקים בכירופרקטיקה עולה, עולה דרישה מצד הרפואה מבוססת ראיות להוכחת ערך הטיפול ולהתנהלות בתקציב מוגבל. התחום נמצא בתחרות מול עיסוי רפואי, אוסטאופתיה ומקצועות בריאות אחרים, ומגיב על כך על ידי מכירת מוצרים טבעיים, פעילות יותר אגרסיבית, ועל ידי כניסה עמוקה יותר לרפואה אלטרנטיבית ולשירותי הבריאות.

סיווג המקצוע

הן בכירופרקטיקה והן מחוץ לה יש המסווגים כירופרקטיקה כתחום ברפואה האלטרנטיבית. המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית מסווגים את הכירופרקטיקה כרפואה אלטרנטיבית. בישראל, חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות לא עסק בסיווג הטקסונומי של המקצוע, והוא מתמקד בעיקר במי זכאי להיות מוכר ככירופרקט, מבלי לפרט על תפקיד הכירופרקט ואחריותו. בישראל, מי שמעוניין לקבל טיפול כירופרקטי במסגרת קופת חולים, מופנה למרפאות של רפואה משלימה ואלטרנטיבית של הקופה. בעוד שהטיפול אינו נכלל בסל הבריאות, בעלי ביטוחים פרטיים מתאימים, יכולים לקבל החזר חלקי ככל טיפול אלטרנטיבי אחר.

אבחון והכרת הבעיה

האבחון הכירופרקטי נעשה לרוב על פי "מסורת הכירופרקטיקה" וכולל הסתכלות ובדיקה ידנית, עיון בחומר רדיולוגי, ולעיתים נסמך במידת-מה על הערכה אורתופדית, או באופן פחות נפוץ, נוירולוגית. יצוין כי כירופרקטיקה איננה התמחות רפואית, וכירופרקט כשלעצמו בדרך כלל אינו קובע אבחנה רפואית, או נותן ייעוץ רפואי, אלא אבחנה וייעוץ כירופרקוטיים כאמור. אבחון רפואי של בעיות שדרה נעשה בדרך כלל אצל רופא אורתופד. ייתכן וכירופרקט יפנה את לקוחו או מטופלו לרופא או עוסק שונה להמשך טיפול אחר.
דוגמה לחומר רדיולוגי אשר ייתכן וידרוש הכירופרקט טרם הטיפול יהיה צילום רנטגן, CT, או MRI וחומר זה יכווין אותו בהתאמת הטיפול עצמו למבנהו ותפקודו של מטופלו. בישראל, כירופרקט מוסמך רשאי לספק הפנייה לצילומי דימות מסוימים, כגון צילום רנטגן, אשר ייעשו בקופת החולים או במכון עצמאי.

הבעיות וטיפולן

הכירופרקטיקה מטפלת בכאבים שמקורם בעמוד השדרה המוקרנים לאזורים אחרים בגוף, כמו ברגל או בלסת, פריצות דיסק, וכן בשרירים תפוסים, כאבי גב תחתון, כאבי גב עליון בחגורת הכתפיים ובשכמות, כאבי צוואר וכאבים הנובעים מיציבה לקויה (למשל אצל אנשים היושבים כל היום מול המחשב בגב כפוף), כאבים שנגרמו בעקבות תאונה, רדיקולופתיה ועוד.
הטיפול עצמו כולל הפעלת מניפולציה על החוליות והמקומות הבעייתיים בעמוד השדרה. הלחץ מופעל על החוליה באופן מהיר מכיוונים שונים, והפעלת הלחץ יכולה להיעשות באמצעות לחיצות ידיים או באופן פחות נפוץ, באמצעות מכשירים]. ייתכנו גם תרפיות ידניות אחרות על מפרקי השלד השונים, הרקמות הרכות, טיפול באלקטרודות] וציוד חשמלי נלווה], וכן, פעילות גופנית משקמת. במהלך הטיפול המטפל נותן ללקוחו או מטופלו הדרכה לגבי שימור הישגי הטיפול ומניעת כאבים בחיי היומיום. ההדרכה כוללת הכוונה לגבי יציבה נכונה, והמלצה והדגמה של תרגילים (כגון מתיחות) למניעת והקלת כאבים (התעמלות מתקנת).

ביקורת ומחלוקת סביב הכירופרקטיקה

הכירופרקטיקה נתונה במחלוקת רבה מאז היווסדה. חלק מהמחקרים מצביעים על יעילות ובטיחות השיטה, בעוד אחרים מצביעים על סכנות הטיפול ומטילים ספק ביעילותה.
מייסד השיטה, דניאל פאלמר, טען כי מעין סימנים בעמוד השידרה (vertebral subluxation) הם הגורם היחיד למחלות; וכי טיפולים באזור זה הם המרפא לכלל המחלות. שורשי תפיסתו מתבססים על בסיס מיסטי, דבר שגרם למחלוקות כלפי המקצוע הכירופרקטי. כירופרקטורים, ובהם גם פאלמר הורשעו ונכלאו בבית סוהר, בשל פעילות רפואית ללא רישיון.
הכירופרקטיקה שרויה שנים רבות במאבק עם הזרם המרכזי של הרפואה, זאת בשל תמיכתה בטענות החורגות מהתפיסות המדעיות המקובלות ותמיכתה בפסאודו מדע, כמו ה-vertebral subluxation. האיגוד האמריקאי לרפואה (The American Medical Association) ביקורתי במיוחד זמן רב, ומציין מ-1966 את הכירופרקטים כמטרה ל"מסע עולמי נגד רמאות והתחזות רפואית".
כותבים בתחום הכירופרקטיקה ציינו שהונאה, ניצול והתחזות - שכיחים יותר בכירופרקטיקה לעומת מקצועות בריאות אחרים. המושג אשר הוא לב ליבו של כירופרקטיה קלאסית - vertebral subluxation, אינו נשמע אפילו מדעי. רשימות המערכות הביומכניות אשר לפיהן לומדים במכללות של הכירופרקטים, ספגו ביקורת על כך שאינן מדויקות, אינן תואמות את המציאות וחסרות תוקף. 
שיטת הטיפול העיקרית שמבוצעת על ידי כירופרקטים, היא עשיית מניפולציות שונות על עמוד השדרה. הערכה ביקורתית מצאה, ששיטה זו אינה יעילה למצב רפואי כלשהו, למעט חריג אפשרי במקרה של כאב גב, זאת בעוד שסקירה אחרת מצאה שטיפול ידני באופן כללי (כלומר לאו דווקא במסגרת כירופרקטיקה) יכול להיות יעיל בכאב גב, כאבי צוואר, כמה סוגים של כאב ראש, ובכמה מצבים של חיבורי הגפיים. על אף שהדבר נדיר, מניפולציות על עמוד השדרה, במיוחד על חלקו העליון יכולות לגרום לסיבוכים ובהם נכות תמידית ומוות; אלה יכולים לקרות אצל מבוגרים ואצל ילדים.

הסמכה

אחת הביקורות כלפי התחום סובבת סביב ההסמכה לעיסוק בו, אשר יש הטוענים כי אינה מוסדרת דיה.