google/wiki40b huggingface dataset:
Chop Suey!

הקליפ

במשך כל הקליפ הרקע אינו משתנה ורואים את הלהקה מנגנת את השיר על במה שעליה כתוב את שמה בגדול כשמסביבה כ-1000 מעריצים. במשך רוב הקליפ עוברת המצלמה בין נגן אחד למשנהו. סצנה קצרה אחת בקליפ מראה את הלהקה באכילת צ'ופ סואי, ועוד סצנה קצרה מראה את הדגל הארמני. הקליפ צולם בעיר הולדתה של הלהקה - לוס אנג'לס בבימויו של מרקוס סיאגה. הקליפ זכה לכ-860 מיליון צפיות באתר יוטיוב ונחשב לקליפ המטאל הנצפה ביותר אי פעם באתר.

מצעדים

השיר בשיאו הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום 76 בבילבורד הוט 100 (המקום הנמוך ביותר מכל שאר סינגלי הלהקה שהגיעו לרשימה זו).
חניבעל (בן גיסקו)

חניבעל בן גיסקו או חניבעל גיסקו היה מצביא קרתגי, שפיקד על כוחות צבא וצי בתחילת המלחמה הפונית הראשונה. הוא הוצא להורג על ידי חייליו ב-258 לפנה"ס לאחר קרב כושל נגד צי רומי. אין לטעות בינו לבין המצביא הידוע חניבעל בן חמילקרת ברקה.
פרטים על מוצאו של חניבעל ועל קורותיו לפני המלחמה בין רומא לקרתגו אינם ידועים. זונאראס, ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-12, אשר מסתמך בחלק זה של חיבורו על ספריו האבודים של דיו קאסיוס, מכנה אותו "חניבעל בן גיסקו". בשאר המקורות הוא נזכר בשם "חניבעל" בלבד, שהיה נפוץ מאוד בקרב הקרתגים. בספרות המחקר המודרני הוא מופיע לעיתים בשם "חניבעל גיסקו" (Hannibal Gisco).

המצור על אקרגס (262–261 לפנה"ס)

בראשית המלחמה היה חניבעל מפקד חילות קרתגו באקרגס (אגריגנטום), הבסיס הראשי של הקרתגים במלחמתם על השליטה בסיקיליה. בקיץ 262 לפנה"ס הטילו הקונסולים לוקיוס פוסטומיוס מגלוס וקווינטוס מאמיליוס ויטולוס מצור על העיר. הרומאים הקימו את מחנם סמוך לחומות, פשטו על השדות, אספו את התבואה שהבשילה, ומנעו את אספקת המזון לעיר. התקפות הנגד שערך חניבעל על מחנה הרומאים לא הועילו, ומשהלך מצב הנצורים והחמיר, שיגר שליחים אל קרתגו בבקשת עזרה. בהתנגשות שנערכה סמוך לעיר בין חיל המשלוח הקרתגי בפיקוד חנו בן חניבעל לבין הרומאים הייתה ידם של האחרונים על העליונה. קרב אקרגס (261 לפנה"ס) היה הקרב הסדור הראשון בין צבאות קרתגו ורומא על אדמת סיקיליה. עוד הרומאים עולזים על ניצחונם, הצליח חניבעל לחמוק בלילה מן העיר בשבע-חתרית שהייתה שייכת קודם למלך פירוס בלי שאויביו יבחינו בו.

קרב ליפארה (260 לפנה"ס)

לאחר שנפלה אקרגס לידיהם, החליטו הרומאים לא להסתפק בהשגיהם עד כה, אלא לסלק כליל את הקרתגים מן האי. מאחר שידעו כי לא יוכלו לכבוש את סיקיליה מבלי להשיג קודם שליטה בים, בנו בפעם הראשונה בתולדותיהם צי מלחמתי. לאחר השלמת הבנייה והכשרת הצוותים יצא הצי החדש מאיטליה אל סיקיליה. גנאיוס קורנליוס סקיפיו, מפקד הצי, הקדים להגיע אל מסנה לפני עיקר הכוח. כאן נודע לו, כי אנשי ליפארה, שהייתה בשליטת קרתגו, מבקשים לעבור לצדה של רומא. מבלי להמתין לבוא שאר הצי, יצא סקיפיו אל ליפארה ועימו 17 אוניות מלחמה בלבד. פזיזותו עלתה לו בחירותו. הדבר נודע לחניבעל, והוא שלח מבסיסו בפנורמוס שייטת קרתגית בת 20 אוניות בפיקודו של בּוֹאוֹדֵס. השייטת הגיעה אל ליפארה בחשאי בשעת לילה והטילה הסגר על הנמל. לגנאיוס קורנליוס ואנשיו לא נותרה כל ברירה אלא להיכנע, והוא נלקח בשבי אל חניבעל.
פוליביוס מספר, כי גורל דומה כמעט ופקד את חניבעל עצמו ימים אחדים אחר כך. כשנודע לו כי עיקר הצי הרומי (כמאה אוניות) כבר קרוב אל חופי סיקיליה, יצא לים כדי ללמוד מקרוב על עוצמת אויביו ואופן התנהלותם. חמישים האוניות שבפיקודו נתקלו במפתיע בצי הרומי העדיף, ובלחימה שנתלקחה אבדו רבות מהן. הוא עצמו ועימו אוניות מעטות הצליח להימלט ולשוב לפנורמוס. אפשר שחניבעל הופתע והוכה על ידי הצי הרומאי כאשר יצא לפשוט על חופי איטליה, כפי שעשו הקרתגים לעיתים קרובות עוד קודם לכן.

מותו

זמן מה לאחר המפלה במילאי נשלח חניבעל בראש שייטת אוניות אל סרדיניה. צי רומי בפיקודו של גאיוס סולפיקיוס פטרקולוס, קונסול שנת 258 לפנה"ס, הצליח לסגור את אוניותיו באחד מנמלי סרדיניה, ובקרב שנתלקח בין הצדדים ספגו הקרתגים אבידות כבדות. לאחר התבוסה נעצר חניבעל על ידי חייליו ונתלה על צלב.
לטיסיה איידו

רקע

לטיסיה איידו נולדה לאב צרפתי ואמא לבנונית. היא גדלה בדרום צרפת במחוז ארדש ליד העיר ליון.
לדברי איידו, שלה רקע נוצרי-מוסלמי, לסבה שנרצח בבוקר הטבח בסברה ושתילה, היו שורשים יהודיים.
היא מספרת כי אמה המוסלמית קיבלה ביקורת על שהתחתנה עם אביה הנוצרי ולדבריה המורשת הזו היא שדוחפת אותה ללכת מעבר למחלוקות הדתיות והאתניות בעשייתה.

קריירה

איידו לקחה על עצמה תפקידים של נשים חזקות הן במסך הגדול והן במסך הקטן.
ב-2014, קיבלה תפקיד כפאדמה נסומר בסרט שצולם בהרים הברברים באלג'יריה בשפה הקבילית, שם היא מגלמת אשה הנאבקת בפלישה הצרפתית הראשונה ב-1850. באותה שנה גילמה את פחימה בסרט "ערבים רוקדים" של ערן ריקליס.
ב-2015, קיבלה את תפקידה פורץ הדרך כד"ר שירין אל עבד בסדרה הישראלית, "פאודה". בראיון מ-2017 לרשת ארט, אמרה איידו שהסדרה "פותחת דלתות עבור ישראלים ופלשתינאים בנוגע למה שקורה אצל שכניהם". היא קיבלה ביקורת מרעיה הלבנוניים על תפקידה ב"פאודה" שהיא הפקה ישראלית. איידו היססה לפני שקיבלה על עצמה את התפקיד אך הסכימה לבסוף כאשר המפיקים הבהירו לה שהסיפור יהיה מאוזן ויראה את שני הצדדים בצורה הוגנת.
בסרט "אויר קדוש" של הבמאי שאדי סרור מ-2016, היא גילמה ערביה נוצריה מנצרת המלמדת חינוך מיני.
שיחקה בסדרה "מכת מחץ" בתפקיד אורח כמנהיגת המורדים.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית

היסטוריה

בספטמבר 1939 מטוסי ברית המועצות החלו לאסוף מודיעין על המדינות הבלטיות. בקיץ 1940 ברית המועצות כבשה את מדינות אלו, לאחר הצבת אולטימטום. סטלין רצה לחסל את ההנהגה הפוליטית, ולכן מינה ממשלת בובות. מאוחר יותר הפכה לטביה לרפובליקה סובייטית שירשה את ממשלת הבובות. בקיץ מערכו בחירות מפוברקות. בין 1941 ל-1944 הרפובליקה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, אולם נכבשה בשנית על ידי הסובייטים ב-1944. בתקופת הכיבוש הנאצי כמעט ולא הייתה התנגדות בקרב הלטבים, הלטבים שיתפו פעולה עם ההנהגה הנאצית באזוריהם. לאחר שחרור השטח מהכיבוש הגרמני על ידי הצבא הסובייטי התחדש שילוב הרפובליקה בברית המועצות. בשנת 1946 בוצע רפורמה בתחום החקלאות והחל תהליך הקמת הקולחוזים. עוד בשנת 1940 השלטון החדש החל בגירוש המוני של המעמד המבוסס ופקידות לסיביר. מדיניות זו חודשה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20. בתגובה, החל במאבק מזוין של הלטבים נגד השלטון הקומוניסטי. מאבק זה נמשך במשך כמה שנים והסתיים בתחילת שנות ה-50. במרץ 1949 במהלך הגירוש הגדול של מרץ גורשו לסיביר כ-42 אלף אזרחים. בשנת 1949 הוגבל השימוש בשפה הלטבית.
תקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב התאפיינה בחיזוק משמעותי התעשייה הלטבית. עקב כך, גדל הצורך הגדול בעובדי כפיים. לשם מילוי מטרה זו, הועברו פועלים רבים ללטביה לעבוד במפעלים ובשכך ירד אחוז הלטבים האתניים.
בסוף שנות ה-80, עם תחילת מדיניות הפרסטרויקה של מיכאיל גורבצ'וב עד מהרה קמה תנועה לאומית שדרשה ניתוק הרפובליקה מברית המועצות וחידוש המדינה העצמאית. בשנת 1988 הוחזר השימוש בדגל הלאומי הישן. מאבק זה קיבל תנופה משמעותית לאחר בחירות חופשיות שהתקיימו במרץ 1990 וקבלת רוב לתנועות האופוזיציה בסובייט העליון של הרפובליקה. בחודשים לאחר מכן נערך משאל עם ותוצאותיו הראו רוב ברור בעד עצמאות. לטביה הכריזה על עצמאותה ב-21 באוגוסט 1991, יום שבו נכשל המהפך בברית המועצות. הכרזת העצמאות הוכרה על ידי מוסקבה ב-6 בספטמבר של אותה שנה.
אריאל מרגלית

ילדות והשכלה

מרגלית, שנולד וגדל בירושלים, הוא בנם של רות (רודה) מרגלית והאדריכל פרופסור משה מרגלית. הוא נצר לשתיים מהמשפחות הוותיקות בישראל: משפחת מרגלית מהעיר העתיקה בירושלים ומשפחת שינברג מיפו.
מרגלית למד בתיכון "בית חינוך" והוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בניהול ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (2007), תואר שני בהצטיינות מבית הספר לכלכלה של לונדון בגלובליזציה ובתקשורת (לאחר שזכה במלגת הלימודים של משרד החוץ הבריטי) ותואר שני נוסף בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פודאן בשנחאי בגלובליזציה ובתקשורת סינית.

קריירה עיתונאית

בגיל ארבע-עשרה הגיש מרגלית תוכניות לנוער בקול ישראל, ולאחר מכן הצטרף לצוות המגישים של התוכנית זאפ לראשון בערוץ 1. בשנת 1998 התגייס לצבא ושירת בגלי צה"ל כעורך חדשות החוץ. בעת שירותו הסדיר מונה לעורך תוכנית הדגל "בוקר טוב ישראל" לצד גולן יוכפז והגיש את תוכנית האקטואליה הלילית "24 היום שהיה". ב-2001 ייסד מרגלית את יומן סיכום השנה הלועזית של גלי צה"ל במתכונתו הנוכחית.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 2002 הצטרף מרגלית לחברת "חדשות ישראל", שנועדה להקים את ערוץ החדשות והפיקה את מהדורת החדשות המרכזית עבור ערוץ 10 בתחילת דרכו. מרגלית שימש כתב חדשות חוץ, ועם סגירתה של החברה הצטרף לצוות המייסד של חדשות 10 ככתב חדשות חוץ וככתב מגזין וכמגיש מבזקים ומהדורות.
מאז שנת 2002 סיקר מרגלית עבור חדשות 10 כמה מהאירועים החדשותיים המרכזיים שהתרחשו בעולם: מגפת הסארס באסיה (2003), חטיפת המטיילים הישראלים על ידי ארגון הגרילה ELN בקולומביה (2004), פרשת רמדיה והומאנה בגרמניה (2004), פרשת האי היווני של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון (2004), מלחמת לבנון השנייה (2006), רעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה בסנדאי (2011).
בשנים 2006–2008 הגיש מרגלית את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של ערוץ 10, לצד תמר איש-שלום וטלי מורנו. לסירוגין הגיש גם את "היום שהיה" ואת "חדשות השבת".
ב-2008 מונה לשליח חדשות 10 באירופה. ב-2009 מונה לכתב הטלוויזיה הישראלי הראשון בסין.
ב-2009 היה מרגלית הכתב הישראלי הראשון שהופיע בערוץ הטלוויזיה האיראני PRESS TV.
בשנת 2011 מרגלית החל לפרסם מאמרים בירחון "פירמה" של העיתון "גלובס".
ביולי 2017 הצטרף מרגלית לצוות המגישים בערוץ 10, ובמסגרתו החל בספטמבר להגיש יחד עם סיון קליין את תוכנית הבידור "הרדאר".

קריירה עסקית

בשנת 2010 הקים מרגלית את חברת המדיה "ARMA" המספקת פתרונות פרסום ומפתחת ומפיקה תוכן לשידור ברחבי העולם. החברה הפיקה בסין קמפיינים וסרטים, בין היתר, למותגים נייק, אדידס, ודיסני. לחברה משרדים בהונג קונג ובשנחאי שבסין.
בשנת 2017 החברה הובילה את הקמפיין ללא מטרת רווח "werallrefugees"(בעברית: "כולנו פליטים"), שנועד לגשר בין אוכלוסיות פליטים לבין אוכלוסיות קולטות פליטים ברחבי העולם.
משפחת רוקפלר

משפחת רוקפלר הנה משפחה אמריקנית של תעשיינים, פוליטיקאים, פילנתרופים ובנקאים אשר עשתה את הונה בתעשיית הנפט בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בעזרת חברת "סטנדרט אויל" שהוקמה על ידי האחים ג'ון ד. רוקפלר וויליאם רוקפלר.
המשפחה ידועה גם כן בשליטתה רבת השנים בבנק צ'ייס מנהטן (כיום ג'יי פי מורגן צ'ייס) וכאחת המשפחות החזקות, אם לא החזקה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.

רקע המשפחה

אחד המייסדים של משפחת רוקפלר הוא איש העסקים ויליאם רוקפלר האב, שנולד בעיירה קטנה במדינת ניו יורק למשפחה פרוטסטנטית. לו ולאשתו הראשונה, אלייזה דייווידסון, נולדו 6 ילדים שהבולטים מבינם הם ג'ון ד. רוקפלר וויליאם רוקפלר, מייסדיה של חברת זיקוק הנפט סטנדרט אויל. ג'ון ד. רוקפלר היה נוצרי בפטיסטי אדוק.

שימור הסביבה

המשפחה לאורך הדורות הייתה כוח חשוב בשימור אדמות, שימור יערות ובהקמת פארקים לאומיים ושטחים פתוחים ברחבי ארצות הברית, כדוגמת הפארק המדינתי רדווד המבולדט, בו נמצא יער רוקפלר.
המשפחה הוכרה רשמית בשנת 2005 על תרומתה ומאמציה בתחום השימור, על ידי אחת מאגודות השימור הוותיקות והגדולות בארצות הברית. נשיא האגודה הצהיר ש"אף משפחה לא תרמה לתחום שימור הטבע כמשפחת רוקפלר".

מעון המשפחה

במשך הדורות התיישבו בני המשפחה בכמה בתים היסטוריים ראויים לציון. סך כל 81 בתי משפחת רוקפלר רשומים כמקומות לאומיים היסטוריים בארצות הברית.
אימה במצולות

הסרט

סרט זה המזכיר את עלילת הסרט מלתעות מאת סטיבן ספילברג, וכמותו עוסק בכריש עצום ותוקפני הניזון מבשר אנשים, אך הכריש המדובר איננו מבוסס על עמלץ לבן אלא על כריש גדול בהרבה - ה"מגלודון", כריש עצום הקרוב לעמלץ הלבן אך גדול בהרבה. הכריש נכחד לפני 2 מיליון שנה אך יוצרי הסרט יצרו הנחה שהוא שרד בתהומות הים.
צילומי סרט זה החלו ב-2016 בניו זילנד והסתיימו באי האינאן שבסין בתחילת 2017.

עלילה

ג'ונאס טיילור (ג'ייסון סטיית'האם), צוללן הצלה, נשלח לעזור לצוללת גרעינית ששטה באוקיינוס השקט. לאחר תקרית התפוצצות של הצוללת הוא מגלה עליה סימני נשיכה של יצור ימי ענקי.
5 שנים אחר כך הוא נשלח לעוד משלחת של צוללת, במיפוי של תהום מריאנה העמוקה. הצוללת עליה ג'ונאס ואשתו לשעבר, סווין ז'אנג, מותקפת לפתע בידי יצור ענקי. לאחר בדיקה מדוקדקת ג'ונאס מבין איזה יצור עומד מולם - המגלודון, כריש עצום שנחשב לנכחד, אך הצליח לשרוד בתהומות של מריאנה. ג'ונאס וחבריו מנסים למנוע מהמגלודון לתקוף אותם או להתקרב ליישובים אנושיים, בעודם בתהום העמוקה בעולם.
אריך פומר

קורות חיים

פומר נולד בעיר הילדסהיים בגרמניה. בגיל 18 החל לעבוד אצל חלוץ הקולנוע הצרפתי ליאון גומו, והפך למנהל עסקי חברת הסרטים של גומו במרכז אירופה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא הגרמני, ונפצע קשה בקרב ב-1915. לאחר שהחלים מפצעיו ייסד חברת הפקה בשם דקלה-ביוסקופ. בשנת 1917 אוחדה החברה עם ענק ההפקה UFA, אשר הוקם על מנת לרכז את ייצור הקולנוע בגרמניה, ולסייע לתעמולה הגרמנית במלחמה.
פומר היה מפיק בעל עין חדה, וחוש לקלוע הן לטעם הקהל והן לנטיות האמנותיות של בני דורו. הוא ראה בשחקנים, בבמאים, בצלמים ובאנשי המקצוע האחרים כעובדיו, והיה המחליט האחרון באשר לכל פרט שנגע לסרטיו, מנושא הסרט, ועד לליהוק.
סרטו הראשון "הקבינט של ד"ר קליגרי" 1919 נוצר במתכוון כסרט אמנותי, בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני. פומר הבין כי תעשיית הקולנוע הגרמנית, הפועלת במציאות של ארץ שמצויה לאחר תבוסה צבאית, במשבר כלכלי קשה, לא תוכל להתחרות בסרטי הראווה ההוליוודיים במגרשם הם. לשם כך נדרשה ראייה אמנותית שונה וחדשנית. ד"ר קליגרי, אשר היה חלוץ הזרם האקספרסיוניסטי בקולנוע הגרמני, היה סרט ייחודי ופורץ גבולות. לאחר סרט זה הפיק פומר רבים מן הלהיטים של הקולנוע הגרמני, עד לעליית הנאצים לשלטון. 
פומר הועמד בראש אולפני UFA, ושם הפיק עוד מספר סרטים בסגנון האקספרסיוניסטי, בהם "ד"ר מבוזה, המהמר" (1921) ויצירת המופת של פריץ לאנג "מטרופוליס" (1927). "מטרופוליס" היה מבחינה ויזואלית הסרט האילם המשפיע ביותר, ובתקציב של 5 מיליון מארק, גם היקר ביותר בהיסטוריה של תעשיית הקולנוע הגרמנית.
בשנת 1926 הגיח לגיחה קצרה להוליווד אך לא מצא שם את מקומו, ושב והשתלב באולפני UFA, שהיו מרכז תעשיית הסרטים הגרמנית באותה התקופה.
בשנת 1930 חבר לבמאי יוזף פון שטרנברג ליצירת הלהיט "המלאך הכחול", בכיכובו של אמיל יאנינגס, הסרט אשר גילה לעולם את הכוכבת מרלן דיטריך. דיטריך נחשבת לתגליתו של פומר.
בשנת 1933 נאלצו פומר ואשתו גרטרוד לוי לעזוב את גרמניה בשל יהדותו. בתחילה עבד בפריז ובלונדון, בה ייסד את חברת "מייפלאואר פיקצ'רס" ביחד עם צ'ארלס לוהטון. ולאחר מכן בהוליווד משנת 1940. בהוליווד לא הצליח להתבסס, בין היתר בשל מחלה בה לקה, ותקופה מסוימת אף עבד במפעל לחרסינה. בשנת 1944 קיבל אזרחות של ארצות הברית ובשנת 1946 שב, כחייל אמריקני, עם הצבא האמריקני לברלין, וקיבל מטעם שלטונות הכיבוש האמריקנים את המשימה להקים מחדש את תעשיית הסרטים הגרמנית, משרה בה החזיק עד שנת 1949. 
בשנת 1951 ייסד במינכן את חברת "Intercontinental Film GmbH", שבמסגרתהּ המשיך להפיק סרטים מצליחים. סרטו האחרון, משנת 1955 "הילדים, האם והגנרל" (בגרמנית: "Kinder, Muetter, und ein General") זכה בפרס גלובוס הזהב. לאחר מכן שב לארצות הברית, ולא עסק עוד בקולנוע, בשל בריאות לקויה. בעיות בריאות הובילו לקטיעת רגלו בשנת 1956, והוא לא יכל עוד לעסוק בהפקה. במהלך הקריירה שלו הפיק כמאתיים סרטים.
פומר מת בלוס אנג'לס בשנת 1966.
ב-1989 ציין פסטיבל הסרטים בברלין מאה שנה להולדתו של פומר ברטרוספקטיבה של יצירתו. ב-1998 כיבדה את פומר אוניברסיטת פוטסדאם בכך שקראה למכון לתקשורת ומדיה על שמו. המכון עוסק בפרקטיקה ובתאוריה של הקולנוע והטלוויזיה. ב-2001 כיבדה אותו עיר מולדתו הילדסהיים בקריאת כיכר מרכזית על שמו.
שושלת טיודור (סדרת טלוויזיה)

עונה 1

פרקים 1–10 (10 פרקים). החלה ב-1 באפריל 2007 והסתיימה ב-10 ביוני 2007.
העונה הראשונה של שושלת טיודור מתעדת את הקורות של שלטונו של הנרי השמיני שבו יעילותו בתור מלך עומדת למבחן על ידי קונפליקטים בינלאומיים וכמו כן גם תחבולות פוליטיות בחצר המלכות שלו. בעונה זו מתוארים חיי הנישואין של הנרי עם המלכה קתרין וניסיונותיו להתגרש ממנה. הנרי מתאהב באן בולין שמבטיחה להוליד לו בן ובו בזמן מסרבת להתייחד עמו לפני החתונה. במקביל מסופר סיפורו של הקרדינל וולזי יד ימינו של הנרי. בסוף העונה וולזי מאבד את אמונו של הנרי עקב חוסר יכולתו להשיג לו אישור גירושין מהאפיפיור.

עונה 2

פרקים 11–20 (10 פרקים). החלה ב-30 במרץ 2008 והסתיימה ב-1 ביוני 2008.
בעונה השנייה הנרי הוא ראש הכנסייה האנגלית, לאחר גירוש קתרין מאראגון, אן הופכת למלכתו החדשה של הנרי, אך הכישלון שלה להוליד להנרי יורש זכר גורם להנרי להפנות את תשומת לבו לג'יין סיימור.

עונה 3

פרקים 21–28 (8 פרקים). החלה ב-5 באפריל 2009 והסתיימה ב-24 במאי 2009.
העונה השלישית מתרכזת בשלטונה הקצר של ג'יין סיימור ומציגה בפנינו את אשתו הרביעית של הנרי, אן מקליווס, ואשתו החמישית, קתרין הווארד. העונה מסתיימת עם הוצאתו להורג של תומאס קרומוול.

עונה 4

פרקים 29–38 (10 פרקים). החלה ב-11 באפריל 2010 והסתיימה ב-20 ביוני 2010.
העונה הרביעית והאחרונה מראה את הנרי לקראת סוף ימיו כאשר הוא נושא לאישה את קתרין פאר אשתו השישית והאחרונה ומי שניסתה להשפיע על הנרי לאמץ את הגישה הפרוטסטנטית ולזנוח את הקתוליות לחלוטין. כמו כן מתוארת הפלישה לצרפת ב-1544 והחזרתן של הנסיכות מרי ואליזבת לסדר הירושה של המלכות. הפרק האחרון מסתיים כאשר הצייר הנס הולביין מצייר את דיוקנו המוכר של הנרי ה-8 ולאחר מכן מופיעות כתוביות המספרות מה קרה לאחר מותו של הנרי.
ברכת גבורות

ברכת הגבורות, או ברכת מחיה המתים, היא הברכה השנייה בתפילת העמידה. ברכה זו היא אחת משלוש ברכות השבח שבתחילת תפילת העמידה ועניינה הוא שבח לאל על יכולותיו וגבורתו. הברכה נמצאת אחרי ברכת אבות ולפני ברכת קדושת השם. בחזרת הש"ץ אומרים לאחר ברכת מחיה המתים קדושה, כהקדמה לברכת קדושת ה' שבאה אחריה.

נוסח הברכה

אַתָּה גִּיבּוֹר לְעוֹלָם אֲ-דֹנָי, מְחַיֵּה מֵתִים אַתָּה, (לפי נוסח תימן: אָתָּה.) רַב לְהוֹשִיעַ. 
(בקיץ, יש אומרים:) מוֹרִיד הַטַּל (לפי נוסח תימן: הַטָּל); (בחורף:) מַשִּׁיב הָרוּח וּמוֹרִיד הַגָּשֶם (בחלק מהנוסחים מנוקד: הַגֶּשֶם);

מְכַלְכֵּל חַיִּים בְּחֶסֶד, מְחַיֵּה (לפי נוסח תימן: מְחַיֶּה) מֵתִים בְּרַחֲמִים רַבִּים, 

סוֹמֵךְ נוֹפְלִים, וְרוֹפֵא חוֹלִים, וּמַתִּיר אֲסוּרִים, 

(לפי נוסח תימן בלדי: רוֹפֵא חוֹלִים, סוֹמֵךְ נוֹפְלִים, מַתִּיר אֲסוּרִים) 

וּמְקַיֵּם אֱמוּנָתוֹ לִישֵׁנֵי עָפָר.

מִי כָמוֹךָ בַּעַל גְּבוּרוֹת וּמִי דוֹמֶה לָּךְ, מֶלֶךְ מֵמִית וּמְחַיֶּה וּמַצְמִיחַ (לפי נוסח איטליה מוסיפים: לָנוּ) יְשׁוּעָה (לפי נוסח תימן בלדי: מֵמִית וּמְחַיֶּה).

וְנֶאֱמָן אַתָּה לְהַחֲיוֹת מֵתִים.

בָּרוּך אַתָּה ה', מְחַיֵּה (לפי נוסח תימן: מְחַיֶּה) הַמֵּתִים.
מיכל הלפרין

ביוגרפיה

הלפרין גדלה בירושלים. הוריה נולדו בגרמניה ועבדו באוניברסיטה העברית: אביה שימש כפרופסור לכימיה, ואמה כדוקטור לפיזיקה. סיימה ב-1990 תואר ראשון בהצטיינות במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את ההתמחות עשתה אצל שופט בית המשפט העליון גבריאל בך. בשנת 1991 החלה לעבוד במשרד עורכי הדין "ארדניסט, בן נתן ושות'" ובשנים 1996 עד 2000 כיהנה כשותפה במשרד. היא התמחתה בתחום המשפט האזרחי ובפרט בדיני תאגידים, הגבלים עסקיים, תובענות ייצוגיות ובמשפט מנהלי. בשנים 2000–2001 עבדה במשרד עורכי הדין "Mintz, Levin, Cohn, Ferris, Glovsky, and Popeo" בבוסטון שבארצות הברית.
בינואר 2002 מונתה לסגנית ראש הרשות להגבלים עסקיים והיועצת המשפטית לרשות, כיהנה בתפקיד זה עד 2006. בתחילת 2007 הצטרפה כשותפה למשרד עורכי הדין "מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות'", הקימה ועמדה בראש מחלקת ההגבלים העסקיים במשרד. במסגרת זו הלפרין ייצגה בין השאר את שותפות חיפושי הגז "ישראמקו" מול הרשות להגבלים עסקיים, בנושאים הקשורים למתווה הגז. במרץ 2016 מונתה לממונה על ההגבלים העסקיים. במסגרת הסכם ניגוד עניינים עם מינויה התחייבה לא לעסוק במשך שנה וחצי בענייני תעופה, בשירותי מיזוג ATM, הפעלת מערכת תקשורת בין סולקים ומנפיקים והפצת תוכנה אשראית, ובעניינים הנוגעים לחברת תנובה.
ב-2006 הצטרפה למועצה הציבורית של ארגון "אמון הציבור" וכיהנה כראש ועדת המשפטנים של הארגון עד מינויה לממונה על ההגבלים העסקיים.

חיים אישיים

הלפרין נשואה לאבנר הלפרין, מנכ"ל חברת המכשור הרפואי ארליסנס, ואם לארבעה.
מעשי כשפים

עלילה

הסדרה סובבת סביב חייהם של המכשפה סמנת'ה (אליזבת מונטגומרי) ובעלה בן-התמותה דארן (דיק יורק; הוחלף ב-1969 בדיק סרג'נט). אמה של סמנת'ה, אנדורה (אגנס מורהד), מכשפה גם היא, לא מרוצה מנישואיה של בתה, ופרקים רבים בסדרה עוסקים בכישופים שאנדורה מטילה על דארן. גם אביה של סמנת'ה, מוריס (מוריס אוואנס), שממלא חלק פחות משמעותי בסדרה, אינו מסתדר עם דארן. קרובת המשפחה היחידה שמסתדרת עם המשפחה היא הדודה קלרה (מאריון לורן), מכשפה זקנה שכוחות הכישוף שלה מתחילים להיחלש, וכמעט כל כישוף שלה מסתיים באסון.
דארן עובד בחברת פרסום - "מקמן וטייט" שמה. לבוס של דארן וחברו הטוב, לארי טייט, מעולם לא נודע על היות סמנת'ה מכשפה, למרות הימצאו בהתרחשויות מוזרות ומשונות, שהתבררו ככישופים של סמנת'ה ובני משפחתה.
משפחת סטיבנס - סמנת'ה, דארן ובתם טבית'ה (ובהמשך גם בנם הקטן אדם), גרים בכיכר מורנינג גלורי מספר 1164, סטמפורד, קונטיקט. מעבר לכביש גרים הזוג אבנר וגלדיס קרביץ - גלדיס שמרבה להציץ לעבר בית סטיבנס ולעדכן את בעלה האדיש בהתרחשויות המוזרות שקורות שם.
לעלילה מצטרפים הבת טבית'ה ומאוחר יותר גם הבן אדם, שגם הם ניחנים בכוחות כישוף; מכשפים ומכשפות וכן בני תמותה שונים כמו הוריו של דארן ולקוחות במשרד הפרסום שלו.

הסדרה

הסדרה הייתה להצלחה מיידית, והמשיכה להצליח במשך שש שנים נוספות, אך איבדה קצת מכוחה כאשר השחקן שמשחק את דארן, דיק יורק, נאלץ לפרוש ב-1969 עקב מחלה, והוחלף על ידי דיק סרג'נט (שהיה הבחירה הראשונה לתפקיד כבר ב-1964). ב-1966 דארן וסמנת'ה ילדו את טבת'ה, שגולמה על ידי תאומות. ב-1969 נוסף גם אדם למשפחה, שגולם אף הוא על ידי תאומים.
ב-1969, בסוף העונה החמישית, רצו אליזבת מונטגומרי ובעלה, מפיק הסדרה ויליאם אשר, לסיים את הסדרה, לא רק בגלל עזיבתו של דיק יורק אלא גם בגלל עייפות ורצון לעבור לפרויקטים אחרים. השניים השתכנעו שכדאי להמשיך בסדרה, אך כבר בעונה השביעית הורגש כי העלילה חוזרת על עצמה. בעונה האחרונה, בשנים 1971–1972, הפרקים חזרו על עצמם כמעט מילה במילה מפרקי העונות הראשונות.
חברת ABC, שהפיקה את הסדרה, התכוונה להפיק עונה תשיעית למרות נתוני הרייטינג הנמוכים של העונה השמינית, אך באמצע העונה השמינית מונטגומרי התערבה בקשר עם הבמאי, ריצ'רד מייקלס, וסיימה את נישואיה עם המפיק ויליאם אשר. מונטגומרי החליטה שלא להמשיך לעונה התשיעית, והסדרה ירדה.

הסרט

בשנת 2005 יצא הסרט "סמנתה", בכיכובם של ויל פרל וניקול קידמן ובבימויה של נורה אפרון. הסרט עוסק בשחקן הוליוודי בשם ג'ק וויאט (פארל) שמככב בסדרת טלוויזיה על פי הסדרה המקורית של "סמנת'ה", ופוגש באיזבל ביגלו (קידמן), מכשפה שמאסה בחיי הכישוף. וויאט ליהק אותה לתפקיד של סמנת'ה בשל דמיונה לאליזבת' מונטגומרי ובעיקר בגלל נענוע האף, סמל מובהק למעשי הכשפים של סמנת'ה המקורית, מבלי לדעת שאיזבל באמת מכשפה. הוא מגלה בדרך הקשה שאיזבל מכשפה. הסרט זכה לביקורות פושרות, ולא היה להצלחה גדולה בארצות הברית.
יחסי איי מרשל–קנדה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין איי מרשל לקנדה כוננו ב-14 באוגוסט 1997. שתי המדינות נהנות מיחסים דיפלומטיים "קרובים ולבביים" על פי משרד החוץ הקנדי, שמבוססים בעיקר על חברות משותפת בארגונים בינלאומיים. המסחר שבין שתי המדינות קיים, ומנוהל בידי לשכת המסחר וההשקעות הרשמית של קנדה בנציבות הגבוהה באוסטרליה, אך הוא זניח.
ביחסים שבין המדינות שימת דגש על שיתופי פעולה בנושא הדייג, ענף כלכלי חשוב בשתי המדינות. איי מרשל חברה גם בפורום האוקיינוס השקט, בו קנדה משמשת כבת דיאלוג פוליטי.
קנדה תומכת בפרויקטים מאיי מרשל למען הקהילה ופיתוח המדינה בין אם בכספים או במשאבים גולמיים.
מגפה

מגפה, או פַּנְדֶּמְיָה (מיוונית: πᾶν - כל; δῆμος - עם, כלומר מגפה הפוגעת בכל העם) היא התפשטות מהירה של מחלה בקרב אוכלוסייה. על פי רוב, זו התפרצות פתאומית של מחלה זיהומית. המגפות השכיחות ביותר בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הן מגיפות שפעת. מגפה בולטת אחרת בתקופתנו, שמתפשטת לאט בהרבה מן השפעת, היא מגפת האיידס.

התגוננות

ההתגוננות מפני מגפות נעשית ברמת המדינה. למדינה יש מנגנונים לרפואה מונעת, כמו חיסונים, וכן מנגנונים לזיהוי מגפות בשלבי התפרצותן הראשונים כמו סטטיסטיקת דיווחים מהדרג המטפל. המדינה עוסקת גם בהעלאת מודעות הציבור לצורך להתגונן מפני מגיפות, וכן חוקרת את מוצאן (חקירה אפידמיולוגית של משרד הבריאות). במקרים מסוימים, היא אף נוקטת בענישה, למשל, כלפי מי שמפיץ מזון מזוהם. מדינות אף מיידעות אחת את השנייה על הסטטיסטיקה הרפואית הקשורה בהתפשטות מחלות עם פוטנציאל גבוה להפוך למגפות.

מלחמות ביולוגיות

ב-1346, הגופות של הלוחמים המונגוליים שמתו ממגפה נזרקו מעל החומות של (besieged Crimean city of Kaffa, now Theodosia). אחרי מצור ממושך, שבמהלכו הצבא המונגולי תחת ג'אני ביג (Jani Beg) סבל ממחלה, הם הזניקו את הגופות של האנשים שנדבקו מעל החומות של העיר להדביק את התושבים. היו השערות שהמעשה הזה היה הסיבה להבאת המוות השחור לאירופה והתפשטותו בה.
האוכלוסייה האינדיאנית נהרסה בגלל המגע עם העולם הישן על ידי המגע עם מחלות פטאליות. לעומת זאת, ישנו רק מסמך אחד של מקרה של מלחמת חיידקים, שמערבת את הקצין הבריטי ג'פרי אמהרסט (Jeffrey Amherst) והקצין השווייצרי-בריטי הקולונל הנרי בוקה (Henry Bouquet), שהתגובה המשותפת שלהם הייתה שימוש ברעיון של מתן שמיכות המזוהמות בחיידק אבעבועות רוח לאינדיאנים כחלק מתאונה הידועה בשם המרד של פוטיאק (Pontiac's Rebellion), שהתרחשה במהלך המצור על פורט פייט (Fort Pitt) בשנת 1763, בתקופה מאוחרת של המלחמה האינדיאנית-צרפתית. עדיין לא ברור אם הניסיון שלהם הצליח או לא. אבעבועות רוח אחרי מרד פונטיאק הניבה 400,000–500,000 (יכול להיות אפילו עד 1.5 מיליון אינדיאנים).
במהלך המלחמה הסינו-יפנית (1937–1945), יחידה 731 בצבא הקיסרי היפני ביצעה ניסויים בבני אדם על אלפי אנשים, רובם סיניים. במצע הצבאי שלהם הצבא היפני השתמש בסוגים שונים של נשק ביולוגי על חיילים ואזרחים סיניים. פרעושי מגפה, בגדים מזוהמים, אספקה מזוהמת ששמו אותם בתוך טילים. הכולרה, אנתרקס ודבר שנגרמו בעקבות מעשים אלו גבו את חייהם של כ-400,000 אזרחים סיניים.
ברהים דיאס

מנצ'סטר סיטי

ברהים החל את הקריירה שלו במועדון הנוער של מאלגה לפני שעבר למנצ'סטר סיטי בגיל 16 בעבור 200 אלף פאונד. ב-27 ביולי 2017 ערך ברהים את ההופעה הראשונה שלו בטורניר ידידות, כשנכנס כמחליף נגד ריאל מדריד בגביע האלופות הבינלאומי וכבש את שער הבכורה שלו.
ב-21 בנובמבר 2017 ערך את הופעתו הראשונה בליגת האלופות נגד פיינורד.

ריאל מדריד

ב-6 בינואר 2019 עבר לריאל מדריד עבור 17 מיליון יורו, לחוזה עד 2025. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ריאל מדריד כבר ב-9 בינואר 2019 במשחק נגד לגנס, במסגרת גביע המלך. ב-31 במרץ 2019, במשחק של ריאל מדריד נגד וסקה, בישל את שערו הראשון לאיסקו.
ב-12 במאי 2019 כבש את שערו הראשון במדי ריאל מדריד בהפסד הליגה 3-1 לריאל סוסיאדד.