google/wiki40b huggingface dataset:
לילה שקט, לילה קדוש

לילה שקט, לילה קדוש (במקור בגרמנית: Stille Nacht, heilige Nacht; באנגלית נקרא Silent Night) הוא שיר חג מולד מסורתי ופופולרי שהולחן בשנת 1818 על ידי פרנץ קסאוור גרובר למילותיו של יוזף מור, בעיירה הקטנה אוברנדורף ביי זלצבורג (Oberndorf bei Salzburg) שבאוסטריה. לאורך השנים השיר תורגם ליותר מ-300 שפות שונות ברחבי העולם, הוקלט על ידי מספר גדול של זמרים בז'אנרים מוזיקליים רבים ומגוונים, והוא אחד משירי חג המולד הפופולריים ביותר של כל הזמנים.

היסטוריה

השיר בוצע לראשונה בערב חג המולד של שנת 1818 בכנסיית ניקולס הקדוש בעיירה אוברנדורף שבאוסטריה. הכומר הצעיר יוזף מור עבר לעיירה שנה אחת לפני כן. מור כתב את מילות השיר עוד בשנת 1816.
המנגינה הולחנה על ידי פרנץ קסאוור גרובר, מנהל בית ספר ונגן עוגב מהכפר הסמוך ארנסדורף. לפני ערב חג המולד מור העביר את מילות השיר לגרובר וביקש ממנו שילחין מנגינה לשיר על מנת שהשיר יבוצע בכנסייה בערב חג המולד. השיר בוצע לראשונה במיסה שנערכה בליל ה-24 בדצמבר 1818.
עדי שטרן (מעצב גרפי)

השכלה אקדמית

בוגר המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל (1992) ומוסמך אוניברסיטת רדינג, בריטניה, בטיפוגרפיה ועיצוב גופנים (2003).

קריירה מקצועית

עם תום לימודיו עבד במשך כשנתיים בסטודיו של דוד טרטקובר. בין השנים 1994–2015 הוביל סטודיו לתקשורת חזותית וטיפוגרפיה שהתמחה בעיצוב בתחומי התרבות והאמנות. בין הגופים עימם עבד לאורך השנים ניתן למנות את מוזיאון העיצוב חולון, מוזיאון תל אביב לאמנות, להקת המחול בת-שבע, האוניברסיטה העברית, פסטיבל ישראל, התזמורת הקאמרית הישראלית, המרכז הבינתחומי הרצליה, שידורי קשת, האופרה הישראלית ויד ושם.
לצד אלה ייעץ לחברות מהחשובות בעולם בתחום עיצוב הגופנים, ביניהן: Microsoft Typography, Linotype, Monotype.
לצד פעילותו כמעצב, שטרן כותב ומרצה על ההיסטוריה והעיצוב של הכתב העברי.

תערוכות ופרסים

עבודותיו השתתפו בתערוכות רבות בארץ ובעולם וזכו בפרסים שונים ביניהם הפרס הראשון בתחרות איגוד המעצבים הטיפוגרפים של טוקיו, יפן, (TDC Tokyo)
פרסי כסף וארד בתחרות ה-Art Directors Club, (ADC), New York.
אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות וזוכה פרס העיצוב מטעם משרד החינוך והתרבות.

פעילות אקדמית

מרצה בבצלאל החל משנת 1997 וראש המחלקה לתקשורת חזותית בין השנים 2008–2015.
בהובלתו הוקמה התוכנית הראשונה בישראל לתואר שני בתקשורת חזותית.
בין מרץ לספטמבר 2015 כיהן כמ"מ נשיא בצלאל והחל באוקטובר 2015 מכהן כנשיא המוסד.
בין תפקידיו כנשיא פועל להמשך גיוס המשאבים הנדרשים ולהקמתו של קמפוס בצלאל החדש ע"ש ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל במגרש הרוסים בירושלים. בנין הקמפוס מתוכנן על ידי משרד האדריכלים SANAA מטוקיו, והוא צפוי להוות עוגן מרכזי בהתחדשות האורבנית של מרכז העיר ירושלים.
שו-סין

שו סין היה מלך שומרי מן השושלת השלישית של אור. לפי רשימת המלכים השומרית היה בנו של אמר-סין, אבל חלק מן החוקרים סבורים ששו-סין היה אחיו של אמר-סין. שו-סין, כמו קודמיו, נלחם (בעיקר במזרח ומערב) לכל אורך מלכותו. בשנה השלישית למלכותו הוא הרס את שימנום והפך את התושבים המקומיים לעובדי כתר באזור ניפור. שו-סין חיתן את הבת שלו עם אנסי אנשן כדי לחזק את הגבול במזרח.
כמו קודמיו, שו-סין בנה מקדשים חדשים . בשנת שלטונו האחרונה הושלמה בנייתו של "בית אל שרה" באומה. שו-סין הואלל עוד בחייו, באזורים שונים של שומר נמצאו מקדשים לכבוד מלך-אל שו-סין.
תדירות ההתקפות של האמוריים עלתה בתקופת שלטונו, והוא היה צריך לבנות ביצורים יותר מהר מאשר קודמיו. הוא הורה לבנות חומה באזור פרת. אורך החומה היה בערך 200 קילומטר וכונתה "מפרידה דידנים". דידנום או דודנום היה שמו של אחד השבטים האמוריים.
שלט שו-סין במשך 9 שנים.
גנש

מיתוסים ואמונות

לסיפור על ראש הפיל של גנש, יש גרסאות שונות ומגוונות. 
בגרסה המקובלת ביותר, עיצבה פרווטי, אימו של גנש, את גופו של הילד מהאבק שהסירה מגופה ואז הציבה אותו בכניסה לבית על מנת שאיש לא יפריע לה בזמן המקלחת. כאשר הופיע שיווה, בעלה של פרווטי, הוא לא הכיר את הילד אשר לא נתן לו להיכנס לבית והגיב על ידי שריפת ראשו. לאחר שנודע לו כי הילד הוא בנו, חיפש שיווה, יחד עם שאר האלים, ראש חלופי לילד, עד שלבסוף מצאו ראש של פיל צעיר. כפיצוי, נתן שיווה לגנש את תפקיד ראש משרתיו.
בגרסה אחרת של הסיפור, הראתה פרווטי את תינוקה החדש לשיווה, אשר למראה פניו שרף את ראשו של התינוק. במצוות האל ברהמה החליף שיווה את ראשו השרוף של גנש בראש הראשון אותו מצא, ראש של פיל.
החוסר בחט אחד מוסבר גם הוא על ידי מיתוסים שונים. לפי אגדה אחת, האווטאר (התגלמות מוחשית) השישי של וישנו, שנקרא פאראשורמה, הגיע יום אחד לבקר את שיווה אך נתקל בדרכו בגנש שחסם את הדרך. פאראשורמה זרק לעברו את הגרזן שלו וגנש, ביודעו שהגרזן נשלח אליו על ידי שיווה, התיר לו לכרות את אחד מחטיו. מיתוס אחר טוען שבשעת הכתיבה של המָהַאבּאראטַה (שהוכתבה לו על ידי ויאסה), נשברה הציפורן איתה כתב גנש את הטקסט. ובבהילות הכתיבה של דברי הקודש הוא כרת את חטו השמאלי כתחליף לעט השבור.
גנש ידוע כאומקרה, כיוון שגופו משקף את מנטרת האוֹם, בשל כך נתפס גנש כהתגלמותו של היקום כולו. ראש הפיל שלו מסמל את החוכמה והיופי של הפיל החזק אך העדין. כלי התחבורה שלו הוא עכבר, מה שמסמל את יכולתו לגלות כל סוד קיים. בחירתו בעכבר כבן לוויה מעידה בנוסף על צניעותו הרבה של גנש.
גנש הוא אל המזל, אל אחזקת הבית ואל הכתיבה. הוא נחשב למסיר מכשולים מאיימים ולכן נהוג לפנות אליו לפני ביצוע כל משימה בתפילה: אַוּם שְרִי גַאנֶשאַיה נַמַה (ברכו את שמו של גנש). הוא נחשב לרחום עד כדי כך שדי אך להיזכר בו כדי לקבל את בירכתו והגנתו.

גנש צ'אטורתי

לכבודו של גנש נחגג פסטיבל שנתי שמתחיל בגנש צ'אטורתי, הארבעה בחודש בהאדרה (שנופל באוגוסט או ספטמבר), ונמשך 10 ימים. הפסטיבל מגיע לשיאו בתהלוכות בהן נושאים פסלי חמר של האל תוך כדי שירה, ומטבילים אותם במקווי מים עד שהפסלים מתמוססים במים.
הפסטיבל נחגג כחג פומבי מאז ימי האימפריה המרתית, אולם בימי השלטון הבריטי בהודו הוא איבד את אופיו הציבורי והפך לחגיגה משפחתית. בסוף המאה ה-19 חידש מנהיג תנועת העצמאות ההודית לוקמאניה טילאק את החגיגות הציבוריות של הפסטיבל.
ממלכת ארצות השפלה

שמה של הממלכה

שמה המקוצר של הממלכה בהולנדית הוא "נדרלנד" (Nederland) שמשמעותו "הארצות הנמוכות" או "ארצות השפלה". תרגום של שם זה מקובל בשימוש רשמי גם בשפות אחרות, למשל אנגלית - The Netherlands, צרפתית - Les Pays Bas, גרמנית - Niederlande. בעברית מקובל יותר השם "הולנד", שהוא בעצם שמם של שני המחוזות המאוכלסים ביותר בממלכה בחלק האירופי של הממלכה: צפון הולנד ודרום הולנד. כיוון שהולנד ובלגיה היו בעבר מאוחדות, מקובל לכנות את האזור באירופה שבו הן שוכנות כ"ארצות השפלה".
 קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו.

נתונים סטטיסטיים

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: מרכיב לא רלוונטי, קרי "האנטילים ההולנדיים" ותצוגה לא מאורגנת.
קאבול

מיקום

העיר ממוקמת לאורך עמק צר לאורך נהר קאבול, בקרבת מעבר ח'ייבר.
קאבול מקושרת עם הגבול של טג'יקיסטן באמצעות מנהרה העוברת מתחת להרי הינדו-כוש.

היסטוריה

במקום קיים יישוב החל משנת 1200 לפני הספירה. בשנת 300 לפני הספירה נבנה במקום יישוב פרסי בשם קאבורה.
במהלך המאה הראשונה נכבשה העיר על ידי הקושאנים ואחריהם תחת שילטן הינדי. בשנת 664 נכבשה העיר על ידי הערבים.
במאה ה-13 נכבשה העיר על ידי המונגולים. במהלך המאה ה-13 הייתה העיר חלק מממלכת טימור. בשנת 1504 נכבשה העיר בשנית על ידי השליט המוגולי באבור.
השאה הפרסי נאדר שאה כבש את קאבול בשנת 1738. במהלך המאה ה-18 שחרר אמיד שאח דורני את העיר והשיבה לשלטון אפגני. בנו, טימור שאה הפך את העיר לבירת אפגניסטן בשנת 1772.
בשנת 1839 כבשו הבריטים את העיר מידיו של דוסת מוחמד ששלט בעיר באותה עת, והמליכו שליט בובה - את שאה שוג'אע דוראני. בשנת 1841 מרדו התושבים בשלטון הבריטי והביאו לנסיגתם של הבריטים מהעיר. הצבא הבריטי כבש את העיר מחדש בשנת 1842 ובזז אותה, אולם באותה שנה נסוג חזרה להודו, ודוסת מוחמד חזר לשלוט בעיר.
הבריטים שבו אל העיר בשנת 1878 וכבשו אותה מידיו של שיר עלי ח'אן אולם התושבים המקומיים רצחו את הבריטים שהגיעו אל העיר. הג'נרל רובטס שב בראשות כוח בריטי אל העיר בשנת 1879 במטרה להעניש את התושבים, והשאיר שליט בובה לשלוט במדינה.
בראשית המאה ה-20 שלט בעיר המלך אמאן אללה אשר ביצע רפורמות רבות בעיר, לביניהן חיבור העיר למערכת החשמל והקמת בתי ספר לבנות. בשנת 1919 הכריז אמאן אללה על עצמאות אפגניסטן מידי הבריטים.
בשנת 1928 הודח המלך על ידי המורד הטג'יקי חביב אללה כַּלַכּאני, ושלט בעיר תשעה חודשים, עד שאחיו החורג של אמאן אללה, נאדר שאה גרש אותו וחזר לשלוט במדינה.
בשנת 1932 נפתחה בעיר אוניברסיטת קאבול והחל מ-1950 רוצפו רחובות העיר בסיועה של ברית המועצות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התפתחה העיר. נפתחו בה חנויות מערביות ובשנת 1967 נפתח בעיר גן החיות של קאבול.
ב-23 בדצמבר 1979 פלשה ברית המועצות לאפגניסטן וכבשה את העיר. במשך עשר שנים נלחמו מורדי המוג'הידין בתמיכת ארצות הברית נגד הכיבוש הסובייטי.
בשנת 1992 נכבשה העיר על ידי המורדים, אך הם החלו לריב בינם לבין עצמם, דבר שהביא להפסקת כל פעילות המסחר בעיר ולהרס רב. הלחימה בעיר נמשכה עד ספטמבר 1996, אז כבשו הטליבאן את כל העיר, הרגו עשרות אלפי תושבים ובהם הנשיא נג'יבוללה והעבירו את הבירה לקנדאהר.
ב-12 בנובמבר 2001 כבשו כוחות ארצות הברית את העיר, ולאחר כיבוש יתר המדינה, הפכו את העיר לבירת המדינה.

כלכלה

בעיר מייצרים בעיקר מוצרי ביגוד, רהיטים וסלק סוכר.

תחבורה

במרחק 25 קילומטרים מהעיר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי קאבול, שהוא גם נמל התעופה הראשי של המדינה. הנמל משמש בסיס לחברת התעופה הלאומית של אפגניסטן אריאנה נתיבי אוויר אפגנים ועוד מספר חברות פרטיות. טרמינל בינלאומי חדש נבנה על ידי ממשלת יפן והחל לפעול מאז 2008. הטרמינל הוא הראשון מבין שלושה שמתוכננים להיפתח. השניים האחרים יפתחו כשהתנועה האווירית תגדל. בנוסף יש גם טרמינל צבאי ובאגף של הנמל נעשה שימוש על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית וחיל האוויר האפגני. גם נאט"ו משתמשת בנמל התעופה של קאבול, אבל רוב התנועה הצבאית נמצאת בבסיס בגרם מצפון לקאבול.
בקאבול אין עדיין שירותי רכבות, אבל הממשלה מתכננת לבנות מסילות לצפון ולמזרח. בנוסף יש תכנונים לבנות בעתיד מסילת רכבת תחתית בעיר.
גרם שמיים

גרם שָמַיִם (ברבים: גַּרְמֵי־שָמַיִם) הוא עצם טבעי משמעותי אשר מצוי בחלל. גרמי השמים מחולקים על ידי הקהילה האסטרונומית למספר קטגוריות משנה.
תחום שמות גרמי השמיים וקטלוגם התפתח במהלך ההיסטוריה בד בבד עם התפתחות חקר האסטרונומיה.
בעת העתיקה נודעו שמות רק לשמש, לירח, לכמה מאות כוכבים ולכוכבי הלכת שנראו בקלות לעין אנושית. אך מספר העצמים שנצפו בחלל זינק במאות השנים האחרונות מכמה מאות למעל מיליארד. המספר הגבוה, שממשיך לגדול מדי שנה, יצר את הצורך במערכת שיום סיסטמטית, כדי שאפשר יהיה לזהות עצמים אלה באופן חד משמעי. לעצמים שההתעניינות בהם גדולה יותר, נועדו שמות מיוחדים וספציפיים.
כיום, האיגוד האסטרונומי הבינלאומי מוכר על ידי האסטרונומים והמדענים ברחבי העולם, כגוף בעל הסמכות הרשמית לשיום בפועל לגופים שמימיים. הצורך בשמות חד משמעיים נענה על ידי האיגוד ביצירת מספר מערכות נומנקלטורה סיסטמטיות עבור הגופים השמימיים השונים.
רוסאטום

היסטוריה

הגוף הראשון ברוסיה שהיה אחראי לניהול התעשייה הגרעינית ברוסיה היה משרד ממשלתי בשם "המשרד הסובייטי לבניית מכונות", אשר הוקם ב-23 ביוני 1953 על פי החלטת נשיאות מועצת הסובייט העליון של ברית המועצות. המשרד התקיים עד 1992 תחת שמות שונים, בהם "המשרד לאנרגיה אטומית" (Министерство атомной энергетики СССР) ו"המינהל הראשי הראשון של הממשלה הסובייטית" (Первое главное управление при Совете Народных Комиссаров СССР). ביוני 1988 שונה שמו ל"המשרד לתעשייה ואנרגיה אטומית של ברית המועצות" (Министерство атомной энергетики и промышленности СССР).
ב-1992 נקרא מחדש בשם "המשרד לאנרגיה אטומית" (Минатома России, Министерства Российской Федерации по атомной энергии). במרס 2004, במסגרת הרפורמה הפדרלית של פוטין, שונה שוב שם המשרד ל"רוסאטום, הסוכנות הפדרלית לאנרגיה אטומית" (Федеральное агентство по атомной энергии). בשנת 2008 הסוכנות הופרטה בחלקה והפכה לחברה ממשלתית הנסחרת בבורסה ואחראית לניהול התעשייה הגרעינית הרוסית ונקראת בשם "התאגיד הממלכתי לאנרגיה אטומית "רוסאטום"".
סיביל (ספר)

השפעת היצירה

בעת שהספר ראה אור, שאלת קיומה של תופעת פיצול האישיות היה שנוי במחלוקת בין אנשי המדע. אחד הטיעונים נגד קיום התופעה היה שרוב העדויות שנאספו על התופעה הוא מטיעונים משפטיים של נוכלים המנסים להתחמק מעונש; הם טוענים כי הפשעים שהם ביצעו התבצעו ידי אישיות אחרת ששלטה בגופם. המקרה של סיביל, שהיה בין מכריעי הכף לקבלת קיום התופעה היה שונה לחלוטין מזה של עבריינים המתרצים את מעשיהם בבית המשפט. סיביל הגיעה לטיפול בלא שהיה לה שום רישום פלילי והדרישות שלה מהמטפלים היו דומות לאלה של צרכני בריאות אחרים.
סרט מצליח, על פי ספר רב מכר, שקדם לסיביל ועוסק בתיאור מקרה אמיתי של פיצול אישיות, שלוש פנים לחוה, הביא את תופעת פיצול האישיות לתודעת ההמונים אך לא שכנע את מרבית המומחים בקיומה. קשה לדעת מדוע השפעת היצירות על המומחים הייתה כה שונה, אולם ייתכן שהדבר קשור להבדל העיקרי בין היצירות. את שלוש פנים לחוה קל יחסית לצרוך. לעמות זאת, תיאורי ההתעללות שעברה סיביל הופכים את הסרט ואת הספר לקשים לצפייה ולקריאה ורישיון ההקרנה של הסרט מותנה ביידוע הקהל בהמלצת המומחים שלא לראות אותו מתחת לגיל 17.
כשהגיעה סיביל לטיפול, המקרה שלה התגלה כיוצא דופן גם בין המקרים החריגים של פיצול אישיות, בעיקר משום שאצל סיביל נמצאו לא פחות מ-16 אישיויות שונות, ביניהן גם שני נערים. בזמן הטיפול, בשנות ה-50 של המאה ה-20, היה זה המקרה הידוע הראשון של אישיות בת המין השני אצל אדם הסובל מפיצול אישיות; מאז תועדו עוד כמה מקרים כאלה. כל אחת מן האישיויות השונות של סיביל הופיעה בזמן מסוים בחייה, כמפלט ממצב בלתי אפשרי לסיביל עצמה, והריפוי, בתהליך קשה, ממושך ומתיש, נמצא לבסוף באיחוד כל האישיויות, שהיו למעשה היבטים שונים באישיותה המקורית, המדוכאת, של סיביל עצמה.
מטען בתפזורת

מטען בתפזורת (אנגלית: Bulk cargo) הוא מטען סחורות, אשר נשלחות באמצעי תחבורה, בכמויות גדולות וכשהן לא ארוזות. המטען נפרק, או נשפך, אל תוך אמצעי התחבורה, באמצעות כף מחפר, או צינור, כשהוא במצב נוזלי או מוצק. בין אמצעי התחבורה המשנעים מטענים בתפזורת נמצאים: אוניות צובר, קרונות רכבת, או משאיות. סחורות בתפזורת מסווגות לסחורות יבשות או נוזליות.
נושאת התפזורת הגדולה בעולם היא אוניית הצובר Berge Stahl, לה הדחק של 364,768 טון. נמל התפזורת העמוס בעולם הוא נמל ניו אורלינס.
וולפרם סיברס

וולפרם סיברס (Wolfram Sievers) נולד ב-10 ביולי 1905 בהילדסהיים והוצא להורג ב-2 ביוני 1948. היה המזכיר הכללי של חברת  אננארבה בין 1935-1945 ופושע מלחמה נאצי.

ביוגרפיה

סיברס נולד ב-1905 בהילדסהיים, גרמניה. אביו היה מוזיקאי בכנסייה הפרוטסטנטית ואף הוא סומן כמוזיקאי מחונן. סיברס הורחק מבית הספר לאחר שהתגלה שהיה חבר פעיל ב Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund, האגודה האנטישמית הגדולה והמשמעותית ביותר בגרמניה של אחרי מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן, החל סיברס את לימודיו בהיסטוריה, פילוסופיה וחקר דתות באוניברסיטה הטכנית בשטוטגרט תוך כדי עבודתו כמוכר ספרים. ב-1929 הצטרף למפלגה הנאצית. וב-1933 הוא מונה למנהל המחקר של שמורת הטבע אקסטרנשטיינה ביער טויטובורג ולראש המשלחת של אננארבה לבוסלן, שוודיה. ב-1935, הצטרף סיברס לאס אס ומונה למזכיר הראשי והמנהל בפועל של חברת אננארבה על ידי הימלר, עד סופה של המלחמה התקדם סיברס לדרגת אס אס-קולונל, אחת הדרגות הבכירות בארגון

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי-אירופה, עבד במחנה הריכוז דכאו יחד עם אוגוסט הירט ורודולף ברנדט בתחום הניסויים בבני אדם, במסגרת זו, סייע במחקר על 112 אסירים יהודים, אשר נבחרו, צולמו, נמדדו והוצאו להורג שלדי היהודים נועדו להשלים את אוסף השלדים באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג, צרפת. מחקר זה ידוע כאוסף השלדים היהודים. מעשי הרצח בוצעו במחנה מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף. ב-1943 סיברס הקים, בהוראתו של הימלר, את המכון למחקר מדעי צבאי ומונה למנהל המכון. במכון הוקמו שתי מחלקות שנוהלו על ידי זיגמונד ראזכר ואוגוסט הירט, המכון מומן על ידי הואפן אס אס וביצע ניסויים נרחבים בבני אדם במחנות דכאו ונאצוויילר. הניסויים כללו: הכנסת אסירים לתאי ואקום על מנת לדמות תנאי טיסה בגבהים. הוצאת אסירים ערומים לקור במשך 14 שעות או השלכתם למי קרח על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר להבריא חיילים שקפאו בשדה הקרב. הניסויים כללו גם ירי על אסירים וקטיעת איבריהם כדי לבדוק יעילות חומר המזרז קרישת דם. כל הניסויים התנהלו במחנה דכאו בין החודשים יולי לספטמבר 1944, ישנן ידיעות על כך שסיברס ביקר במחנה ב-20 ביולי על מנת לפגוש את הרופאים שביצעו את הניסויים.

משפט והוצאה להורג

כוחות אמריקאים שפשטו על מטה אננארבה בוויסכנפלד מצאו מסמכים המקשרים את וולפרם סיברס לארגון. מסמכים אלו הפלילו למעשה את סיברס אשר נשפט במשפט הרופאים בגרמניה בתאריך ה-20 באוגוסט 1947, להגנתו, סיברס טען שסייע לארגון מחתרת נגד השלטון הנאצי עוד החל מ-1929, טענה זו אף נתמכה יותר מאוחר על ידי פרידריך היילסכר, שהיה חבר באחד מארגוני המחתרת הגרמנים. למרות זאת, סיברס נמצא אשם כפושע מלחמה וכמבצע פשעים כנגד האנושות. סיברס הואשם בחלקו באוסף השלדים היהודים וכמו כן בסיועו לניסויים בבני אדם במחנות דאכאו ונאצויילר. במהלך המשפט, סיברס כונה על ידי אחד העיתונאים במשפט כ"כחול הזקן הנאצי" בגלל "זקנו העבה והשחור כדיו". הוא הוצא להורג בתלייה בתאריך ה-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג.
הכברי

"Cyclecar"

"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
תחנת ויקטוריה (לונדון)

תחנת הרכבת התחתית

תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה מחולקת למעשה לשתי תחנות; תחנה המשרתת את קו ויקטוריה ותחנה מעט מרוחקת משם ומחוברת בעזרת מעבר תת-קרקעי, אשר משרתת את הקווים סירקל ודיסטריקט. קו ויקטוריה הוא קו במפלס עמוק, בעוד שהתחנה השנייה קרובה לפני הקרקע משום שהקווים נחפרו בצורת "חפירה וכיסוי".
בשלב הראשון נפתחה תחנת הרכבת התחתית ב-24 בדצמבר 1868 על ידי חברת 'מטרופוליטן דיסטריקט ריילווי' (לימים קו דיסטריקט). בשנת 1872 התחנה הפכה לחלק מהמעגל המרכזי (Middle Circle) והמעגל החיצוני (Outer Circle) עד שאלו הופסקו בשנת 1900 ו-1908 בהתאמה. בתחילת המאה מבנה התחנה המקורי שופץ מחדש ונבנה מעליו בניין משרדים, בין השנים 1902-3 קו הרכבת התחתית שודרג למערכת חשמלית. בשנת 1949, בנוסף לקו דיסטריקט שעבר בתחנה, נחנך גם הקו סירקל שהתבסס על קו 'המעגל הפנימי' (Inner Circle).
ב-7 במרץ 1969 נפתח החלק השני של תחנת הרכבת התחתית; תחנה במפלס עמוק, קרובה יותר לתחנת הרכבת הראשית, לשירות קו ויקטוריה החדש. תחילה הייתה התחנה תחנה סופית עד לסיום העבודות על הקו, וב-23 ביולי 1971 נפתח החלק הדרומי של הקו לכיוון בריקסטון.
תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה היא תחנה מוצעת להיכלל בקו צ'לסי-האקלי, המוכר גם בתור "קרוסרייל 2" (Crossrail 2). קו זה עתיד להיכנס לשלבי הסיום רק לאחר השלמת הקו הראשון "קרוסרייל 1" בשנת 2018.
רבי בנימין בר יפת

חייו

כתלמידו של רבי יוחנן מסופר עליו שליווה את רבו בביקור בצור או צידון. עם זאת, בהשוואה לגדולי תלמידיו של רבי יוחנן היה רבי בנימין בר יפת נחשב לפחות מוסמך במסירת שמועותיו של רבו. כאשר התגלתה סתירה בין מאמר שמסר רבי בנימין בשם רבי יוחנן לבין מאמר שמסר רבי חייא בר אבא, הכריע רבי זירא לטובת רבי חייא בר אבא, מפני שהיה דייקן יותר וגם היה נוהג לחזור על תלמודו בפני רבי יוחנן לעיתים תכופות, בניגוד לרבי בנימין.
על מקומו ומשפחתו לא ידוע דבר. בעל ספר יוחסין השלם מזכיר את אביו ברשימת האמוראים, ונראה שהחשיבו לאמורא.

מאמריו

כל מאמריו בתלמוד אינם משל עצמו אלא בשם רבותיו; מאמריו בשם רבי יוחנן עוסקים בדרך כלל בענייני הלכה, ואלו שבשם רבי אלעזר בן פדת - בדרך כלל באגדה. 
ממאמריו בהלכה: גם מי שאומר הבדלה ("אתה חוננתנו") במוצאי שבת בתפילת העמידה - צריך לשוב ולהבדיל על כוס יין. (בבלי, ברכות לג, א).
ממאמריו באגדה: יעקב אבינו השתחווה ליוסף בנו, על פי הפתגם המקובל: "תעלא בעידניה - סגיד ליה" (אפילו שועל, בזמן שהוא המושל - השתחווה לו).
A Nice Pair

הבדלים בין הגרסה האמריקאית לבין הגרסה האנגלית

A Nice Pair יצא במהדורות שונות בארצות הברית ובאנגליה. ישנם מספר הבדלים בין הגרסות בדיסק הראשון, מה שהופך את הגרסה האנגלית למועדפת יותר על רוב המעריצים של הלהקה. ככל הנראה, החטיבה האמריקאית של החברה ניסתה ליצור מחדש את הדיסק הראשון מקלטות שכבר נערכו עבור הגרסה האמריקאית של האלבום הראשון של פינק פלויד בשנת 1967. יש הסבר לכך על העטיפה האחורית של הגרסה האמריקאית של "A Nice Pair": שירים שלא נכללו באלבום האמריקאי הראשון ("Flaming", "Astronomy Domine" ו-"Bike") נכללו באלבום הזה, אבל טעויות חדשות נעשו. הקלטה חיה של "Astronomy Domine" באורך 8 דקות מהאלבום "Ummagumma" החליפה את הקלטת האולפן המקורית באורך 4 דקות במהדורה האנגלית, כי כנראה חברת הארווסט/קפיטול איבדו את העותק שלהם של הקלטת האולפן. הגרסה האמריקאית של "A Nice Pair" גם החלישה את הסוף של "Interstellar Overdrive" והוסיפה מספר שניות של דממה לפני תחילת השיר "The Gnome".

עטיפה

עטיפת האלבום עוצבה על ידי קבוצת "היפנוזיס" שעיצבה עטיפות רבות של אלבומי פינק פלויד אחרים, כגון "The Dark Side of the Moon". העטיפה מורכבת מארבע עטיפות שכל אחת מהן מורכבת מ-9 תמונות שונות. העטיפות לא היו מספיק "חזקות" להוות עטיפת אלבום לבדן, ולכן שולבו יחד. כל תמונה מסמלת פתגם ידוע או משחק מילים באנגלית; לדוגמה, התמונה הימנית באמצע מראה מזלג על כביש, שמסמל מטאפורה באנגלית שמשמעותה רגע מכריע, נקודת מפנה או שיא. התמונה האמצעית העליונה מראה שדיים של אישה, משחק מילים ויזואלי על שם האלבום - A Nice Pair - זוג נחמד (במהדורה האמריקאית הודבקו מדבקות סגולות או לבנות עם הכיתוב "Pink Floyd A Nice Pair" על תמונת האישה העירומה).
הרי האפנינים

היווצרות

הרכס הוא רכס עתיק בן לפחות 65 מיליוני שנים על פי ההערכות. על פי השערות של מדענים הרכס עלה והתגבש לקראת סוף תור הקרטיקון. תהליך זה התרחש כשהלוח האפריקאי החל להתנגש בעדינות בלוח האירו-אסיאתי. באותו אירוע טקטוני נוצרו גם הרי האלפים. הרי הרכס מורכבים בעיקר משכבות שמקורן בתור השלישון ובעידן המזוזואיקון.

מקור השם

מקור השם "אפנינים" עשוי לנבוע מהשורש הלטיני "penne" שמשמעותו היא נוצת קולמוס. מקור נוסף לשם עשוי להיות שמו של רכס הרים הקרוי הפנינים (אנגלית: Pennines), רכס הרים נמוך המשתרע מדרום סקוטלנד לצפון אנגליה, במרכזו של האי בריטניה הגדולה.
עד המאה ה-3 לפני הספירה השם התייחס לחלקו הצפוני של הרכס בלבד, המשתרע המאלפים הדרום מערביים ועד לאנקונה. פוליביוס היה הראשון כנראה שהגדיר את כל הרכס בשם זה.

גאוגרפיה

חצי האי האפניני, המהווה את מרבית שטחה של איטליה, נקרא על שם ההרים האלה. ההרים מיוערים וירוקים ברובם, אך בימים עברו היו ירוקים ומיוערים עוד יותר. פליניוס הזקן מספר בעיקר על עצי אלון, אורן ואשור. הגורם לצמצום משמעותי בכמות הוא כריתת עצים אך הממשלה האיטלקית החלה במהלכים של ייעור מחדש בהרים אלה. הפסגה הגבוהה ביותר נקראת הר גרן ססו (2,912 מטרים), והיא מכוסה בחלקה בקרחון הדרומי ביותר באירופה. הפסגות הגבוהות ביותר מכוסות קרח כמעט כל השנה. הפסגה המוכרת הנמוכה ביותר היא בגובה של 1,525 מטרים ושמה הוא הר נרון.
המורדות המזרחיים של ההרים, הפונים לכיוון הים האדריאטי, הם תלולים, בעוד שהמורדות המערביים מהווים מישור שעליו שוכנות מרבית הערים ההיסטוריות של איטליה.

בעלי חיים

בהרים היו נפוצים בעבר דובים ו[זאב מצוי|[זאבים]]. כמו כן היו נפוצים בהרים, כנראה בימי האימפריה הרומית, יעלים או עזי בר. היום אין זכר לעזים או יעלים, הדובים נכחדו מהאזור כמעט כליל אך יש עדיין להקות זאבים באזור. לכן, נכון להיום, יש שימוש נרחב בכלבי-רועים להגנה על העדרים בהרים.
שליטה ובקרה

מערכת שליטה ובקרה (בראשי תיבות: שו"ב) היא מערכת צבאית המיועדת לתת לדרג הפיקודי את תמונת שדה הקרב בזמן אמת.
באנגלית נקראת המערכת Command & Control System ‏(ובקיצור - C²)‏.

היסטוריה

בימים עברו הצבאות היו קטנים וזירות הקרב מצומצמות. נפוליאון בונפרטה עדיין מיקם את עצמו כמפקד עליון סמוך לכוחות הנלחמים.
פיקוד ושליטה מודרניים על צבא בקנה מידה גדול התאפשרו רק עם הפיתוחים הטכנולוגיים. הדוקטרינה של שליטה מרחוק באמצעות טלגרף פותחה במטה הכללי של הצבא הפרוסי בימי ביסמרק ונוסחה בראשית המאה ה-20 על ידי ראש המטה הכללי, אלפרד פון שליפן.
[הקרב המודרני ינוהל] מתוך בניין משרדים מרווח, שבו מצויים בהישג יד טלגרף, טלפון ומנגנון אלחוט, בעוד צי של מכוניות ואופנועים, המוכן להפליג מיד, ממתין לפקודות. כאן, בכורסא נוחה ליד שולחן גדול, משקיף המפקד המודרני על כל שדה הקרב על גבי מפה. מכאן הוא מטלפן מילות עידוד וכאן הוא מקבל דוחות ממפקדי ארמיות וגייסות, ומן הכדורים הפורחים וספינות האויר הצופים על תנועת האויב.
— מובא אצל ברברה טוכמן, אוגוסט 1914 עמ' 150
ישראל בר-און

ביוגרפיה

בר-און נולד וגדל בבאר שבע.
ב-2007 ניצח בר-און בתחרות כישרונות של אזור הדרום בתחום הזמר שנערכה ב"מרכז הצעירים" בבאר שבע. בתחרות זו, הנשפטת על ידי צוות שופטים שחלקו מגיע מתחום המוזיקה, שרים המתחרים רק שירים מקוריים.
בר-און הגיע בשנת 2008 למבחן בד של העונה השישית בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", צלח אותו והתקבל לנבחרת העונה. כבר במבחן הבד הראשון התבלט בר-און וזכה לתגובות נלהבות מהשופטים, והצופים בחרו אותו כמבחן הבד האהוד בעונה. במבחן בד זה שר בר-און שיר מקורי, "בדיוק כמו פעם", אותו שר גם בערב הגמר. השיר נגע בעזיבתו של בר-און את בית הוריו בעקבות יציאתו בשאלה.
במהלך העונה השישית של התוכנית "כוכב נולד", שר ישראל שירים ישראליים במגוון סגנונות. בהם בלטו: "מלח הדמעות" של אביב גפן, "הלאה" של רבקה זוהר, "אני אוהב" מתוך הכבש השישה עשר ו"כמו צמח בר" של רחל שפירא. הדואט שביצע עם מעיין חג'בי לשיר "מיליונים" של אתי אנקרי נבחר על ידי הצופים לדואט האהוד ביותר בעונה. 
בתחרות הגמר, שנערכה ב-26 באוגוסט 2008, התמודד מול כרמל אקמן ולי בירן ובתום התחרות הוכרז כמנצח עם 56% מהקולות בשיקלול קולות הקהל והשופטים.
לאחר גמר כוכב נולד מינה בר-און את טמירה ירדני, מפיקת כוכב נולד, לאמרגנית שלו. הוא הופיע ברחבי הארץ והשתתף בפסטיבל שירי הילדים לצד יהודית רביץ, קרן פלס וגידי גוב באותה השנה.
ב-10 בינואר 2010, כשנה וחצי לאחר התוכנית "כוכב נולד", יצא לאור אלבומו "דע מאין באת". האלבום כולל 13 שירים שבר-און כתב והלחין, בהפקתם המשותפת של יוני בלוך, דוד חמד, ובר-און עצמו.
ב-24 ביולי 2013 התפרסם לראשונה בוואלה! שבר-און תובע את הזכיינית קשת, טדי הפקות וד"ר אילן רבינוביץ' שגרמו לו לסבל נפשי.
ב-16 באוקטובר 2019 חשף כי הוא מתמודד עם מאניה דיפרסיה

חיים פרטיים

ביוני 2012 בר-און נישא למנהלת האישית שלו, נויה גרנות
לשניים נולד בן.
באוקטובר 2019 הודיע בראון שהשניים בדרך לגירושים דרך פוסט בפייסבוק .