google/wiki40b huggingface dataset:
קצין ראשון

קצין ראשון (באנגלית: Chief Mate) בצי סוחר היא הדרגה השנייה בחשיבותה באונייה לאחר רב חובל. קצין ראשון משמש בדרך כלל כאחראי משמרת בגשר הפיקוד ומופקד על מטען האונייה ועל צוות הסיפון.
הקצין הראשון מדווח לרב החובל על היבטי הבטיחות והביטחון בהפעלת האונייה. בין שאר תחומי אחריותו נמצאים: רווחת אנשי הצוות, אימונם ובטיחות התנהגותם, כיבוי אש, פעולות חילוץ והצלה. הקצין הראשון הוא השני בפיקוד על האונייה ותופס את מקומו של רב החובל במידה והאחרון אינו מסוגל להמשיך בפיקוד.

קצין מטען

כקצין מטען, הקצין הראשון מפקח על טעינת, אחסנת, אבטחת ופריקת המטען. הקצין הראשון אף אחראי לשלום המטען במהלך ההפלגה. אחריות זו כוללת דאגה ליציבות המטען, במיוחד למטענים מסוכנים.
איזונה של ספינה במים היא מלאכה עדינה וזהירה, המושפעת ממספר משתנים ובהם רוח, גובה גלים ותדירותם, סערות ועוד. הקצין הראשון אחראי להפעלת מיכלי מי הנטל לצורך איזון האונייה ושיפור ביצועיה בנסיבות משתנות בים.

אחראי משמרת

הקצין הראשון משמש לרוב בתפקיד אחראי משמרת בגשר הפיקוד של האונייה. בעת שהאונייה בים או בנמל, הקצין הראשון אחראי לדווח לרב החובל על מצב הצוות והמטען במהלך משמרת של שמונה שעות מדי יום. באופן מסורתי הקצין הראשון נמצא ער בגשר הפיקוד בין השעות 4-8, מדי בוקר ואחר צהריים. בעת היותו במשמרת הקצין הראשון דואג ליישום כל תקנות בטיחות החיים בים, והתקנות נגד זיהום מי ים. בעת שהאונייה עומדת בנמל, הקצין הראשון מתמקד במהלך המשמרת בפעולות הטעינה והפריקה, בטיחות אש, משמרות אבטחה וניטור התקשורת עם גורמים שונים בחוף.
על פי תקנות ארגון הימאות הבינלאומי על הקצין הראשון לשלוט באופן שוטף בשפה האנגלית. זאת כיוון שרוב המפות הימיות הן בשפה זו וכך גם פרסומים שונים בנושאי בטיחות בים. אף שידורי מזג אויר לימאים, והודעות ביטחון לאוניות, רובם באנגלית. רוב תחנות החוף בעולם יוצרות קשר עם אוניות בשפה האנגלית.
בעת שקצין ראשון עומד במשמרת באונייה המפליגה בלב ים הוא נושא שלוש חובות עיקריות: ניווט האונייה, נקיטת אמצעי בטיחות בתנועה ליד כלי שיט אחרים, ותגובה לכל מצב חירום העלול להתעורר במהלך הפעלת האונייה. בדרך כלל הקצין הראשון נמצא במשמרת לצד מלח מוסמך המתפקד כהגאי וצופה. קצין ראשון חייב אף לדעת לתקשר בקוד מורס ובקוד האותות הבינלאומי בעזרת דגלי הקוד הבינלאומי, סמפור, או איתות באור.
מנחם לס

קורות חיים

לס נולד בחיפה בשנת 1937, בשם מנחם רוזנברג, וגדל בשכונת בת גלים. בגיל 16 השתתף ב"חידון הספורט" ששודר בקול ישראל בחסות העיתון חדשות הספורט ומשרד החינוך, את החידון הנחה ד"ר אורי זמרי ולס הגיע בו למקום השני. הגיע לניו יורק ב-1961 כסטודנט לביומכניקה יחד עם אשתו רינה סטודנטית לפסיכולוגיה והפך לעיתונאי השולח מאמרים לעיתונים בדואר דרך מקרה. הוא ואשתו השלימו את התארים האקדמיים שלהם, ונולדו להם שתי בנות. ב-1973 מתה אשתו רינה כתוצאה ממחלה, לאחר שנה נישא לגייל, נוצרייה אמריקאית שהתגיירה והם גידלו את ילדיהם יחד.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לסגל אוניברסיטת אדלפי בניו יורק. הוא היה פרופסור לביומכניקה, ועמד בראש החוגים לביומכניקה (בשנים 1969–1976) ולמינהל ספורט (בשנות ה-90). כמו כן, אימן את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בהצלחה מרובה, תוך שהוא משלב שחקני כדורגל שהגיעו מישראל וקיבלו מלגת לימודים. ב-1974 גברו על סיאטל פסיפיק וזכו באליפות המכללות של ארצות הברית במסגרת טורניר הדיוויזיה השנייה של ה-NCAA. בשנת 2001 הוצג בהיכל התהילה של האוניברסיטה. לס מספר כי הוא היה המאמן הראשון ששיבץ את הכדורגלן נמרוד דרייפוס לעמדת המגן הימני, בה זכה להצלחה גדולה.

כעיתונאי ופרשן

לס כתב לעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב", ו"הארץ". כמו כן, הוא כתב חמישה ספרים בנושא כדורסל, שחלקם הפכו לרבי מכר.
לפני תקופת הטלוויזיה, נחשב לס חלוץ בתחומו, ושנים רבות היה הכתב הישראלי היחיד שכיסה בפרוט את ליגת ה-NBA. הוא נודע בסגנון כתיבה מיוחד, שהושפע רבות מדיימון ראניון, והחדיר ללשון העיתונות מונחי ספורט רבים שמקורם בשפה האנגלית. כדי להציג לקורא העברי את חוקי משחק הבייסבול, תרגם לס בתחילת דרכו את בלדת הבייסבול הקלאסית קייסי עם האלה, מאת ארנסט לורנס ת'אייר, שנכתבה ב-1880.
בעשור השני של המאה ה-21 לס מתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה. הוא הבעלים והעורך של אתר הספורט "Hoops", אתר עצמאי ופופולרי המסקר את ליגת ה-NBA, וענפי ספורט שונים, ומעניק במה לכותבים וגולשים אורחים.
סמרקנד

היסטוריה

העיר סמרקנד נוסדה באלף השלישי לפני הספירה, והייתה חלק מהאימפריה הפרסית במרבית שנות קיומה.
העיר הייתה תחנה בסעיף צפוני של דרך המשי בה הובילו סחורות שונות מסין למזרח התיכון ולאירופה.
בשנת 329 לפני הספירה כבש אלכסנדר מוקדון את העיר. במהלך הכיבוש נגרם נזק לעיר, אך היא התאוששה במהירות ותחת ההשפעה ההלנית החדשה  פרחה העיר והתפתחה. אומצו טכניקות בנייה חדשות. מרכיבים מהתרבות היוונית קלאסית השפיעו על האומנים המקומיים. 
סמרקנד נכבשה על ידי הפרסים בסביבות שנת 260 לספירה. החל מהמאה השביעית לספירה הייתה העיר תחת שלטון מוסלמי. ובתקופה זו הפכה למרכז מסחרי גדול. בראשית תקופת השלטון המוסלמי הייתה בסמרקנד קהילה דתית מגוונת והיו בה מאמינים מדתות שונות כולל בודהיזם, זורואסטריות, הינדואיזם, מניכאיזם, יהדות ונצרות. עם זאת, לאחר זמן מה, הפכה האסלאם לדת הדומיננטית בסמרקנד, לאחר שמרבית האוכלוסייה המירה את דתה. 
העיר נכבשה ונהרסה על ידי הצבא המונגולי בראשותו של ג'ינגיס חאן בשנת 1220.  נבנתה העיר מחדש על ידי טימור לנג, אשר השיב אותה לגדולתה, והפך אותה לבירת האימפריה הטימורית שהשתרעה מהודו וגבול סין ועד טורקיה. בשנת 1404 הורה טימור לנג על בניית מאוזוליאום לנכדו מוחמד סולטאן. בחורף 1405 מת האמיר טימור שהכין לעצמו אחוזת קבר בעיר מולדתו שחריסבאז, אולם מעברי ההרים לשם היו מושלגים והאמיר נקבר לצד נכדו במקום ששמו הוסב ל"גור-י-אמיר" - "קברו של האמיר". עוד לפני מאוזולאום זה הפך למקום הקבורה של טימור, שני בניו ושני נכדיו.
לאחר מותו של טימור לנג הפך נכדו, אולוג בג בשנת 1409, למושל מטעם השאח ושלט בעיר 40 שנה. בתקופת שלטונו נבנה מצפה הכוכבים (1428 - 1429) הגדול.
העיר נלקחה על ידי האוזבקים ונשלטה על ידיהם מראשית המאה ה-16 עד עלייתה של ח'אנת בוכרה במקביל לשקיעתה של סמרקנד.
בשנת 1868 נכבשה העיר על ידי רוסיה. הגנרל הרוסי אלכסנדר ק. אברמוב שעמד בראש כוחות הכיבוש הפך למושל העיר מטעם השלטון הרוסי, והעיר הפכה לבירת חבל טורקסטן. לאחר מכן העיר נכבשה על ידי בנו של האמיר מבוכרה, אולם הוחזרה כעבור זמן קצר לאימפריה הרוסית. בשנת 1888 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל הטרנס-כספית.
מספר שנים לאחר הקמת ברית-המועצות, בשנת 1925, נבחרה העיר לבירת הרפובליקה הסובייטית החדשה אוזבקיסטן, אולם ב-1930 הועברה הבירה לטשקנט. משנת 1991 נכללת העיר במדינת אוזבקיסטן העצמאית והיא אחת מהערים החשובות במדינה ואתר תיירות מוביל בה, כשרבים המבנים בה שהוכרו כנכס לשימור עולמי בחסות אונסק"ו.

אקלים

בעיר שורר אקלים צחיח למחצה. בסמרקנד הקיץ חם ויבש והחורף קפוא וגשום יחסית. יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר של השנה עם טמפרטורות שיכולות להגיע עד ל-42 מעלות צלזיוס, וחודשי החורף קרים, עם שיאים של 25 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. בממוצע כ-30 ימי שלג בחורף. רוב המשקעים יורדים בחודשים דצמבר עד אפריל.
ג'ון אוגוסטוס רובלינג

ג'ון אוגוסטוס רובלינג (12 ביוני 1806 בגרמניה – 22 ביולי 1869 בארצות הברית) הוא מהנדס גשרים תלויים ומתכננו של גשר ברוקלין בניו יורק.

ראשית חייו

רובלינג שנולד במילהאוזן שבגרמניה היה בן זקונים. לאביו הייתה חנות טבק קטנה ואימו שגידלה ארבעה ילדים זיהתה את כשרונותיו הייחודיים וטיפחה את צעיר בניה. למרות מצבה הכלכלי הרעוע של המשפחה, היא דאגה לו למורה פרטי למתמטיקה ובגיל צעיר שלחה את רובלינג ללמוד ארכיטקטורה והנדסת גשרים בברלין. ב-22 במאי 1831 היגר רובלינג לארצות הברית ורכש חלקת אדמה בסקסונבורג שבמדינת פנסילבניה.

קריירה

הגשר התלוי המפורסם ביותר שתכנן רובלינג הוא גשר ברוקלין, המחבר בין מנהטן וברוקלין, מעל האיסט ריבר. במהלך עבודות ההכנה לבניית הגשר נפצע רובלינג ברגלו. הרופאים, שנאלצו לכרות את בהונותיו, לא הצליחו להצילו כשלקה במחלת הטטנוס. זמן קצר לפני מותו מינה רובלינג את בנו, וושינגטון רובלינג, בן ה-33, לאחראי על הפרויקט. אלא שגם הבן נפגע קשה תוך כדי העבודה על הגשר, שהחלה ב-3 בינואר 1870. רובלינג הבן הפקיד את ביצוע הפרויקט בידי אשתו, אמילי וורן רובלינג.
אלי ראכלין

קריירה עיתונאית ברדיו

את הקריירה ברדיו החל בגלי צה"ל, שם שימש עורך חדשות ומאוחר יותר גם כתב בריאות. היה בצוות ההקמה של רדיו לב המדינה, הקים את מחלקת החדשות בתחנה והגיש תוכניות שונות.

קריירה עיתונאית בטלוויזיה

מעברו לטלוויזיה החל בתחנה המקומית תבל דרום, שם שימש כעורך ראשי וכמגיש חדשות. בהמשך עבד בתוכנית "כלבוטק" כתחקירן וכבמאי כתבות וערך את "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
מקיץ 2003 חבר בדסק החדשות של "חדשות 10", שם שימש בין היתר כעורך במהדורה המרכזית, ב"מועצת החכמים" ובמשדרים מיוחדים. שימש בעבר כמנהל הניו מדיה בחדשות 10 ואחראי על התיאום עם נענע 10 ועם מחלקת הסלולר.
כיום עורך ומגיש "חדשות 16:00" ומבזקים . לפני מיזוג הערוצים הגיש בערוץ עשר את התוכנית "מהדורת 19:00".
מרצדס-בנץ SL-קלאס

היסטוריה וגרסאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פרקסילה

פְּרַקְסִילָה (ביוונית: Πράξιλλα) הייתה משוררת לירית יוונייה שפעלה באמצע המאה החמישית לפני הספירה בסִיקִיוֹן, מדינה בצפון חצי האי הפֶּלוֹפּוֹנֶסִי.
משירתה שרדו רק חמישה קטעים (פרגמנטים) קצרצרים.
מעבר לכך לא ידוע עליה דבר, פרט לכמה הערכות סותרות על שירתה, שנכתבו מאות שנים אחריה.
Out In Africa

פסטיבל הסרטים הלהט"בי בדרום אפריקה Out In Africa (באנגלית: Out In Africa South African Gay and Lesbian Film Festival, או OIA) הוא פסטיבל קולנוע להט"בי אשר נוסד בשנת 1994 כדי לחגוג את ההכללה בחוקת דרום אפריקה של סעיף האוסר אפליה על רקע של נטייה מינית. מטרת הפסטיבל הייתה לשנות את המצב של חוסר הנראות של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס (להט"ב) בחברה ובתרבות הדרום אפריקאית, אחרי עשרות שנים של דיכוי באפרטהייד, ולהיאבק נגד דימויים שליליים של להט"בים בקהילות מסורתית ודתיות, וכן כדי לשמש פלטפורמה לדיון על המצב של להט"בים בדמוקרטיה החדשה.
הפסטיבל נערך מדי שנה ביוהנסבורג ובקייפטאון, עם פסטיבלי "לווין" קטנים יותר בעיירות אחרות.
הפסטיבל פועל במשך כ-20 ימים בכל שנה, בין סוף ספטמבר עד תחילת נובמבר. מוצגים בו סרטים מקומיים ובינלאומיים, מז'אנרים שונים, כולל סרטים קצרים, תיעודיים, קומדיות ודרמות.
מרגריטה, נסיכת ליינינגן

ביוגרפיה

מרגריטה נולדה ב-9 במאי 1932 בקובורג, לקרל, נסיך ליינינגן ולמריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה. ב-5 בינואר 1951 התחתנה מרגריטה עם פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן, בנו הבכור של פרידריך, נסיך הוהנצולרן, ומרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, ממנו נולדו לה שלושה בנים. ב-16 ביוני 1994 התאבדה מרגריטה בביתה באיברלינגן.
שהבאנו

שהבאנו (בפרסית: شهبانو) היה תוארם של חלק ממלכות פרס (איראן המודרנית) והאימפריה הפרסית הקדומה, המקביל לתואר שאה ושווה ערך לקיסרית. משמעות התואר בפרסית הוא 'הגברת שאה'. התואר הסאסאני לשהבאנו היה bâmbişnân bâmbişn שמשמעו 'מלכת המלכות', כשלוחה להיותה אשתו העיקרית של המונרך, ועל-מנת להבדילה מיתר המלכות המשתייכות לבית המלוכה.
מאז הכיבוש המוסלמי של פרס  במאה ה-7, פארה דיבה הייתה לאישה הראשונה והיחידה להיקרא בתואר שהבאנו, הקיסריות הסאסאניות בוראנ-דח'ת  ואזרמי-דח'ת  היו האחרונות לשאת בתואר זה לפניה.
Slaughterhouse

2008: התחלה

הלהקה הוקמה בסוף 2008 לאחר שג'ואל אורטיז, Crooked I, רויס דה ''9'5 וג'ו באדן הופיעו יחד בשיר "Slaughterhouse" מהאלבום "Halfway House" של ג'ו באדן. הם החליטו להקים ביחד להקה וקראו ללהקה על שם השיר שבו שיתפו פעולה יחד. כל ארבעת חברי הלהקה עוררו בעברם המוזיקלי מידה מסוימת של מחלוקת. הם התייחסו לעובדה זו בשיר "Move On" שם אמרו לכל השואלים, כי עברם מאחוריהם ושאלות הנוגעות לאירועים אלו אינן רלוונטיות, לדעתם.

2009–2010: אלבום בכורה

האלבום הראשון של הרביעייה בתור להקה יצא לאור ב-11 באוגוסט 2009 תחת חברת התקליטים E1 Music. דווח שהאלבום הוקלט במשך שישה ימים בתחילת חודש יוני. מפיקי האלבום היו די ג'יי ח'ליל, מיסטר פורטר, האלכימאי ו-StreetRunner.
ב-18 ביוני 2009 יצא לאור הסינגל הראשון (הלא רשמי) מתוך האלבום דרך חשבון הטוויטר של ג'ו באדן. שמו של הסינגל היה "(Woodstock (Hood Hop" ובו התארחו צמד הראפ .M.O.P. הסינגל הרשמי הראשון היה "The One". בסוף 2009 יצא לאור הקליפ השני מהאלבום לשיר "Microphone", שבוים על ידי ריק קורדארו. אלבום הבכורה שלהם מכר כ-18,000 עותקים בשבוע הראשון (רק כ-20,000 נשלחו לחנויות), ועד 5 בספטמבר עמדו המכירות על כ-31,000 עותקים בסך הכל.
תחילה הלהקה תכננה להוציא לאור את אלבומם השני בשנת 2010 כש-Crooked I הציע לקרוא לו "No Muzzle", לעומת זאת רויס דה רויס דה "9'5 שניהל שיחות עם חברת התקליטים שיידי רקורדס (של אמינם הידוע כידידו של רויס דה "9'5) אמר, כי לדעתו את האלבום השני שלהם יש להפיץ בחברת תקליטים גדולה.

2011–הווה: שיידי רקורדס, On The House ו-Welcome to: Our House

השמועות על החתמת הלהקה בחברת התקליטים שיידי רקורדס גברו מאוד, ובסופו של דבר במרץ 2010 פרסם ג׳ואל אורטיז בחשבון הטוויטר שלו האשמות כנגד חברת E1 Music, שלדבריו ניסו לחסום את ההתקשרות שלהם עם חברת שיידי רקורדס ורמז שגורם אחר מעורב בעניין. בתגובה לטענות מצד חברת Amalgam Digital אמר ג'ו באדן, כי סיבוכים עם חברת E1 Music היו הגורם לכך שהעסקה עם שיידי רקורדס לא יצאה לפועל בעבר. הלהקה הוציאה לאור את השיר "(Beamer, Benz or Bentley (ShadyMegaMix" כשהם עדיין חתומים ב-E1 Music. הלהקה (ללא ג'ו באדן) התארחו באלבום Recovery של אמינם בשיר "Session One", גם זה בעודם חתומים ב-E1 Music. הלהקה התארחה בשיר "Loud Noises" של Bad Meets Evil.
ב-8 בפברואר 2011 הוציאה הלהקה לאור את המיני אלבום "Slaughterhouse EP", שכלל ארבעה שירים חדשים ושני רמיקסים לשירים ישנים. ב-12 בינואר 2011 אושר באופן רשמי שהלהקה חתמה יחד עם הראפר Yelawolf בשיידי רקורדס. שניהם הופיעו יחד עם אמינם בשער של המגזין XXL במרץ 2011.
ב-19 באוגוסט 2012 הוציאה הלהקה לאור את המיקסטייפ "On The House". תשעה ימים לאחר מכן (ב-28 באוגוסט) הלהקה הוציאה לאור את אלבומם השני, "Welcome to: Our House". בשבוע הראשון לצאת האלבום נמכרו כ-52 אלף עותקים בארצות הברית.
האן-מינדן

היסטוריה

לא ניתן לציין בוודאות את השנה בה הוקמה העיר. האזור מוכר כמקום יישוב כבר מהמאה ה-9, אך העדות הכתובה הראשונה לקיומה של העיר היא במסמך משנת 1183. שמה המקורי של העיר היה מונדן, אך שונה עם הזמן לשם האנוברש מונדן (עקב הברית שנחתמה עם ממלכת האנובר), כדי להבדיל בין מונדן לבין העיר מינדן (Minden) הנמצאת לא הרחק, ואשר שמה מבוטא בצורה כמעט זהה.
מאוחר יותר, כדי למנוע בלבול עם העיר האנובר, השם קוצר ל- האן-מונדן.
סומאק

סומאק הוא תבלין מוכר במטבח המזרח-תיכוני, הניתן להכנה מפירותיו של כל אחד מ-250 הזנים של צמח האוג. הזן המזוהה ביותר ממין זה בארץ הוא אוג הבורסקאים.
השימוש בתבלין נפוץ במיוחד באזור המזרח התיכון, שם הוא גדל באופן טבעי באזורי החורש הים-תיכוני, מאזור הלבנט ועד איטליה, אך מינים מסוימים של צמח האוג גדלים גם בצפון אמריקה, שם נרתעים לעיתים מלהשתמש בו, עקב דמיונו לצמח אחר ממשפחת האוג, הקיסוס הרעיל.

מקור השם

מקור השם סומאק הוא בשפה הסורית, ממנה התגלגל לערבית ואף לצרפתית של ימי הביניים, ומשמעותו "אדום", בעקבות הצבע האדום העז של פירותיו.

שימושי התבלין

על מנת להפיק את התבלין מצמח האוג, נכתשים פירותיו הבשלים של הצמח לאבקה דקה בעלת גוון אדום-סגלגל. בנוסף, ניתן להשרות את הפירות במים חמים, עד שישחררו את טעמם, ולהשתמש במיץ כפי שמשתמשים במיץ לימון. במקומות מסוימים אף משתמשים במיץ שנוצר במקום חומץ או תמרינדי. 
האבקה בעלת הטעם הלימוני משמשת לרוב במנות בשר ועוף ובסלטים, בעיקר עם בצל. כמו כן מוסיפים אותה לתערובת התבלינים ממנה מורכב הזעתר.
בצפון אמריקה נוהגים להכין סומאק ממספר זנים של צמח האוג הנפוצים שם, וכן מכינים מפירותיו משקה אדמדם חמוץ הדומה בטעמו ללימונדה. במטבח הערבי, נהוג להוסיף את תבלין הסומאק לחומוס ולמנות סלטים המוגשות לצד המנה העיקרית, בעיקר בשילוב עם בצל, משום שהסומאק מרכך את חריפותו ומאזן את טעמו של הבצל.
במטבח הפרסי והכורדי, מוסיפים אותו לאורז או לקבב, ובמטבח הטורקי והירדני הוא מוגש על גבי מנות קטנות של קבב או על לחמעג'ון.

שימושים רפואיים

ברפואה של ימי הביניים שימש הסומאק לריפוי של מספר מחלות, בעיקר כאלו הקשורות לעיכול. לאחדים מזניו יש ריכוז גבוה במיוחד של נוגדי חמצון, שלהם השפעה חיובית על הגוף, ובתרבויות שונות השתמשו בפירותיו של אוג הבורסקאים או באבקה המופקת מהם גם לטיפול בכאבי אוזניים ובהפרעות במתן שתן.

עיבוד עורות

עליו של צמח האוג מפיקים כמות גדולה של טאנין, חומר המסייע בעיבוד עורות. לכן זכה הצמח לשם העברי "אוג הבורסקאים". בימי קדם השתמשו בכל חלקי הצמח לעיבוד ולצביעת עורות.
מארק האדון

חייו

האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים. הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר. על פי ראיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד.
האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד", ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים.
מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה. הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד. השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד.
בפברואר 2015 פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה, על המכתב חתמו מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות, מארק האדון נמנה בין החותמים המפורסמים.
דמיטרי ליכצ'וב

ביוגרפיה

דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל.
בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה.
החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור.
בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד.
ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין.
ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
ריקודה פוטש

רִיקוּדָה פּוֹטַש (נכתב גם פוטאש; בכתיב יידי פּאָטאַש; 1906, סְקַאלה, גליציה – 15 במאי 1965, ירושלים) הייתה משוררת וסופרת יידית.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1906 ליקותיאל פוטאש ולחנה בת מרדכי בורנשטיין, משפחה אמידה ומשכילה מצ'נסטוחוב, שעברה ב-1904 לסְקַאלה שבגליציה המזרחית. אביה, שהיה כתב בעיתון היידי "אונזער לייבען" ("חיינו"), היה צאצא למשפחה חסידית. על אף שגדלה באווירה מסורתית, הושפעה מן התרבות והספרות הפולנית. בשנת 1922 הופיע פרסום הבכורה שלה, "צוועי לידער" ("שני שירים"), ביומון הלודז'אי "לודז'ער פאלקסבלאט". היא כתבה ופרסמה שירים ביידיש וכן סיפורים קצרים וסיפורי ילדים בבמות יידישאיות שונות, ובהן ב"לודז'ער טאגבלאט". כמו כן תרגמה ליידיש מן הספרות הפולנית.
עוד בהיותה בפולין החלה בכתיבת דרמה בשם "סקאלעס" ("שלבים"), שהופקה כעבור שנים בארץ ישראל. כמו כן כתבה קומדיה, "דורך דער וואנט" (דרך הקיר").
בשנות ה-20 התחברה לחבורת משוררים יהודים בלודז'. באמצע שנות ה-20 נישאה למשורר חיים לייב פוקס (1897–1984) וממנו נולדה בתה היחידה אביבית. כעבור זמן התגרשו השניים, ובשנת 1934 עלתה פוטש עם בתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים, שם התגורר אחיה מרדכי נרקיס, שניהל את בית הנכות בצלאל. זמן קצר לאחר מכן מינה אותה נרקיס למנהלת הספרייה של בית הנכות ששכנה בקומה השנייה בבניין. בשנת 1944 נפטרה אמה בירושלים.
בשלושים שנות חייה בארץ ישראל הרבתה פוטש לכתוב על החיים בארץ ישראל וליוותה בשירה ובפרוזה את השינויים והתמורות בחיי העם היהודי באירופה והיישוב היהודי בארץ. כמו כן כתבה על מוטיבים מהתנ"ך ותיאורי טבע. חלק ניכר מכתיבתה היה על ירושלים, נופיה ואנשיה. בשנת 1952 יצא אוסף משיריה, "פון קידרון טאל" ("מעמק קדרון"), ובו התייחסה לשואה ולמלחמת העצמאות.
את כתיבתה בשנותיה האחרונות הקדישה בעיקר לסיפורים קצרים על הווי החיים בירושלים, ובהם תיארה בססגוניות את שכונות ירושלים ואת אורחותיהם של בני העדות השונות. כמו כן הציגה את הקונפליקט הבין-דורי של הורים שמרנים ומסורתיים ובני הדור הצעיר בישראל החדשה. שיריה, סיפוריה ורשימותיה פורסמו בקביעות בעיתונות היידית. בשנת 1968, שלוש שנים לאחר מותה, יצא לאור קובץ הסיפורים תחת השם "אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים").  
נפטרה בירושלים בשנת 1965, בגיל 59.
איוואן רהון

ביוגרפיה

רהון נולד בקרמרת'ן שבמחוז קרמרת'נשייר. כשהיה בן חמש עברה המשפחה לגור בקארדיף. הוא למד בבית הספר "Ysgol Gyfun Gymraeg Glantaf", שם החל להופיע בהצגות בבית הספר. לפני שהחל ללמוד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) הופיע רהון בפסטיבל "National Eisteddfod of Wales".

חיים אישיים

רוהן מדבר ולשית ואנגלית שוטפת. אחיו הבכור, אלד, הוא מוזיקאי. ב-2015 הקליטו השניים יחד את הסינגל "Rhodd".
I Am Not a Witch

העלילה

בזמביה, ילדה בת 8 נשלחת למחנה למכשפות אחרי אירוע בנלי בכפרה.

הפקה

ההשראה של ניוני לסרט הייתה מסיפורים שקרו של האשמת של ילדות בזמביה בכישוף. במחקר שלה לסרט, היא נסעה לגאנה ושהתה במחנה מכשפות, ולמדה על חיי היומיום בו.

ביקורת

באתר הביקורת Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג חיובי של 100%, במבוסס על 37 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 7.4/10.
מארק קמודי, מעיתון The Observer, נתן לסרט 4 מתוך 5 כוכבים, ושיבח את עבודתה של ניוני, הצילום של דייוויד גאייגו, ואת הופעתה של מולובווה. הוא כתב: "סרט הבכורה של רונגאני ניוני, סיפורה של ילדה בזמביה שמואשמת בכישוף, הוא קומי, טראגי – ויפהפה באופן שובה לב." ג'סיקה קלאנג, מ"וראייטי", גם שיבחה את הצילום בסרט, וכתבה: "הגישה של ניוני היא אולי כאוטית למדי, וקצת עקיף בשביל להיות מובן לחלוטין... אבל בחקירתה של הדיכוטומיות של העתיק והמודרני, המוכר והזר, הפרוזאי והמיסטי, יש לה באופן ברור מה לומר, וכעת, הודות לסרט ביכורים מרענן, מסקרן ופרובוקטיבי זה, יש לה לפניה קריירה שלמה שבה תוכל לומר זאת".
אנה סמית, ב-Time Out, נתנה ל-I Am Not a Witch חמישה כוכבים, וכתבה "באופן מרשים, תסריטאית ובמאית הבכורה רונאגנו ניוני גורמת לכל התערובת המסחררת הזו לעבוד". סטיבן דלטון, מבקר ב"הוליווד ריפורטר", קרא לסרט "בכורה אוריגינלית באופן שובה ורעננה מבחינה סגנונית פרי עבודתה של הבמאית הוולשית ילידת זמביה, רונגאני ניוני. I Am Not a Witch הוא אחת הבכורות היותר מעוררות עניין ב'שבועיים של במאים' בפסטיבל קאן. סרט דמוי אגדה על ילדה אפריקאית קטנה שמגורשת מכפרה בהאשמת כישוף, המשלב הומור יבש עם סוריאליזם קליל, ויזואליות צבעונית עם בחירות מוזיקליות מפתיעות".
מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים

אותות עצמאות לאומיים

אותות המציינים את עצמאותה של מדינה מהממלכה המאוחדת. חלק מהאותות הם גם אותות מערכה שכן הם מציינים מערכה מצד הכוחות הבריטים על עצמאות המדינה.

האותות אשר ניתנו הם: אות רודזיה (1979-1980, על השתתפות במאבק העצמאות), אות ההנצחה של איחוד דרום אפריקה (1910), אות עצמאות הודו (1947), אות פקיסטן, אות החניכה של הכוחות המזוינים של סיילון (1949-1951), אות עצמאות סיירה לאון (1961), אות עצמאות ג'מיקה, אות עצמאות ניגריה (1960), אות עצמאות אוגנדה (1962), אות עצמאות מלאווי (1964), אות עצמאות פיג'י (1970), אות עצמאות פפואה גינאה החדשה (1975), אות עצמאות איי שלמה (1978).

אותות בינלאומיים

אותות הניתנים ליחידות או פרטים בכוחות המזוינים הבריטים עבור מערכה אך ניתנים על ידי צד שלישי כלומר מדינה בעלת ברית אשר מעניקה את האות, או כוח בינלאומי (או"ם או נאט"ו) המעניק את האות ללוחמים תחת חסותו. לא כל האותות והעיטורים הניתנים לחיילי הכוחות הבריטים מאושרים לענידה, ישנם אותות אשר מאושרים לענידה רק באירועים מסוימים. 

האותות המובאים כאן הם האותות הניתנים לענידה בידי חברי הכוחות המזוינים הבריטים.

אותות האו"ם

אות משימת קוריאה (מלחמת קוריאה 1950 - 1955), אות משימת ONUC (קונגו 1960 - 1964), אות משימת UNFICYP (קפריסין 1964 - כיום), אות משימת UNTAG (נמיביה 1989 - 1990), אות השירות המיוחד באו"ם (UNOCHA פקיסטן 1989 - 1990, הרכבת האווירית לסראייבו 1992 - 1996, UNSCOM עיראק 1991 - כיום), אות משימת UNIKOM (גבול עיראק כווית 1991 - 2003), אות משימת MINURSO (מרוקו 1991 - כיום), אות משימת UNAMIC (קמבודיה 1991 - 1992), אות משימת UNPROFOR (יוגוסלביה לשעבר 1992 - 1995), אות משימת UNTAC (קמבודיה 1992 - 1993), אות משימת UNOMIG (גאורגיה 1993 - כיום), אות משימת UNAMIR (רואנדה 1993 - 1996), אות משימת UNAVEM 3 (אנגולה 1995 - 1997), אות משימת UNTAES (קרואטיה 1996 - 1998), אות משימת UNOMSIL (סיירה לאון 1998 - 1999), אות משימת UNAMET (טימור המזרחית 1999), אות משימת UNMIK (קוסבו 1999 - כיום), אות משימת UNAMSIL (סיירה לאון 1999 - כיום), אות משימת UNTAET (טימור המזרחית 1999 - כיום), אות משימת MONUC (קונגו 1999 - כיום), אות משימת UNMEE (אתיופיה ואריתריאה 2000 - כיום).

אותות נאט"ו

אות נאט"ו רפובליקת יוגסלביה לשעבר (1992 - 2002), אות נאט"ו קוסובו (1998 - 2002), אות נאט"ו מקדוניה (2001 - 2002), אות נאט"ו שלא סעיף 5 הבלקן (הבלקן 2003 - 2004, קוסובו 2003 - כיום, מקדוניה 2003).

אותות בינלאומיים

אות התצפית של הקהילה האירופית (יוגוסלביה לשעבר 1991 - 1992), אות איחוד מערב אירופה על שירות במשימה (יוגוסלביה לשעבר 1992 - 1996), אות שירות מדיניות הביטחון וההגנה האירופאי (מלחמת אפגניסטן 2004 - כיום).