google/wiki40b huggingface dataset:
אפיאלטס

אפיאלטס (ביוונית: Ἐφιάλτης; המאה ה-5 לפנה"ס) היה יווני איש מליס, שהתפרסם בכך שבזמן קרב תרמופילאי הראה לפרסים מעבר בהרים שדרכו יכלו לאגף את היוונים ולהשמידם. מאז הפך שמו מילה נרדפת לבוגד ביוון.

ביוגרפיה

כאשר פלשו הפרסים ליוון, התבצרו 300 לוחמים ספרטנים תחת פיקודו של לאונידס הראשון במעבר צר המכונה תרמופילאי, הקרב זכה לכינוי קרב תרמופילאי. בזכות המעבר הצר ושיטת הפלנקס הצליחו היוונים לעכב בהצלחה את הצבא הפרסי הגדול פי כמה. אולם בוגד יווני הגיע אל מלך פרס חשיארש הראשון והציע לו להראות לו מעבר צר בהרים שאפשר לאגף את הצבא היוני, בתמורה לטובות הנאה.
הרודוטוס מציין שהמעבר הסודי היה מוכר היטב לתושבי המקום. ככל הנראה זהות הבוגד לא הייתה ברורה - הרודוטוס מציין כחשודים אפשריים גם את אוניטס בן פנגורוס איש קריסטוס ואת קורידלוס מאנטיקרה, אולם סבור שאפיאלטס בן אורידמוס הוא האשם האמיתי. הוא שואב חיזוק לדבריו מהעובדה שהוא הפך למבוקש בידי היוונים לאחר הקרב.
המלך שלח את מצביאו הידרנס יחד עם אפיאלטס אל המעבר. הם הלכו כל הלילה דרך יער אלונים כשהגיעו לפסגת ההר נתקלו בבני פוקיס שהוצבו שם לשמירה בידי לאונידס. הידרנס נבהל משום שסבר שאלו הספרטנים, אולם אפיאלטס הרגיע אותו ואמר שאלו הפוקים. אלו האחרונים נבהלו גם הם משום שסברו שהפרסים יוצאים להתקפה על פוקיס. הם נסוגו מערבה ותפסו עמדות, אולם הפרסים התעלמו מהם והמשיכו מזרחה. עם עלות השחר הבחינו הספרטנים בפרסים המתקרבים. לאונידס הורה במהירות לבעלי בריתו לסגת בטרם יחסמו הפרסים את דרכי המילוט. במקום נותרו 300 ספרטנים, 700 תספאים, ו-2,000 תבאנים. 
כשעלתה השמש התקיפו הפרסים בלי לחכות להידרנס. התפתח קרב קשה במהלכו נהרג לאונידס. בהמשך הקרב הצטרף הידרנס למערכה והספרטנים נהרגו עד אחד.
אפיאלטס לא הרוויח דבר מהקרב, שכן כישלונותיהם של הפרסים בקרבות סלמיס ופלטאיה הכריחו אותם לסגת מיוון. הוא הפך כאמור למבוקש ביוון, הוא נמלט לתסאליה וכאשר חזר נרצח בידי יווני בשם אתינדס. הרודוטוס כותב שאתינדס לא רצח אותו בגלל הפרס שהבטיחו הספרטנים אלא בגלל סיבה אחרת שאותה הוא לא מציין. אולם למרות זאת אתינדס קיבל מהספרטנים את הפרס המובטח.

בתרבות

בסרט 300 הספרטנים אפיאלטס מגולם בידי קירון מור הוא מסגיר את הספרטנים לפרסים בגלל חמדנותו וכן בגלל אהבה נכזבת לספרטנית יפה.
בסרט 300 אפיאלטס הוא יווני גיבן הוא מציע את עזרתו ללאונידס אולם הוא דוחה אותו בגלל מומו שיהרוס את המבנה של הפלנקס. כנקמה אפיאלטס מסגיר את הספרטנים.
עד היום השם אפיאלטס משמש ביוון שם נרדף לבגידה, כמו יהודה איש קריות בנצרות, וידקון קוויזלינג בנורווגיה, בנדיקט ארנולד בארצות הברית, ואנדריי ולאסוב ברוסיה.
זיונים זה לא הכול

תוכן הספר

הביוגרף של דן בן אמוץ, אמנון דנקנר, הגדיר את תוכן הספר במילים: "סלט של פרקי אוטוביוגרפיה, קטעי הגות והרהורים על כל נושא שבעולם, דיונים על כל סוגי ההתנסות המינית ותיאורים נבחרים של נסיונותיו המיניים". במסורת הספרות הפורנוגרפית כולל הספר, המסופר בגוף ראשון, שלל פנטזיות מיניות הטרוסקסואליות: אובדן בתוליו של המספר במפגש עם אישה מבוגרת המובילה אותו, המספר כחולה המקיים יחסי מין עם אחות המטפלת בו בבית חולים, יחסי מין עם אישה זרה באולם קולנוע, יחסי מין עם סוכנת חשאית של המוסד לעלייה ב', משגל בעת רכיבה על פרד ואורגיה עם סקנדינביות. במינון נמוך נכללות בספר גם חוויות של מין לסבי והומוסקסואלי (המלווה באפולוגטיקה: "זה קרה פעם אחת וטוב שזה קרה וזהו זה"), מזוכיזם ואף רמזים לזואופיליה שעליה שמע המספר.
עמדות המספר באות לידי ביטוי לא רק באופן משתמע, מתוך תיאורי מעשיו, אלא גם באמירה מפורשת, כדוגמת: "איזה זכות יש למחוקק כלשהו להתערב במעשים המבוצעים מתוך רצון חופשי ובחירה חופשית בין שני אנשים מבוגרים אשר עמדו על דעתם?" (עמ' 340).

דבר המבקרים

יורם ברונובסקי פרסם ביקורת על הספר בעיתון "הארץ" בשם העט "יוחנן רשת", ובה כתב שהספר הוא "התוצר המלאכותי והמאולץ ביותר של ההווי המקומי", והוסיף כי "הספר החדש שעיקרו געגועים מחונחנים אל זיוני אשתקד מדיף צחנה של זיעת זקנים שקשה לעמוד בה". בן-אמוץ הגיב בשבועון "העולם הזה" שברונובסקי הוא "חילזון מבחיל המתקדם על גבי הריר שהוא מפריש בעיתונות".
נורית זרחי כתבה ב"מעריב": "מה חסר כאן? המישור הפנימי. ומדוע זה מעורר כעס? מפני שהסמל דן בן אמוץ מחזיר לנו את מה שהשקענו בו: רצינו קשיחות - יש לנו. רצינו גוף צברי צעיר ורענן - יש לנו. רצינו צעיר נצחי הנבחן על פי יכולתו הגופנית ומזהה עומק רגשי כמחלה, יאוש ככאב בטן - יש לנו. אין פלא שאין בספר התמודדות עם הנושא של יחסי גבר ואישה, מפני שההתמודדות הזו מצריכה התייחסות עמוקה יותר אל העצמי... העלם הנצחי אינו יכול להצמיח אני פנימי אינדיבידואלי, מפני שזה אינו שייך לתרבות שלנו, אלא רק פאלוס חדש כדי להמשיך במרוץ אחר המוות, מרוץ הנראה לו בטעות כמרוץ אחר החיים."
אמנון דנקנר כתב בביוגרפיה "דן בן אמוץ" - "היו שם גם קטעים מרגשים. כאב ואמת בצבצו מתוך הפרקים האוטוביוגרפיים שעסקו בימי ילדותו בפולין ונעוריו בבן שמן. כשנגע באמת היה סגנונו נעשה יפה ומושך לב, אולם כשעסקו הסיפורים בימיו המאוחרים יותר נדף מהם זיוף קר, כאילו עדיין לא עברו במעבדת הלב אפילו את העיבוד הראשוני והחלקי שזכו להם פרקי החיים המוקדמים. ופרקי הזיונים היו מביכים לא בגילוי הלב הסנסציוני שלהם כביכול, אלא בריקנותם, בקור המחושב שנשב בהם מרוחו של המתבגר הנצחי שלעולם אינו בא על סיפוקו".
ניצה בן-ארי, בספרה "דיכוי הארוטיקה", ציינה כי "בראש רשימת החידושים [בספר] נמצאת העובדה שפורנוגרפיה ישראלית כתובה עברית יוצאת לאור בגלוי ונמכרת ככזאת, בחנויות מכובדות ולא בקיוסקים. יותר מכול מסמל זאת השם, שאינו נרתע מלהשתמש במילה האסורה בכותרת."
מילאן אוסטרץ

קריירה

אוסטרץ החל את הקריירה המקצוענית בסלובניה במועדון המקומי NK בלטינצ'י, משם עבר לגוריצה, ולאחר מכן עזב את סלובניה ועבר לשחק בספרד במדי הרקולס אליקנטה. אחרי עונה אחת בספרד חזר לסלובניה ושיחק באולימפיה ליובליאנה.
בקיץ 2000 הגיע אוסטרץ לישראל, כשהמאמן דרור קשטן החתימו בקבוצת הפועל תל אביב. כבר במחזור הראשון של עונת 2000/2001 כבש אוסטרץ את שערו הראשון בקבוצה, במשחק מול מ.ס. אשדוד, ובסך הכל בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 9 שערי ליגה. בעונת 2001/2002 הבקיע רק שער אחד בליגה אך תרם 7 שערים חשובים בגביע אופ"א, בין היתר מול לוקומוטיב מוסקבה ברוסיה, מול צ'לסי באנגליה ומול פארמה באיטליה, עת היה שותף להישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל זה, כשהגיע עם הפועל תל אביב עד לרבע הגמר. באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בסך הכל שיחק אוסטרץ שנתיים בהפועל תל אביב, בהם סיימה הקבוצה פעמיים ברציפות כסגנית האלופה.
בקיץ 2002 חתם אוסטרץ בשורות לה הבר הצרפתית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה וכעבור עונה אחת עבר לקבוצת בורסאספור הטורקית. אוסטרץ שיחק בקבוצות נוספות בטורקיה, קפריסין ואוסטריה, לפני שחזר לסלובניה בשנת 2007.
כשחזר למולדתו שיחק אוסטרץ שלוש שנים נוספות בקבוצה בה שיחק בעבר, גוריצה. בעונת 2009/2010, בגיל 35, היה אוסטרץ מלך שערי הליגה הסלובנית. בזכות היכולת הטובה שהציג, עבר בשנת 2010 לשחק באלופת סלובניה, פ.צ. קופר. בקיץ 2012 פרש משחק פעיל.
אוסטרץ הוא שחקנה לשעבר של נבחרת סלובניה. אוסטרץ שיחק במדי הנבחרת בטורנירי הגמר של יורו 2000 ומונדיאל 2002. ב-10 בנובמבר 2001 הבקיע את שערו האחרון במדי הנבחרת, מול נבחרת רומניה, שער שהעלה את סלובניה לראשונה למונדיאל. בסך הכל רשם אוסטרץ 44 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 8 שערים.
ג'וסיי

ג'וסיי (ביפנית: 女性漫画) הן תת-קבוצה של מנגות המיועדת לקהל נשי בוגר המסוגל לקרא קאנג'י בלי להעזר בפוריגנה (Furigana), בדרך כלל בגילאים 18 עד 45. ביפנית, המשמעות של המילה ג'וסיי היא "נשים". בניגוד למנגות מסוג שוג'ו, המיועדות לקהל יעד של נערות, הנוטות להכיל תוכן אירוטי, מנגות ג'וסיי אינן מכילות בהכרח תוכן מסוג זה.
עלילות מנגות מסוג ג'וסיי עוסקות לעתים קרובות בתיאור ריאליסטי של רומנטיקה, בניגוד למנגות מסוג שוג'ו שמציגות בעיקר רומנטיים אידיאליים. הן נוטות להציג מיניות בצורה יותר מפורשת והתוכן בהן מועבר בצורה בוגרת יותר מאשר במאנגות שוג'ו. דוגמאות מפורסמות למנגות ג'וסיי כוללות את Loveless מאת Yun Konga, כמו גם Paradise Kiss מאת Ai Yazawa, ועבודותיה זוכות הפרסים של Erica Sakurazawa. 
בחלק ממנגות הג'וסיי היותר מפורסמות דמות הגיבור היא גבר, וכמעט כל הדמויות הראשיות הן גברים, כמו כן, דמויות הגברים בדרך כלל מראות חמלה לגברים אחרים. מנגות ג'וסיי שמקבלות טלוויזיוני (אנימה) מכילות לעתים קרובות מאפיינים ונושאים הומואירוטים. 
המקבילה הגברית לז'אנר הזה הוא הז'נאר סיינן.
הרכבת התחתית של ורשה

תולדות הרכבת

הרעיון להקים בורשה רכבת תחתית הועלה לראשונה סמוך לאחר שפולין זכתה מחדש בעצמאותה בשנת 1918. ב-1925 החלה עבודת התכנון של הרכבת ועבודות ההקמה היו צפויות להתחיל בשלהי העשור, אך נדחו בשל השפל הכלכלי הגדול. ב-1934 נפח רוח חיים במיזם ראש העירייה החדש של ורשה, סטפן סטרז'ינסקי (Stefan Starzyński). התוכנית המחודשת כללה הקמת שבעה קווים במהלך 35 שנים. העבודות להקמת הקו הראשון החלו ב-1938 והיו אמורות להסתיים במחצית שנות הארבעים, אך מלחמת העולם השנייה שמה קץ לתוכנית השאפתנית. המנהרות הקצרות שנחפרו לפני פרוץ המלחמה משמשות כיום כמרתפי יין.
בפולין הקומוניסטית שלאחר מלחמת העולם השנייה הוכנו מספר תוכניות להקמת הרכבת התחתית בורשה, אשר היו שונות במידה רבה מהתוכנית שנהגתה לפני המלחמה, וחלקן כללו חפירת מנהרות בעומק רב. רק עבודות חפירה והקמה מעטות באו בעקבותיהן והן לא הבשילו לכדי הקמת מערכת רכבת פעילה.
קשיים כלכליים בפולין עיכבו את קידום הקמת הרכבת התחתית בורשה בשנים רבות נוספות, ורק בשנת 1984, בשלהי השלטון הקומוניסטי, החלו העבודות להקמת הקו הראשון. הן התנהלו באיטיות רבה והוא נחנך לאחר 11 שנים, ב-1995, כשאורכו 11.1 קילומטרים ובו 11 תחנות.

קווים

קו מס' 1 הוארך מאז פתיחתו, והקטע שהופעל בו בראשיתו מהווה כיום את מחציתו הדרומית של הקו. עד 2006 הוא הוארך בשבעה קילומטרים נוספים, וב-2008 הסתיימה הקמת הקו כולו, באורך כולל של 22.7 קילומטרים. הקו חוצה את כל העיר מדרום לצפון, ממערב לוויסלה, ולאורכו 21 תחנות. עוד צפויות לקום לאורכו שתי תחנות נוספות (מוראנוב ופלאץ קונסטיטוציי), שבנייתן הושעתה בזמנו בשל קשיי מימון. תחנת Centrum נמצאת במרחק הליכה של כ-200 מטרם מתחנת הרכבת ורשאבה שרודמיישצ'ה (Warszawa Śródmieście - "ורשה מרכז העיר"), וכ-400 מטרים מתחנת הרכבת המרכזית של העיר.
העבודות להקמת קו מס' 2, בכיוון מזרח-מערב, החלו ב-2010 והמימון להקמתו הגיע בעיקר מהאיחוד האירופי. הקו יצטלב עם קו מס' 1 בתחנת שוויינטוקז'יסטקה (Świętokrzystka - "הצלב הקדוש") ויעבור מזרחה משם במנהרה מתחת לנהר ויסלה, ויגיע לאצטדיון הלאומי ולרובע פראגה. השלמת חלקו הראשון של הקו באורך של 6.1 קילומטרים ובו שבע תחנות צפויה במהלך 2015. בהמשך יוארך הקו והוא מתוכנן להגיע לאחר סיומו לאורך של 32 קילומטרים ולכלול 21 תחנות נוספות. חלקו המזרחי יתפצל לפי המתוכנן לשתי זרועות.
על פי המתוכנן תכלול הרכבת בסופו של דבר ארבעה קווים באורך כולל של 100 קילומטרים.
עבור הרכבת ניבנה דפו (Depot) יחיד, הנמצא בקצהו הדרומי של קו מס' 1.
יוניליוור

היסטוריה

יוניליוור נוסדה בספטמבר 1929 בעקבות מיזוג של יצרן הסבון הבריטי Lever Brothers ויצרן המרגרינה ההולנדי Margarine Unie. המיזוג היה הגיוני מבחינה מסחרית מאחר ששמן דקל היה חומר הגלם ששימש לייצור של שני המוצרים, וכך היה אפשר לייעל את היבוא בכמויות גדולות יותר.
ב-1987 יוניליוור חיזקה את מעמדה בשוק מוצרי טיפוח העור על ידי כך שרכשה את Chesebrough-Ponds (יצרן Pond’s, Cutex, ווזלין). ב-1989 יוניליוור רכשה את החברות Calvin Klein Cosmetics, Fabergé ו-Elizabeth Arden, אבל את זו האחרונה מכרה בשנת 2000 ל-FFI Fragrances.
ב-1993 רכשה יוניליוור את Breyers מפיליפ מוריס, מהלך שהפך אותה ליצרנית הגלידה הגדולה ביותר בארצות הברית.
באפריל 2000 רכשה יוניליוור את בן אנד ג'ריס ו-Slim Fast. מאוחר יותר באותה שנה החברה רכשה את Best Foods, רכישה שהגדילה את נתח שוק המזון של יוניליוור בארצות הברית והוסיפה לפורטפוליו החברה מותגים כגון: Knorr ו-Hellmann’s.
בשנת 2001 יוניליוור התפצלה לשתי חטיבות: האחת מזון והשנייה מוצרי בית וטיפוח אישי.
Tellement j'ai d'amour...

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי רנה אנג'ליל, פרנסואה קוזינו, אדי מרנאיי ורודי פסקה. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה האלבום, הצליחה סלין דיון לזכות בארבעה פרסי Félix. האלבום יצא על גבי תקליטים וקלטות שמע, בדומה לשני אלבומיה הקודמים של דיון.
בקנדה זכה האלבום להצלחה רבה כאשר נמכר שם בלמעלה מ-150,000 עותקים, דבר אשר הקנה לו את תואר אלבום פלטינה.
צבי הנינג'ה (IDW Publishing)

עלילה

המאטו יושי הוא חבר בשבט הרגל בהנהגתו של אורוקו סאקי בתקופה הפיאודלית של יפן. לאחר שהוא רואה את התנהגותו חסרת הרחמים של סאקי, יושי עוזב את השבט ומוכרז כבוגד. סאקי פוקד על הריגתם של אשתו וארבעת ילדיו של יושי. אשתו של יושי מותקפת ונפצעת באורח אנוש. בנשימתה האחרונה היא מפצירה ביושי להגן על עצמו ועל ארבעת ילדיהם. יושי נמלט עם ילדיו ונותר במחבוא למשך הרבה שנים. סאקי מוצא אותם ורוצח אותם בחוסר רחמים.
יושי וילדיו מוחזרים לחיים בגלגול נשמות כעכבר וארבעה צבים במעבדת המחקר "סטוקג'ן" של בקסטר סטוקמן. סטוקמן הוא מדען אשר כרת ברית סודית עם קראנג. חברי שבט הרגל פורצים למעבדה וגונבים מוטגן חייזרי. העכבר והצבים נלקחים בטעות ונשפכים לביוב, שם הם מכוסים במוטגן, שהופך אותם לדמויי אנוש אינטליגנטיים.
יושי - שכעת נקרא ספלינטר - נזכר בחייו הקודמים ומתחיל לאמן את ארבעת הצבים באמנות הנין ג'וטסו. אפריל או'ניל, עוזרת מחקר בסטוקג'ן, קוראת לצבים לפני אמני רנסאנס ידועים: לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, דונטלו ורפאל. אולם, האירוע הגורלי שהביא להיווצרותם של הצבים ושל ספלינטר הוא חלק מעימות מתמשך בין שני כוחות המנסים להשיג שליטה על כדור הארץ - שבט הרגל בהנהגת שרדר ושר המלחמה החייזרי קראנג.
החברה הישראלית לכימיה

החברה הישראלית לכימיה (ICS) היא אגודה מקצועית, שמטרתה לקדם את חקר הכימיה הטהורה והיישומית, בישראל ובעולם. החברה רשומה בישראל כעמותה. מקור החברה ב"הסתדרות הכימאים בארץ ישראל", שנוסדה בשנת 1933 בתל אביב, במטרה לסייע בקליטת כימאים שברחו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1948 שינתה את שמה ל"הסתדרות הכימאים בישראל", וב-1960 ל"חברה הישראלית לכימיה". נכון לשנת 2009, היו לחברה הישראלית כ-800 חברים.
החברה מורכבת מעשר חטיבות: כימיה אנליטית, חישובית, חינוכית, אנאורגנית-ביואנאורגנית, תעשייתית, רפואית, אורגנית, ביואורגנית ופיזיקלית-אורגנית, פיזיקלית, מצב-מוצק, ותאורטית.
החברה מארגנת כנס מקצועי שנתי, הנחשב לכנס המרכזי של עולם הכימיה בישראל, ובו משתתפים חוקרים מהאקדמיה והתעשייה. כמו כן מפרסמת החברה ביטאון תקופתי, מעניקה פרסי הצטיינות לחוקרים וסטודנטים, ומארגנת "אולימפיאדת כימיה", ה"כימיאדה", לתלמידי תיכון. החברה מקיימת קשרי ידידות עם אגודות מקצועיות לכימיה ברחבי העולם, דוגמת האגודה האמריקנית לכימיה והאגודה המלכותית לכימיה. החברה הישראלית חברה בארגונים בינלאומיים, כמו IUPAC, האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית. החברה שותפה להוצאת כתב העת השבועי Physical Chemistry Chemical Physics, יחד עם 15 אגודות מקצועיות לכימיה מרחבי העולם, בניהולה המרכזי של האגודה המלכותית לכימיה.
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר

ראשית חייו

הנסיך ארנסט אוגוסט נולד ב-21 בספטמבר 1845 בהנובר במהלך תקופת מלכותו של סבו מצד אביו, ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. ב-1851, עם עלייתו לכס המלוכה של אביו כגאורג החמישי, מלך הנובר, הוא הפך להיות יורש העצר. ב-1866, הדיחו וילהלם הראשון והקנצלר שלו, אוטו פון ביסמרק, את גאורג החמישי, לאחר שזה האחרון צידד באוסטריה שהובסה במלחמת אוסטריה-פרוסיה וסיפחו את ממלכתו לפרוסיה. במהלך המלחמה השתתף הנסיך ארנסט אוגוסט בקרב לאנגנזאלצה.

גלות

לאחר המלחמה, עברה משפחת המלוכה של הנובר להתגורר בגלות בהייצין שליד וינה, אך בילתה את רוב זמנה בפריז. גאורג החמישי לא ויתר מעולם על תביעתו לכתר ממלכת הנובר והחזיק על חשבונו כוח צבאי קטן.
לאחר מותו של גאורג החמישי ב-12 ביוני 1878 בפריז, ירש ממנו ארנסט אוגוסט את תואר האצולה הבריטי, דוכס קמברלנד וטיביודייל ואת תואר האצולה האירי רוזן ארמה. ב-1 באוגוסט אותה שנה העניקה לו המלכה ויקטוריה את התואר אביר מסדר הבירית.

דוכס בראונשווייג

ב-1876 מינתה המלכה ויקטוריה את ארנסט אוגוסט כקולונל בצבא הבריטי, ב-1886 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל, ב-1892 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וב-1898 לדרגת גנרל. למרות היותו אציל בריטי וחבר המשפחה המלכותית, הוא המשיך להחשיב את עצמו כמלך בגלות של ממלכת הנובר וסירב לוותר על זכותו לרשת את כתר הנובר. הוא קבע את ביתו בגמונדן שבאוסטריה עילית.
ארנסט אוגוסט היה גם הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר בן דודו הרחוק, וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג. ב-1879, כאשר התברר כי וילהלם ילך לעולמו מבלי להותיר אחריו צאצאים, הקים הפרלמנט של בראונשווייג מועצת עוצרים שתנהל את הדוכסות עם מותו של וילהלם. המועצה הייתה אמורה למנות עוצר במקרה בו ארנסט אוגוסט לא יהיה מסוגל לקבל על עצמו את תואר הדוכס. לאחר מותו של וילהלם ב-1884, הכריז ארנסט אוגוסט על עצמו כדוכס בראונשווייג. יחד עם זאת, מאחר שהוא המשיך לטעון לכתר ממלכת הנובר, הכריז הרייכסראט (Reichsrat) הגרמני שהכתרתו של ארנסט אוגוסט כדוכס בראונשווייג תפגע בשלום האימפריה. עקב לחץ פרוסי, התעלמה מועצת העוצרים של הדוכסות מטענתו של ארנסט אוגוסט ומינתה את הנסיך אלברכט מפרוסיה כעוצר הדוכסות.
המשא ומתן בין ארנסט אוגוסט לבין ממשלת גרמניה המשיך כמעט שלושה עשורים ולא הניב תוצאות. במהלך תקופה זו מת הנסיך אלברכט ובמקומו מונה כעוצר הדוכס יוהאן אלברכט ממקלנבורג.

פיוס

ב-1913 התפייס ארנסט אוגוסט באופן חלקי עם שושלת בית הוהנצולרן, כאשר בנו היחיד שנותר בחיים, הנסיך ארנסט אוגוסט, נשא לאישה את בתו היחידה של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נכדו של מלך פרוסיה שהדיח את אביו של ארנסט אוגוסט. ב-24 באוקטובר 1913 הוא ויתר על זכויותיו כדוכס בראונשווייג. בתמורה, הוכתר הנסיך ארנסט אוגוסט הצעיר כדוכס בראונשווייג ב-1 בנובמבר. וילהלם השני העניק לארנסט אוגוסט האב את תואר אביר מסדר העיט השחור. ב-1918 התפטר ארנסט אוגוסט הצעיר מתוארו כפי שעשו נסיכים גרמנים אחרים כאשר כל בתי האצולה הגרמנים הורדו מגדולתם על ידי הממשלה הגרמנית הזמנית שהוקמה לאחר שהקיסר בעצמו התפטר מתפקידו וגלה להולנד.

מלחמה

מלחמת העולם הראשונה גרמה לקרע בין משפחת המלוכה הבריטית לבין בני דודיה מממלכת הנובר. ב-13 במאי 1915, הורה המלך ג'ורג' החמישי על שלילת תואר אביר מסדר הבירית מארנסט אוגוסט. על פי תנאי חוק שלילת התארים 1917, הוא הוצא ב-28 במרץ 1919 מרשימת תוארי האצולה של בריטניה ואירלנד על פי צו של המלך במועצתו, על כך שהוא "נשא נשק כנגד בריטניה הגדולה".

מותו

הנסיך ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר לשעבר ודוכס קמברלנד לשעבר, מת משבץ מוחי באחוזתו בגמונדן ב-14 בנובמבר 1923.
הלה שלג

ביוגרפיה

שלג גדלה בכרמיאל ועברה לתל אביב בשנת 2006. סיימה לימודי קופירייטינג במכללת ACC של תרצה גרנות, ולימודי תקשורת חזותית ב"סטודיו 6B" בתל אביב.
באפריל 2015 הוציאה בהוצאה עצמית אלבום ראשון בשם "האוסף" בהפקתו המוזיקלית של יון לב. האלבום זכה במענק מקרן אקו"ם לקידום היוצר והיצירה הישראלית, סוקר ברשת, ושירים מתוכו הושמעו ברדיו ובטלוויזיה והופיעו בסדרה "אם וכאשר" ששודרה בערוץ עשר.
באוקטובר 2015 התחילה פרויקט כיתובי קיר תחת ההאשטאג #הלהשלגכותבתלקיר במסגרתו היא כותבת באמצעות מכחולים וצבעי אקריליק משפטים שהגתה, על קירות במרחב הציבורי בהתכתבות עם הסביבה או בהתייחסות לגרפיטי קיים, מצלמת אותם ומעלה לרשת.
המשפט שפתח את הפרויקט הוא "עשיתי המון חיים בטעויות שלי", שהפך ויראלי.
תמונות מהפרויקט הוצגו בתערוכות בתל אביב ובחיפה, והוא מתעדכן באופן שבועי בפלטפורמות הרשת השונות.
בשנים 2016 ו-2017 פורסמו ארבעה משיריה בגליונות 12 ו-13 של מגזין "מעין".
במאי 2017 השתתפה בפרויקט Street Tardis בתחנה המרכזית החדשה של תל אביב, במסגרתו יצרה טארדיס ממשפטים שכתבה, בפורמט של מדבקת חלון ברחבת המסופים.
בינואר 2018 הוציאה בהוצאה עצמית אלבום שני בשם "בָּבוּאָה" בהפקתו המוזיקלית של אורן אובסטבלום. שירים מתוכו הושמעו ברדיו.
באפריל 2018 זכתה בפרס אקו"ם ע"ש עלי מוהר לעידוד פרסום היצירה, על שירים ופזמונים שכתבה.
אליקים גצל פשקס

ביוגרפיה

נולד בווינה לנתן פייטל (צאצא של הרב יונגרייז בעל ה"מעדני אשר") ולחיה היינה. אביו שימש כראש הקהל של יהודי וינה. בזכות קשריו של אביו, פשקס שרד את השואה באמצעות הסתרתו אצל גויה במשך עשרה חודשים. אחרי המלחמה למד בישיבת מאקובה שבהונגריה. כיוון ששם למדו הלכות מעשיות בלבד, גבר בו הרצון לעלות לארץ ישראל כדי ללמוד בישיבה בסגנון ליטאי. בגיל חמש עשרה עלה לארץ, יחד עם אחיו ברוך, הקטן ממנו בשנה, והתקבל לישיבת פוניבז'. לאחר שלמד שם כחודש החליט, בהתייעצות עם החזון איש, לעבור לישיבת באר יעקב. בעת לימודיו בישיבה זו התקרב אל ראש הישיבה הרב משה שמואל שפירא, ואף למד עמו בחברותא במשך חמש שנים. הוא גם התקרב למשגיח הישיבה - הרב שלמה וולבה. לאחר מכן למד שלוש שנים נוספות בישיבת פוניבז'.
בגיל 25 התמנה למגיד שיעור בישיבת "באר יעקב". שלוש שנים לאחר מכן נישא לאסתר לבית דרנגר מבלגיה. לימד בישיבה במשך כ-22 שנים, עד לעזיבתו של המשגיח הרב וולבה. לאחר התייעצות עם הסטייפלר, עבר לגור בבני ברק  אחר כך כיהן כר"מ בישיבת כנסת יצחק (חדרה), וכן שימש כר"מ בישיבה של חסידות בויאן.
בחודש אלול תשנ"ד (1994) נפתחה על ידי הרב וולבה ישיבה בשכונת גבעת שאול בירושלים, שנקראה "ישיבת גבעת שאול" על שם מיקומה (כעבור זמן הועתקה הישיבה לרח' אהלי יוסף שבשכונת גבעת משה, אך שמה נשאר), והוא נקרא לשמש בה כראש הישיבה. תחילה נהג למסור שיעורים יומיים לתלמידי השנה השלישית, אך כיום הוא מוסר אחת לשבוע שיעור כללי לכל הישיבה ושיעורי "חבורה" לתלמידי ה"קיבוץ". הוא איננו נושא בעול ניהול הישיבה, דבר שמאפשר לו להקדיש את כל זמנו להרבצת תורה לתלמידיו בישיבה.

שיטתו וארחותיו

שיטתו בלימוד היא "שיטת בריסק", על פי דרכו של רבו הרב משה שמואל שפירא. הנהגותיו הן על פי שיטת החזון איש, בפסק ההלכה הוא נמשך אחר הרב יוסף שלום אלישיב. בדרכי המוסר הוא הולך בדרכו של רבו המובהק הרב שלמה וולבה, ואחר פטירת רבו נהג להתייעץ בנושאים אלו עם משגיח ישיבת כנסת חזקיהו הרב דב יפה. כמו כן היה מרבה להתייעץ עם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.

משפחתו

לרב פשקס שישה ילדים. בין חתניו הרב אברהם קירשנבאום, ר"מ בישיבת נחלת הלויים בחיפה; אברהם זורייבין, ר"מ ב"גבעת שאול"; ומשה זאב איתן, ר"מ בישיבת נתיבות חכמה.
איירבוס A320

דגמי משנה

ה-A320 מהווה בסיס למטוסים מסוג A318, A319 ו-A321. שני הראשונים קטנים יותר מה-A320. ה-A321 לעומת זאת גדול מה-A320 במעט. 
והדגמים החדשים סדרת ה-איירבוס A320neo. 
ב-מרץ 2017 הודיעה החברה על רצון לפיתוח  מטוס חמישי בסדרה זאת לקראת ייצור המטוס ה-10,000.

רכישות בישראל

בתחילת שנת 2007 נחתם הסכם בין ישראייר לבין חברת לאט צ'ארטר, חברה לטבית השייכת לקבוצת לופטלייד'יר האיסלנדית, לפיו תחכור ישראייר שני מטוסים מדגם איירבוס A320 מלאט צ'ארטר למשך שלוש שנים עד הגעתם של שלושת מטוסי האיירבוס שרכשה. שוויו של ההסכם (יחד עם הסכם נוסף להארכת תוקף חכירתו של מטוס מסוג בואינג 767-300 מלופטלייד'יר עצמה) עומד על 50 מיליון דולר. מטוסים אלה הגיעו לארץ בסוף פברואר ובתחילת מרץ שנת 2007 ושימשו בטיסותיה הבינלאומיות של ישראייר עד 2008, כשהוחזרו לחברת לאט צ'ארטר. בשנת 2010 קיבלה ישראייר שני מטוסי איירבוס A320 חדשים שרכשה והם משרתים בקווי החברה לאירופה ולאילת. כמו כן לישראייר יש מטוס נוסף מדגם זה בהזמנה. הוא הגיע במהלך שנת 2016.
ארקיע רכשה 4 מטוסי איירבוס 321Neo. הם הגיעו לחברה בשנת 2018.
פרנק ולקר

עבודתו ברובוטריקים

בשנות ה-80, ולקר דיבב רבות מהדמויות הנשנות של הסדרה הרובוטריקים: עשר דמויות שקרניקים (מגהטרון/גלבטרון, סאונד וייב, סקיי וורפ, ושש הקלטות לייזרביק, ראבאג', ראמבל, פרנזי, באזסו וראט-באט) ושלוש דמויות רובוטריקים (מיראז', טריילברייקר ווילי).
ולקר התבקש להיבחן לדמותו של מגהטרון בסרט הלייב אקשן "רובוטריקים", אולם בעיות בלוח הזמנים שלו מנעו ממנו השתתפות. אולם, ולקר דיבב במשחק המחשב שנעשה על הסרט, כמו גם פיטר קאלן (קולו של אופטימוס פריים). נוסף על כך, הוא מדבב את דמותו של סאונדווייב בסרטי ההמשך "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"רובוטריקים 3". בסרט "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה", ולקר שב לדבב את דמותו של גלבטרון. בסרט "רובוטריקים: האביר האחרון" הוא מדבב את דמותו של קנופי.
וולקר דיבב שתיים מדמויותיו הנודעות ביותר - מגהטרון וסאונד וייב - בסדרת האנימציה "רובוט צ'יקן". בשנת 2010 הוא חזר לדבב דמויות מהרובוטריקים, יחד עם פיטר קאלן, בסדרת האנימציה החדשה "רובוטריקים פריים".

תפקידים נוספים

מלבד הקריירה כמדבב, ולקר הופיע במספר תפקידים קולנועיים וטלוויזיוניים, ביניהם בסדרה "משפחת פרטרידג'" ובסרט "מלכוד 22", כמו גם בתוכניות אירוח שונות. ולקר הופיע בתפקיד מדבב בפרק בסדרת הטלוויזיה "סיימון וסיימון".
כפר דניאל

היסטוריה

כפר דניאל נקרא על שם דניאל פריש שהיה נשיא ארגון ציוני אמריקה ונפטר בשנה בה המושב נוסד. נכדו הוא פרופסור הלל פריש. תחילה נקרא המושב בֵּית חֵבֶר על שם הארגון שבו היו חברים מייסדיו. נוסד על ידי אנשי המח"ל מארצות דוברות אנגלית.
המושב כפר דניאל הוקם באדמות הכפר הנטוש דאניאל (בערבית: دانيال). במסגד של הכפר היה קבר המיוחס לנביא דן. השומרונים הכירו את המקום כקברו של דן בן יעקב. הכפר נמצא בתחום הנחלה של שבט דן. התושבים המוסלמים של הכפר הערבי נמלטו ונטשו את המקום במלחמת העצמאות לאחר שהעיר לוד הקרובה נכבשה על ידי צה"ל.
שטח המושב הוא כ-2,900 דונם ובשנות ה-80 של המאה ה-20 גרו בו כ-200 נפש. המושב מתבסס על גידולי שדה, מטעים, לול ורפת.
בשנת 1995 הוחל במקום בהליכי הפרטה וייחוס הבתים במושב השיתופי לתושבים המתגוררים בהם. בשנת 2005 החל במקום פרויקט הרחבה של כפר דניאל ובו 92 משפחות.
במושב נמצא מפעל "הצורפים" למוצרי יודאיקה ובו חנות מפעל ומרכז מבקרים, והוא סמוך למושב גמזו ולפארק הקופים.
כרמל הוק

כרמל הוק הוא יין לבן חצי יבש בעל טעם חמצמץ שהיה פופולרי בישראל מתחילת שנות ה-30 עד שנות ה-80 ונמכר גם בימינו. היין יוצר על ידי יקבי כרמל מזרחי ושווק כיין זול, עוד בטרם התפתחה המודעות בישראל ליין זני. בקרב יוצאי מזרח אירופה ובמיוחד בקרב יוצאי רומניה מקובל היה לשתות את היין כאשר הוא מהול עם מי סודה, הקוקטייל הזה נקרא שפריץ. 
היין שווק בשתי רמות איכות, איכות "אקספורט" הייתה האיכות הטובה יותר, והזכירה בטעמה יין "ריזלינג".
פונקציה שלמה

באנליזה מרוכבת, פונקציה שלמה היא פונקציה הולומורפית בכל המישור המרוכב. דוגמאות בסיסיות לפונקציות שלמות הן הפולינומים המרוכבים, פונקציית האקספוננט המרוכבת וסכומים, מכפלות והרכבות שלהם. הפונקציות הטריגונומטריות וההיפרבוליות גם הן פונקציות שלמות, אך הן וריאציות על הפונקציה האקספוננציאלית (כפי שניתן לראות מנוסחת אוילר). כל פונקציה שלמה ניתנת לייצוג על ידי טור טיילור שמתכנס בכל מקום במישור המרוכב. פונקציות דוגמת הלוגריתם או השורש אינן שלמות (יתר על כן, אלו הן פונקציות רב ערכיות).
משפט חשוב העוסק בפונקציות שלמות הוא משפט ליוביל: פונקציה שהיא שלמה וחסומה היא בהכרח קבועה. משפט זה משמש להוכחה אלגנטית של המשפט היסודי של האלגברה. המשפט הקטן של פיקארד מרחיב את משפט ליוביל: כל פונקציה שלמה שאינה קבועה מקבלת כל ערך במישור המרוכב, פרט אולי לערך אחד (למשל, פונקציית האקספוננט מקבלת כל ערך פרט ל-0).
אחד הנושאים המרכזיים בתורת הפונקציות השלמות הוא הקשר בין קצב הגידול של הפונקציה, לבין התפלגות האפסים שלה. את קצב הגידול מודדים באמצעות הסדר, , כאשר . פונקציה מסדר  גדלה, בקירוב, כמו . הסדר הוא תמיד מספר ממשי בין 0 לאינסוף, וכל אפשרות כזו (לרבות הקצוות) עשויה להתקבל. לנגזרת יש אותו סדר כמו לפונקציה עצמה
.