google/wiki40b huggingface dataset:
Nur jedem das Seine, רי"ב 163

Nur jedem das Seine (בעברית: לכל אחד אשר לו), רי"ב 163, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-24 בנובמבר 1715, לכבוד יום ראשון ה-23 שלאחר חג השילוש הקדוש.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הרביעית שהלחין באותה שנה לאחר רי"ב 31, רי"ב 165 ורי"ב 185. את רי"ב 185 הוא הלחין ביולי והזמן הארוך שעבר בין הלחנת שתיהן מוסבר בתקופת אבל ששררה בחצר הדוכס, לאחר שבן אחיו של הדוכס, יוהאן ארנסט  מת ב-1 באוגוסט. 
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הפיליפים ומהבשורה על פי מתי שכולל את האמרה הידועה של ישו, "תנו לקיסר את אשר לקיסר". הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט מצטט את האמרה של ישו ועוסקת בהשוואות שבין רכושו הפיזי של האדם לבין שייכותו הרוחנית של האדם לאלוהים. על פי ג'ון אליוט גרדינר, פרנק היה ממונה גם על המטבעות בחצר הדוכס ומכאן ההתייחסויות המגוונות לכסף ולמטבעות בלברית זו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב יוהאן הרמן (Johann Heermann), משורר גרמני בן המאה ה-16. הלחן לחלק האחרון אבד ומה ששרד ממנו הוא קו הבס לבדו.
בניגוד לרוב הקנטטות שלו מתקופה זו, אין עדויות לכך שהוא ביצע את הקנטטה פעמים נוספות בעת שעבד בלייפציג, אך חוקר המוזיקה כריסטוף וולף מעריך שהוא כן ביצע אותה שוב.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1887 בכרך 33 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בצורה מסודרת בין השנים 1850-1900.

הקלטות

היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-8 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1983), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
רקוויאם (קארל ג'נקינס)

הרקוויאם

הרקוויאם של ג'נקינס הולחן בשנת 2005, הוא בעיקרו מבוסס על הטקסט המסורתי של הרקוויאם, בהשמטת חלקים. בנוסף, שילב ג'נקינס ברקוויאם שירי האיקו יפניים העוסקים באבל. הרקוויאם הולחן למקהלה, תזמורת מלאה הכוללת גם כלים יפניים מסורתיים, לרבות שאקוהאצ'י סולן, ובנוסף סולנית סופרן ונער סולן (בפאי ישו). 
היצירה בוצעה לראשונה בקתדרלת סאת'ק בביצוע התזמורת הפילהרמונית של קזחסטן המערבית, בניצוחו של המלחין, בשנת 2005.

האלבום

היצירה הוכנסה לאלבום שיצא באותה השנה, והיא מהווה את עיקרו של האלבום. באלבום יש גם יצירה נוספת: "In These Stones Horizons Sing". האלבום יצא בהוצאת EMI Classics.

In These Stones Horizons Sing

היצירה: "In These Stones Horizons Sing" (באבנים אלו אופקים שרים), היא יצירה שהולחנה על ידי ג'נקינס בשנת 2004 לפתיחת מרכז המילניום בווילס ובוצעה לראשונה ב-29 בנובמבר באותה שנה. היצירה כוללת מילים בוולשית ובאנגלית ומחולקת לארבעה חלקים קצרים יחסית. ביצוע ממוצע של היצירה לוקח 10-15 דקות.
בסאם זועמוט

ביוגרפיה

זועמוט נולד בירושלים. בשנת 1976 סיים את לימודי התיאטרון ב"בית רוטשילד" בחיפה.
עם סיום לימודיו שיחק בתיאטרון בלהקת "תיאטרון החאן" ושיחק בעשרות הצגות : "סוחרי גומי", "אנטיגונה", "מידה כנגד מידה" ובהצגת היחיד "סיפורי אבו נימר", המבוססת על ספר שכתב דן בן אמוץ.
שיחק בתיאטרון אל-קסבה בהצגה "רומיאו ויוליה" בשיתוף תיאטרון החאן ובהצגות "המהגרים", "מלאך ירד אל בבל", "בית הזכוכית", "נישואי פיגרו", "בת הטוחן" ו"הלילה וההר". שיחק גם בתיאטרון בית ליסין ב"חצוצרה בואדי".
בשנים 1985–1988 שיחק בטלוויזיה בתפקיד "הטבח חכים" בסדרת הטלוויזיה, "המסעדה הגדולה", כך נחשף לקהל הרחב והפך את הדמות לדמות פולחן מקומית. השתתף גם בסדרות הטלוויזיה "שכנים", "משפחה דה לוקס" ו"סיפורי חליל". זועמוט עזב את הטלוויזיה הישראלית למספר שנים כמחאה על דלות שירות החירום שהיא הגישה בערבית במהלך מלחמת המפרץ הראשונה.
בקולנוע גילם מחבל לבנוני בסרט "גמר גביע" (1991) של ערן ריקליס, וכן שיחק בסרט "קרקס פלשתינה" (1998) של אייל חלפון ובסרטים נוספים אחרים.
באמצע ובסוף שנות התשעים כתב תסריט בערבית לקומדיית מצבים. התסריט הוצע לרשות השידור, שמינתה את ויקטור קמר לבמאי. קמר ליהק את זועמוט עצמו לתפקיד הראשי, וכך נוצרה לה "משפחה דה לוקס".
זועמוט התגורר עד מותו בשועפאט שבירושלים. הוא נפטר בשנת 2004 ממחלת כליות. במותו היה בן 53. הותיר אחריו אישה ובת.
כריסטוף אריבר

צעירותו והקריירה

אחרי שסיים את לימודיו בבית ספר למלונאות בגרנובל, החל כריסטוף אריבר את הקריירה שלו בהתמחות באוטל בו-ריוואז' בקונדריו ב-1991. הוא עבד לראשונה בלה טראס באוריאז' ב-1993. הוא עבר לפריז ועבד במסעדת לה טור דארז'אן בשנים 1995–1996 ואחר-כך בלז אמבסאדר במלון קריון בשנים 1996–1997 לצידו של קריסטיאן קונסטאן.
ב-1997 שב ללה טראס באוריאז', המסעדה בגראנד-אוטל, שבעבר נהגו לפקוד אותה קוקו שאנל, סשה גיטרי, מוריס שבלייה, סטנדל ואלפונס דודה. ב-2004 השף פיליפ בואיסו עזב את אוריאז'. כריסטוף אריבר תפש את מקומו ושמר על שני הכוכבים.
בנובמבר 2007 ראה אור ספרו La Brigade Christophe Aribert בהוצאת גלנה, ספר בישול שמציג את המטבח שלו, בעזרתם של הצלם פייר-פרנסואה קודרק, פייריק ז’גי שכתב את הטקסט וז’ורז’ ריו שאייר את הספר. הספר מגיש 46 מתכונים ומובאים תצלומים רבים שמראים את השלבים השונים בהכנת כל מאכל מתחילתו עד סופו וגם מודגמות טכניקות שונות.
ביחד עם הצלם פייר-פרנסואה קודרק הוא זכה בתחרות לצילום קולינרי של אולורון-סנט-מארי.
ב-2010 ביקש ממנו מנהל מלון קריון, בעקבות עזיבתו של ז'אן-פרנסואה פיאז' להיות שף המסעדה, הוא סירב להצעה.
ביוני 2010 הוא הכין את תפריטה של מסעדת האופרה הפריזאית האופרה גרנייה.
מנטו צ'באללה מסימאנג

מנטומבזנה "מנטו" אדמי צ'באללה מסימאנג (אנגלית: Mantombazana "Manto" Edmie Tshabalala-Msimang; ‏9 באוקטובר 1940 - 16 בדצמבר 2009), הייתה פוליטיקאית דרום אפריקאית. כיהנה כסגנית שר המשפטים בין השנים 1996 ל-1999 וכשרת הבריאות, בין השנים 1999 ל-2008, תחת הנשיא תאבו מבקי וגם תחת הנשיא קגאלמה מוטלנטה.
מסימאנג עמדה במוקד של ביקורת בינלאומית עקב ניסיונה לטפל במגפת האיידס בדרום אפריקה בעזרת ירקות, כסלק ושום, במקום בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות ("הקוקטייל"), ודחייתה את הקשר המדעי בין נגיף הHIV למחלת האיידס.

אודות

מסימאנג נולדה בדרבן וסיימה את לימודיה באוניברסיטת פורט-הייר ב-1961. היא למדה רפואה במכון לנינגראד בברית המועצות בין השנים 1962 ל-1969. הוכשרה כגניקולוגית מורשית בטנזניה ב-1972, וב-1980 קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת אנטוורפן.
Criminal (שיר של לינדזי אל)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לינדזי אל, פרד וילהלם וכריסטופר סטיבנס והופק על ידי קריסטיאן באש. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק, בדומה לשאר שיאי האלבום, The Project.
בילי דיוקס ממגזין הTaste of Country, תיאר את השיר כ-"שיר פוטנציאלי עבור הרדיו".

הצלחה

השיר זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של קנדה בסמוך לצאתו, דבר אשר הופך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית אשר הצליח לעשות זאת, מאז שנת 2008.
במצעד שירי הקאנטרי שבארצות הברית, הצליח השיר להגיע בשיאו אל המקום ה-28. במצעד האירפליי-קאנטרי שבארצות הברית, הגיע השיר בשיאו אל המקום ה-19.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של לינדזי אל ב-8 באפריל 2018, כמה חודשים לאחר שיצא כסינגל. הקליפ בוים על ידי ווס אדווארדס. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מנהל בית כלא, אשר צועק על חבורת אסירות העומדות בשורה.
נכון לינואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.4 מיליון צפיות.
פסיליום

פסיליום (באנגלית Psyllium) היא תרופה המופקת מקליפות זרעי לחך. שמות מסחריים נפוצים בישראל: פסיליום, מוציוויטל, קונסיל ועוד.

מנגנון הפעולה

לפסיליום כושר ספיחת מים רב - סיבי קליפות הפסיליום יכולים לספוג עד פי 25 מנפחם. פסיליום סופח את מי השתייה ויוצר נוזל צמיג במעי, דבר המגדיל את נפח תוכן המעי, גורם לגירוי עדין של המעי, להגברת התנועתיות של שרירי המעי (פריסטלטיקה) וקיצור משך מעבר המזון במעי. הגדלת נפח תוכן המעי יוצרת תחושת שובע.
פסיליום מתחיל להשפיע רק 12-24 שעות מרגע נטילתו ועלול להגיע להשפעה מיטיבה רק לאחר יומיים שלושה של שימוש סדיר. פסיליום כמעט ואינו נספג מהמעי למחזור הדם ואינו עובר מטבוליזם משמעותי.
סיבים המופקים מקליפת זרע הצמח לחך (Plantago Ovata), צמח רב שנתי הצומח באסיה, מזרח אפריקה והמזרח התיכון, בעיקר באדמות מלוחות. רוב הפסיליום כיום מגיע מהודו. במקור, כזרע שלם, הוא שימש כצמח מוריד, משתן ומלחלח מעיים. כיום השימוש המוכר ביותר הוא סיבי קליפת הזרע המכילים 65% סיבים מסיסי מים ו 10-15% סיבים לא מסיסים. הוא המרכיב העיקרי של תוסף המזון המשלשל Metamucil ומחקרים שונים מעידים על השפעתו החיובית בצמצום רמות כולסטרול. 
הפסיליום נותן נפח לצואה כמו הצלולוז, המתיל צלולוז, סודיום-קרבוקסי-מתיל-צלולוז, לתת, סובין חיטה ואחרים. כל הסיבים לעיל בעלי תכונות היגרוסקופיות ובכך הם מגדילים נפח הצואה.

שימוש

הפסיליום משמש בעיקר כתרופה המסדירה את פעולת המעיים בטיפול בשלשול. כמו כן הוא משמש לטיפול בעצירות, טחורים, מעי רגיז ולהורדה במשקל על ידי מתן תחושת שובע. פסיליום יעיל רק כאשר הוא ניטל עם שתייה מרובה, לפחות שמונה כוסות מים ביום.
קליפת הפסיליום מכילה כמעט אך ורק סיבים. הקליפה מכילה גליקוזידים ומוצילגים (חומר ג´לטיני המכיל חומצות אמינו ופוליסכרידים) ושלושה סיבים: צלולוזה, המיצלולוזה וליגנין. רכיבים אלה מאפשרים לצמח לספוג מים עד פי 14 מנפחו המקורי.
ניתן להשתמש בפסיליום כחומר מקשה בהכנת מזון באופן דומה לשימוש בג'לטין. לדוגמה, מוסיפים פסיליום למחית פירות בהפקת תמליא (פאי) טבעונאי .
רמון (כפר)

ממצאים ארכאולוגיים

בכפר נמצאו שרידים מתקופות הברזל העליונה, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית האיובית והממלוכית, ובהם פסיפסים ובורות קדומים.
ואן דר ולדה (1854) הניח שרמון הוא המקום המוזכר בתנ"ך כ"רימון", "סלע רמון". סלע רימון היה שם המקום אליו נמלטו בני בנימין, על פי סיפור פילגש בגבעה שבספר שופטים, ושם שמרו על עצמם במשך ארבעה חודשים לאחר הקרב בגבעה.
יש המציעים שרמון היא הכפר רימון המוזכר במפת מידבא, הנמצא במרחק של חמישה עשר ק"מ מצפון לירושלים, בין בית אל ובין יריחו.
שרידים ביזנטיים, צלבניים, איוביים, ממלוכים ועות'מאניים נמצאו בכפר, כולל פסיפס במסגד הכפר, מערת קבורה עתיקה ובור סניטרי. מערת הקבורה מתוארכת לתקופה הביזנטית ובה נמצאו מנורות חרס, סנדלים ומדליונים המכילים אלמנטים נוצריים.
יחסי אוסטרליה–גיאנה

סקירה כללית

על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו לצד קונסוליה שמחזיקה אוסטרליה בג'ורג'טאון בירת גיאנה עצמה. 
אוסטרליה מפעילה בגיאנה תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית מנסה לעזור גם בשימור יערות הגשם שבגיאנה ובשמירה על איכות הסביבה בה באופן כללי.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - כשלוש מאוד מבקרים (גיאנים באוסטרליה ואוסטרלים בגינאה). בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בגיאנה שנערך בשנת 2012.
חשיפה עצמית באינטרנט

חשיפה עצמית באינטרנט היא היחשפות האדם מרצונו העצמי באמצעות האינטרנט ברמות שונות.
התופעה קשורה לאפשרותו של האדם לוותר על פרטיותו, במרחבים הנתונים בשליטתו, בשל צרכים ומניעים, ובכלל זה הצורך לתקשר עם בני אדם, המשולבים בחידושי הטכנולוגיה של המאה ה-21.
חשיפה עצמית באינטרנט היא חלק מתרבות האינטרנט המקובלת בתחילת המאה ה-21, לכאורה, מנוגדת לרצון לשמירת הפרטיות והאנונימיות, ומהווה ויתור מסוים על הזכות לפרטיות.

התפתחות

יחד עם הצ'אטים והפורומים הראשונים החלה תופעת האנונימיות באינטרנט. עם עידן הרשתות החברתיות כאשר ה"זרים" נהיו "קרובים" החשיפה גדלה והאנשים הפכו לחשופים יותר. הבחירה בחשיפה מגיעה מהרצון ליהנות משירותי האינטרנט השונים, דוגמת הרשתות החברתיות שלעיתים דורשות חשיפת פרטים אישיים, ולעיתים יוצרות תרבות של חשיפת פרטים.
חיבוקים עם באלי ושלוק

עלילה

בכל פרק באלי ושלוק נעזרים בסבא יואל וסבתא ריבה בכל בעיה, שרים ורוקדים איתם.
בית הכנסת הגדול (חדרה)

בית הכנסת הגדול של חדרה הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונמצא במבנה החאן ההיסטורי של העיר.

היסטוריה

עם רכישת אדמות חדרה בשנת 1891 נרכש גם מבנה החאן, ובין השנים 1891-1896 הוא שימש את ראשוני תושבי המושבה כמקום מגורים ולמטרות ציבוריות. לאחר שהמתיישבים עברו להתגורר בבתיהם, המשיך החאן ושימש לצרכים ציבוריים, כדוגמת בית בד, מחסנים, בית מרקחת ובית מלון. בשנת 1912 שוב שימש המקום למגורים זמניים, עת יושבו בו משפחות מקרב עולי תימן, בטרם יושבו בשכונת נחליאל. בשנים 1925–1948 שכנה במבנה תחנה של משטרת המנדט.
ב-1933 הוחלט על הקמת בית כנסת גדול בעיר במרכזה של חצר החאן, ולפי התוכנית הראשונית, נדון כל מבנה החאן להריסה. לאחר מאבק של תושבים אשר קראו לשמר את הבניין ההיסטורי, נפסקו עבודות ההרס, ובניין בית הכנסת שולב בתוך חצר החאן, לצד עשרה מחדרי החאן אשר נותרו על תילם והמשיכו לשמש את המושבה, בין היתר, כבית מדרש וכדירות מגורים לאברכים.
בתחרות שפורסמה לקראת הקמת בית הכנסת זכתה הצעתה של האדריכלית יהודית סטולצר-סגל, ולשם מימון הבנייה נאספו תרומות והוטל מס מיוחד על תושבי היישוב. בית הכנסת נבנה בין השנים 1936-1940 ונחנך בשנת 1941, שנת היובל לייסוד חדרה. המבנה נבנה כולו מבטון והוא משלב צורות ומאפיינים של הסגנון הבינלאומי עם מוטיבים אוריינטליים-מקומיים. בשנת תשי"ג תכנן אדריכל מאיר בן אורי את קיר המזרח, ארון הקדש והבמה, תוך שילוב מוטיבים חדשניים ועיצובים ייחודיים מבחינת האותיות והטקסטים, וכתב דברי הסבר מפורטים ליצירתו.
מרטין קומפסטון

ביוגרפיה

קומפסטון נולד בגרינוק שבאינוורקלייד. הוא למד בבית הספר התיכון קולומבה בשכונת גורוק. ככדורגלן נוער, הצטרף אחרי שסיים את לימודיו למועדון הכדורגל גרינוק מורטון. לקומפסטון אח מבוגר ממנו בשם בארי.

קריירה

בסוף עונת 2001–2002 השתתף קומפסטון בשני משחקים של קבוצת מורטון. בשתי הפעמים הופיע כשחקן מחליף.
על אף שלא שיחק בסרטים לפני כן נבחן קומפסטון לתפקיד הראשי בסרט "16 מתוק" של קן לואץ' שצולם בקרבת מקום. הסרט זכה להצלחה בפסטיבל הקולנוע בקאן והוא קיבל מיד מעמד של סלבריטי בסקוטלנד. קריירת המשחק שלו בקולנוע בהמשך דרכו הייתה מינורית, והוא התחיל להופיע בתפקיד קבוע בסדרת הדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק". אחר כך הופיע קומפסטון בשלושה סרטים "מדריך להכרת קדושיך" (שזכה בפרס השופטים לאנסבל הטוב ביותר בפסטיבל סאנדס) לצדו של רוברט דאוני ג'וניור; "דרך אדומה" (פרס השופטים בקאן), שצולם בסקוטלנד לצדם של קייט דיקי וטוני קוראן, עליו היה מועמד לפרס באפט"א הסקוטי לשחקן המשנה הטוב ביותר; ובסרט "הצפון האמיתי" יחד עם פיטר מולאן וגארי לואיס, עליו היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר.
ב-2010 כיכב קומפסטון בסרט "Soulboy" לצדו של קרייג פרקינסון וגילם את ג'ו מק'קיין. עוד הופיע בסרט האימה "The 4th Reich", בתפקיד ניומן, ושיחק בתפקיד קמע בסדרת אינטרנט דלת תקציב בשם "Night Is Day".
קומפסטון הופיע בווידאו קליפים של הלהקה הסקוטית "The View" בשירים "Grace", וב-"How Long", בהיותו ידיד של חברי הלהקה.
ב-2012 החל קומפסטון להופיע בתפקיד הראשי בדמות סמל בילוש סטיב ארנוט המשרת ביחידה משטרתית לחקירת שוטרים, בסדרה זוכת הפרסים של ה-BBC בשם "שחיתות" (Line of Duty), שוב לצדו של קרייג פרקינסון.
עוד ב-2012 כיכב קומפסטון במותחן האלים "Piggy". אחר כך שיחק בתפקיד ראשי בסרט "The Wee Man" בבימויו של ריי בורדיס, המתאר את חייו של הגנגסטר הידוע מגלאזגו, פול פריס. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה בינואר 2013.
באפריל 2013 כיכב קומפסטון במיני-סדרה "The Ice Cream Girls" של רשת ITV.
בסרט "שוד הרכבת הגדול" הופיע קומפסטון בתפקיד רוי ג'יימס.
ב-2014 חזר קומפסטון לגלם את דמותו של סמל בילוש סטיב ארנוט בעונה השנייה של הסדרה המשטרתית "שחיתות" של ערוץ BBC Two.
במרץ 2016 שב ושיחק בתפקיד סטיב ארנוט בעונה השלישית של הסדרה "שחיתות" על היחידה לחקירת שוטרים.
עונה רביעית של הסדרה בכיכובו של קומפסטון עלתה לשידור במרץ 2017.
ב-2016 כיכב קומפסטון בדרמה טלוויזיונית בת שלושה חלקים בשם "In Plain Sight" בדמות רוצח סדרתי בשם פיטר מנואל, שהורשע על ידי בלש בשם ויליאם מוניס ולבסוף הוצא להורג.

חיים אישיים

ב-19 ביוני 2016 התחתן קומפסטון עם טיאנה שאנל פלין.
NGC 3412

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.54 והיא התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון I.27 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1786, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, עם מרכז מעורפל ובהיר ושני ענפים עמומים שיוצאים ממנה לכיוון צפון-מערב ודרום מזרח. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן מספר פעמים ורשם אותה כערפילית מספר 774 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, בו הוא תיאר אותה כבהירה, עגולה עם מרכז שמתבהר בפתאומיות. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 2229 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 3412, כשהיא מתוארת כבהירה, קטנה, מאורכת ומתבהרת באופן חד במרכזה ליצירה של גרעין בהיר.

תכונות

גודלה הזוויתי של NGC 3412 הוא כ-3.7 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-35,500 שנות אור, כשליש מקוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎4.2×10¹⁰‎ מסות שמש, כעשירית ממסת שביל החלב, כאשר כשלושה רבעים ממנה היא מסת הכוכבים שבה, והרבע הנותר הוא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בדומה לגלקסיות עדשה אחרות, ב-NGC 3412 יש מעט מאוד מימן חופשי ומסתו מוערכת בפחות מ-‎2×10⁷‎ מסות שמש, כך שכמעט לא נוצרים בה כוכבים חדשים - רק כ-5 מסות שמש ב-1,000 שנים. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה גבוהה פי 2.6 מזו של השמש ואין בה כמעט בכלל אוכלוסייה צעירה של כוכבים, למעט בגרעין שלה.
פיטר סרקין

ביוגרפיה

פיטר סרקין נולד בניו יורק, בנו של הפסנתרן רודולף סרקין ונכדו של הכנר אדולף בוש. אמו, אירנה בוש-סרקין, הייתה גם היא כנרת ברביעיית בוש.
פיטר נכנס ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בגיל אחת-עשרה. הוא למד שם אצל מייצ'יסלב הורשובסקי ולי לוביזי ואצל אביו. לימודי מוזיקה נוספים קיבל אצל ארנסט אוסטר, מרסל מואיז וקרל אולריך שנאבל.
פיטר ניגן עם יו-יו מה, אלכסנדר שניידר, פמלה פרנק, רביעיות המיתרים גוארנרי, בודפשט ואוריון, ועוד מוזיקאים והרכבים קאמריים ידועי שם. פיטר סרקין עובד עם חברות הקלטה שונות. הוא חי במסצ'וסטס עם אשתו רג'ינה וחמשת ילדיהם.
סרקין לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
כארונוזאורוס

בתרבות

יצור זה נראה בסדרה של ערוץ דיסקברי היום האחרון של הדינוזאורים, בו מתוארים הרגעים האחרונים של הדינוזאור.
המפלגה הלאומית הסלובקית

היסטוריה

המפלגה נוסדה בדצמבר 1989 עם הצהרה על שלושה עמודי בניין מרכזיים: נצרות, לאומיות וסוציאליזם.
וולנד

וולנד (Woland במקור הגרמני) הוא שם גרמני לשטן, המופיע במספר גרסאות ישנות של אגדת פאוסט, תחת השמות Valand, Woland, Faland, ו-Wieland. ביצירתו "פאוסט" מתייחס גתה פעם אחת לשטן כאל "Junker Woland".

וולנד ב"אמן ומרגריטה"

כשהוא מתבסס על כינוי נדיר זה של השטן, קרא הסופר הרוסי מיכאיל בולגקוב לאחד מגיבורי ספרו האמן ומרגריטה "וולנד". בספר הזה וולנד הוא השטן המבקר במוסקבה של תחילת המאה ה-20 עם פמלייתו, כשהוא מתחזה לקוסם. התרגום הראשון של הספר לעברית נקרא, בהתאם לכך, "השטן במוסקבה".
בספר מתחוללת דרמה גדולה סביב השם, כיוון שאיוואן (דמות מרכזית בסיפור) לא מצליח להיזכר בשם זה שהיה כתוב על כרטיס הביקור של הזר שפגש. אחת הסיבות שבגללן בחר בולגאקוב את השם הזה היא להראות את בורותם של האנשים שלא מכירים את משמעות השם וולנד, ולא מצליחים להבין שלא מדובר באדם תמים אם הוא בחר בשם זה. 
השם הוא רמז מטרים לדמותו של השטן. בנוסף לשם זה, לרוב השמות ברומן ישנה משמעות מיתולוגית מסוימת: רוב השמות לקוחים ממיתולוגיות שונות או מהתנ"ך (אפילו האמן נקרא "פאוסט" באחת הגרסאות של הסיפור).
מוריס סראי

תחילת הקריירה

ב-1875 החל סראי את לימודיו באקדמיה הצבאית בסן-סיר ולאחר סיום לימודיו, הצטרף לחיל הרגלים הצרפתי ושרת באלג'יריה ודרום תוניסיה. בין 1883–1885 נשלח לאקדמית המלחמה הצרפתית והוכשר לתפקידי פיקוד ומטה 
.
ב-1900 מונה לעוזר שר המלחמה הצרפתי ופיתח קשרים עם חוגי השמאל הפוליטי בצרפת. סראי נודע בהמשך כסוציאליסט נלהב ומובהקות דעותיו הפוליטיות גרמה לאמביוולנטיות ביחס אליו בקרב הקצונה הבכירה וחוגי הממשל. סראי המשיך לבצע תפקידי מטה ובין 1907–1911 כיהן כקצין הרגלים הראשי במשרד המלחמה הצרפתי. בשנה זו הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה ומונה למפקד הקורפוס ה-6 של חיל הרגלים הצרפתי, תפקיד בו כיהן עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במקורות מסוימים נטען, כי קשריו הפוליטיים הם שהובילו למינויו לתפקיד.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה כיהן סראי כמפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה השלישית. ב-2 בספטמבר 1914 מונה למפקד הארמייה השלישית והשתתף עימה בקרב הראשון על המארן, תוך שכוחותיו בולמים את התקפות הגרמנים. סראי הרבה למתוח ביקורת גלויה כנגד הרמטכ"ל הצרפתי ז'וזף ז'ופר והדבר היה לצנינים בעיני ראשי המטה הכללי הצרפתי. ב-22 ביולי 1915 הדיח ז'ופר את סראי מכל תפקידיו, אך בשל קשריו הפוליטיים אולץ הרמטכ"ל הצרפתי להחזירו לשירות פעיל. בשלהי 1915 מונה סראי לפקד על כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית והצליח תוך זמן קצר לבלום את התקדמות צבא ממלכת בולגריה לכיוון העיר סלוניקי. בנובמבר 1916 הצליחו כוחותיו לכבוש מחדש את העיר ביטולה לאחר קרב קשה בו נתגלו כשלים פיקודיים ותקשורתיים בהפעלת כוחות מדינות ההסכמה. בנוסף במהלך הקרבות פעל סראי להדחתו של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלתו,. לא זו אף זו, לסראי הייתה מערכת יחסים עכורה מול סגל הפיקוד הבריטי בכלל והגנרל ג'ורג' מילן בפרט ולדבר נודעה השלכה על תפקוד הכוחות בחזית. ב-14 בדצמבר 1917 הודח סראי מתפקידו על ידי ראש הממשלה ז'ורז' קלמנסו ובמקומו מונה הגנרל אדולף גיומא.

שלהי הקריירה ואחריתו

באפריל 1918 הועבר סראי למערך המילואים הצרפתי. ביוני 1924 ניצח השמאל הרדיקאלי בבחירות בצרפת ואדוארד הריוט הפך לראש הממשלה. בנובמבר מינה הריוט את סראי לתפקיד הנציב העליון הצרפתי בסוריה והוא הוצב בדמשק. מתוקף תפקידו הפך סראי למפקד העליון של "צבא הלבנט" הצרפתי. במהלך 1925 פעל בכח רב ובנוקשות לדיכוי המרד הדרוזי ובשל כך הודח מתפקידו, נקרא לשוב לצרפת ועם הגיעו שוחרר מהצבא. סראי נפטר מדלקת ריאות ב-23 במרץ 1929 ונקבר באינווליד אשר ברובע השביעי של פריז.
דירה להשכיר

כך ולא כך



בסיפור השני בספר, "כך ולא כך", שנכתב על ידי הסופר הרוסי, קורניי צ'וקובסקי, ותורגם על ידי לאה גולדברג, מסופר על ילדה אשר מתקנת את אביה בשגיאותיו המכוונות.

מעשה בשלושה אגוזים

הסיפור מתאר בתחילתו גמד קטן ביער גדול. הגמד מארח בביתו את שכנו הסנאי עד בוא האביב בתמורה לשלושה אגוזים בגדלים שונים. אף על פי שלכאורה, שלושת האגוזים אינם בעלי ערך - משתכנע הגמד לקבל אותם כשכר דירה משום שהסנאי מספר לו שבשלושת האגוזים טמון כוח סודי המסוגל להפוך את האוחז בהם למאושר. כמו כן, יש ביכולתם להציל מסכנה - ורק אז יתגלה טיבם האמיתי.
הגמד שומר על האגוזים מכל משמר כעל אוצר. 
יום אחד מגלה הגמד כי היער בו הוא גר מועד לכריתה בפקודת השר. הגמד מנהל משא ומתן עם חוטבי העצים, ומשכנע אותם לקבל את שלושת האגוזים הקסומים במקום שקל אחד שהובטח לכל אחד מהם. הם מסכימים, לוקחים את האגוזים והולכים. היער ניצל. הגמד מאושר ורוקד מרוב שמחה. הוא הבין את סוד האגוזים.
השר שזקוק לעצי היער על מנת לבנות ארמון לאהובתו, כועס על כך שהוראתו לא מולאה. הוא טוען שנערתו לא תנשא לו אלא אם יבנה לה ארמון מפואר. האנשים מספרים לו על אוצר מופלא יותר מן הארמון הנמצא ברשותם. אוצר אשר אם יעניק אותו לאהובתו, תתרצה היא מיד ותנשא לו. הם מספרים לו על האגוזים הקסומים ומוכנים למכור לו אותם תמורת שני שקלים לכל אחד מהם. השר מסכים, והאנשים מאושרים ומבסוטים (כך במקור). גם הם פיצחו את סוד האגוזים.
אהובתו של השר מתאכזבת על שלא קיבלה את הארמון המפואר אותו ביקשה והיא מסרבת להינשא לשר. אז מציע השר לנערתו את אגוזיו הקסומים - היא נעתרת מיד וללא תנאים. הנישואים גורמים אושר רב לשניהם. אשת השר מטמינה את האגוזים ושוכחת מהם. 
האגוזים מתגלים שוב על ידי בנם המשותף שש שנים מאוחר יותר. הוא מחטט בארונות ומכיוון שאין איש בנמצא לספר לו על הקסם באגוזים, הוא מחליט פשוט לאכול אותם. גם הוא מאושר.
השיר החוזר בסיפור:
"היה היו שלושה אגוזים,
ובהם שלושה סודות ורזים.
והיה-כל מי שיפתור את סודם,
אין כמותו מאושר בעולם."
בפברואר 2017 התזמורת הפילהרמונית הישראלית הציגה לראשונה את האופרה "מעשה בשלושה אגוזים", המבוססת על עלילת הסיפור. יוני רכטר הלחין, וגם ביסס את הליברית על פי הספר ובתוספת חמישה שירים אחרים של גולדברג.
ציון פיניאן

ביוגרפיה

פיניאן נולד במרוקו ועלה ארצה עם משפחתו, בשנת 1956. הוא גדל והתחנך בטבריה. בילדותו לקה בפוליו ועד גיל אחת עשרה לא הצליח ללכת. הוא למד חינוך והוראה באוניברסיטת חיפה ועסק במשך שנים רבות בהוראה, כמורה, כמחנך וכמנהל בית ספר תיכון.

פעילותו הציבורית

בשנת 1989 מונה על ידי שר השיכון, דוד לוי, למנהל "פרויקט שיקום השכונות" בצפון הארץ ואף זכה ב"פרס נשיא המדינה" בעקבות הצלחתו בתפקיד זה. לאחר מכן בין השנים 1992 – 2004 כיהן כסגן ראש עיריית טבריה. 
לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצב פיניאן במקום ה-42 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-38 מנדטים בלבד ולא נבחר לכנסת. בינואר 2006, לאחר התפטרות צחי הנגבי לטובת קדימה הגיע תורו להיכנס לכנסת, אך בדומה לקודמו ברשימה אביגדור קהלני הוא ויתר על כניסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה שהתקיימו באותה שנה הוא נבחר במקום ה-24 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-12 מנדטים בלבד והוא לא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-22 ברשימת הליכוד-אח"י לכנסת. הרשימה זכתה ב-27 מנדטים והוא נבחר לראשונה כחבר כנסת מן המניין ושימש כמרכז הקואליציה בוועדת הכספים. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב פיניאן במקום ה-65 ברשימת הליכוד ישראל ביתנו לכנסת.
פיניאן נשוי ואב לשישה. מתגורר בטבריה.
עורק העכוז העליון

מהלך

עורק העכוז העליון הוא עורק קצר ההולך לאחור, בין גזע המותניים והעצה ועצב העצה הראשון, ומתפצל לענף שטחי ולענף עמוק לאחר צאתו מהאגן, מעל לגבול העליון של השריר האגסי. בעודו באגן מסתעפים ממנו ענפים לשריר הכסל, לשריר האגסי ולשריר הסותם הפנימי. בטרם צאתו מהאגן מסתעף ממנו עורק זן לעצם הכסל.
הענף השטחי נכנס לתוך חלקו העמוק של שריר העכוז הגדול ומתפצל למספר ענפים, שחלקם מספקים את השריר ומשיקים עם עורק העכוז התחתון, בעוד אחרים מנקבים את גיד השריר, משיקים עם הענפים האחוריים של עורקי העצה הצדיים ומספקים את העור המכסה את פני העצה האחוריים.
הענף העמוק עובר מתחת לשריר העכוז האמצעי ומתפצל לענף עליון ותחתון. הענף העליון ממשיך את מהלכו המקורי של הענף העמוק, בעוברו לאורך הגבול העליון של שריר העכוז הקטן לעבר קוץ הכסל הקדמי העליון. הענף משיק עם העורק כותר הכסל העמוק ועם הענף העולה של העורק כותר הירך הצדי. הענף התחתון חוצה את שריר העכוז הקטן בצורה אלכסונית לעבר תל הירך הגדול, ומסתעפים ממנו ענפים לשרירי העכוז. הוא משיק עם עורק כותר הירך הצדי גם כן. ענפים נוספים מנקבים את שריר העכוז הקטן ומזינים את מפרק הירך.