google/wiki40b huggingface dataset:
הפוסטולטים של תורת הקוונטים

ערך זה עוסק בהנחות ובעקרונות היסוד של תורת קוונטים לא יחסותית כפי שמקובל להציגם בגישה המודרנית. הערך מציג את ניסוח דיראק, אשר משלב את שני הניסוחים הקודמים: מכניקת המטריצות של ורנר הייזנברג, ומשוואת הגל של ארווין שרדינגר. מאוחר יותר פותחו לתורת הקוונטים ניסוחים שונים מאד, אך שקולים, למשל ניסוח אינטגרלי מסלול של ריצ'רד פיינמן, וניסוח תורת הקוונטים במרחב הפאזה של חוסה אנריקה מויאל ואחרים.
לשם הבנת הערך רצוי להכיר את סימון דיראק.

גדלים מדידים

לכל גודל פיזיקלי מדיד מתאים אופרטור הרמיטי הפועל במרחב ההילברט. לדוגמה לגודל המדיד תנע מתאים אופרטור התנע המסומן לרוב כ, ולאנרגיה מתאים אופרטור ההמילטוניאן המסומן לרוב ב . הוקטורים העצמיים של האופרטורים (מכונים גם מצבים עצמיים) מהווים מערכת אורתונורמלית שלמה.
משק האוצר

משק האוצר הייתה חווה בין כפר סבא הערבית וקלקיליה שנוהלה בשנים 1931–1942 על ידי חברת האוצר.

הקמת המשק

אדמות המקום, בשטח של כ-116-130 דונם, נרשמו במרשם המקרקעין של טולכרם ב-10 בנובמבר 1926, על שמם של חוסיין וקמיל שאנטי, בניו של ראשיד א-שאנטי, שנפטר בפברואר 1925. חוסיין וקמיל לקחו מספר הלוואות וכנגדם משכנו את השטח, שכלל אז פרדס ומספר מבנים. משההלוואות לא הוחזרו, הועמד השטח למכירה. באוגוסט 1930 רכש יהושע חנקין את מחצית השטח, ובמאי 1931 את המחצית השנייה. בשנת 1931 הוקם על האדמות משק חקלאי שנוהל בידי חברת "האוצר הארץ-ישראלי-עברי לחקלאות בע"מ", ונקרא "משק האוצר". במשק הוקם מבנה אחד למגורי הפועלים ומבנה שני למגורי מנהל המשק. במקום נחפרו שתי בארות, ניטע פרדס, הוקם בית אריזה, גודלו ירקות ונוהל לול.

בימי המרד הערבי הגדול

בתחילת המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, עבדו במקום כ-20 פועלים ושהו בו שלושה גפירים ושני שוטרים. המשק, שניצב בודד בין יישובים ערביים, הותקף מספר פעמים ביריות וקשר הטלפון עם כפר סבא חובל.
ב-21 באוגוסט 1936 הותקף אוטובוס של פועלי המשק בשעה שהוביל פועלים מהמשק לכפר סבא. מנהל החווה, מאיר בלקינד, נהרג במקום וארבעה פועלים נוספים נפצעו. משמר גפירים שהגיע מהמשק לסייע למותקפים הותקף, והגפיר ברוך גורביץ נהרג. בהמשך מתו שניים מהפצועים. במרץ 1937 נורה ונפצע קשה שוטר בשכר ששמר במשק. בשנת 1938 הותקף המשק, נעשה ניסיון לפוצץ את בית האריזה, אולם התוקפים הונסו ביריות על ידי מגיני המשק.

התדיינות משפטית

המשק התקיים בצל טענות של ערבים מקלקיליה שהרכישה לא הייתה חוקית, מכיוון שהמכירה נעשתה בלא ידיעתם של שאר שמונת יורשיו של ראשיד א-שאנטי. חנקין טען שהרישום בטאבו נובע מהסדר בין חוסיין וקמיל לשאר היורשים. פקיד הרישום קיבל את עמדתו של חנקין ב-30 באפריל 1938 ודחה את הערעור של אנשי קלקיליה. בית המשפט לקרקעות הפך את ההחלטה וקיבל את הערעור של אנשי קלקיליה. בפסק הדין נקבע שעוד טרם השלמת הרכישה, היה חנקין מודע לטענות של שאר היורשים ועל כן עליו מוטלת האחריות להוכיח שחוסיין וקמיל הם הבעלים החוקיים. בית המשפט לערעורים של המנדט הבריטי, בהרכב של הארי הרברט טראסטד, רנדולף קופלנד ופרנסיס כיאט, אשרר את ההחלטה של בית המשפט לקרקעות בנובמבר 1938 והחזיר את הדיון לפקיד הקרקעות להכריע האם חנקין יכול להוכיח שהרישום בטאבו היה תקין. לאחר שהוכחה כזאת לא נמצאה, פסק בית המשפט לערעורים ביולי 1943 שהמכירה בטלה.
המשק נסגר והועבר לאחריותו של עבדול רחמן סבא, ראש עיריית קלקיליה. ערעור של חנקין על ביטול העסקה שהוגש למועצה המלכותית התקבל ביולי 1947, אולם המשק לא יושב מחדש. בתחילת מאי 1948, פוצצו ערבים מבנים במשק. מספר ימים לאחר מכן, בעת כיבוש כפר סבא הערבית, נעשה ניסיון לכבוש את משק האוצר, אולם ללא הצלחה. המשק הועבר לידי ישראל במאי 1949 במסגרת הסכם הפרדת הכוחות עם ממלכת ירדן. עלו דרישות להקים במקום יישוב, אך אלו לא התממשו. בשנת 1950 סופח שטח המשק לתחום השיפוט של מועצת כפר סבא. בשנת 1954 עמדו שרידי המקום במקום שוממים ובמצב זה הם עומדים עד היום.
גלן פריי

חייו האישיים ומותו

פריי היה נשוי פעמיים. בין 1983 ל-1988 ומ-1990. מנישואיו השניים נולדו לו שלושה ילדים, בת ושני בנים. פריי סבל מדלקת מפרקים שיגרונית ומצבו הרפואי החמיר. הוא לקה בקוליטיס כיבית ובדלקת ריאות, אושפז ונזקק לניתוח. בינואר 2016 נפטר מסיבוכי מחלתו.
ניפוח זכוכית

ניפוח זכוכית היא טכניקה של עיצוב כלי זכוכית, אשר במסגרתה מנפחים זכוכית מותכת וחצי נוזלית לצורות שימושיות שונות באמצעות צינור. העוסק בכך נקרא מנפח זכוכית או נפח זכוכית. הטכניקה משמשת כיום בעיקר ליצירת כלי זכוכית אמנותיים. בעוד שבמשך אלפי שנים מרבית כלי הזכוכית היו מיוצרים בטכניקה זו, כיום מרבית כלי הזכוכית כיום מיוצרים על ידי מכונות בכמויות גדולות בהרבה.
חומרי הגלם בזכוכית כוללים חול (59%), נתרן פחמתי (18%), דולומיט (15%),אבן גיר (4%), נפלין (3%) וגופרית (1%). היחס בין המרכיבים השונים משתנה בהתאם לייעוד של כלי הזכוכית, ועל סמך תהליך העבודה המועדף. בייצור של זכוכית צבעונית אפשר גם להוסיף תחמוצות מתכת שונות או כימיקלים אחרים כגון פוספט, סלניום, וזהב.

היסטוריה

ההערכה המקובלת כיום היא שניפוח זכוכית החל במסופוטמיה לפני כ-5,000 שנים (בשלהי האלף השלישי/תחילת האלף השני לפני הספירה). אף על פי כן, ניפוח אמיתי של זכוכית באמצעות צינור התרחש לכאורה מתישהו בין שנת 27 לפנה"ס לשנת 14 לספירה בסוריה. פיתוח זה סייע לזרז את תהליך יצירת כלי הזכוכית ואפשרו בשל כך תחילת ייצור המוני של כלי זכוכית. בהמשך טכניקת ניפוח הזכוכית התפשטה ברחבי ברחבי האימפריה הרומית. ונציה, ובמיוחד האי מוראנו, הפכו למרכז לייצור זכוכית באיכות גבוהה בתקופה המאוחרת של ימי הביניים.
ישנם כיום גם אנשים רבים שעוסקים בניפוח זכוכית כתחביב.
התאמת טכנולוגיה למשימה

התאמת טכנולוגיה למשימה (TTF - Task Technology Fit) הוא מודל למדידת ההתאמה של טכנולוגיה לדרישות המשתמש. המודל פותח על ידי דייל גודהו (Dale Goodhue) ורולנד תומפסון (Ronald Thompson) בשנת 1995, על מנת לנסות לחזות את ההשפעה של הטמעת טכנולוגיה חדשה.
המודל מתרכז בפרט הבודד ומשקף את תפיסתו של המשתמש. במחקרים אמפיריים שהשתמשו במודל נמצא כי טכנולוגיית מידע שקיבלה ציון גבוה במדד, הביאה לרמת ביצועים, יעילות ונצילות גבוהה בעת הטמעת הטכנולוגיה
.

מסגרת התאוריה

התאוריה היא חלק מ"מודל שרשרת הטכנולוגיה לביצועים" (TPC - Technology-to-Performance Chain). הנחת המודל היא כי ביצועי מערכת מושפעים ממידת הנצילות ומהתאמת הטכנולוגיה למשתמש (ראו מודל 1). 
מודל מדד הנצילות (Utilization Focus) מבוסס על תאוריות ממדעי ההתנהגות ופסיכולוגיה, המראות כי מאפייני הטכנולוגיה משפיעים ישירות על האמונות והגישות לטכנולוגיה המעידות על הנצילות או השימושיות במערכת, ואלו משפיעות על ביצועי השימוש במערכת (ראו מודל 2). גודהו ותומפסון טוענים כי מודל זה הוא מוגבל, ממספר סיבות: שימוש במערכת מידע הוא לרוב חובה ולא מרצון; שימוש רב במערכת עלול להוביל לביצועים פחות טובים; ושימוש במערכת לא יעילה לא תשפר את ביצועי המשתמש. משום כך, מסקנתם היא כי יש להרחיב את המודל ולבדוק את התאמת המערכת למשימה.
לעומת זאת, מודל התאמת הטכנולוגיה למשימה טוען כי רק למדד זה יש השפעה על ביצועי המערכת (ראו מודל 3). גודהו ותומפסון טוענים כי כדי לבחון את ביצועי המערכת חייב להיות שימוש כלשהו במערכת, ועל כן אין להתעלם ממדד הנצילות כמנבא לשיפור ביצועי המערכת.

שימושים

ישנם מחקרים רבים שעלו בעקבות התאוריה. חלקם משתמשים בה כפי שהיא. שימושים אלו נועדו לבחון ביצועי משימות בטכנולוגיות כגון מסחר אלקטרוני, Electronic Medical Center, Mobile information systems ועוד. 
בנוסף ישנם מחקרים אשר מרחיבים את המודל או משנים אותו. שינויים אלו נובעים מביקורת שישנה כלפי המודל, בטענה שהוא מוגבל. למשל, זיגורס ובקלנד (1998)  הרחיבו את המודל בכך שבנו אותו באופן שיבדוק התאמה של מערכת מידע התומכת בעבודות צוות (GSS - Group Support Systems). מחקר נוסף הרחיב את המודל בסביבה של מערכות מידע לקבלת החלטות בצוות; מחקר זה מוסיף את המשתנה Appropriation (הקצבה/ אימוץ) כגורם נוסף המשפיע על ביצועי הצוות - כאשר קבוצה משתמשת בטכנולוגיה, היא מפתחת נורמות לגבי השימוש ולכן עם הזמן ביצועי השימוש עשויים להשתפר בנוסף להתאמה שיש בין המשימה לטכנולוגיה.
ישיבת בני חיל (שומרון)

תפיסה חינוכית

תלמידים בעלי הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות מתקשים לממש את הפוטנציאל שלהם בכיתות הרגילות. רבים מהם סובלים גם ממגוון ליקויי למידה נוספים. הישגיהם הנמוכים בבית הספר עלולים לפגוע בהערכה העצמית שלהם. מתבגרים עלולים לנשור ממסגרות חינוכיות, ובחברה הדתית - גם להתנתק ממחויבויות דתיות.
מטרת ישיבת בני חיל לאפשר לתלמיד לממש את מלוא יכולותיו באווירה תורנית. חלק מהתלמידים עברו כבר בתי ספר אחדים, והגיעו לישיבת בני חיל לאחר שלא השתלבו במסגרות קיימות.
המסגרת הלימודית בישיבה כוללת תוכנית לימודים מלאה לתלמידי כיתות ט' עד י"ב. מספר התלמידים בכיתה אינו עולה על 15, כדי לאפשר התייחסות מלאה לצרכים המיוחדים של התלמידים. מחנך הכיתה נוכח במקום בכל שעות הלימודים ומסייע למקד את תשומת לב הנערים בחומר הנלמד. צוות החינוך המיוחד עובד עם התלמידים באופן פרטני, מסייע להם בהבנת החומר הלימודי ומדריך אותם כיצד להתגבר על ליקויי הלמידה השונים.
פרייזר פורסטר

קריירת מועדונים

פורסטר התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער של קבוצות קטנות. בגיל 27 הצטרף לאקדמיה של ניוקאסל יונייטד. ב-2 באוקטובר 2008 הושאל לסטוקפורט קאונטי לחודש כמחליפו של אוואין פור ויליאמס שהצטרף לנבחרת ויילס. כעבור 5 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בהפסד 1:0 לבורי במסגרת גביע הליגה האנגלי. כעבור 4 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה בתיקו 1:1 נגד סאות'אנד יונייטד. במהלך תקופתו בסקוטפורט שיחק 6 משחקים וב-3 מהם שמר על רשת נקייה.
לאחר שחזר לניוקאסל שימש כשוער שני עד לתום העונה. ב-31 ביולי 2009 הושאל לחודש לבריסטול רוברס. לאחר שהציג יכולת טובה במדי בריסטול רצו ראשי המועדון להאריך את חוזהו במועדון, אבל בסופו של דבר נוריץ' סיטי הגישה הצעה על השחקן ופורסטר חתם בנוריץ' לחודש. בתום תקופת ההשאלה האריך את חוזהו עד ינואר 2010. ב-20 בנובמבר 2009 הוארכה תקופת השאלתו עד ניוקאסל יונייטד. בנובמבר 2009 נבחר לשחקן החודש של המועדון. בתום העונה נבחר למקום השני בתחרות "שחקן השנה של המועדון" שנערכה בקרב אוהדי הקבוצה. בתום העונה זכה עם המועדון בפוטבול ליג הראשונה.
ב-24 באוגוסט 2010 הושאל לסלטיק עד לסיום העונה. ב-29 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיק בניצחון 0:1 נגד מאת'רוול. פורסטר זכה עם סלטיק בעונתו הראשונה בגביע הסקוטי ובגביע הליגה הסקוטי. בקיץ 2011 הושאל שוב לסלטיק עד לסיום העונה. בתום העונה זכה עם סלטיק באליפות. ב-29 ביוני 2012 עבר באופן רשמי לסלטיק ל-4 שנים תמורת 2 מיליון פאונד.
ב-8 באוגוסט 2014 חתם בסאות'המפטון ל-4 שנים תמורת כ-10 מיליון פאונד. ב-17 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בסאות'המפטון בהפסד 2:1 לליברפול. בפברואר 2016 נבחר לכדורגלן החודש בפרמייר ליג. ב-22 באוגוסט 2019 חזר לסלטיק והושאל לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

ב-4 באוקטובר 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה לקראת המשחקים נגד פולין וסן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-15 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2:0 לצ'ילה. פורסטר נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
סיפאהים

הסיפּאהים היו חיל הפרשים העות'מאני ואחד המעמדות החברתיים החשובים באימפריה העות'מאנית עד הקמת היניצ'רים.
בימיה הראשונים של האימפריה העות'מאנית היה מבוסס הצבא על מתנדבים שחיו מהשלל. הצבא היה קטן ונייד. הלוחמים העות'מאניים פעלו מתוך להט הפשיטות (ע'זו).
כבר בימי הסולטאן אורחן הוחלט למסד את הצבא. הוקם חיל הסיפאהים והוא נהפך במהרה לכוח המרכזי בצבא העות'מאני.
הצבא הסיפאהי היה צבא מילואים ולא צבא סדיר. הפרשים קיבלו כשכר לשירותם הצבאי חלקת אדמה (טימאר). הם עיבדו את הקרקע ורק בשעת הצורך היו אחראים להביא לקרב מספר מסוים של חיילים מהשטח שברשותם. החיילים צוידו בנשק, במזון ובסוסים על ידי בעל הטימאר.
הסיפאהים הובילו את הכיבושים הנרחבים של האימפריה.
צ'ארלס ליטלטון, ויקונט קובהם העשירי

ראשית חייו

צ'ארלס ליטלטון נולד בקנזינגטון שבלונדון כבנם של ג'ון ליטלטון, ויקונט קובהם התשיעי ושל ויולט יולנדה לאונרד. הוא היה בן דודו של המוזיקאי המפרי ליטלטון. הוא התחנך באיטון קולג' ולמד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', שם הוא סיים תואר במשפטים ב-1932. בניו זילנד, שלימים הוא היה המושל הכללי שלה, היו לו קשרי משפחה, דרך סבא-רבא שלו, ג'ורג' ליטלטון, ברון ליטלטון הרביעי, שהיה יושב הראש של אגודת קנטרברי ותרם כספית לפיתוחה של העיר קרייסטצ'רץ' בראשית ימיה. פארק הגלי שבעיר קרוי על שם המקום שהיה בבעלות משפחתו באנגליה ונמל ליטלטון שבקרבת קרייסטצ'רץ' קרוי על שמו של ברון ליטלטון הרביעי. צ'ארלס ליטלטון ביקר בניו זילנד ב-1950 בנוגע לענייני הרכוש של משפחתו.

שירות צבאי

ב-1933 התגייס ליטלטון לצבא המילואים (Territorial Army) של בריטניה. הוא שירת במלחמת העולם השנייה עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת מ-1940. החל מ-1943 הוא שימש כמפקד הרגימנט החמישי. ב-1 באפריל 1969 הוענקה לליטלטון דרגת כבוד של קולונל ברגימנט הפרשים של ווריקשייר וווסטרשייר של המלכה.
ליטלטון פיתח קריירה בענף הקריקט ושיחק יותר מ-90 משחקים בשורות המועדון של ווסטרשייר בשנות השלושים ובשנים 1936 – 1939 הוא היה קפטן הקבוצה.

קריירה פוליטית

לאחר המלחמה שאף ליטלטון ללכת בעקבות אביו ולהיבחר לבית הנבחרים, אך ב-1949 מת אביו והוא ירש את תוארו כויקונט קובהם.
ב-2 בספטמבר 1957 נבחר קובהם לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד. למרות שמוצאו היה מחוגי האצולה, הוא התגלה כמושל כללי אהוד מבחינה ציבורית. הוא היה איש שאהב פעילות בחיק הטבע והיה מיומן בקריקט ובגולף והוא היה שופט רוגבי מוסמך. הוא ידע לאחוז בנשק והיה דייג חובב, תכונות שמצאו חן בעיני תושבי ניו זילנד. האירועים המשמעותיים שאירעו בתקופת כהונתו היו מתן העצמאות לסמואה וחנוכתו של גשר הנמל של אוקלנד.
בתקופת כהונתו של קובהם כמושל הכללי שירתו שלושה ראשי ממשלה: סידני הולנד (1957-1949), קית' הוליאוק (1957 ו-1972-1960) ווולטר נאש (1960-1957). הוא נזהר מאוד לא להגיב על אירועים שנויים במחלוקת והיו לו יחסי עבודה טובים עם כל השלושה. הוא סייע מאוד להקמתו של ארגון פעילות השדה החינוכית (Outward Bound) ופתח את בית הספר של הארגון ליד פיקטון שבצפון האי הדרומי בספטמבר 1962 שנושא את שמו. ב-1966 הוא שב לניו זילנד לביקור והיה מרוצה מאוד מהתקדמותו של בית הספר.
קובהם כיהן בתפקיד המושל הכללי עד –13 בספטמבר 1962 הוא היה נואם מוכשר וספר נאומיו נמכר ב-50,000 עותקים. את הרווח ממכירת הספרים על סך 10,000 ליש"ט הוא תרם לארגון פעילות השדה.

משפחתו ומותו

ב-30 באפריל 1942 נשא לורד קובהם לאישה את אליזבת אליסון מקינג-ג'ונס. לזוג נולדו ארבעה בנים וארבע בנות. הלורד קובהם מת במרילבון שבלונדון ב-20 במרץ 1977. גופתו נשרפה בלונדון ואפרו נטמן בכנסייה שבאחוזת משפחתו.
שקי

היסטוריה

שקי הוקמה במאה ה-8 לפנה"ס תחילה בשם סקסנה או סקה על שמו של העם סקי שהתגורר באזור.
במאה ה-18 עברה העיר לידיה של האימפריה הרוסית. ב-1840 הוקם מחוז נוחה ולאחר מכן שמה של שקי שונה לנוחה. ב-1950 הוחזר לעיר שמה הקודם.
קטלוג הנשים

קטלוג הנשים (ביוונית עתיקה: Γυναικῶν Κατάλογος, ‏Gynaikôn Katálogos) הוא פואמה אֶפּית המיוחסת למשורר היווני הסיודוס, ומכילה רשימה גנאלוגית של נשים ידועות מהמיתולוגיה היוונית וצאצאיהן המפורסמים.  
על פי ה'סודא' (לקסיקון ספרים עתיק) הפואמה כללה במקורה חמישה ספרים והכילה כ- 5,000-4,000 שורות שיר לערך, אלא שרובה של היצירה אבד במהלך השנים. החוקרים הצליחו לשחזר כ-1,300 שורות מהיצירה, בהתבסס על פפירוסים שהכילו קטעים ממנה וכן על ציטוטים שלה שנשתמרו בכתבי מחברים שונים. היצירה, שהייתה פופולרית מאוד בתקופה הקלאסית, יוחסה אמנם להסיודוס בן המאה ה-7 לפנה"ס, אך רוב החוקרים מתארכים את היצירה למאה ה-6 לפנה"ס ושוללים בכך את ייחוסה להסיודוס.
בתקופה הקלאסית כונתה היצירה לעיתים 'אֵהוֹיאָי' (Ἠοῖαι) בשל הנוסחה החוזרת 'אה הוי' (ἢ οἵη = 'או היא אשר...') הפותחת כל קטע ביצירה המתאר את אחת הנשים וצאצאיה.

תוכן הקטלוג

מובנו המילולי של המונח 'קטלוג' ביוונית עתיקה הוא 'לומר הכל', ומקובל להשתמש בו כדי לאפיין קטעים ספרותיים המונים רשימות של אנשים, מקומות או חפצים (כדוגמת 'קטלוג האוניות' המופיע באיליאדה, ספר שני, שורות 759-494). קטלוג הנשים מכיל רשימה של נשים ידועות מהמיתולוגיה היוונית, תוך פירוט האֵלים איתם שכבו והצאצאים שנולדו כתוצאה מכך.  

וכך נפתח הקטלוג, לפי הקטעים ששוחזרו עד כה:
ועתה שירו על אודות עדת הנשים – (שירו) נעימות הזמר,
מוזות השוכנות באולימפוס, בנות זאוס האוחז באיגיס
על אודות אלה שהיו אז המצוינות [ ]
אשר התירו חגורן [ ]
במשכבן עם האלי[ם ]
שהרי אז משותפות היו הסעודות, ומשותפות המועצות
לאלים בני האלמוות ולבני התמותה
[...]
ספרנה ל[י על פרי בטנן ובני]הן [הנהדרים  ]
על אלה שעמן שכ[ב אבי האדם והאלים]
בהזריעו [ ]
ועל אלה שעמן פוסידו[ן... ]
ועל אלה שעמן  אַרֵס [ ]
— קטלוג הנשים, שורות 18-1, בתרגומו של ד"ר גיא דרשן

חשיבותו של הקטלוג ויחסו ל'תיאוגוניה'

הקטלוג פורס במהלכו עץ גנאלוגי של הגיבורים המפורסמים של המיתולוגיה היוונית, החל מפִּירַה ודאוקליון, הוריהם הקדמונים של היוונים, ועד גיבורי מלחמת טרויה. המיפוי הגנאלוגי נערך הן לפי משפחות והן לפי מיקומים גאוגרפיים, וסיפק אתוס היסטורי משותף למשפחות האריסטוקרטיות ביוון, שחשיבותו השתמרה הרבה אחרי התקופה הארכאית במהלכה חובר הקטלוג.
הקטלוג מזכיר בכמה היבטים את ה'תיאוגוניה' של הסיודוס, וזו אחת הסיבות שהקטלוג יוחס אליו: שתי היצירות עוסקות בפנתיאון האלים האולימפיים, שתיהן עושות זאת בצורה של עץ גנאלוגי ושתיהן מתעדות את הסיפורים המרכזיים של המיתולוגיה היוונית שחלקם אינם ידועים ממקורות אחרים. עם זאת, הקטלוג מתייחד בכך שהוא עוסק גם בבני תמותה ולא רק באלים, ולא זו בלבד, אלא שהוא מתאר את הגנאלוגיה המיתולוגית דרך דמויות נשיות דווקא.
האובליסק השחור

האובליסק השחור של שַׁלְמַנְאֶסֶר השלישי הוא מונומנט אשורי שנתגלה בכלח (הנקראת היום נמרוד על שם מקימה) שבצפון עיראק בידי הארכאולוג הבריטי הנודע סר אוסטן הנרי לייארד בשנת 1845.
האובליסק, עשוי אבן הבזלת השחורה, הוא הכרוניקון האשורי השלם ביותר שנמצא עד לימינו, ומתאר את מסעותיו הצבאיים של שלמנאסר השלישי (858 – 824 לפנה"ס), מלך אשור.
האובליסק מזדקר לגובה של 197.85 סנטימטרים ורוחבו 45.08 סנטימטרים ומוצג במוזיאון הבריטי. על האובליסק חמש רצועות של ציורים, רובם מתעדים מלכים זרים מעלים מס למלך אשור. השנייה שבתמונות מציגה את יהוא, או שליחו.

תוכן

האובליסק מתאר את כל מערכותיו של המלך האשורי שלמנאסר השלישי ובהיותו שכזה שומר על מבנה קבוע. הרשומות שבאובליסק הן בכתב יתדות אשורי ופענוח הכתוב על האובליסק היה אחד הצעדים החשובים בפענוח השפה האשורית.
הכתוב באובליסק מחולק לשנים, בכל שנה מתאר הלוח את פועלו של המלך במדיניות החוץ הצבאית. מרבית הפעולות הללו נופלות תחת דפוס מקובל; חציית נהר או הר ומעבר לשטחה של מדינה אחרת, הכנעתה בכוח הזרוע או קבלת כניעתה ללא שפיכת דמים, הטלת מסים כבדים על המדינה, נשיאת השלל אשורה והגדלת יוקרת המלך בקרב העמים הכבושים.
האובליסק עוסק גם במספר אירועים יוצאי דופן, בהם קרב קרקר, שהיקפם הצבאי והשפעתם על המצב הגאו-פוליטי בסהר הפורה הקדום גדולה. לאירועים אלו מקדיש שלמנאסר יותר דיוק וכתיבה. כמו כן, אירועים שכאלו לרוב מצוינים כחלק מהסכימה הכוללת של האלים, לשמם מלכים אשוריים רבים כבשו את כיבושיהם. תופעה זאת של יחוס המסעות הצבאיים לאלים נפוצה מאוד בקרב מלכי אשור האמצעיים והמאוחרים, עוד מימי אַדַד-נִירָרִי הראשון.

כיתובי התמונות

בראש האובליסק ישנן רצועות של תמונות ומעל לכל תמונה תיאור של הסצנה אותה היא מתארת.
[1] את מס סואה מארץ הגוזנים: כסף, זהב, עופרת, חפצי ארד, שרביט ליד המלך, סוסים (ו)גמלים כפולי דבשת: קיבלתי.

[2] את מס יַא-אֻ-אַ בן חֻמְרִ (=יהוא בן עמרי): כסף, זהב, קערות זהב, כלי זהב, כוסות זהב, כדי זהב, עופרת, שרביט ליד המלך: קיבלתי.

[3] את מס ארץ מוזרי: גמלים כפולי דבשה, פר מנהר סאסיה, סוסים, חמורי בר, פילים, (ו)קופים: קיבלתי.

[4] את מס מרדוך-פל-איטסטסר מארץ הסוכינים: כסף, זהב, כדי זהב, קרני פר בר,..., בגדי צבעים רבים, (ו)פשתן: קיבלתי.

[5] את מס גרפרונדה מארץ הפאטיניים: כסף, זהב, כדי זהב,..., חפצי ארד, קרני פר בר, (ו)הובנה: קבלתי.
תור הוסהובד

תור הוסהובד (בנורווגית: Thor Hushovd ; נולד ב-18 בינואר 1978), הוא רוכב אופניים נורווגי (רוכב עבר). הוסהובד ידוע בזכות יכולתו הטובה כספרינטר ובמרוץ נגד השעון. הישגו הגדול ביותר הוא ניצחון במרוץ הכביש באליפות העולם ב-2010 שנערך בין מלבורן וג'ילונג שבאוסטרליה. הישגים בולטים נוספים הם: עשרה ניצחונות אישיים בקטעים בטור דה פראנס ושני ניצחונות בקטעים של מרוץ נגד השעון קבוצתי, לבישת החולצה הצהובה בטור דה פראנס וזכייה בחולצה הירוקה בטור דה פראנס. כמו כן, הוסהובד ניצח בקטעים גם בשני הגרנד טורים האחרים; בג'ירו ד'איטליה (ניצחון בקטע אחד) ובוואלטה אספניה (ניצחונות ב-3 קטעים). הוסהובד הוא הנורווגי הראשון שניצח באליפות העולם במרוץ הכביש לגברים והנורווגי הראשון שזכה ללבוש את החולצה הצהובה בטור דה פראנס. בסוף עונת 2014 הודיע הוסהובד על פרישה מרכיבה מקצוענית.
הוסהובד הוא יליד גרימסטד שבדרום נורווגיה ומתגורר בעיירה בפגרת החורף שבין עונות המרוצים. ברוב השנה הוא מתגורר עם משפחתו במונטה קרלו שבמונקו.
הנס להר

קריירת מועדונים

להר החל את קריירת הבוגרים שלו בספורטפרוינדה זארבריקן בשנת 1963, וכעבור שנה עבר לפ.צ. קלן, שם שיחק 14 עונות ברציפות, עד לפרישתו בשנת 1978. להר הבקיע 166 שערים ב-381 הופעותיו במועדון, וממוקם במקום העשירי בטבלת המבקיעים של כל הזמנים בליגת הבונדסליגה. בעונתו האחרונה כשחקן פעיל, זכה להר עם פ.צ. קלן באליפות הבונדסליגה היחידה שלו.

קריירה בינלאומית

ללהר 20 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע חמישה שערים. להר ייצג את גרמניה המערבית במונדיאל 1970 וביורו 1972, בו היה חלק מהזכייה של הנבחרת בתואר, לאחר ניצחון 3-0 על נבחרת ברית המועצות במשחק הגמר, בו לא שיחק. לאחר טורניר זה, להר לא שיחק יותר בנבחרת.

קריירת אימון

להר עבד בפ.צ. קלן גם לאחר הפרישה, ואימן בה בין השנים 1983-1986. בשנת 1986 חתם כמאמן בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אותה אימן 16 שנים ברציפות, תחילה כגרמניה המערבית ולאחר מכן כגרמניה, עד לפרישתו בשנת 2002. עם נבחרת זו זכה להר במדליית ארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול בשנת 1988.
ב-29 בפברואר 2016 נפטר להר.
מקאמה

מקאמה בספרות העברית של ימי הביניים

יהודה אלחריזי תרגם את המקאמות של אל-חרירי לעברית, בערך בשנת 1218, וקרא להן "מחברות איתיאל" ("מחברת" כאן היא במשמעות של "מקאמה"). כשנתיים לאחר מכן כתב אלחריזי את המקאמות שלו, "תחכמוני".
מקאמות עבריות נוספות התרחקו מסגנונם של אל-המדאני ואל-חרירי. יוסף אבן זבארה, שחי בברצלונה בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, כתב את "ספר שעשועים", שבו המחבר, המספר והגיבור הנכלולי הם כולם אבן זברה עצמו.
"מחברות עמנואל" של עמנואל הרומי אף הן מקאמות.

מקאמה בספרות העברית המודרנית

מקאמה נודעת היא יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום".
בעברית בת ימינו משמש המושג "מקאמה" גם לתיאורה של פרוזה מחורזת.
בין מחברי המקאמות בעברית עכשווית אפשר למנות את חיים חפר, שפרסם במשך למעלה מעשור מקאמה שבועית בענייני דיומא בעיתון "ידיעות אחרונות", ואת השדרן איזי מן שחיבר מספר גדול של מקאמות עבור אירועים וטקסים ממלכתיים של מדינת ישראל.
קרחון גריגורוב

גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.

מקור השם

הקרחון נקרא על שמו של המדען הבולגרי סטמן גריגורוב שגילה את החיידק לקטובצילוס בולגריוס המשמש בייצור יוגורט.
הקרחון נקרא, בדומה לאתרים רבים אזור, על שם של חלוץ בתחום הרפואה.
השם ניתן ב-3 בינואר 2010.
חכם על קטנים

רקע

האלבום מתאפיין במפנה סגנוני של סנדרסון, ברוח התקופה, למוזיקה אלקטרונית. לקראת הכנת האלבום בנה סנדרסון אולפן חצי-מקצועי, המשלב בין מחשב ומכונת הקלטה של 16 ערוצים. הוא התנסה בעבודה עם סמפלרים, סינטיסייזרים, מכונות תופים ותוכנות מחב. בעזרתו של גרא, סנדרסון ניגן ותיכנת את כל התפקידים.
אחד הלהיטים שיצאו מאלבום זה הוא "אצל הדודה והדוד", ששילב אלמנטים מהמוזיקה האלקטרונית. לשיר זה הופק קליפ בבימויו של מוטי קירשנבאום ובהשתתפות ירון לונדון וצחי בוקששתר. הקליפ זכה בתואר "קליפ השנה". ב-2017 הקליטו אגם בוחבוט ונועה קירל גרסת כיסוי של השיר (שהייתה למעשה פרסום לבזק) שזכתה גם היא להצלחה.
האלבום זכה להצלחה רבה ומכר למעלה מ-30,000 עותקים. יצאו מתוכו הלהיטים "אצל הדודה והדוד" (שזכה במקום ה-6 במצעד השנתי של רשת ג' בשנת תשמ"ז) ו"חתונה" (שזכה במקום ה-34 באותו מצעד). בעקבותיו עלה המופע המצליח "חכם על קטנים", שרץ במשך שנתיים ברחבי הארץ.
למרות הצלחתו של האלבום, באלבומו הבא בחר סנדרסון לחזור לשיטת ההקלטה המסורתית.
בשנת 2008 יצא האלבום בהוצאה מחודשת לראשונה על גבי קומפקט דיסק בהוצאת הד ארצי, יחד עם אלבומיו הקודמים של סנדרסון: "גודל טבעי" ו"חף מפשע".
יואל סירקיש

רבי יואל סירקיש (כונה גם רבי יואל סירקיס, לובלין ה'שכ"א, 1561 - קרקוב, כ' באדר ה'ת', 1640) מחבר פירוש בית חדש (ב"ח) על ארבעה טורים. נחשב לאחד מחשובי האחרונים. מכונה בדרך כלל הב"ח על שם ספרו. חתנו היה הט"ז, מגדולי נושאי הכלים של השולחן ערוך. נשיא מדינת ישראל זלמן שזר היה הדור החמישה-עשר של סירקיש (לא ידוע מאיזה צד).

תולדותיו

נולד בלובלין שבפולין לשמואל יפה וסירקה (שרה). היה בן דוד שני של הרב מרדכי יפה, רבה של פראג ובעל ספרי ה'לבוש'.
השם סירקש, סירקיש או סירקיס שהוסף לשם המשפחה הוא כנראה על שם אמו או אולי חמותו. למד תורה אצל אביו ואצל הרבנים ליבוש'ס מלובלין (רבו של בעל השל"ה), הרב צבי הירש שור מבריסק (שהיה תלמיד מובהק של הרמ"א) ור' פייבוש שהיה ר"מ (ראש מתיבתא, ראש ישיבה) ואב"ד (אב בית דין) בקרקוב. 
שימש רב בפוזנה (כיום פוזנן בפולין) ובערים נוספות, ביניהן לובמלא, מז'יבוז' ובעלזא. בשנת שע"ה, 1615, נתמנה לאב בית דין וראש מתיבתא בבריסק ובשנת שע"ט, 1619, עבר לתפקיד דומה בקרקוב וסביבותיה, שם כיהן עד יום מותו בכ' אדר שנת ת' (1640). במהלך חייו היה מראשי ועד ארבע ארצות שבפנקסיו ניתן למצוא את עקבות פסיקותיו במיוחד בנושא מס החינוך. הרב סירקיש היה עשיר גדול והאכיל תלמידים רבים על שולחנו. נמנע מלימוד שפות לועזיות וחכמות חיצוניות, למעט מתמטיקה.

בית חדש

ספרו המפורסם ביותר של רבי יואל הוא פירושו על הארבעה טורים הנקרא "בית חדש" או ב"ח, ומודפס לרוב לצד דברי הטור מול פירוש בית יוסף. בפירושו זה עוסק המחבר בהרחבות וביאורים על הטור, ולעיתים קרובות דן בפירושו גם על דברי ה"בית יוסף" על הטור. בעוד הבית יוסף מתמקד בבירור מקורות הטור מהגמרא והראשונים ודן בהכרעה בפסיקת ההלכה, דן הבית חדש יותר בחידושי הלכות והגהות.

דרכו בחינוך ילדים

הרב סירקיש תמך בהוראת התנ"ך כולו (יו"ד רמ"ה). הוא גם תמך בהוראת דקדוק עברי כולל לוח הפעלים (זמנים, גזרות ובניינים) ובהוראת חשבון. הורה שלא לאפשר הכנסת ילד ללימוד גמרא לפני בחינה על ידי שלושה אנשים האם הלימוד מתאים לו. ילדים בגיל 14, שלא נמצאו מתאימים ללימוד גמרא, הורה לכוונם ללימוד מקצוע].

עיסוקו בקבלה

בחיבוריו ההלכתיים ניכרת בקיאותו בספר הזוהר ובספרי הקבלה, בולט במיוחד היחס אל הקבלה באחת מתשובותיו: "המלעיג על דברי חכמים ומדבר דופי על חכמת הקבלה שהוא מקור התורה ועיקרה וכלה יראת שמים דפשיטא דחייב נידוי". בנוסף לכך חיבר פירוש על ספרו הקבלי של הרמ"ק פרדס רימונים. למרות זאת הכריע שאין לפסוק כפי הקבלה במקום שדין התלמוד או מנהג העולם הוא להפך. "אין עוברין על דין התלמוד מפני שהוא כך על פי הקבלה", ו"אין לנו לנהוג מנהגינו על דרך הקבלה כל שהוא נגד מסקנת התלמוד", ו"אין אנו נוהגים על פי הקבלה כל שהוא נגד הדין".