google/wiki40b huggingface dataset:
האגואיסט (כתב עת)

האגואיסט (באנגלית: The Egoist) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס וטי אס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."
האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס.
בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.
ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914-1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.
ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.
ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.
ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.
ירידה במשקל

בהקשר של בריאות גופנית וכושר גופני, ירידה במשקל הוא תהליך של ירידה במסת הגוף הכללית, אשר כרוך בעיקר בירידה של אחוזי השומן בגוף. 
ירידה במשקל יכולה להתרחש בשוגג עקב תת תזונה או מחלה, או בעקבות מאמץ מודע לשיפור המצב הגופני.
על מנת לרדת במשקל, יש לשרוף יותר קלוריות מדי יום מכמות הקלוריות הנצרכת - מטרה זו ניתן להשיג על ידי צמצום כמות המזון הנצרך, הגדלת כמות הפעילות הגופנית שמבצעים לאורך היום ו/או שילוב של השניים. לשם ירידה בריאה במשקל רוב המומחים ממליצים לבחור בשילוב של דפוסי אכילה בריאים ופעילות גופנית סדירה. שיטות אחרות לירידה במשקל כוללות שימוש בתרופות מרשם, בצמחי מרפא, או בכימיקלים שמורידים את התיאבון ו/או וגורמים לעלייה בפעילות הגופנית. ניתן גם לרדת במשקל באמצעות ניתוחים שונים. טיפול שאיבת שומן מאפשר גם הסרה של שומן מאזור ממוקד. לבחירה באפשרויות הכירורגיות ו/או שימוש בתרופות מרשם עשויות להיות לעיתים רבות תופעות לוואי חמורות.
אובדן משקל יכול להיות גם סימפטום למחלות נפשיות, מחלות פיזיות, או הפרעות כגון אנורקסיה נרבוזה או קכקסיה  אשר מופיעה בדרך כלל אצל אנשים החולים בסרטן או באיידס.
רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

רופרכט נולד ב-9 ביוני 1309 בוולפראטסהאוזן, לרודולף הראשון, דוכס בוואריה ולמכטילד מנסאו, בתם של אדולף, מלך גרמניה ואימאגינה מאיזנבורג-לימבורג.
בילדותו נאבקו אביו ודודו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הירושה, ובשנת 1317 ויתר אביו על נחלותיו לדודו לודוויג הרביעי ועבר להתגורר באנגליה, שם מת בשנת 1319. לאחר מות אביו הועמד לרופרכט ואחיו האפוטרופוס יוהאן פון נסאו, שהיה תומך של בית הבסבורג. בשנת 1322 הסתיימה המלחמה בין האחים ללודוויג הרביעי, ולאחר מות אמם מכטילד מנסאו בשנת 1323 אף חלה התקרבות ביניהם.
בשנת 1328 הוכתר לודוויג לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1329 הוא חתם יחד עם רופרכט ואחיו רודולף השני ואחיינו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה. בשנת 1338 חילקו רודולף ורופרכט את נחלתם ביניהם.
לאחר מותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמכו רופרכט ורודולף בגינטר משוורצבורג, אולם לאחר מותו בשנת 1349 העבירו את תמיכתם לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1350 התחתן רופרכט עם אליזבת מנמור, בתם של יוהאן הראשון, מרקיז נמור ומארי מארטואה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1352 התעוור רודולף, ומשום כך תפס רופרכט גם את השליטה בנחלותיו, ולאחר מותו של רודולף בשנת 1353 קיבל רופרכט את השליטה בכל הנחלות. בשנת 1356 העניק קרל הרביעי לרופרכט בבולת הזהב, את התואר נסיך בוחר. בשנת 1376 תמך רופרכט בבחירתו של וצלאב בנו של קרל הרביעי למלך הרומאים, ובתמורה קיבל שטחים נרחבים, ועד מותו הוא הספיק לספח כמעט את כל רוזנות צווייבריקן.
בשנת 1385 התחתן רופרכט עם ביאטריקס מיוליך-ברג, בתם של וילהלם השני, דוכס ברג ואנה מפפאלץ, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1386 ייסד רופרכט, ברשותו של האפיפיור אורבנוס השישי, את אוניברסיטת היידלברג.
ב-16 בפברואר 1390 מת רופרכט בנוישטט אן דר ויינשטראסה ללא ילדים, ואחיינו רופרכט השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
ארגון ההורים הארצי

ארגון ההורים הארצי הוא ארגון שהוכר על ידי משרד החינוך כמייצג את הורי תלמידי מערכת החינוך בישראל. בעקבות דו"ח ביקורת של רשם העמותות, הוסרה ההכרה בארגון והועברה לפורום ועדי ההורים היישוביים.

היסטוריה

בשנת 1931, בעקבות שביתת מורים, הוחל בהתארגנות של ארגוני הורים במושבות, ביוזמת התאחדות האיכרים ולהקמת ארגון הורים ארצי שנודע בעיקר בשם "ארגון ההורים במושבות" אך גם כארגון ההורים הארצי. כנגד יוזמה זאת יצאו ארגוני הפועלים שטענו ש"ארגון ההורים הארצי" אינו מייצג אותם והקימו ארגוני הורים משלהם.
בשנת 1944, על בסיס ארגון ההורים מתל אביב שהוקם בשנת 1931, נרשם באופן רשמי ארגון בשם "ארגון ההורים הארצי לבתי הספר העממיים בארץ ישראל".
בשנות ה-50 מיסד משרד משרד החינוך את הארגון. מטרת הארגון הייתה לייצג את ועדי ההורים היישוביים ואת מוסדות החינוך בארץ. לאחר פעולה זו עוגן מעמד הארגון בחוזר מנכ"ל משרד החינוך. בשנת 2005, עקב מאבקים פנימיים רבים, הכריז רשם העמותות על העמותה "כעמותה בפירוק" והעמותה לא פעלה מספר שנים. בשנת 2010 מינה בית המשפט המחוזי בתל אביב את עו"ד ארז חבר כדי שיקים את העמותה מחדש וינהל את מערכת הבחירות כך שיבחר יו"ר ונציגים ארציים חדשים.
ביוני 2012, חידש את פעילותו, על פי החלטת בית המשפט, "ארגון ההורים הארצי למערכת החינוך בישראל". עו"ד גדעון פישר נבחר, ברוב מכריע, לתפקיד יו"ר ארגון ההורים הארצי ואתו 31 נציגים ארציים חדשים לאספה הכללית (מערים, רשויות וישובים ברחבי ישראל) ו- 11 נציגים לוועד המנהל ובכך הוקם ארגון ההורים הארצי מחדש. בית המשפט אישר את תקנון העמותה המחודשת ואת תוצאות הבחירות האמורות. יו"ר הארגון מינה שלושה סגנים, כמתבקש בתקנון. באוגוסט 2014 פורסם בערוץ 10 תחקיר שטען שפישר פועל בניגוד עניינים. במקביל, פרשה קבוצת הורים מהארגון והקימה ארגון מתחרה. הפורשים פנו לרשם העמותות בדרישה לחקור את פעילות הארגון.
ב- 9/7/2015 פרסם רשם העמותות דוח ביקורת על התנהלות הארגון והעומדים בראשו, בהם קבע, בין השאר: "...יו"ר הארגון פעל לא אחת, בחוסר סמכות, בניגוד לתקנון תוך ניגוד עניינים חמור, ..... המעלים חשש לפעולות תחת ניגוד עניינים, כן עולה חשש כי פעילותו של היו"ר נעשתה בין היתר לטובת ענייניו האישיים, וזאת בניגוד להוראות סעיף 34 ג', לחוק העמותות האוסרת על חלוקת רווחים..."
בינואר 2017, תוקן חוזר מנכ"ל משרד החינוך ונקבע בו שפורום ועדי ההורים היישוביים הוא שייצג את ההורים ויקבל את תשלומי ההורים הנגבים במסגרת תשלומי הרשות.
שחור-כזה

עלילה

לאנדרה "דרה" ג'ונסון (אנתוני אנדרסון), יש עבודה מצוינת, אישה יפה ומצליחה, ארבעה ילדים ובית מפואר בפרברים. אך נדמה כי ההצלחה גרמה למשפחה לשכוח את מורשתה ולהיטמע כליל באוכלוסייה הלבנה שסביבה. כך חושב דרה, ובעזרת אביו, הוא יוצא ליצור זהות תרבותית עבור משפחתו, כזו שתכבד את עברם ומורשתם, אך תמשיך לאמץ אל ליבה את העתיד.

פיתוח וליהוק

הסדרה הופיעה לראשונה ברשימת הפיתוח ברשת ABC באוקטובר 2013, כאשר דווח כי הפרויקט, בו יככב אנתוני אנדרסון, קיבל התחייבות לתסריט. ב-16 בינואר 2014, נתנה ABC אור ירוק לפרק הפיילוט. שבועיים מאוחר יותר, הצטרף לארי וילמור לסדרה בתור השואוראנר (אדם שיש לו אחריות יצירתית וניהולית כוללת על תוכנית טלוויזיה). באמצע חודש פברואר, לוהקו לורנס פישבורן בתפקיד אביו של דמותו של אנדרסון, וטרייסי אליס רוס בתור התפקיד הנשי הראשי.
השחקנית טרייסי אליס רוס, המגלמת את אם המשפחה שמגיעה מרקע מעורב, היא בת להורה אפרו-אמריקאי ולהורה יהודי. כך גם לגבי השחקנים דייוויד דיגס וראשידה ג'ונס, שמגלמים את אחייה.

צילום

ב-8 במאי 2014, החליטה רשת ABC לעלות את פרק הפיילוט לשידור בעונת הטלוויזיה 15–2014. מספר ימים מאוחר יותר, הודיע אנדרסון כי לארי וילמור יפרוש מתפקיד השואוראנר בשלב מוקדם של שידור הסדרה בעקבות תוכנית האירוח המאוחרת שלו, "The Nightly Show with Larry Wilmore".
במאי 2017, חודשה הסדרה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-3 באוקטובר 2017.

קבלה ביקורתית

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרים. האתר Rotten Tomatoes נתן לסדרה רייטינג של 86% המבוסס על 56 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 7.3/10. הקונצנזוס של האתר מציין: "למרות שקהל היעד של הסדרה לא ברור, היא מכסה על זה עם צוות שחקנים מגוון וסוגיות תרבותיות מרתקות". האתר Metacritic נתן לסדרה ציון של 77 מתוך 100, המבוסס על 30 ביקורות "חיוביות באופן כללי". הנושא של מגזין רולינג סטון מ-4 בדצמבר 2014 קרא לסדרה "אחת מקומדיות הרשת החדשות היחידות ששוות צפייה", ושיבחו את ביצועיו של לורנס פישבורן. ביצועיו של אנתוני אנדרסון בסדרה גם קיבלו שבחים, וזיכו אותו במועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית.
אברם ינקו

אברם ינקו (רומנית: Avram Iancu;‏ 1824 - 10 בספטמבר 1872), מהפכן, מראשי מהפיכת 1848 במחוז טרנסילבניה שברומניה. כמנהיג מיליציה של איכרים רומנים מהרי הקרפטים המערביים הוא התעמת עם "הצבא המהפכני ההונגרי" והיה לבן ברית של הכוחות האימפריאליים האוסטרים, מתוך תקווה להשיג שוויון זכויות לבני עמו הרומנים.
אברם ינקו נולד בכפר קטן בקרפטים המערביים למשפחה של צמיתים משוחררים. אביו היה יערן ואחר כך בעל תפקיד שיפוטי. אברם ינקו החל ללמוד משפטים בקלוז' בשנת 1844. מ-1846 שימש כפקיד בטרגו מורש. בשנת 1848 עמד בהצלחה במבחנים והיה לעורך דין.
אברם ינקו היה מראשי האינטלקטואלים בטרנסילבניה שנאבקו למען קידום חברתי ושחרור לאומי של הרומנים. הוא היה מיוזמי ומארגני האספה של בלאז', כמנהיג חבורות חמושות של איכרים וכורים בקרפטים המערביים. בתור שכזה הוא זכה לאהדה עממית רחבה וכונה "נסיך ההרים".
הוא נעצר לראשונה בדצמבר 1849, אך שוחרר במהרה עקב מחאות של האוכלוסייה הרומנית. לאחר שחרורו הוגבלה פעילותו, ספרייתו הוחרמה, והוא הושם תחת פיקוח. בפעם השנייה הוא נעצר ב-1852, אחרי שנחשד בהסתה לפעילות לאומנית כנגד השלטונות האוסטריים. קצת לאחר שחרורו, ביקר ינקו בווינה שם ניסה להגיש עתירה לקיסר, אך המשטרה מנעה זאת ממנו, ועקב כך הוא סבל מהתמוטטות עצבים, ממנה לא התאושש עד מותו.
אברם ינקו נמצא מת ב-10 בספטמבר 1872 בכפר באיה קרישולוי (Baia Crișului) ונטמן כגיבור לאומי בבית הקברות בצבאה (Țebea).

הנצחתו

שם כפר הולדתו נקרא על שמו בשנת 1924, לרגל יום הולדתו המאה.
ב-1992 הופיע דיוקנו על שטר בערך של 5000 לאי.
בעיר קלוז'-נאפוקה ברומניה הוצב פסל ענק שלו בגובה 8 מטרים.
כיום שדה התעופה של קלוז-'נאפוקה נקרא אף הוא על שמו. כמו כן מוצב פסל גם בעיר סאטו מארה שבמחוז טרנסילבניה.
רחל מכבי

ביוגרפיה

רחל מכבי נולדה בשנת 1915 בשם מרי-לואיז גרין באלכסנדריה, מצרים למשפחה יהודית-ציונית מהמעמד הגבוה. אביה, פליקס גרין היה איש עסקים אמיד, בכיר בקהילה היהודית וממנהיגי התנועה הציונית המקומית. אמה, ג'נין, הייתה בתו של הברון פליקס דה מנשה. בנעוריה למדה בגימנסיה צרפתית בעיר מולדתה אלכסנדריה, ולאחר סיום לימודי התיכון למדה משפטים. במקביל הייתה פעילה בסניף תנועת הנוער השומר הצעיר. משנת 1925 ערכה מספר ביקורים בארץ ישראל המנדטורית, נקשרה אליה רגשית וגיבשה את ההחלטה לעלות לארץ. לימים היא פרסמה את רשמיה מביקוריה הראשונים בארץ ישראל בספרה "מצרים שלי" (1968).
באחד מביקוריה בארץ ישראל פגשה את מכבי מוצרי-מני, בנם של הפעילים הציונים-מצרים אלברט ומתילדה (מזל) מוצרי, ובשנת 1935 בני הזוג התחתנו. היא שינתה את שמה לרחל, על שמה של רחל המשוררת, ועלתה לארץ ישראל בעקבות בעלה. השניים חיו במושב תל צור וניהלו משק לגידול ורדים. בשנת 1937 נולד בנם הבכור עודד.
בשנות ה-40 שירת בעלה מכבי מוצרי-מני בתפקידים בכירים ב"הגנה" ובפלמ"ח, והמשפחה עברה בעקבותיו לחיפה ולאחר מכן לירושלים. רחל שירתה בתור מדריכת אלחוטאים בפלמ"ח ולאחר מכן בתור המזכירה של חיים הרצוג בתפקידו כראש אגף הביטחון של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1940 נולדה בתה אלונה. בשנת 1945 נרצח אביה פליקס גרין באלכסנדריה על ידי שודדים שפרצו לביתו.
במהלך מלחמת העצמאות מונה בעלה מכבי לקצין מנהלה ואספקה בחטיבת הראל וליווה את שיירות האספקה בקו תל אביב–ירושלים. באפריל 1948 הוא נפצע אנושות במארב באזור דיר איוב, וכעבור יומיים מת מפצעיו. מותו של מכבי הכה קשות במשפחה. רחל שינתה את שם משפחתה למכבי על שמו של בעלה המנוח, והחליטה להמשיך בדרכו והתגייסה לצה"ל. היא שירתה כמזכירתו של יגאל אלון (מפקד חזית הדרום) ומאוחר יותר עברה קורס קצינים והמשיכה לשרת שירות קבע.
בשנת 1953 נישאה ללובקה (אריה) סטרנין, השתחררה מהצבא ועברה להתגורר עִמו בקיבוץ חצור. בשנת 1955 נולד בנם המשותף הראשון, יואש, ולאחר חמש שנים נולד בן נוסף, אבישי.
השכול המשיך לרדוף את רחל במהלך חייה. בשנת 1964 נפטר בנה עודד ממחלת הסרטן, בעת שהיה סטודנט לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד, זמן קצר בלבד לאחר שהתחתן. טרגדיה נוספת פקדה את חייה לאחר שבימים הראשונים של מלחמת יום כיפור, נפל בקרב בחזית המצרית בנה יואש בן ה-18.
רחל המשיכה לחיות בקיבוץ חצור כל ימיה. היא עסקה בכתיבת זיכרונותיה ופרסמה חמישה ספרים המספרים את סיפור נעוריה באלכסנדריה, החיים בארץ ישראל המנדטורית, מאורעות מלחמת העצמאות, השירות בצה"ל בשנותיו הראשונות והחיים בקיבוץ.
חינוך בפינלנד

מערכת החינוך בפינלנד נחשבת מהטובות בעולם והפכה במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21, לדגם ממנו מנסים אנשי חינוך ומדינות שונות ללמוד, בעקבות הצלחתם הרבה של תלמידיה במבחנים סטנדרטיים כגון מבחן פיז"ה

היסטוריה

עד אמצע המאה ה-19, התבסס מערכת החינוך של פינלנד על בתי ספר כנסייתיים, בהם ההוראה הייתה בלטינית ומטרת החינוך הייתה הכשרת כמרים. במאה ה-13 נוסד בטורקו בית ספר קתדרלי ובשנת 1640 נוסד בטורקו האוניברסיטה הפינית הראשונה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוחל בהקמת בתי ספר יסודיים של רשויות מקומיות ובשנת 1898 נקבעה חובה על הרשויות המקומיות לספר חינוך פורמלי לילדים בגילאי חינוך שהוריהם בקשו זאת. חוקת פינלנד שנקבעה בשנת 1919, קבעה חובת חינוך חינם, שהוחלה משנת 1921 בדמות של שש שנות לימוד חובה, שהחלו בגיל 7. במקביל התפתחו גימנסיות שמונה שנתיות, שחולקו לחמש שנות חינוך ביניים ושלוש שנות חינוך תיכוני, אליהן עברו תלמידים שיועדו לחינוך אקדמי, לאחר ארבע שנים בחינוך היסודי. המעבר לגימנסיות היה על סמך מבחני קבלה, הערכות מורים וציוני בית הספר היסודי. שאר התלמידים המשיכו ללמוד בבית הספר היסודי, ולאחר מכן יצאו לעבודה או לבית ספר מקצועי. כך שבפינלנד נהגה הסללה על פי המודל הגרמני, כאשר בסביבות גיל 11 נקבע המסלול של התלמיד והמעבר בין המסלולים היה נדיר. בשנת 1950, כרבע מהתלמידים המשיכו ללמוד במסלול בגימנסיות, שכשני שלישים מהן היו פרטיות. במהלך שנות ה-50 החלו הגימנסיות לקבל מימון ציבורי, הפיקוח הממשלתי עליהן גדל ומספר התלמידים נסק מכ-34,000 לכ-270,000 בשנת 1960. 
בשנת 1968 הועבר בפרלמנט הפיני תוכנית לרפורמה במערכת החינוך. בהתאם לרפורמה כל התלמידים למדו יחד בבית ספר יסודי מקיף של 9 שנים, עליו הוחלו תוכניות הלימודים של הגימנסיה. בכך הוגברו לימודי המתמטיקה והמדעים יחסית לנהוג בבתי הספר היסודיים לפני הרפורמה והוחלה חובת לימוד שפה זרה. הרפורמה הוחלה על פי התוכנית בשנים 1972-1977 בסדר גאוגרפי שהותווה מראש. בתחילה התקיימו בבתי הספר המקיפים הקבצות במתמטיקה ובשפה זרה, אולם אלו בוטלו בשנת 1985. הרפורמה הביאה גם לגידול עצום בצוות המנהלי של בתי הספר ולהעברת סמכויות ניהול בתי הספר מוועדי בתי ספר למועצות חינוכיות של הרשויות המקומיות. 
במקביל, בשנים 1973-1979 בוצעה רפורמה בהכשרת המורים לשש כיתות היסוד. הכשרת מורים אלו הועברה מסמינרים קטנים ומכללות להכשרת מורים אל שמונה פקולטות לחינוך באוניברסיטאות שהוקמו לשם כך. הצוותים של הסמינרים והמכללות הועברו לפקולטות ותוכניות ההכשרה המשיכו להתבסס על תוכנית תלת-שנתית. בשנת 1979 הועלתה רמת ההכשרה של המורים כך שמסלול הכשרת המורים כלל באופן מובנה הסמכה לתואר שני.
משפחה דה לוקס

עלילת הסדרה

פרקי הסדרה התייחסו לחלק מהבעיות שקיימות במגזר הערבי המודרני, והביאו את סיפורה של משפחה רגילה לכאורה, אך כזאת ששום דבר בה אינו רגיל למעשה. אב המשפחה מתקשה לקבל את הדור הצעיר ואת אשתו, אם אוסמה, שמבקשת ממנו באופן קבוע כסף וכרטיס אשראי לקניותיה.
אזרח ומדינה

מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת

הכנסת ה-16

אלכסנדר צינקר, אלכסנדר אטרמן, וצסלב פרימסלר (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
אשד

אשד הוא מקטע בנהר בו נוצר איבוד גובה למרחק יחסית קצר (זהו שיפוע זרם ההופך תלול), דבר היוצר הגברת זרם מים ולעיתים גם מערבולות. אשד הוא מאפיין הידרולוגי בין זרימה שקטה (ישורת) למפל. האשד נוצר כאשר הנהר נעשה רדוד ובעל חשיפה סלעית מעל למשטח הזרימה. כאשר מים זורמים מנתזים מסביב לסלעים, בועות אוויר הופכות לתערובת פנימית והמים משנים את צבעם ללבן, והופכים למה שנקרא מים לבנים. אשדות נוצרים כאשר זרימה בעלת כוח רב בהשוואה לזרימה הרגילה נפגשת בקרקעית סלעית.
יעקב חיים סופר (הנין)

הרב יעקב חיים סופר (נולד בז' בטבת תש"י, 1949) הוא ראש ישיבת כף החיים, פוסק ומחבר של כ-80 ספרים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים ליצחק שלום סופר ולשולמית בת המקובל הרב יעקב מונסא. אביו הוא נכדו של הרב יעקב חיים סופר, מחבר הספר כף החיים, ועל שמו נקרא. למד בישיבת תושיה בתפרח אצל הרב נחום לסמן והרב יעקב פרידמן. בשנת ה'תשל"ב נשא לאשה את הרבנית חנה אירן לבית אמזלג.
בשנת ה'תש"ם הקים את הישיבה הגבוהה לבעלי תשובה "ישיבת כף החיים", על שם ספרו של אבי סבו. בישיבה קיים גם כולל, ובנוסף הוקמה מדרשיה לבנות.
הרב סופר חיבר כשמונים ספרים במגוון נושאים תורנים.
אחיו הוא הרב אליהו ציון סופר ראש "הישיבה הגדולה רכסים".
בנו ר' אברהם אליעזר הוא מחבר ספרים רבים, בנו ר' דוד אהרן הוא מחבר ספרים ומוציא לאור של לוח השנה עיתים לבינה, ובנו חזקי הוא זמר שירת קרליבך.
אהרן (הארי) גודמן

חייו

מראשי אגודת ישראל בבריטניה הוא היה מזכיר תנועת אגודת ישראל העולמית ויו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל האירופית. אשתו הייתה מרים אֶרלַנגֶר, בתו של אברהם ארלנגר, ראש הקהילה היהודית האורתודוקסית בלוצרן שבשווייץ.
דין אנדרוז

ביוגרפיה

אנדרוז נולד ברות'רהם ולמד בבית הספר "Sitwell Junior School" ואחר כך ב-"Oakwood Comprehensive School". הוא למד בבית הספר יחד עם מנחה התוכנית "טופ גיר" ג'יימס מיי. הוריו היו בעלי פאב והוא גר בפאבים "Masons Arms" ו-"Green Dragon" בקימברוורת'. אנדרוז היה חבר באגודת חובבי האופרה פניקס והופיע בהפקות אחדות עם הלהקה. הוא התחיל לעבוד ב"קירבי סנטרל" סוכנות מכוניות של ווקסהול מוטורס בוולגייט, ואחר כך הופיע כזמר באתרי נופש כגון סקגנס בלינקולנשייר, ובספינות תענוגות במשך יותר מעשרים שנה. תחילת הקריירה שלו כשחקן הייתה כשנבחן לסרט הקולנוע משנת 2001 "סיפורים מהמסילה" שעלילתו מתרחשת בשפילד.
אנדרוז גילם את בארי שיל בסדרת הטלוויזיה "Buried" שזכתה בפרס באפט"א לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 2004. ב-2005 שיחק אנדרוז בתפקיד סטיבן מיינרד בדרמה של רשת ITV "מחשבות רצחניות". ב-2007 הופיע בסדרות הדרמה "True Dare Kiss" ו-"The Street" בהפקת ה-BBC. ב-2006 החל לשחק בדרמה נוספת של ה-BBC "חיים על מאדים" בתפקיד סמל הבילוש ריי קרלינג.ב-2008 חזר לגלם את הדמות של ריי בסדרת הספין-אוף "אפר לאפר". עוד שיחק אנדרוז בתפקיד קטן בדמות ניל בסדרה "לא מלאכיות" של ערוץ 4. ב-2010 הופיע בפרק בעונה החמישית של הסדרה "דרך ווטרלו". בסדרה "Marchlands" של ITV שיחק אנדרוז באחד התפקידים הראשיים.
ב-2011 הופיע אנדרוז בסרט הטלוויזיה "יונייטד" המגולל את סיפורה של קבוצת תינוקות באזבי של מנצ'סטר יונייטד, ואת אירועי האסון האווירי במינכן משנת 1958. בספטמבר 2011 הופיע בדרמה "The Body Farm" של ה-BBC בתפקיד פיטר קולינס. בנובמבר 2012 השתתף אנדרוז בסדרת הדרמה "הטנגו האחרון בהליפקס" בתפקיד רוברט "רובי" גרינווד, והמשיך לגלם את הדמות בעונות הבאות של הסדרה עד 2016. הוא גילם את הדמות הראשית בסדרה בת חמישה חלקים "The Case" של ערוץ BBC One העוסקת באדם שהואשם ברצח חברתו החולה אנושות. אנדרוז היה הקריין בפרסומות לטלוויזיה עבור חברת Currys. אנדרוז החליף את סטיבן גראהם בתפקיד פיט לואיס בסדרה "להיות איילין". גראהם גילם את הדמות בסרט הטלוויזיה "לפלנד" ואנדרוז שיחק בסדרת ההמשך "להיות איילין" ששודרה החל מפברואר 2013.
ב-2015 שיחק אנדרוז בתפקיד טום אשר בפרק "The Ballad of Midsomer County" בסדרה "רציחות במידסומר".
ב-2016 שיחק אנדרוז בתפקיד אורח בפרק "The Star of Jacob" בסדרה "האב בראון" בדמות הומלס שמתגלה כזמר מוכשר. ב-2017 הופיע בתפקיד סטיב (קינצ'י) קינצ'ין בסדרה The Moorside של ערוץ BBC two.

חיים אישיים

לאנדרוז יש שתי בנות שנולדו ב-1985 וב-1991. בת זוגו היא הלן בוון-גרין. הוא אוהד של קבוצת הכדורגל רות'רהם יונייטד.
אהרון נחשון

חייו

אהרון נחשון נולד בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים. ב-1943 התגייס במסגרת הכשרה לפלמ"ח, שירת בפלוגה ד' ברמת הכובש ובמעוז חיים והיה חבר במחלקת הטיס. ב-1945 השתחרר מהפלמ"ח, המשיך בפעילות במסגרת ההגנה, עבר קורס מפקדי מחלקות ב-1947 (מחזור י"ט). 
במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה ב' בגדוד 22 של חטיבת כרמלי ולחם בקרב על חיפה, הוא פיקד על מבצע החדרת מכונית תופת לרחוב עיראק במרכז העיר הערבית, מבצע שהסתיים בהרס ונפגעים רבים בקרב הערבים. לאחר מכן שירת כמפקד הסיירת החטיבתית ולחם בקרבות בגליל. 
בצה"ל שירת בחיל השריון, ביולי 1950 מונה למפקד גדוד 79, גדוד חרמ"ש ושירת בתפקיד עד ספטמבר 1951, בתקופת פיקודו פעל הגדוד בפעולות תגמול, בהם מבצע כסלו לפריצת מחסום ירדני בדרך לאילת. לאחר מכן שירת כראש מטה חטיבת כרמלי, השלים לימודי הנדסת מכונות בטכניון ובסיומם מונה למפקד בית הספר לשריון, נשלח ב-1955 לצרפת על מנת לבחון את רכישת טנקי ה-AMX-13. במלחמת סיני פיקד על גדוד 377, גדוד טנקי שרמן שהורכב מחניכי בית הספר ולחם במסגרת חטיבה 37 בקרב רפיח ועם חטיבה 7 בקרבות באזור מתחם אבו עגילה שבסיני ובקרב סכר הרואיפה. לאחר המלחמה פיקד על חטיבה 7, שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה וכסגן ראש אג"א, למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובסוף כהונתו הושאל למשרד הפיתוח וכיהן כמשנה למנכ"ל. 
לאחר שחרורו מונה ב-1968 למנכ"ל הראשון של מנועי בית שמש. ב-1976 הצטרף למפלגת שלומציון בראשות אריאל שרון
הספרייה המרכזית למדעי היהדות

היסטוריה

הספרייה המרכזית למדעי היהדות נוסדה בין השנים 1879–1880 כספריית בית הכנסת הגדול בוורשה ביוזמת לואי נתנזון, לפי תוכנית שהציג כבר בשנת 1860. הקמת הספרייה התאפשרה באמצעות גיוס כספים ציבורי, ותקציבה השוטף התאפשר מתמיכה של נדבנים פרטיים כגון איגנאצי (יצחק) ברנשטיין וסיוע של קופת בית הכנסת. במשך שנים רבות פעלה ועדה מיוחדת בראשות שמואל פוזננסקי לגיוס ספרים ורכישת כתבי יד, אוספים וארכיונים פרטיים. הספרן הראשי היה משה מושקובסקי.
בשנת 1927, ביוזמת משה שור, החל ועד הספרייה לעבוד על הקמת מושב קבע. ב-1936 נכנסה הספרייה למושב הקבע שלה בבניין רחב ידיים ברחוב טלומצקה  בוורשה, מקום מושבו של המכון למדעי היהדות (רו').
בימי מלחמת העולם השנייה (נובמבר 1940 – מרץ 1942) עמד הבניין בגבול גטו ורשה והתרכזה בו פעילות סיוע ועזרה הדדית של יהודי הגטו. הספרייה נבזזה בידי הנאצים וחלק מהספרים הושבו לאחר המלחמה. הבניין היה אחד הבודדים ששרדו אחרי חיסול הגטו, הוא נשרף, אך קירותיו שרדו וכך ניתן היה לשקמו. כתובת החזית בעברית ובפולנית הוסרה במהלך השיקום שלאחר המלחמה. הבניין משמש כיום כמשכנו של המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, שבו נמצא גם ארכיון רינגלבלום ("עונג שבת").
פעילות הספרייה המרכזית למדעי היהדות ממשיכה כמפעל הנצחה באמצעות פורטל האינטרנט "הספרייה המרכזית למדעי היהדות" (פול').
בית הכנסת הספרדי בווארנה

המבנה

בית הכנסת נחנך ב-1890 וכונה "קהל גדול". המבנה שכן בשכונה היהודית של וארנה אשר הייתה חלק מהרובע היווני של העיר. לצד בית הכנסת שכנו מגורי הרב הראשי של הקהילה ומשרדי הקהילה. המבנה תוכנן בסגנון אדריכלי נאו קלאסי המשולב עם סגנון נאו-מורי. ב-1950 לאחר העלייה ההמונית לישראל הולאם המבנה. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית נמנעה מיהודי וארנה הגישה לאזור. במגורי הרב שכנו משרדים של המודיעין הצבאי הבולגרי ובמשרדי הקהילה שכנו משרדי המטה הכללי של הצי הבולגרי. בהמשך, לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי שימש מבנה בית הכנסת כאולם איגרוף ובראשית המאה ה-20 נזנח. המבנה הוכרז אתר מורשת בולגרי, אך לא תוחזק ותקרתו קרסה לתוכו. נכון ל-2015 עמד המבנה חרב והוגדר כ"מבנה מסוכן".
ברזוב

היסטוריה


בין שתי מלחמות העולם שימשה ברזוב כמקום מושב מועצת הכפרים שבסביבה.

יהודי ברזוב

בשנת 1921 ישבו בברזוב 58 יהודים, וערב מלחמת העולם השנייה מספרם צמח לכ-100 בכפר חיו 16 משפחות יהודיות, אשר ברובן היו עניות מרודות. היהודים עסקו במשקי עזר, מסחר זעיר, מלאכה וחקלאות. רובם היו מחסידות סטולין.

חינוך

ילדי הקהילה היהודית למדו בכפר בבית ספר ממלכתי פולני ואחרי הצהריים דאגו ההורים ללימוד עברית ויהדות מפי מורה פרטי. בשנות ה-30 למדו ילדי הכפר בבית הספר העברי "תרבות" ברוקיטנה. בברזוב היה סניף של תנועת ה"חלוץ".

דת

את התפילות ערכו יהודי המקום בביתו של אחד מזקני היהודים, היות שלא הוקם בברזוב בית תפילה.]

מוות וקבורה

בברזוב היה בית קברות ששימש את יהודי המקום בלבד. ידוע, כי היהודי האחרון נקבר בה בשנת 1941. מרבית המצבות והקברים התמוטטו או נשברו על ידי התושבים המקומיים.

ברזוב בתקופת השואה

לפני מלחמת העולם השנייה היה הכפר חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה סופח ברזוב אל ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. בנוסף, נוצר תהליך של קולקטיביצזיה שבעקבותיו יהודים בעלי משק עצמאי נאלצו לעבור למשקים שיתופיים של יהודי הקהילה. שיתופיות זו גרמה לריסוק הבסיס הכלכלי של היהודים. המשבר הכלכלי של הקהילה היהודית גרם לכך שהכפר התרוקן מיהודים שנדדו לרוקיטנה הקרובה אליהם בתקווה להשגת אחיזה כלכלית כלשהי.
ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את האזור במבצע ברברוסה, שלטו בכפר משטרת העזר האוקראינית. באותם חודשים נמנעה פגיעה ביהודי ברזוב בזכות תשלום שוחד למשטרה. במקביל נאלצו היהודים להסתיר את יהדותם מפני המשטר.
בקיץ 1942 הוקם גטו בברזוב בו רוכזו יהודים מ-7 כפרים סמוכים, בהם הלינה (אוק'), ומספר היהודים במקום הגיע לכ-300. בכפר הוקם גטו פתוח ממנו יכלו לצאת ולהיכנס. במקום מונה יודנראט והיהודים הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר חקלאיות.
ב-11 בספטמבר 1942, ערב ראש השנה ה'תש"ג, חוסל גטו ברזוב על ידי שוטרים גרמנים ואוקראינים אשר רצחו את רוב תושביו בבורות ירי. 25 יהודים נורו בזמן הריכוז, 50 ברחו תוך ניצול ערפל כבד ששרר באותו יום, והיתר נרצחו במקום. מעטים מהבורחים מהם מצאו מסתור, ואחרים הצטרפו ליחידות פרטיזנים סובייטיות. בסוף המלחמה כ-40 יהודים שרדו.