google/wiki40b huggingface dataset:
ויליאם סארויאן

ביוגרפיה

נולד בפרזנו שבקליפורניה כבנם של מהגרים ממוצא ארמני שהגיעו מטורקיה והתייתם בילדותו מאביו. בגיל 4 הושם בבית יתומים באוקלנד יחד עם אחותו ואחיו, את חוויותיו מתקופה זו תיאר מאוחר יותר בספריו. בגיל 9, אחרי שאמו מצאה עבודה קבועה בבית חרושת לשימורים, התאחדה המשפחה שנית. סרויאן נשלח לבית ספר מקצועי, אותו עזב בגיל 15 לצורך מציאת עבודה כסיוע לכלכלת המשפחה.
סרויאן החליט להיות סופר אחרי שאמו הראתה לו כתבי-יד של אביו. מספר סיפורים קצרים שלו התפרסמו בעיתונים וירחונים. קובץ סיפוריו הראשון "הצעיר המעז על הטרפז המעופף" יצא לאור בשנת 1934. סיפוריו של סארויאן מאופיינים בעיקר בנימה אנושית רכה והומור. גיבוריו האופייניים הם הילד מזה והגבר הנאבק על קיומו מזה. ייחודו כסופר בא לידי ביטוי בחשיפת הרהורים תמימים של ילד. מלבד המאפיינים הללו, סיפוריו מאופיינים גם במשהו מקורי, טבעי, קל וקולח. ביצירותיו יש סגנון אימפרסיוניסטי חסר עלילה.
עיקר סיפוריו נסובים סביב תקופת המשבר הכלכלי של שנות ה-30 בארצות הברית. בין היתר הושפע מכתיבתו של שרווד אנדרסון. סארויאן זכה בשנת 1940 בפרס פוליצר על המחזה "שנותיכם היפות". בתקופה זו, סוף שנות השלושים וראשית הארבעים, נחשב לאחת מהתקוות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. אחרי מלחמת העולם השנייה ירדה קרנו במידה ניכרת. כמה מספריו עובדו לקולנוע - הנודע שבהם - "הקומדיה האנושית".
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס סרויאן לצבא ארצות הברית והוצב בניו יורק. ב-1942 נשלח כחלק מצוות צילום ללונדון וב-1943 נישא. במהלך כל התקופה המשיך בכתיבה ופרסם את כתביו. ב-1943 זכה בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר על עיבוד ספרו לסרט "הקומדיה האנושית". מ-1958, אחרי גירושיו (הוא נישא פעמיים לאותה אשה), התגורר בעיקר בפריז, וחי חיי בדידות ונדודים, מנוכר כמעט לחלוטין לשני ילדיו. אחרי פטירתו, חצי מאפרו פוזר בקליפורניה וחצי בארמניה כסמל לדואליות שבחייו.
בנו, ארם סארויאן הפך לסופר ומשורר בזכות עצמו. לאחר מות אביו פרסם ספר זכרונות מרגש בשם - "פולחנים אחרונים". ובתו לוסי (שנפטרה בגיל צעיר יחסית) הייתה שחקנית שלא זכתה להצלחה ממשית והופיעה בתפקידים קטנים, באופן ארעי.
מייר וינינגהם

ביוגרפיה

וינינגהם נולדה בפיניקס, אריזונה וגדלה בנורת'רידג', קליפורניה.
אביה של וינינגהם הוא מנהל מחלקת לימודים פסיכולוגיים ב"אוניברסיטת מדינת קליפורניה" ואמה היא מורה לאנגלית ויועצת ב"תיכון מונרו" שבלוס אנג'לס. לוינינגהם שלושה אחים ואחות אחת.
וינינגהם למדה במספר מוסדות מקומיים בהם לקחה מספר שיעורי דרמה, וינינגהם אף המשיכה ללמוד את התחום בקורס קיץ שהתקיים ב"אוניברסיטת מדינת קליפורניה" בה עבד אביה. בתקופה זו של חייה אימצה את הכינוי "מייר".
כשהבחינה בכשרון המשחק של בתה רשמה אמה של וינינגהם את בתה ל"תיכון צ'אטוורת'", למגמת הדרמה.
בעת לימודיה בתיכון שיחקה וניניגהם במחזה "The Sound of Music".
נישואיה הראשונים של וינינגהם היו בשנת 1981 לשחקן זוכה פרס אמי אדולפו מרטינז והסתיימו בשנה שלאחר מכן.
ב-1982 נישאה וינינגהם ליועץ טכני בתחום הטלוויזיה בשם ויליאם מייפל, הזוג התגרש ב-1996. למייפל ולוינינגהם נולדו חמישה ילדים. בשנת 2008 התחתנה וינינגהם בפעם השלישית בחייה, עם מנהלה האישי ג'ייסון טרוסו.
למרות שגדלה בתור נוצרית קתולית לקחה וינינגהם חלק בשיעורים של הרב ניל וינברג בשנת 2001 ב"אוניברסיטה היהודית" בלוס אנג'לס ובשנת 2003 אף התגיירה.
כיום שייכת וינינגהם לזרם יהדות קונסרבטיבית מקומי שבלוס אנג'לס .

קריירת משחק

את קריירת המשחק שלה החלה וינינגהם במספר הופעות בסדרות מקומיות בין היתר "סטארסקי והאץ'" ו"שוטרת".
בשנת 1980 זכתה וינינגהם בפרס אמי כשהופיעה בסדרת הדרמה "Amber Waves".
ב-1983 שיחקה במיני סדרה "ציפורים מתות בסתר" וב-1984 גילמה וינינגהם את דמותה של הסופרת הלן קלר בדרמה "הלן קלר: הנס ממשיך".
ב-1989 שיחקה וינינגהם בקומדיית הפשע "טרנר והוץ'" וגילמה את הוטרינרית אמלי קארסון.
ב-1994 השתתפה וינינגהם במערבון הביוגרפי "וויאט ארפ" בתור בת לוייתו של איש החוק האמריקאי ויאט ארפ (קווין קוסטנר). בשנת 1995 שיחקה בדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", לסרט לוהקה ונינגהם על ידי חברתה ויוצרת הפרויקט שחקנית הקולנוע ג'ניפר ג'ייסון לי, את התסריט לסרט אף כתבה אמה של לי ברברה טרנר.
בסרט הופיעה וינינגהם בתור ג'ורג'יה פלוד זמרת מצליחה ואחותה של סיידי (ג'ניפר ג'ייסון לי) מי שהייתה מאוד רוצה להיות כזו. ב-1997 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "יום רע ברחוב" בכיכוב צ'ארלי שין.
ב-1998 הופיעה וינינגהם בתור לורלין וואלס, המושלת של מדינת אלבמה ואשתו של מושל המדינה לשעבר ג'ורג' וואלס (גארי סיניז).
על תפקידה בסרט זכתה וינינגהם בפרס אמי השני שלה.
ב-2009 שיחקה וינינגהם בתפקיד משני בדרמה "אחים", בסרט גילמה וינינגהם את אלסי קאהיל, אימם של סאם (טובי מגוויר) חייל אמריקאי שנעלם באפגניסטן, ושל טומי (ג'ייק ג'ילנהול) אחיו הצעיר.

ב-2013 התארחה בעונה השלישית של הסדרה אימה אמריקאית: הכישוף תפקידה בסדרה כלל סצנת גילוי עריות ועורר מחלוקות רבות בקרב מבקרי הטלוויזיה האמריקאים. ב-2018 שיחקה בסרט "השחף", אשר מבוסס על המחזה השחף, ובסרט "הגנגסטר המקורי" בכיכובו של ג'פרי רייט.
בית הכנסת סנדיס רואו

היסטוריה

הבניין בו שוכן בית הכנסת נבנה בשנת 1766 על ידי פליטים הוגנוטים מצרפת, שברחו מרדיפותיו של לואי הארבע עשרה. מטרת הבניין הייתה לשמש ככנסייה קהילתית, שנקראה בשם L'Eglise de l'Artillerie (כנסיית הארטילריה) ע"ש רחוב Artillery אשר נמצא בבישופסגייט הסמוך
אותו רחוב לקח את שמו מהעובדה שבימי הנרי השמיני הארטילריה ביצעה אימונים במקום.
עם שינויים דמוגרפים שהתרחשו במקום במהלך המאה ה-19, הכנסייה החליפה ידיים בין קהילות וזרמים נוצרים שונים: היונברסליסטים הבפטיסים (Universalist Baptists), האוניטריאניסטים הבפטיסטים, והסקוטים הבפטיסטים - כולם החזיקו בכנסייה במהלך מאה זו. ואפילו לתקופה מסוימת האתר הוחזק בידי Salem Chapel מהזרם הפרסביטריאני.
ב-1867 הבניין נרכש על ידי אגודה יהודית בשם "חברת מנחם אבלים חסד ואמת", שהוקמה ב-1853 על ידי מהגרים יהודים כקרן עזרה הדדית, וביטוח להוצאות קבורה אך התפתחה לבית כנסת. חברי האגודה היו ממוצא אשכנזי-הולנדי בעיקר ועסקו במלאכות צווארון כחול כגון מגלגלי סיגרים, סתתי יהלומים וסוחרי ירקות ופירות.
שיפוצו של הבניין זכה להתנגדות מהקהילות היהודיות של לונדון, שהאמינו כי מהגרים צריכים להצטרף לאחת הקהילות הקיימות (ואפילו לאחר השקתו, הרב הראשי של לונדון - ר' נתן מרקוס אדלר - סירב להנחות את טקסי החנוכה). אולם היהודים המהגרים שהעדיפו ליצור קהילה משלהם, ולא להסתפק במקומות הזולים השמורים לעניים בבתי הכנסת המבוססים של לונדון, ארגנו מגבית לרכישה ושיפוץ בית הכנסת, והצליחו לפתוח את בית הכנסת כשהם מגייסים פני לשבוע מכל אחת ממשפחות הקהילה. סך עלות השיפוצים הגיעה לכדי 1,000 ליש"ט, כאשר הקבלן המבצע היה ממשכן הנכס (זו שולמה בקצב של 70 ליש"ט כל שנה).
ולמרות הקשיים, עד שנת 1881, סנדיס רואו הפכה לקהילה הגדולה ביותר במזרח לונדון, עם 460 בתי אב השייכים לה, כשהיא עוברת את קהילת בית הכנסת בוויס מרקס לאור התפצלותו (בשל מעבר של רבים מיהודי הקהילה צפונה) לסניף בבייסווטר ואחר כך במיידה ווייל שבצפון לונדון.
במאי 2009, ארגון English Heritage ("מורשת אנגלית") העניק מענק של 254 אלף ליש"ט לשיפוץ ורסטורציה של הגג ההוגנוטי הייחודי של בית הכנסת. שיפוץ זה הסתיים בנובמבר 2010.
כיום (2015) סנדיס רואו ממשיך לתפקד כבית הכנסת האשכנזי האחרון במזרח לונדון עם תפילות מנחה יומיות וכן תפילת שבת בבוקר. כמו כן במקום נערכות תפילות בחגים וכן האתר מפעיל סיורים במקום.
לאור העובדה שב-10 במאי 1941, כחלק מהבליץ הנאצי על לונדון, הופגז ונחרב בית הכנסת האשכנזי הראשון the Great Synagogue of London ("בית הכנסת הגדול של לונדון"), סנדיס רואו הוא בית הכנסת האשכנזי העתיק ביותר ששרד בעיר לונדון.

ארכיטקטורה

לצורך חידוש הכנסייה והפיכתה לבית כנסת, שכרה הקהילה את שירותי האדריכל נתן ס. ג'וזף. 
צורתו של הבניין מלבני, 48 על 36 מטר, כאשר עזרת הנשים נמצאת לאורך הקירות הצפון-מערביים. הכניסה הישנה למבנה הייתה בצד הדרום-מזרחי, אולם האדריכל ג'וזף חסם את הכניסה ופתח כניסה חדשה בקיר הצפון-מערבי. בפינה הדרום-מזרחית עומד כיום ארון הקודש כך שהתפילה נעשית לכיוונה של ירושלים.
סגנונו של בית הכנסת נעשה בצלמו של בית הכנסת הגדול שב-Duke's Place. כמוהו לבית הכנסת תקרה עם קשתות, כרכוב (קרניז), חלונות מוארים וארון קודש בסגנון נאו-קלאסי בתוך אפסיס. ספסלי בית הכנסת עשויים מעץ אורן וארון הקודש ממהגוני (תולענה). פנים בית הכנסת כמעט ולא שונה מאז המאה ה-19.

קולנוע

בית הכנסת הופיע בסרט קצר משנת 2006 בשם The Tenth Man ("האיש העשירי") בבימויו של סאם לייפר ובהשתתפות סטיבן ברקוף וג'ון ברג'ס.
הידעו הדמעות

הֲיֵדְעוּ הַדְּמָעוֹת הן המילים הפותחות בשירו של רבי יהודה הלוי אשר חי ופעל בתקופת תור הזהב בספרד.

נושא השיר הוא מוגבלותה של ההתבוננות האנושית בבריאה, לעומת האמת המלאה שהיא של האל.
השיר נעשה אהוד מאוד בתפוצות ישראל. הלחן שחיבר לו חנינא קרצ'בסקי במחצית המאה ה-20, זכה לביצועים רבים.
מרק רזומני

מרק (משה) רזומני (יידיש: מאַרק ראַזומני; 1896 זאגר - 1988 ריגה) היה עיתונאי, משורר, דרמטורג וכותב פרוזה יידי.

ביוגרפיה

רזומני נולד בזאגר שבפלך קובנה באימפריה הרוסית, כשהיה בן שנתיים הוא ומשפחתו עברו להתגורר בריגה ושם הוא גדל. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בתלמוד תורה, כמו כן למד בבית ספר בו שפת לימוד הייתה גרמנית. 
ב-1919 הוא גויס לצבא האדום, אך עוד באותה שנה הוא הצליח להגר לגרמניה. הוא התגורר בהמבורג שם עבד בבנק ולמד באוניברסיטה מקומית, בהמבורג הוא פרסם את סיפורו הראשון. הוא גורש מגרמניה ב-1921 בגלל פעילות קומוניסטית וחזר לריגה. לאחר חזרתו לריגה הוא החל לשתף פעולה עם עיתונות יידיש מקומית. הוא עבד בשביל מספר עיתונים סאטיריים, הוא היה מזכירו של העיתון הליברלי דאס פאלק. על דפיו של דאס פאלק הוא פרסם מאמרים, סיפורים, תרגומים וביקורות. לאחר שהעיתון הפך לבחטאונה של אגודת ישראל הוא עזב אותו עם רוב חברי מערכת העיתון. בין 1926–1934 הוא עבד בתור עיתונאי בעיתון פרימארגן, כמו כן הוא כתב בשביל פארווערטס. הוא היה עורך של כתב העת יידישע בילדער מ-1937 ועד תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
הוא כתב מספר מחזות שהועלו על הבמות של תיאטראות יהודיים בפולין, ליטא ולטביה. הוא תרגם מגרמנית (בין היתר את חיבוריו של ליאון פויכטוונגר) ורוסית. 
עם תחילת מלחמת העולם שנייה הוא התפנה לטשקנט. בין 1946–1948 הוא שימש בתור שליח בריגה של העיתון אייניקייט שיצא לאור במוסקבה. הוא המציא ז'אנר חדש בספרות יידיש, סיפורים קצרים מאוד שלהם קרא נובלטות.
באפריל 1950 הוא נעצר יחד עם סופר יידי אחר, גרשון מובשוביץ' עקב רדיפת חברי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. בינואר 1951 הוא נידון לעשר שנים עבודות כפייה. הוא שוחרר ב-1956. את סיפוריו הוא המשיך לפרסם בסאוועטיש היימלאנד, ביראבידזשאנער שטערן ופאלקסשטימע.
מארק בלקה

ביוגרפיה

בלקה נולד בעיר לודז', שם גדל והתחנך, ברפובליקה העממית הפולנית בשנת 1952.
בלקה היה לבוגר המחלקה החברתית-כלכלית של אוניברסיטת לודז' בשנת 1972. לאחר מכן המשיך ללמוד לימודי מלגות באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת שיקגו ובבית הספר לכלכלה של לונדון. הוא מחזיק בתואר שני בכלכלת סחר חוץ ותואר דוקטור בכלכלה מהאוניברסיטה לודז'. הוא נתמנה לפרופסור בשנת 1994.

קריירה ציבורית

בין השנים 1996-1990 עבד בלקה כיועץ עבור משרד האוצר של פולין. הוא כיהן כסגן ראש ממשלת פולין ושר האוצר (2002-2001) וכיועץ כלכלי לנשיא פולין. בשנת 2003 הוא היה אחראי על המדיניות הכלכלית של קואליציית מדינות המערב במהלך מלחמת עיראק. בשנת 2005 היה מועמד לתפקיד מזכ"ל ה-OECD, אך הוא הפסיד בבחירות לתפקיד זה לאנחל גורייה.

ראש ממשלת פולין

הוא יועד לכהן כראש ממשלת פולין על ידי הנשיא אלכסנדר קוושנייבסקי ב-29 במרץ 2004. הוא הושבע לתפקיד ב-2 במאי אותה שנה אך לא הצליח לקבל את התמיכה הפרלמנטרית הנדרשת עד 14 במאי, אך ב-11 ביוני הוא יועד שוב לתפקיד. ב-24 ביוני הוא הצליח לקבל מספיק תמיכה בסיים, לאחר שנערכה הצבעת אמון שעברה ברוב של 235 קולות בעד מול 215 נגד 215.

נגיד הבנק הפולני

במאי 2010 מונה בלקה לכהן כנגיד הבנק הלאומי של פולין. במהלך כהונתו כנגיד הבנק אמר בנוגע לרכבת הזהב הנאצית כי "אין דבר כזה" וזאת "מתיחה".
בשנת 2014 חשף מגזין עיתון פולני הקלטת שיחה בין נגיד הבנק מארק בלקה, ושר הפנים בארטלומיי סיאנקיביץ'. במהלך השיחה דיברו השניים כיצד הבנק יכול לעזור למפלגת השלטון המצע האזרחי לזכות בבחירה מחדש בבחירות בשנה הבאה, הפרה לכאורה של עצמאות הבנק. בלקה אמר כי הוא לא יתפטר מתפקידו על אף השיחה השערורייתית.
מיזוץ'

מיזוץ' במלחמת העולם השנייה

ב-22 ביוני 1941, מעט לאחר תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה מיזוץ' על ידי צבא גרמניה הנאצית. לאחר כשבוע, הקים הממשל הצבאי בעיירה יודנראט, והעמיד בראשו את אבא שטיוול (Shtivel), לשעבר ראש המועצה. הצבא הנאצי חייב את היהודים לשאת סרט שרוול ועליו מגן דוד, בדומה לטלאי הצהוב שבו חויבו היהודים תחת הכיבוש הנאצי. מרבית היהודים גויסו לעבודות כפייה בעיירה.

גטו מיזוץ'

במרץ 1942 הוקם במיזוץ' גטו, ובו שוכנו כל יהודי העיירה ועיירות שכנות. בשיאו מנה הגטו כ-1700 יהודים. הגטו הוקף בזקיפים אוקראינים וכן שוטרים גרמנים, אשר אסרו על הכנסת מזון לתוכו. כל העוברים על האיסור נתלו בפומבי במרכז הגטו. משהגיעו שמועות לתושבי הגטו על חיסולים שמבצעים הנאצים בגטאות, התארגנה בגטו מחתרת. חברי המחתרת, שחלקם נמנו על היודנרט, אספו כלי נשק חם ונפט להצתת בתים, וכמו כן נשק קר כמו גרזנים, מוטות ברזל וסכינים.
בלילה של ה-12 באוקטובר 1942, הבינו חברי המחתרת שחיילים גרמנים ואוקראינים עומדים להטיל מצור על הגטו, מתוך כוונה לחסלו. הם הזהירו את תושבי הגטו, ומאות מהם ברחו בחסות החשכה. יום למחרת, תקפו צעירים יהודים חמושים את השוטרים שנכנסו לגטו, הציתו בתים, ותושבים נוספים ברחו בחסות האש והעשן שאפף אותו. לאחר כיומיים חוסל הגטו סופית, וכל הנותרים בו הובאו לגיא סמוך על ידי  איינזצגרופה C  ועוזרים אוקראינים ונרצחו - למעלה מ-1000 יהודים.
ערן מיטלמן

ביוגרפיה

מיטלמן למד בתיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה, והיה חבר במקהלת קונסרבטוריון תל אביב כזמר בס.
מיטלמן היה הקלידן של להקת היהודים משנת 1993 עד 2006. בנוסף, היה קלידן בלהקת התעויוט שהקים הזמר אביב גפן בשנים 1993-1998. הוא התפרסם גם עקב היותו נגן הקלידים בתוכניות "לא נפסיק לשיר", "כוכב נולד", "בית ספר למוסיקה" ו"הכוכב הבא". 
ב-2006 חזר להופיע עם גפן.
בפברואר 2013 שב מיטלמן ללהקת "היהודים".

חייו האישיים

באוקטובר 2009 מיטלמן התחתן עם בת זוגו טל סיגלר. בספטמבר 2013 נולדה בתם הבכורה.
עולמות מתנגשים

ביקורת

התאוריה שבספר לא מקובלת על הקהילה המדעית ונחשבת לפסאודו-מדע. התאוריה סותרת את מה שידוע למדע על המכניקה של מערכת השמש ובפרט מה שהתגלה מאז חיבור ספריו. וליקובסקי אמנם זוקף את הקטסטרופות לכוחות אלקטרומגנטיים אך אין עדויות לפעולתם בדרך הזו. מעבר לכך, אין עדויות לקטסטרופות שפקדו את כדור הארץ. לדוגמה, התפתחות הפלאוקלימטולוגיה אפשרה לשחזר את אקלים כדור הארץ בעבר הרחוק. אין עדויות לכך שלפני כמה אלפי שנים הייתה התחממות פתאומית של האוקיינוסים.
יעקב (קובה) וילן

יעקב (קובה) וילן (וילנד) (1914, לודז' – 19 באוקטובר 2004, נגבה) היה ממפקדי ההגנה שפיקד על הכוחות שהגנו על קיבוץ נגבה מפני הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל בשנת 1948.
יעקב וילן נולד בשנת 1914 בעיר לודז' שבפולין. בשנת 1935 עלה ארצה, שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והיה חבר קיבוץ השומר הצעיר נגבה. במלחמת העצמאות היה ממפקדי ההגנה במקום. לאחר שנהרג מפקד נגבה יצחק דובנו במתקפה המצרית על הקיבוץ, מונה וילן לפקד על הכוחות שהגנו על נגבה מפני הצבא המצרי הפולש.
בהמשך, שימש וילן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם מפ"ם והיה ראש האגף לביטחון סוציאלי של ההסתדרות ואחראי על קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
בנו הוא חבר הכנסת לשעבר, אבשלום וילן.
רם רון

ביוגרפיה

רון (במקור רולניצקי) נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים בה למד בבית הספר בורוכוב. במלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בבריגדה היהודית. שירת במנגנון הקבע של ארגון ההגנה, סיים קורס מפקדי מחלקות ב-1947 ובמלחמת העצמאות פיקד על פלוגה א' בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני. השתתף במבצע חמץ בכיבוש הכפרים חיריה וסאקיה ובכיבוש כפר סלמה. במבצע בן נון א' פיקד על הפלוגה שיחד עם גדוד 32 צורפה לחטיבה 7. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 35. 
ב-1953 היה חבר בהרכב בית הדין הצבאי במשפט של נאשמי מחתרת צריפין. בשנים 1954 עד 1957 פיקד על פיקוד הגדנ"ע. בפברואר 1956 הועלה לדרגת אלוף-משנה. אחרי מלחמת סיני מונה למפקד שארם א-שייח' ופיקד על בית הספר לחי"ר. בשנים ב-1959 עד 1961 עמד בראש פיקוד ההדרכה. ב-1963 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. ב-1967 השתחרר מצה"ל.   
לאחר שחרורו עסק בהפקת סרטי קולנוע כמנהל חברת "רונבי". בין השאר הפיק ב-1969 את הסרט לפני מחר, סרטה של אלידע גרא, הסרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי במאית קולנוע בישראל. 
לקראת הבחירות לכנסת השמינית ב-1973 היה ממקימי התנועה לזכויות האזרח (מפלגת רצ) יחד עם גיסתו שולמית אלוני, רות רזניק ובועז מואב. הוא הוצב במקום הרביעי ברשימתה, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל-3 מנדטים.  לאחר הקמת סיעת יעד היה רון מפעילי רצ שהתנגדו לאיחוד, הוא פרש מהמפלגה והקים את תנועת המרכז לזכויות האזרח, והתאחד עם התנועה הדמוקרטית לשינוי. הוא הוצב במקום ב-28 ברשימתה לבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 וכיהן כמזכיר המפלגה עד אמצע 1979. 
ב-1981 מונה למנכ"ל הראשון של החברה הלאומית לאספקת פחם וכיהן בתפקיד עד 1988. לאחר מינויו של אמנון רובינשטיין ב-1992 לשר האנרגיה, מונה רון ליו"ר דירקטוריון החברה וכיהן בתפקיד עד 1999.  
שימש כאחראי על הקמת מרכז בק למדע בהר החוצבים וכיהן כמנכ"ל החברה המנהלת של המרכז.
פילאך

גאוגרפיה

העיר ממוקמת במקום התמזגותם של הנהרות דראו וגאיל. העיר מוקפת בכמה אגמים ובהרים, המשמשים לסקי בחורף ולטיולים בקיץ. העיר שוכנת במרחק כחצי שעה במכונית מגבול איטליה וסלובניה.

ממשלת העיר

ממשלת העיר (Stadtsenat) מורכבת משבעה חברים. ראש העיר נבחר ישירות על ידי אוכלוסיית העיר, ושני סגני הנשיא וארבעת חברי המועצה האחרים נבחרים על ידי מועצת העיר.
קוליו

משחק

בשנת 1996 השתתף בקומדיה "אלוהים היקר" של הבמאי גארי מרשל. בשנת 2000 שיחק בסרט האימה "תצווח אם אתה יודע מה עשיתי ביום שישי ה-13 האחרון". בשנת 2001 שיחק בסרט הדרמה "בושם", לצד שחקנים רבים, וביניהם מישל ויליאמס וג'ף גולדבלום. בשנת 2002, ביצע אייבי הופעת אורח בסדרה "מכושפות", והשתתף בתוכנית "אפקט הפחד". בשנת 2003, הוא השתתף בסרטים "דרקולה 3000" ובגרסת הבמאי של "דרדוויל".
גינונגגאפ

במיתולוגיה הנורדית גינונגגאפ (מנורדית עתיקה ״התהום הפעורה״ או ״הריק הפעור״) הוא המישור הבראשיתי בו נוצר העולם.

אטימולוגיה

ישנם מספר הסברים מתחרים למקור השם. על פי ההסבר הראשון, ״Ginnunga״ נלקח מפועל שמשמעותו ״לפעור״ (gap). עם זאת, פועל משורש זה מופיע רק פעם אחת במקורות בנורדית עתיקה, באדה הפואטית, בשורה "gap var ginnunga״ (תורגם על ידי שאול טשרניחובסקי ל״אַךְ תְּהוֹם פּוֹעֶרֶת פֶּה״).
החוקרת אורסולה דרוקנה טוענת שהמילה ״ginunga״ הושאלה מגרמנית עילית עתיקה. תאוריה מתחרה מתבוננות בתחילית ginn-, שמשמעותה ״מאוד״ או ״ביותר״ בנורדית עתיקה. על פי תאוריה זו ניתן לתרגם את המילה Ginnungagap ל"מרחב קסום/יצירתי מאוד".

מיתוס הבריאה

בסיפור בריאת העולם הנורדי, גינונגגאפ הוא הריק הבראשיתי. ב"התרמית על גילפי" (Gylfaginning), החלק הראשון לאחר הפרולוג באדה הפרוזאית, מסופר שגינונגגאפ גבלה בצפון בכפור של ניפלהיים ובדרום בארצם החמה של ענקי האש, מוספלהיים. תהליך הבריאה החל כשקרח, גשם ורוחות מניפלהיים פגשו ניצוצות ממוספלהיים.

מיקום גאוגרפי

ישנן עדויות לחיפושים של קרטוגרפים סקנדינבים אחר המקום הפיזי אשר נתן השראה לסיפור הבריאה כבר במאה ה15. טקסט המתוארך למאה זו גורס כי גינונגגאפ נמצא בין גרינלנד לוינלנד ואילו טקסט אחר מאותו הזמן מתייחס לגינונגגאפ כמילה הנורדית שתרגומה המילולי הוא ״תהום בצפון הרחוק״.
במאה ה17 בישוף איסלנדי השתמש במילה גינונגגאפ על מנת לתאר גוף מים צר המפריד בין חלקה הדרומי של גרינלנד לאמריקה (כנראה האי באפין). מקובל לחשוב שהבישוף התייחס בדבריו למצר דייוויס.

בתרבות הפופולרית

גינונגגאפ מופיעה ביקום הבדיוני של מארוול כמקום של חשכה וכאוס. בגינונגגאפ נוצרו אלים עתיקים, שדים וענקי כפור והוא היה קיים עוד לפני היווצרות העולם.
ראש ממשלת אסטוניה

היסטוריה

תפקיד ראש הממשלה נוסד לראשונה לאחר הכרזת העצמאות של אסטוניה מהאימפריה הרוסית בשנת 1918.
בחוקה הראשונה של אסטוניה (1920–1933) הונחלה במדינה דמוקרטיה פרלמנטרית. תפקיד ראש הממשלה החדש נקרא "ראש המדינה" (riigivanem), וסמכויותיו שילבו בין תפקידו של ראש ממשלה ושל נשיא. בשיטה שהונהגה אז, פיזור הפרלמנט התאפשר רק לאחר משאל עם, והדחתו של ראש הממשלה התאפשרה על ידי הצעת אי-אמון. בפועל, כוחו של ראש המדינה היה יחסית מועט.
לאחר משאל עם בשנת 1933, נכתבה החוקה השנייה של אסטוניה (1934–1938). לפיה, תפקיד ראש הממשלה הותאם לאופן בו הוא מקובל במשטרים נשיאותיים. כעת, מינוי והדחה של ראש ממשלה התאפשרו רק על ידי נשיא המדינה, כמו גם פיזור הממשלה והפרלמנט. כך בשנת 1934, קונסטנטין פטס מינה עצמו לתפקיד ראש הממשלה במקביל לתפקידו כראש המדינה, ובתפקיד משולב זה כיהן עד שנת 1937. במעמד כוח זה, התאפשר לפטס לדחות בחירות לתפקיד ראש המדינה וגם בחירות לפרלמנט. בשנת 1937 איחד פטס בין תפקיד הנשיא וראש הממשלה לתפקיד יחידני. בשנת 1938, לאחר בחירות מחודשות תחת החוקה השלישית (דה פקטו 1938–1940, דה יורה 1938–1992) נבחר לתפקיד נשיא המדינה (והתפקיד היחידני שקבע בוטל), והמבנה הקלאסי של ראש ממשלה ונשיא נפרדים הונחל מחדש.
לאחר השתלטות ברית המועצות על אסטוניה, נכפתה על המדינה חוקה סובייטית החל מ-25 באוגוסט 1940. באסטוניה הסובייטית, תפקיד זה המשיך להתקיים בממשלה הגולה שהייתה תחת חסות סובייטית.
לאחר התפרקות ברית המועצות והשבת עצמאותה, נכתבה החוקה הרביעית של אסטוניה (1992–כיום). חוקה זו משלבת אלמנטים משתי החוקות הראשונות של המדינה, וסמכויות תפקיד ראש הממשלה שבו לסורן.
זוהר פרסקו

ביוגרפיה

החל לנגן בכלי הקשה בגיל 13, סגנונו הייחודי מושפע ממקצבים מארצות אגן הים התיכון ואסיה, בעל סגנון אישי וייחודי בתופי מסגרת, המהווים גרסה בת זמננו לתוף מרים התנכ"י. בנוסף לכלי הנגינה האופייניים לפולקלור הטורקי הוא שולט בכלי נגינה בהם משתמשים במוזיקה מזרחית, כגון בנדיר, זארב, מצילות שונות, פעמונים, רעשנים, קונכיות, כלי הקשה אפריקניים שבטיים ועוד.
היה חבר בלהקת "בוסתן אברהם", להקה חלוצית בתחומה אשר השתתפו בה מוזיקאים ערבים ויהודים. ניגן בלהקת  "זיריאב", הרכב קלאסי ערבי טורקי בניצוחו של נגן העוד תייסיר אליאס. השתתף וניגן באלבומיה הבינלאומיים והישראליים של אחינועם ניני. הופיע עם גיל דור בהופעות בארץ וברחבי העולם. מנהל הפסטיבל לכלי הקשה "פעימות".
מופיע ומקליט עם האמנים דין דין אביב, דויד ברוזה, אתי אנקרי, שם טוב לוי, ירמי קפלן, אריק איינשטיין, ברי סחרוף ואחרים.
מיכאיל לריאונוב

ביוגרפיה

לריאונוב נולד בטירספול (אז תחומי האימפריה הרוסית, כיום בטרנסניסטריה), ליד אודסה. ב-1898 התחיל את לימודיו בבית הספר לציור פיסול ואמנות ב-מוסקבה (Московское училище живописи, ваяния и зодчества). הוא הושעה מלימודיו שלוש פעמים עקב השקפותיו הרדיקאליות. 
ב-1902 צייר בסגנון האימפרסיוניזם, אולם לאחר ביקורו ב-פריז ב-1906 החל לעבוד בסגנון פוסט אימפרסיוניזם ולאחר כך בסגנון הרוסי החדש, נאו אימפרסיוניזם.
ב-1913 יצר סגנון ציור מקורי וחדש בשם ריוניזם המבוסס על אמנות מופשטת. 
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא. לאחר שחרור מסיבות בריאותיות בעקבות פציעה, עבר להתגורר בפריז. בעקבות מהפכת אוקטובר, המשיך להתגורר בצרפת עד מותו.

הנצחה

ב-2001 הנפיק הבנק המרכזי של טרנסניסטריה מטבע כסף לזכרו של לריאונוב. המטבע הונפק כחלק מסדרת מטבעות לזכרם של אישים מפורסמים מטרנסניסטריה.
המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור אחד מציוריו של לריאונוב הוא בסך 2,200,000 לירות שטרלינג.
בשנת 1989 ציוריו הועברו לגלריית טרטיאקוב בהתאם להחלטת אשתו.
סאני ביץ'

סאני ביץ' (Sunny beach; בבולגרית: Слънчев бряг - "סלנצ'ב בריאג") הוא אתר נופש גדול על חוף הים השחור בבולגריה. האתר ממוקם כ-37 קילומטרים צפונית לבורגס, בשטח המוניציפלי נסבר שבמחוז בורגס.
סאני ביץ' הוא אתר הנופש הגדול והמפורסם בבולגריה. האתר כולל מעל ל-500 בתי מלון, שבהם יש מעל ל-110,000 מיטות. כמו כן, יש באזור האתר 130 מסעדות ומספר רב של בתי קפה, מועדוני לילה, בארים ופאבים.
בתנופת פיתוח שמתרחשת במקום מתחילת המאה ה-21 הורחב שטח האתר, רוב בסיסי בתי המלון חודשו ומספר בתי מלון יוקרתיים נבנו, לצד הקמת מבני דיור גדולים. בבולגריה יש המאמינים כי סאני ביץ' פותח יתר על המידה בשנות ה-2000 תוך גרימת נזק לסביבה, וכן ירידה באיכות השירות ובבטיחות המקום.
האוכלוסייה הקבועה באתר היא קטנה, אולם בעת הקיץ מתאכסנים בו רבבות תיירים. הרצועה העיקרית של בתי המלון הצמודים לחוף נמתחת על פני מספר קילומטרים, על פני מפרץ רחב שבין נסבר וסבטי ולאס, עיירה קטנה.
בניית אתר הנופש החלה בתקופת השלטון הקומוניסטי, ב-1958, באזור בו מוקמו שתי בארות מים שסיפקו לנסבר מים בעת העתיקה ובימי הביניים.
האקלים באזור הוא ים-תיכוני, מה שמסביר את הפופולריות של סאני ביץ' עוד לפני נפילת הקומוניזם. האקלים החמים יחסית היה אטרקטיבי לתושבי ברית המועצות, שרובם חיו באקלים יבשתי לח, אקלים קריר גם בקיץ. לאחר תקופה זו, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 האתר נהיה פופולרי, מלבד למבקרים רוסיים ובולגריים, גם לנופשים גרמנים. ובתחילת המאה ה-21 לתיירים בריטים, אירים, סקנדינבים וסרבים וישראלים, בזכות המחיר הנמוך של האתר ביחס לאתרי נופש אחרים על חופי הים התיכון. כמו כן, סאני ביץ' פופולרי בעיקר בקרב צעירים.
האטרקציות העיקריות של האתר הן חוף הים, משחקי המים וחיי הלילה של האזור, בנוסף לאתר ההיסטורי של נסבר השוכן בקרבת מקום. יתר על כן, קרוב לאתר יש שני פארקי מים. מספר אירועים, תוכניות אופנה, תחרויות חוף ופסטיבלים, כדוגמת פסטיבל הפולקלור הבינלאומי, נערכים בסאני ביץ'.

מרכז יהודי

במקום פועל בית חב"ד, אשר מעניק  שירותי דת ובה נערכות סעודות שבת ותפילות.
זחלן טרנספורטר

זחלני טרנספוטר (באנגלית: Crawler-transporter) הם זוג כלי רכב בעלי מזקו"ם, המשמשים להובלת חלליות מההאנגרים של נאס"א לרציף השיגור. הם נבנו במקור כדי לשנע את משגרי סטורן IB וסטורן v של משימות אפולו, סקיילאב ואפולו סויוז, ובין השנים 1981 ל-2011 שימשו לשינוע מעבורות חלל. זחלני הטרנספורטר מוגדרים ככלי הרכב בעלי הנעה עצמית השניים בגודלם בעולם ועלות בניית כל אחד מהם הגיעה ל-14 מיליון דולר.

מידות

זחלני טרנספורטר הם כלי הרכב הממונעים העצמיים השניים בגודלם בעולם (אחרי הבאגר 288). אורכו של זחלן הוא 40 מטר, רוחבו כ-35 מטר וגובהו 6–8 מטר. הוא 
שוקל כ-2,721 טון ויכול לשאת עד כ-9,000 טון, ומהירותו המרבית של הזחלן הוא כ-4 קמ"ש.

מבנה פיזי

הזחלנים בנויים מפלטה ששטחה 729 מטרים רבועים (27 על 27), שמונחת על 8 זחלים. כל זחל בנוי מ-57 "נעליים" (חוליות). כל נעל היא באורך 2.3 מטר וברוחב של כ-45 ס"מ. כל נעל שוקלת כ-953 קילו. הזחלנים מונעים בכוח גנרטורים של 4,000 קילוואט שנוצרים על ידי שני מנועי דיזל של 2,750 כוח סוס. עוד 2 גנרטורים של 750 קילוואט משמשים לתאורה, אוורור והיגוי. הזחלנים שורפים 568 ליטר דלק לכל קילומטר והנהיגה בהם מתבצעת מ2 עמדות, כל אחת בפינה אחרת של הפלטה.

היסטוריה

הזחלנים המקוריים נבנו בשנות ה-60 על ידי חברת "Marion Power Shovel" בעלות של 28 מיליון דולר. הזחלן נוסה לראשונה ב-1967 ומאז עשו הזחלנים יותר מ-5,500 קילומטר באותם 6 וחצי הקילומטרים שבין ההאנגר לרציף השיגור.
הזחלנים (שכונו מאז הנס ופרנץ) יכלו לשאת משקל עד 6,000 טון ושודרגו במהלך 2003–2014 כדי לשאת משקל של 9,000 טון, לנסוע במהירות גדולה יותר ולשפר את יכולת ההחזקה.
עד כה הזחלנים נשאו את כל 9 החלליות של סטורן IB, למעלה מ10 חלליות של סטורן V וכמעט את כל משימות אפולו. לאחר חידושם נשאו הזחלנים כמה ממעבורות החלל. כיום הם נושאים את החלליות מההאנגר של נאס"א במרכז החלל קנדי אל עמדת השיגור A 39. ואחד הזחלנים שודרג לשאת חלליות המופעלות מסחרית.