google/wiki40b huggingface dataset:
יודאו-קומוניזם

יודאו-קומוניזם או יודאו-בולשביזם (קומוניזם יהודי, בולשביזם יהודי; בפולנית: Żydokomuna) הוא מושג שהומצא לאחר מהפכת אוקטובר על ידי חוגים אנטישמיים שניסו לטעון שהקומוניזם נוצר על ידי היהדות, כדי שישרת את האינטרסים שלה.
הדיכוי הדתי והכלכלי של יהודי אירופה במהלך הדורות, אפלייתם במדינות הלאום שהתפתחו בעת החדשה והאנטישמיות הדתית והעממית שרווחו גם בחוגי השלטון הובילו יהודים רבים לאהדה ותמיכה בתנועות מהפכניות שונות, ובמיוחד תנועות שהבטיחו שוויון לכל (גם ליהודים) ובהן התנועה הקומוניסטית. הצטרפות לתנועה הקומוניסטית כללה התכחשות לדת וללאום היהודיים, בהתאם לדוגמה הקומוניסטית האתאיסטית הקוסמופוליטית. החוגים האנטישמיים התעלמו מההתכחשות הזאת, והפיצו תעמולת כזב על כך שהקומוניזם הוא המצאה יהודית (בהתבסס בין היתר על מוצאו היהודי של קרל מרקס) שנועדה לשרת אותם בהשתלטותם על העולם.
המושג "יודאו-קומוניזם" נוצר על רקע נוכחותם הבולטת של אישים ממוצא יהודי בצמרות המפלגות הקומוניסטיות בראשית דרכן. בצמרת המפלגה הבולשביקית בברית המועצות היו אישים דוגמת לאון טרוצקי, גריגורי זינובייב, לזר קגנוביץ', לב קמנייב ועוד. כדי להגביר את הרושם שהיהודים הם רוב הצמרת הקומוניסטית, נהגו החוגים האנטישמיים לצרף לרשימת האישים ממוצא יהודי גם את מי שהיה לו רק סב נוצרי ממוצא יהודי (לנין) או שהתחתן עם אישה ממוצא יהודי. על פי ההיסטוריון ארנו לוסטיז'ה (בן דודו של ז'אן-מארי לוסטיז'ה), בין 23,600 המשתתפים במהפכת אוקטובר היו רק 964 יהודים, שבהמשך הצטרפו אליהם 2,182 יהודים נוספים. במפלגה הקומוניסטית של פולין, מתוך 15 חברים בהנהלה המרכזית ב-1936, שמונה היו יהודים, ובהליכים המשפטיים שננקטו שם נגד הקומוניסטים היו 90% מהנאשמים יהודים. גם בהנהגה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית עמדו אישים ממוצא יהודי, דוגמת אנה פאוקר ובעלה, מרצ'ל פאוקר, יוסיף קישינבסקי ועוד. במפלגה הקומוניסטית ההונגרית התבלטו בלה קון, מתיאש ראקושי ויאנוש קאדאר.
בשנים 1920–1922 פרסם הנרי פורד 4 כרכים של ספרו האנטישמי, "היהודי הבינלאומי", ובו האשים את היהודים, בין היתר, בהפצת הקומוניזם בצפון אמריקה. אותו הנרי פורד דאג לתרגום והפצת הפרוטוקולים של זקני ציון בשפות רבות והגביר בכך את התעמולה המאשימה את היהודים בקשר עולמי להשתלטות על העולם.
בלונדון, בשנים 1922–1923, פורסמה חוברת בת 32 עמודים בשם "The Jewish Bolshevism", שזכתה להקדמה מאת אלפרד רוזנברג, וקידמה את הפצת המושג בחוגים רחבים. המושג "יודאו-בולשביזם" הצטרף לכינויים "יודאו-דמוקרטיה" (כינוי גנאי שהצמידו הפשיסטים האנטישמיים למשטרים הדמוקרטיים של אירופה) ו"יודאו-מסונים" (חיבור אנטישמי חסר יסוד בין היהודים ובין הבונים החופשיים, בלועזית "מסונים").
קרל פופר טען כי מושג היודאו-בולשביזם, כחלק מתאוריית קשר על השתלטות היהודים על העולם, היא חלק מהשקפת עולם דמונית, שבאופן שיטתי מייחסת את ההתרחשויות לקנוניות של יחידים או חברות ובכל הקשור ליהודים זהו חילון של ההשקפות הדמוניות הנוצריות.
ביאטה סירוטה גורדון

חייה

נולדה בווינה, להורים יהודים, יוצאי רוסיה. אביה, לאו סירוטה, היה מוזיקאי, פסנתרן קונצרטים. בשנת 1928 עברה המשפחה לטוקיו, יפן, בעקבות האב שקיבל שם משרה באקדמיה למוזיקה. ביאטה התחילה את לימודיה בבית ספר גרמני בטוקיו, אותו עזבה עקב האווירה הנאצית ועברה לבית ספר אמריקאי. עם תחילת מלחמת העולם השנייה, ב-1939, עזבה את יפן ונסעה ללמוד בקולג' בארצות הברית. בעקבות המתקפה היפנית על פרל הארבור, ב-1941, נותק הקשר בינה לבין הוריה שנותרו בטוקיו. גורדון שלטה בשפות יפנית, גרמנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית ורוסית, וניצלה את שליטתה בשפות אלה כדי להשיג עבודה. שליטתה ביפנית סייעה לה להתקבל לעבודה במודיעין האמריקאי. ב-1945, לאחר סיום המלחמה, קיבלה משרה של מתורגמנית ליפנית, במטהו של גנרל דאגלס מקארתור, המפקד העליון של צבא הכיבוש של בעלות הברית ומושלה של יפן, לאחר כניעתה של יפן. היא חזרה ליפן, כחברה במשלחת האמריקאית. אחרי חיפושים מצאה את הוריה, אשר שהו במחנה הסגר יפני במהלך המלחמה.

בתקופת הכיבוש האמריקני של יפן

האמריקאים לא התכוונו לכפות על יפן מערכת פוליטית חדשה באופן חד-צדדי. במקום זאת, היה בכוונתם לעודד את מנהיגיה החדשים של יפן ליזום רפורמות דמוקרטיות בעצמם. אולם, הבכירים היפנים לא ראו עין בעין עם אנשיו של מקארתור את כינונה של החוקה המתגבשת. הקיסר הירוהיטו, ראש הממשלה קיג'ורו שידהרה ומרבית שרי הממשלה נרתעו מהחלפתה של החוקה הקיימת, חוקת מייג'י, שנחקקה ב-1890, במסמך ליברלי יותר, וניסו להציע תיקונים שמרניים יחסית לחוקת מייג'י.
הגנרל מקארתור דחה תיקונים אלה ובשנת 1946 הורה לאנשיו לנסח מסמך חדש. מרבית החוקה החדשה נוסחה על ידי שני קציני צבא בכירים בעלי תואר במשפטים, מיילו ראוול וקורטני ויטני, יחד עם צוות של 22 מומחים. גורדון, בת ה-22, הייתה האישה היחידה בקבוצה זו והיא שהייתה אחראית לניסוחם של שני הסעיפים הדנים בזכויות הנשים: סעיף 14 המעניק לכל האזרחים זכויות שוות בלי הבדל מין גזע ודת, וסעיף 24 המעניק לנשים באופן מפורש זכות לבחור בן זוג, זכויות רכוש, ירושה, בחירת מגורים, ב-1998, העניק לה הפרלמנט היפני את תואר הכבוד היפני הגבוה ביותר.
תמה

תֵּמָה (בלטינית: thema; מיוונית עתיקה: θέμα (שמקורה במילה τίθημι (טיתמי) – לשים במקום) או נושא היא רעיון מרכזי הנמצא בבסיס יצירה אמנותית (בספרות, אמנות פלסטית, מוזיקה, אדריכלות וכיוצא בזה) או מוסר השכל הנמצא בבסיסה של אותה יצירה. לרוב, אותו מוסר השכל מתייחס לחברה, למשמעות החיים או לטבע האנושי, ומדובר ברעיון אוניברסלי ועל-זמני, ולא ברעיון השייך לתרבות או חברה מסוימת.
התמה לרוב אינה מצוינת במפורש ביצירה, והיא ניתנת להסקה מבחינת הרעיונות השונים העולים מן היצירה.

ביצירה ספרותית

את התמה ניתן להסיק מבחינת השילוב בין העלילה, הרקע ומיקום העלילה, הדמויות (מהותן ואופיין) והקונפליקט ביצירה. התמה מהווה רקע לסיפור, וכולו מתבסס עליה ומשולב בה.
כך, לדוגמה, מחזהו של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה", המבוסס על ספרו של מטאו בנדלו "ההיסטוריה הטראגית של רומיאו ויוליה" מבוססים על תמות חוצות-תרבות של "הסכנות באי-ציות למשפחה/לחברה", "הסכנות העולות מחוסר יושר" ו"מורכבות הקונפליקט בין המוסר האישי לנורמה החברתית".
מרבית יצירות האמנות ויצירות הספרות מבוססות על תמות על-תרבותיות אלה, ולכן בני תרבויות שונות מסוגלים להבין ולהתקשר רגשית אל יצירות שנוצרו בתרבויות אחרות ובתקופות אחרות.

טכניקות ספרותיות

ישנן מספר טכניקות ספרותיות המשמשות להדגשת התמה שבבסיס הסיפור:

לייטוורטשטיל ולייטמוטיב

לייטוורטשטיל (מגרמנית: Leitwortstil) הוא שימוש מכוון במשפטים החוזרים על עצמם או במוטיב החוזר על עצמו - כך, לדוגמה, החזרה המצויה ב"אלף לילה ולילה" ומופיעה בראשית כל פרק ובסיומו מדגישה את התמה שבבסיס העלילה ומקשרת את הסיפורים השונים לתמת מסגרת אחת. ראו גם לייטמוטיב.

מבנה תמטי

מבנה תֵּמָטִי (באנגלית: Thematic patterning; על פי האקדמיה ללשון העברית: מבנה נוֹשְׂאִי) הוא שימוש במוטיב מסוים החוזר באלמנטים שונים או באירועים שונים בעלילה. לדוגמה: מוטיבים החוזרים בסיפורים השונים של "אלף לילה ולילה", כגון המוטיבים של "אומץ" ו"נאמנות". מוטיבים אלה חוזרים בסיפורים השונים ומהווים תמה בבסיס הסיפור, וביחד - תמה לאוסף כולו.
סיימון פרייסר, לורד לובאט ה-15

ראשית חייו

פרייסר נולד לסיימון ג'וזף פרייסר, לורד לובאט ה-14. וללאורה, בתו של תומאס ליסטר, ברון ריבלסדייל ה-4. פרייסר למד בקולג' אמפלפורת' שם היה חבר בתוכנית ההכשרה לקצונה של צבא בריטניה ובקולג' מגדלנה באוניברסיטת אוקספורד, שם הצטרף ליחידת פרשים של האוניברסיטה, 
וב-1930 קיבל דרגת לוטננט שני ביחידת סיירי לובאט. בשנת 1931 הועבר פרייסר לצבא הרגיל, עדיין בדרגת לוטננט שני, למשמר הסקוטי. שנה לאחר מכן ירש את תוארו של אביו כלורד לובאט ה-15 וכמנהיג ה-25 של בני פרייסר. באוגוסט 1934 הועלה לדרגת לוטננט וב-1937 הועבר לכוחות המילואים.

ב-10 באוקטובר 1938 נישא פרייסר לרוסמונד ברוטון. לזוג נולדו שישה ילדים.

מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1939 מונה פרייסר לקפטן ביחידה בה שירת. לקראת 1940 התנדב פרייסר לצבא הבריטי ולבסוף צורף ליחידת הקומנדו מספר 4. ב-3 במרץ 1941 נשלח יחד עם יחידתו לאיי לופוטן שבשליטת נורווגיה במהלך מבצע קליימור, בו השמידו מספר של מפעלי שמן דגים, מספר מצבורי דלק ו-11 ספינות.  במהלך המבצע נתפסו מספר ספרי קוד גרמניים, ונתפסו 216 עמדות גרמניות. כ-315 נורווגים ברחו יחד עם הקומנדו בחזרה לאנגליה.

באפריל נשלח יחד עם יחידתו לפלישה בעיר הרדלוט. בפלישה פיקד פרייסר פיקד על כ-100 חיילי יחידת קומנדו 4 ועל כ-50 חיילים קנדים מהבריגדה המלכותית של ניו ברונסוויק. על פעולתו בפלישה הזאת קיבל פרייסר את הצלב הצבאי.
 ב-1942 הועלה פרייסר לדרגת ליטננט קולונל וקיבל את הפיקוד על יחידת קומנדו 4. ופיקד עליה במהלך מבצע ג'ובילי ב-19 באוגוסט 1942. יחידתו תקפה והשמידה סוללת תותחים של 6 תותחי מ"מ, על פעולתיו במצע זה קיבל פרייסר את אות השירות המצוין.
בשנת 1944 הועלה פרייסר לדרגת בריגדייר ופיקד על בריגדת השירותים המיוחדים הראשונה. ביום הפלישה לנורמנדי נחת פרייסר יחד עם יחידתו בחוף סורד.

לאחר מלחמת העולם השנייה

פרייסר הושבת מהלחימה עקב פציעתו בצרפת, ולמרות ניסיונותיו לא הוחזר לשירות סדיר, אלא הוגדר כאיש מילואים ב-1949. הוא מונה על ידי וינסטון צ'רצ'יל למפקד חיל הג'נטלמנים של בית הלורדים.
משקים שנתגלו

משקים שנתגלו או מים שנתגלו הוא מושג הלכתי האומר כי מים או אחד ממשקים (נוזלים) מסוימים אחרים ששהו מגולים (לא מכוסים) ללא השגחת אדם, אסורים בשימוש. חז"ל נתנו טעם לאיסור, שיש לחשוש שנחש הטיל בהם ארס.

מקור הדין ודעות הפוסקים

מקור הדין הוא מהמשנה במשנה, מסכת תרומות, פרק ח', משנה ד': "שלושה משקין אסורין משום גילוי: המים והיין והחלב; ושאר כל המשקין מותרין. כמה ישהו ויהו אסורין? כדי שייצא הרחש ממקום קרוב וישתה" בנוסף לכך, מוזכרת הלכה זו בתלמוד במקומות רבים. בילקוט שמעוני מביא ממדרש ילמדנו: ג' משקים אסורים משום גלוי, מים וחלב ויין. מים מנין, לרוקע הארץ על המים. חלב מנין, ותפתח את נאד החלב. יין מנין, דכתיב כל נבל ימלא יין.
לדעת בעלי התוספות, כל מה שאסרו היה רק בארץ ישראל שמצויים בה נחשים. אך בארצות אירופה הקרירות יותר, אין להנהיג הלכה זו.
מבואר בהלכה שאף אם שתה אדם בפנינו מן המים ולא ניזוק אין לשתות מן הנותר, כיון שישנם שלשה מיני ארס, ארס של נחש זקן ארסו צף על המשקה, נחש בינוני מפעפע עד חצי גובהו ונחש צעיר מפעפע ושוקע עד למטה, לכן אפילו שהראשון שתה ולא ניזוק ייתכן שהארס שקע במשקה והשותה מכאן ואילך עלול להינזק. כמו כן נאסר להשתמש במים שנאסרו בגילוי לרחצה ולכיבוד הבית שמא ינזק מן הארס וכן נאסר לשפכם לרשות הרבים שמא יעבור עליהם אדם יחף וינזק. אף להשקות מהם לבהמה נאסר הן לבהמה שלו הן לשל חבירו כיון שמזיקם (אך מבואר שלחתול מותר להשקות כיון שאין הארס ממיתו אלא רק מכחישו לזמן מה ולאחריו הוא חוזר לאיתנו).

להלכה

מנהג העולם להקל, על פי פסקו של השולחן ערוך, שאין להחמיר בכך בזמנינו, משום שאין נחשים מצויים בינינו. אולם, בפתחי תשובה הביא בשם השל"ה ש"שומר נפשו ירחק משתיית משקין אלו", וציין שהנהגת הגר"א הייתה להחמיר בכך ביותר כי "גם אם בטל הטעם לא בטל הדין", וישנם טעמים על פי הסוד. יש אחרונים שחילקו בין מקומות שהנחשים מצויים גם בזמנינו למקומות שאינם מצויים כלל. וכוונתם לאסור בארצות החמות שיש יותר נחשים מבארצות אירופה. ידוע שהחזון איש החמיר בכך לעצמו ובעקבותיו הגר"ח קנייבסקי. בכף החיים הביא מדברי רבים מהפוסקים שיש לחשוש גם למשקה שהיה מגולה ביום בלי שראו אותו.
לדעת המדרש שלומד מקור האיסור מפסוקים, מסתבר שאין חילוק בין מקום שיש בה נחשים למקום שאין נחשים. בארץ ישראל יש שכתבו להחמיר, שכן יש בה נחשים, אולם בזמנינו שבערים אין מצויים נחשים, רוב הדעות שאין חשש.
לכל הדעות כוס של קידוש או הבדלה וכדומה יש להקפיד על משקים שנתגלו, שמשום כבוד הברכה החמירו בזה.

באלו משקים נוהג גילוי

הלכות גילוי חלים על מים, יין (ואפילו מעורבים בו מים, ואפילו התחיל טעמו להשתנות לחומץ), חלב, דבש וציר; ויש אומרים שגם: מים, יין, חלב, דבש ושום כתוש.
משקה שעיקרו מבוסס על משקאות בהן נוהג דין גילוי אך טעמו העיקרי נשתנה (קפה לדוגמה), דעת הגר"ח קנייבסקי שאין נוהג בו דין גילוי.]

משקין שאין בהם דין גילוי

יין תוסס עד ג' ימים, יין מבושל, משקה חם, מי כבשים, שלקות ותורמוסין, משקין שעירבו בהם דברים חריפים כפלפלים או מרים עד שנשתנה טעמם.
דג'ימון הונסו

ביוגרפיה

הונסו נולד בקוטונו, בנין לאלברטין פייר הונסו, היגר בגיל 13 עם אחיו אדמונד לפריז וב-1990 עבר לגור בארצות הברית.
שנה לפני שהיה אמור לסיים את לימודיו נשר הונסו מהלימודים, לאחר מכן גר הונסו ברחובות זמן מה עד אשר גילתה אותו
מעצבת האופנה תיירי מולר שהפנתה אותו לתחום הדוגמנות, תחום שסלל את דרכו של הונסו לעולם המשחק.
הופעת הכורה של הונסו הייתה בסרטה של סנדרה ברנרד "בלעדייך אני לא כלום", כמו כן השתתף בסדרה "בוורלי הילס 90210". ב-1994 השתתף הונסו בתפקיד קטן בסרט האקשן הבדיוני "סטארגייט".
בשנת 1997 ערך הונסו את תפקיד הפריצה שלו בדרמה ההיסטורית מועמדת 4 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "אמיסטאד" שמבוססת על ספינת העבדים הספרדית ש-53 אפריקאים שהיו עלייה ניסו להגיע לארצות הברית ולבסוף נכלאו בה. בסרט גילם הונסו את דמותו של ג'וזף סינקה, עבד אפרו-אמריקאי מסיירה לאון שלחם לחירותו. על תפקידו היה הונסו מועמד לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2000 שיחק הונסו לצד ראסל קרואו בדרמה ההיסטורית זוכת 5 פרסי האוסקר של רידלי סקוט "גלאדיאטור". בסרט גילם הונסו את דמותו של יובה שנלקח מביתו ומשפחתו שבנומידיה ונמכר לעבדות, במשך העלילה הוא הופך להיות ידידו הקרוב של גיבור הסרט מקסימוס.
בשנת 2002 שיחק הונסו לצד סמנתה מורטון בדרמה הרומנטית מועמדת 3 פרסי האוסקר "באמריקה", על תפקידו קיבל הונסו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר אותה הפסיד לטים רובינס. בסרט גילם הונסו את דמותו של מתיאו, אמן מיוסר שגר בבניין באחת משכונות העוני של מנהטן והופך לידידם הטוב של זוג מהגרים מאירלנד. באותה שנה שיחק הונסו גם לצד הית' לדגר וקייט הדסון בדרמת המלחמה "ארבע נוצות".
ב-2003 השתתף הונסו בסרט ההמשך למותחן הפעולה המבוסס על משחק המחשב המפורסם "טומב ריידר", "טומב ריידר 2 - סוד החיים" בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי. 
בשנת 2005 שיחק הונסו לצד קיאנו ריבס ורייצ'ל וייס במותחן האימה "קונסטנטין" ובמותחן הבדיוני של מייקל ביי "איילנד" לצד סקרלט ג'והנסון ויואן מקגרגור. בהמשך השנה שיחק בסרט הקומדיה "סלון יופי" בכיכובה של קווין לטיפה.
בשנת 2006 זכה הונסו למועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו במותחן האקשן מועמד 5 פרסי האוסקר "לגעת ביהלום". בסרט גילם הונסו את סולומון ואנדי שנחטף מביתו וממשפחתו שבסיירה לאון ונאלץ לעבוד בכפייה במחצבת יהלומים. סולומון מצטרף אל דני ארצ'ר (לאונרדו די קפריו), מיסיונר דרום אפריקאי, ומאדי בוון (ג'ניפר קונלי), עיתונאית אמריקאית אידיאליסטית למסע של גאולה ברחבי המדינה שסועת הטרור במטרה לאחד את סולומון עם בני משפחתו.
לאחר מכן שיחק הונסו בתפקיד משני בפנטזיית הפעולה "אראגון" שם גילם את דמותו של אג'יהד.
ב-2009 שיחק הונסו בתפקיד ראשי במותחן הבדיוני "פוש" וגילם את דמותו של הנרי קארוור, סוכן ומחדיר מוכשר אשר נשלח במטרה ללכוד בשנית את קירה, מחדירה מוכשרת שברחה מהמחלקה ועל כך נגזר עליה גזר דין מוות.
באותה שנה נישא הונסו לדוגמנית ממוצא אפריקאי-יפני קימורה לי סימונס אותה הכיר בשנת 2007, ולזוג נולד בן. הונסו הוא בעל אזרחות אמריקאית וגר כיום בלוס אנג'לס.
בשנת 2014 דיבב את דמותו של דראגו בלאדויסט, הנבל הראשי של סרט האנימציה המצליח "הדרקון הראשון שלי 2" וגם ביולי 2014 גילם את דמותו של הנבל קוראת' הרודף בסרט גיבורי-העל שובר הקופות האפי של מארוול "שומרי הגלקסיה". לתפקידו של קוראת' הוא ישוב ב-2019 עם "קפטן מארוול".
בשנת 2015 ,הוא גילם דמות חדשה בסרט השביעי של סדרת סרטי הפעולה המצליחה "מהיר ועצבני" .
בשנת 2017 שיחק בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב", פנטזיה היסטורית על המלך ארתור אשר הפך למיתוס. בסרט הונסו מגלם את סיר בדיבר, לצידם של צ'ארלי האנם, אריק באנה, אסטריד ברג'ס פריסבי וג'וד לאו.
סמל הונג קונג

סמל הונג קונג הוא הסמל המייצג את הונג קונג - האזור המנהלי המיוחד של הרפובליקה העממית של סין, מאז הועברה השליטה במקום מבריטניה לסין ב-1 ביולי 1997.
הסמל מכיל את פרח הבוהיניה על רקע אדום המופיע גם בדגל הונג קונג, במבנה מעגלי שמכיל טבעת חיצונית לבנה ועליה כתוב בכתב סיני מסורתי השם הרשמי של האזור המנהלי המיוחד, ומתחתיו השם המקוצר באנגלית "HONG KONG".
בן ציון הכהן רבין

הרב בן ציון הכהן רבין (ה'תרע"א, 1911 - ב' באדר ב' ה'תשנ"ה, 4 במרץ 1995) היה רבה של העדה הבוכרית בארץ ישראל.

תולדותיו

נולד בבוכרה, אביו הרב פנחס הכהן רבין, התחתן בישראל עם בת משפחת הרב יצחק ברוך, ראב"ד ירושלים, וחזר לבוכרה, שם היה לנשיא הקהילה שפעל רבות למען היהודים, ונרצח בשנת ה'תרפ"א על ידי הבולשביקים. סבו הוא הרב יצחק חיים הכהן רבין, רבה של בוכרה וגלילותיה ובנו ממלא מקומו של הרב פנחס הכהן רבין "הגדול".
למד אצל דודו, הרב חזקיה הכהן רבין שסמך אותו לרבנות, בהמשך נשא לאשה את בת דודו. כשעלה דודו-רבו לישראל דרך ערי פרס בשנת ה'תרפ"ט, מילא הוא את מקומו, עד לשנת ה'תרצ"ג, אז יצא בעצמו בדרך זו לכיוון ישראל.
בשנת ה'תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. למד אצל הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב ובישיבה בשכונת הבוכרים. הוסמך על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב יצחק הלוי הרצוג והרב עובדיה הדאיה.
בשנת תש"ה (1945) התמנה כרבו של בית הכנסת "צופיוף" שבשכונת הבוכרים, ובמקביל התמנה באותה שנה על ידי הרב עוזיאל כחבר בית הדין הספרדי בירושלים. עם קום המדינה התמנה לרבה של שכונת הבוכרים, יחד עם עמיתו ורבו הרב אריה חיימוב. כיהן כרבו של בית הכנסת הגדול של קהילת הבוכרים בירושלים "בבא תמא".
למחייתו עבד כשוחט בתל אביב, ובשנת תשכ"א (1961) מונה לראש השוחטים בעיר. בשנת תשכ"ג (1983) עבר להתגורר בתל אביב, ושימש במשרתו עד פרישתו לגמלאות בשנת תשמ"ז (1987).
בשנת תשכ"ו (1966) מונה לרבה הראשי של העדה הבוכרית בתל אביב. בשנת תשל"ז (1977) הוכתר לרבה הראשי של העדה הבוכרית בישראל.
נפטר בשבת בב' באדר ב' תשנ"ה.

משפחתו

בנו וממלא מקומו הוא הרב פנחס הכהן רבין, אשר שימש כאב"ד תל אביב ומשמש כרב הראשי של יהודי בוכרה. נכדו-הרב בן ציון, בנו של הרב פנחס הכהן רבין משמש כדיין בבית הדין הרבני פתח תקווה. בנו-נכדו מאיר רבין היה ממורשעי פרשת הולילנד. חתניו הם הרב אליהו זירקיוף הרב אברהם סלים, ראש ישיבת "מאור התורה" בירושלים; והרב יעקב עבאדי, ראש ישיבת "אמת ליעקב" בירושלים.
מכון ריאות

מכון ריאות הוא יחידה רפואית המתמחה באבחון מחלות ריאה ובטיפול בהן, היכולה להיות מסונפת לבית חולים כמרפאת חוץ. מכון ריאות מטפל בחולים מאושפזים וכן בחולי חוץ. פעילותם של רופאים מומחים בתנאים ובאמצעים שעומדים לרשותם במכון ריאות משפרת את איכות הטיפול בחולים באופן משמעותי. נמצא שבחולים שהופנו למכון ריאות על ידי רופאים אחרים, שונו האבחנות ב-30 אחוזים מהמקרים וב-40 אחוזים מהמקרים שונה הטיפול.
מכוני ריאה יכולים להתמחות במבוגרים או בילדים. ביכולתם לאבחן מחלות, לטפל בחולים גם במסגרת של אשפוז יום, לעקוב אחר מהלך מחלתם ולהדריכם בשימוש באמצעים רפואיים.
היקף העיסוק של מכוני ריאות כולל מחלות ריאה ודרכי נשימה כגון אסתמה, מחלת ריאות חסימתית כרונית, גידולי הריאה וגידולים בבית החזה, מחלות בסימפונות ומחלות באדר, אלרגיות, שחפת, שיעול, מחלות תעסוקתיות, יתר לחץ דם ריאתי, דום נשימה בשינה וקשיי נשימה. מכוני ריאות עשויים להיות מעורבים בהליכי הכנה להשתלת ריאה ושיקום לאחר הניתוח ואף להפעיל תוכניות הדרכה כגון סדנאות להפסקת עישון.
אמצעי אבחון וטיפול במכון ריאות כוללים מכשירי מדידה לתפקודי ריאה, מערכות לבדיקת שינה ומערכות לבדיקת מאמץ ולעריכת הדמיות. במכונים נערכות ברונכוסקופיות לשם אבחון ולשם טיפול ובדיקות פולשניות נוספות כגון בדיקה של נוזל האדר.
בתוך המכונים עשויות לפעול מרפאות ייעודיות כגון מרפאת יתר לחץ דם ריאתי או מעבדת שינה.
טבור

אופן היווצרות הטבור

כאשר העובר נמצא ברחם אמו הוא מחובר לשליה באמצעות חבל הטבור, המספק לו את צרכיו ואת חומרי הבניין שהוא נזקק להם. לאחר הלידה חותכים את חבל הטבור, והוא נותר כמין גלד באזור. כשבועיים אחרי הלידה נושר הגלד ונשארת גומה - הטבור.

צורת הטבור

מבחינה צורנית, מקובל לדבר על קיומן של שתי צורות עיקריות האפשריות לטבור: "שקוע" או "בולט". כמו כן, ישנה חלוקה לצורות משנה כגון "פונה ימינה" או "פונה שמאלה" וכדומה. הסיבות לקבלת צורת טבור אחת או אחרת אינן ברורות. כמו כן, לא נמצא הבדל בין צורות טבור נשיות לצורות גבריות. ישנה טענה כי צורת הטבור יכולה להוות מזהה ייחודי כמו טביעת אצבעות.

הטבור באופנה

במהלך התקופה שבה נהגו להשאיר את הבטן מכוסה לא הייתה כל אופנה לטבור, אך מרגע שהופיעו חולצות הבטן והמנהג לחשוף אותו התפתחה אופנה סביבו.
יש המעטרים את טבורם עם פירסינג או עם קעקוע סביבו. אפשרות נוספת היא ניתוח פלסטי לשינוי צורתו של הטבור כדי שיראה כמו שבעליו רוצים.
לעיתים מצטברים סיבי בגדים ותאים מתים בטבור, תופעה הקרויה מוך טבורי.
צבי אלדובי

חייו

אלדובי נולד בזקרפטיה ב-1904 למשפחה חסידית. בהיותו בן עשר נרצח אביו אשר לֶמל דוב מול משפחתו בזמן שניסה להגן על נערה יהודיה שברחה אל ביתם מפחד קוזאק שרדף אחריה. על שמו של האב קראו בניו את שם משפחתם אלדוב"י-אשר למל דוב בן יעקב.
בשנות ה-20 עלתה המשפחה ארצה. אלדובי למד באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1931–1937. קיבל תואר בוגר ותעודת הוראה במדעי הרוח. למד בבית המדרש למורים בבית הכרם. למד פיסול עם טרודה חיים בשנים 1938–1939 ולמד ציור עם הצייר פרופ' יוסף שוורצמן בשנים 1945–1946 ו- 1950–1951. 
השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ ובחו"ל מ-1944 ואילך. ממיסדי כפר האומנים עין הוד במורדות הכרמל.
פטרישה ניל

ביוגרפיה

נולדה כפטסי לואיז ניל, בפאקרד, קנטקי וגדלה בנוקסוויל, טנסי. היא למדה משחק באוניברסיטה באילינוי, שבין חבריה לכיתה נמנה צ'רלטון הסטון, והחלה להופיע בברודוויי. היא אף זכתה בפרס טוני על ההצגה "צד אחר של היער" ב- 1947, כשחקנית המשנה הטובה ביותר בדרמה, בטקס פרסי הטוני הראשון. את הופעת הבכורה הקולנועית שלה ערכה בקומדיה "ג'ון אוהב את מרי" (1949), בו כיכב רונלד רייגן בתפקיד הראשי. באותה שנה כיכבה בסרט "כמעיין המתגבר", לצד גרי קופר. עובדת היותו מבוגר מניל ב-25 שנה והיותו נשוי, לא הפריעה לשניים לנהל מערכת יחסים. בהמשך ניל נכנסה להריון מקופר, אך נאלצה לבצע הפלה כשהבינה כי אשתו של קופר לא תעזוב אותו. ההפלה גרמה לה רגשות אשמה במשך שנים רבות. 
היא כיכבה בסרטים כדוגמת "נקודת המפנה" על פי ספרו של ארנסט המינגוויי, אותו ביים מייקל קורטיז, "היום בו עמדה האדמה מלכת" שביים רוברט וייז ו"Operation Pacific" לצד ג'ון ויין. באותם ימים (1952) סבלה ניל מהתמוטטות עצבים, לקראת סיום מערכת היחסים בינה לבין קופר. 
ניל פגשה את הסופר הבריטי רואלד דאל בארוחת ערב שאירחה המחזאית ליליאן הלמן ב-1951. הם התחתנו ביולי 1953 ונולדו להם חמישה ילדים, כשהבכורה נפטרה מחצבת בגיל שבע. 
ב-1967, ניל כיכבה בדרמה "פנים בהמון" שביים איליה קאזאן, ובתפקיד משני בסרטים "ארוחת בוקר בטיפאני" ו"האד", עליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. 
ב-1959 שבה לברודוויי לתפקיד האם ב"בעל הנס", בו כיכבה גם אן בנקרופט. בפברואר 1965 פורסם בטעות בשבועון "Variety" כי פטרישה ניל נפטרה משבץ מוחי כפול, אולם האמת הייתה שהיא הייתה בקומה במשך 21 יום, כשבאוגוסט אותה שנה נולדה לה ילדה החמישי, שהייתה בת בריאה. בתום שלושים שנות נישואים התגרשה ניל מבעלה בנובמבר 1983.
ניל סירבה לתפקיד של "גברת רובינסון" ב"הבוגר", כי חשבה שהתפקיד בא זמן קצר מדי לאחר האירוע המוחי שעברה. היא שבה אל המסך הגדול בדרמה "הנושא היה שושנים" (1968), עליו קיבלה מועמדות לפרס האוסקר. ב-1971 הופיעה בסרט טלוויזיה בשם "The Homecoming: A Christmas Story", שהיה פיילוט לסדרה "משפחת וולטונס". למרות שזכתה על תפקידה בסרט בפרס גלובוס הזהב, היא לא הוזמנה לככב בסדרת הטלוויזיה. 
ב-1981 גילמה אותה השחקנית גלנדה ג'קסון בסרט הטלוויזיה על חייה "The Patricia Neal Story". בין תפקידיה המאוחרים נמנים "סיפורה של רוח רפאים", בו כיכבה לצד צוות שחקנים מרשים כפרד אסטר, מלווין דאגלס וג'ון האוסמן, בסרט הטלוויזיה "במערב אין כל חדש", גרסה מחודשת לסרט זוכה פרס האוסקר, עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי, סרט הטלוויזיה "היידי בת ההרים" ובסרט המתח של רוברט אלטמן "מי רצח את קוקי?".
מאלמה

תרבות

מוסדות השכלה חשובים בעיר הם אוניברסיטת מאלמה (Malmö högskola), שבה למדו 13,700 סטודנטים בשנת 2008; האוניברסיטה הימית העולמית של האו"ם (נוסדה ב-1983), ופקולטות מהאוניברסיטה הגדולה והוותיקה בעיר לונד השכנה, שנמצאות במאלמה, ובהן האקדמיה לתיאטרון, למוזיקה ולאמנויות. לעיר גם תזמורת סימפונית.
לעיר קבוצת כדורגל מפורסמת שאף הגיעה לגמר ליגת האלופות.
במאי 2013 אירחה מאלמה את ההפקה ה-58 של תחרות האירוויזיון, לאחר שהזמרת לורין, שייצגה את שוודיה באירוויזיון 2012, זכתה במקום הראשון.
בתרבות הפופולרית, העיר מככבת בסדרת הטלוויזיה השוודית-דנית "הגשר", שעלילתה מתרחשת במאלמה ובקופנהגן.
אורות אדומים

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי יוסי שוורץ שחר והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני, אשר אפיין כמה שירים נוספים מתוך אלבום הבכורה שלה, אני לא ברבי, בו השיר לא נכלל בסופו של דבר.
בנוסף לכך, עלה האודיו של השיר ליוטיוב עשור לאחר צאתו המקורית.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-29 במרץ 2009, כמה שנים לאחר צאתו המקורית. הקליפ בוים על ידי ענת זלמנסון-קוזניצוב. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את ג'ולייטה במקום דמוי מדבר.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-300 אלף צפיות.
הפרובינציות והטריטוריות של קנדה

השלטון הפדרלי והפרובינציות

לפרובינציות סמכויות רבות ביחס לממשל הפדרלי – סמכויות בנושא בריאות, חינוך, סעד. הממשל הפדרלי מעביר חלק מהמסים שהוא גובה לפרובינציות על מנת לממן נושאים אלה, וכן הפרובינציות יכולות לגבות בעצמן מיסים נוספים.
הפרובינציות והטריטוריות הן בעלי בית מחוקקים אחד (בניגוד לבית המחוקקים של קנדה הכולל בית תחתון (בית הנבחרים הקנדי) ומעליו בית עליון (הסנאט הקנדי).
במקור היו לחלק מהפרובינציות בתים עליונים, אולם אלה בוטלו במהלך השנים (המועצה האחרונה, זו של קוויבק בוטלה בשנת 1968).
החל מזמן ייסודה של קנדה ועד היום אחת השאלות המרכזיות בפוליטיקה הקנדית היא שאלת היחס בין הממשל הפדרלי לבין הפרובינציות השונות. החוקה של 1867 הגדירה מהם התחומים להם הפרובינציות אחראיות ומהם התחומים להם הממשל הפדרלי אחראי. עם זאת, ביומיום בפועל מתברר כי הגבולות אינם ניתנים תמיד להגדרה ברורה, וכך אף שנושא הבריאות למשל הוא בעיקרו בתחום הפרובינציאלי, מעורבת הממשלה הפדרלית ביוזמות שונות לקידומו בכל קנדה.
פנקסי

פִּנְקָסִי (כיתוב בדף אחורי, בפולנית ובגרמנית: PINKOSI) עם כותרת המשנה "לשומרים ולרעיהם", הוא כותרו של ספרון שהוענק לכל חבר וחברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", בשנותיה הראשונות. כולל את עיקרי התנועה בראשיתה, הסיסמאות והאמרות הנהוגות בה וסמליה, פרקי היסטוריה, לקט שירים אהודים, וטבלאות סדר יום. כל האמור ב"פנקסי": מקורות קדומים וחדשים זכה לשינון רב של אלפי חניכי התנועה, במפגשים וביחידות, באותן שנים, ועל כן היה מעין קנון קובע, שהשתתף בעיצוב התודעה הציבורית היהודית והציונית. 
מהדורתו הראשונה ראתה אור בהוצאת א. לוין אפשטיין אשר שכנה אז בעיר ורשה, בשנת תרע"ח 1918, מיד לאחר גמר מלחמת העולם הראשונה. ובעקבותיה, ראו אור מהדורות נוספות, שבהן שונו תוכני "פנקסי" ואף עברו תמורה מפליגה, בשל התמורות החברתיות והרעיוניות בתנועת "השומר הצעיר" ובסביבתה.

"מאמרי הנבחרים"

שבע ציטטות מהמקרא וחז"ל.