google/wiki40b huggingface dataset:
מיכה פופר

מיכה פופר הוא פרופסור מן המנין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, המשמש כראש המגמה לפסיכולוגיה ארגונית-תעסוקתית.

ביוגרפיה

בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט השלים ב-1986 באוניברסיטת תל אביב. 
שימש כמפקד בית הספר לפיתוח המנהיגות (ביסל"ם) בצה"ל.
בשנת 1991, היה בין מייסדי "המכון למנהיגות איכותית".
באמצע העשור השני של המאה ה-21, משמש כראש המגמה לפסיכולוגיה ארגונית-תעסוקתית בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. במחקריו הוא עוסק באספקטים שונים של מנהיגות ולמידה ארגונית.
מתגורר בזכרון יעקב.
יוסף זקבך

יוסף זקבך (נולד בברלין ב-1934) הוא חוקר, מחבר ועורך עשרות ספרים מדעיים בבוטניקה. לפני צאתו לגמלאות היה מרצה בכיר באוניברסיטה העברית.

ביוגרפיה

יוסף זקבך נולד ב-1934 בעיר ברלין שבגרמניה, בהיותו כבן שלוש עלה וגר עם משפחתו בחיפה ואחר כך במושב בשדה יעקב בעמק יזרעאל, בו למד בבית ספר עממי. לאחר שנת לימודים בכפר הרואה, הפסיק את לימודיו כדי לעזור בפרנסת משפחתו. הוא שירת בנח"ל בשנים 1952–1954. לאחר השלמת בגרות אקסטרנית, השלים תואר ראשון בבוטניקה וביוכימיה מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1961–1969 שהה בארצות הברית לשם לימודים והשתלמות מקצועית. הוא למד במחלקה לבוטניקה של אוניברסיטת שיקגו של קליפורניה, וקיבל תואר שלישי ב-1965. השלים את לימודי הפוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה Caltech שבפסדינה (קליפורניה) ב-1968. ב-1967 לימד ביולוגיה באוניברסיטה של מדינת קליפורניה (CSU) ובשנים 1968–1969 עמד בראש מחקר חלל ביולוגי בשם "פרויקט נוגה" באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
לאחר שובו ארצה הצטרף לפקולטה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים כמרצה בכיר בכימיה אורגנית והיה לעמית מחקר בקבוצת פרופסור ארנסט דוד ברגמן לחקר הכימיה של אצות. 
במהלך השנים הבאות ערך מחקרים באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב, לימד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, בטכניון ובמכללת אריאל ועמד בראש קרן מחקר מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. לימד בבית הספר לתלמידי חוץ לארץ של האוניברסיטה העברית ובמכללה לבנות בירושלים. הוא היה המזכיר האקדמי והדיקן בבית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים. כמו כן, בשנים 1992–1998 הוא שימש מפקח ארצי למורי הכימיה במנהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך. 
החל מ-1980 השתתף בעשרות רבות של פגישות מדעיות וכנסים מדעיים בינלאומיים בחו"ל, ושימש מרצה בתחומי מדעי החיים והאסטרו-ביולוגיה. עם קבלת מלגת DAAD מטעם ממשלת גרמניה עבד בשנת 1988 שלושה חודשים במחקר מדעי באוניברסיטת טובינגן ויצא לסבב הרצאות ברחבי גרמניה. ב-1990 יצא לשנת שבתון באוניברסיטת לוס אנג'לס ובהמשך גם באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2006 קבל גם מלגת DAAD לשהייה באוניברסיטת מינכן.
בשנים 1997–1998 שימש ראש קתדרה ראשון וכפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת לואיזיאנה (LSU) בבאטן-רוז, לואיזיאנה ארצות הברית. 
ב-1994 הוציא את ספרו הראשון בהוצאת קלובר, והוסיף לערוך עשרות רבות של ספרי מחקר בהוצאות המדעיות של קלובר, הוצאת שפרינגר ובהוצאות נוספות.
מאז 1999 ועד היום משמש כחבר בוועדה לארגון כנסי אסטרוביולוגיה (SPIE), והחל מ-2013 הוא חבר ועדת העורכים של הירחון Life.
יוסף ורעייתו פרן מתגוררים באפרת. להם חמישה ילדים ושלשים נכדים. בנם אלי  הוא עיתונאי ואיש תקשורת בלוס אנג'לס.
מזכר הביטחון הלאומי המחקרי 200

מזכר הביטחון הלאומי המחקרי 200: השלכותיו של גידול האוכלוסייה העולמי לאינטרסים ולביטחון הלאומי של ארצות הברית (באנגלית: National Security Study Memorandum 200: Implications of Worldwide Population Growth for U.S. Security and Overseas Interests) הוא מסמך אשר הושלם ב-10 בדצמבר 1974 על ידי המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בהנחייתו של מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר ואומץ בתור המדיניות הרשמית של ארצות הברית על ידי הנשיא ג'רלד פורד בנובמבר 1975. במקור המסמך היה מסווג, אך בסופו של דבר הוסר סיווגו והוא הועמד לרשות חוקרים בשנות ה-90.
התזה הבסיסית של המסמך הייתה כי גידול אוכלוסין במדינות המתפתחות מהווה סכנה ביטחונית לארצות הברית, משום שהוא יוביל לחוסר יציבות פוליטית ואזרחית בייחוד בארצות המתפתחות שבהן יש פוטנציאל לצמיחה כלכלית.
שלוש עשרה מדינות מופיעות בדו"ח כבעייתיות במיוחד עבור ארצות הברית במובן של האינטרסים הביטחוניים: הודו, בנגלדש, פקיסטן, אינדונזיה, הפיליפינים, תאילנד, טורקיה, ניגריה, מצרים, אתיופיה, מקסיקו, קולומביה וברזיל. בדו"ח מוצגות אלה כמדינות שיתרמו ל-47% מהגידול באוכלוסייה העולמית.
הדו"ח תומך בקידום ההשכלה ואמצעי המניעה ואמצעים נוספים של שליטה בגידול האוכלוסין. הדו"ח מעלה את השאלה שמא על ארצות הברית לשקול הקצאה מועדפת של עודפי מזון למדינות המטיבות יותר לשלוט בגידול אוכלוסייתן.
ג'יין הורוקס

ביוגרפיה

הורוקס נולדה בעיירה רוטנסטול שבמחוז לנקשייר, צפון אנגליה, בתם של ברברה וג'ון הורוקס, הקטנה מבין שלושה אחים.
הורוקס למדה אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה את הקריירה שלה בהופעות מסביב לאירופה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
התפרסמה לראשונה בבריטניה ולאיגוד המבקרים האמריקני בקומדיה של מייק לי "מותק של חיים", בתור ניקולה, התאומה המחוצנת הסובלת מהפרעות אכילה. בפנטזיה הקומית של ניקולס רוג "המכשפות" גילמה את אן אירוויין, העוזרת של מנהיגת המכשפות.
ב-1997 הופיעה הורוקס בדרמה המוזיקלית "קול קטן", עיבוד קולנועי למחזה המוזיקלי "עלייתה ונפילתה של ליטל וויס" מלפני ארבע שנים בכיכובה של הורוקס.
הופעתה בסרט בתור לורה בעלת החרדה החברתית עם הכישרון המוזיקלי יוצא הדופן הייתה הטובה בקריירה של הורוקס והקנתה לה מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
שיחקה במשך חמש עונות בקומדיית המצבים הבריטית "פשוט נהדרת" בתפקיד באבל העוזרת האישית של אשת יחסי הציבור אדינה מונסון (ג'ניפר סונדרס).
הורוקס דיבבה את האלמנה השחורה בפנטזיית האנימציה של טים ברטון "חתונת הרפאים" ואת התרנגולת השמנה באבס בסרט האנימציה "מרד התרנגולים".
ב-2009 גילמה את הזמרת והשחקנית הבריטית הנערצת גרייסי פילדס בהפקה הביוגרפית "גרייסי".
הורוקס מתגוררת בפרבר טוויקנהאם שבמרכז לונדון עם בעלה המחזאי ניק ויוויאן ושני ילדיה.
יוסף וקרולין גרוס

יוסף שאול (באנגלית: Joseph S. Gruss; כונה: ג'ו; 19 במרץ 1903 – 3 ביולי 1993) וקרולין (באנגלית: Caroline; ‏1911–ינואר 1987) גרוס היו זוג פילנתרופים יהודים אמריקאים ילידי גליציה, שתרמו מאות מיליוני דולרים לחינוך יהודי ומטרות רווחה ברחבי העולם היהודי, ולמניעת התבוללות.

ביוגרפיה

יוסף שאול גרוס נולד בלמברג, אז בגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחת בנקאים יהודית עשירה. הוא נקרא על שם רבה הנודע של העיר, הרב יוסף שאול נתנזון. קרולין צלזניק נולדה אף היא בלמברג, בת לסוחר עצים עשיר. הם נישאו ב-1934, וב-1939, בעת פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהו בניו יורק לצורך הקמת סוכנות נסיעות; הם לא יכלו לשוב לביתם במזרח אירופה, וכך ניצלו חייהם. בנם הבכור, וכן רוב בני משפחתם המורחבת, נספו בשואה. הם החליטו להישאר בארצות הברית ולהתאזרח בה והשתקעו בשדרה החמישית בניו יורק. יוסף, כעת ג'ו, הצליח מאד בעסקי ארביטראז' בבורסה הניו יורקית ולאחר מכן בעסקי הנפט והם התעשרו.
בעקבות הידיעות על חורבן יהדות אירופה החליטו בני הזוג לתרום חלק משמעותי מרכושם והכנסותיהם לטובת מיזמים של חינוך יהודי. הם הקימו את "הקרן לחינוך יהודי" המשותפת למשפחה ולפדרציה היהודית והמגבית היהודית המאוחדת, ומימנו פרויקטים של סיוע כספי לישיבות ולמוסדות לימוד יהודיים אחרים בניו יורק, כמו גם מלגות לתלמידים. לפי דיווח של הפדרציה של הנדבנים היהודים בניו יורק שצוטט ב"מעריב", העניקה משפחת גרוס לקרן לחינוך יהודי, סכום של 1,500,000 דולר מדי שנה. ודווח כי ההון העצמי של הקרן עמד ב-1985 על 2,450,000 דולר. הקרן העניקה מענקים של 10,000 דולר למורים מצטיינים בישיבות ובבתי ספר יהודיים כדי לעודד את ציבור המורים להשקיע בעבודתם.
ב-1971 יסדו בני הזוג גרוס את "קרן ברכה" המממנת את מבצע "עובד ישראל" ושותפה בכירה בתכנון והקמת פארק אריאל שרון.
ב-1979 יסדו בני הזוג גרוס קרן ביטוח חיים למורים יהודיים כחלק מחבילת הטבות למורים אלו שכללה גם ביטוח בריאות ופנסיה בתנאים טובים מן המקובל. מטרת קרן ביטוח החיים הייתה להקל על מצבן הכלכלי של משפחות מורים שנפטרו, והתוכנית שילמה עד 1987 כמיליון דולר למשפחות אלו.
ב-1985 יסדה משפחת גרוס את הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטת ניו יורק שבבית הספר למשפטים שלה קיבלה קרולין את הכשרתה כעורכת דין, וב-1987 תרמה לאוניברסיטה ספרייה עשירה למשפט עברי.
בישראל תרמו בני הזוג לבתי חולים: אסף הרופא, הדסה עין-כרם, לניאדו, שיבא ושערי צדק. וכן למוזיאון ישראל, לטכניון ולמכון ויצמן למדע. הם הקימו בירושלים את המרכז הקהילתי ע"ש גרוס בשכונת רוממה, ואת מכון גרוס - שלוחת ישיבה יוניברסיטי בישראל, הממוקמת בין גבעת מרדכי לבית וגן (ליד מכון לב).
קרולין גרוס נפטרה ב-1987 ולבקשתה נקברה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים סמוך לקברה של ידידתה הקרובה עליזה בגין. בעלה נקבר לצדה כעבור 16 שנים, ביולי 1993.
מאז 1989 פועלת בירושלים העמותה לניהול נכסי קרן ההנצחה ע"ש יוסף וקרולין גרוס.
קבר סאותס השלישי

קבר סאותס השלישי הוא אתר ארכאולוגי השוכן כקילומטר דרומית לעיירה שיפקה, צפונית לעיר קאזאנלק במחוז סטארה זאגורה, במרכז בולגריה, בפתח המזרחי של עמק הוורדים. סאותס השלישי היה שליט ממלכת אודריסה בתראקיה מ-331 לפני הספירה עד 300 לפני הספירה.
הקבר היה במקור מקדש מונומנטלי בתל גוליאמטה קוסמטקה (Голяма Косматка: Golyamata Kosmatka), שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפני הספירה. לאחר שימוש כמקדש במשך תקופה ארוכה נקבר המלך סאותס השלישי בתוכו בסוף המאה הרביעית לפני הספירה.
הקבר נתגלה ב-2004 על ידי הארכאולוג הבולגרי ד"ר גאורגי קיטוב (Георги Китов).

תיאור

הקבר בנוי מחזית מרשימה, מבואה יוצאת דופן באורך 13 מטרים ורצף של שלושה חדרים מרווחים. החדר הראשון מלבני שתקרתו דמוית גמלון ששוקיו קשתיות. בחדר זה הוקרב סוס. החדר הבא הוא עגול ובעל גג כיפה, והחדר השלישי חצוב בגוש אבן ענק שתקרתו דמוית גמלון (הדומה לסרקופג). בתוכו חצובה מיטת הלוויה.
בכניסה נתגלה פסל ראשו של סאותס השלישי מארד שנקבר טקסית לפני חזית הקבר, שנעשה בפירוט רב.
חדר הסרקופג הכיל חפצים אישיים שנדרשו למלך בעולם הבא. הם כללו מגיני ברכיים, קסדה מוזהבת שעליה דמויות, שריון עור עם צווארון עשוי סיבים מוזהבים, חרב גדולה וחניתות. היו כלים מארד, ושלוש אמפורות גדולות מחרס שהיו מלאות ביין סמיך תראקי. הרצפה ומיטת הפולחן היו מכוסות בשטיח שבו נארגו סיבי זהב. המשקל הכולל של הזהב כולל כל החפצים היה יותר מקילוגרם. כמו כן היו 13 אביזרים לרתמות סוס מזהב מקושטים בדמויות אנוש, בעלי חיים וצמחים – חפצים נדירים בארכאולוגיה תראקית. שני חפצים מלבניים נוספים מוזהבים עם דמויות לוחמים עומדות, ששימשו לקישוט נדן החרב. היה קישוט עגול מסיבי לשריון המלך. ידית המוט הייתה מוזהבת גם היא. בקבר הוצבו כלים מוזהבים לשתיית יין שלהם שתי ידיות, הקרויים גם "קיליק", וזר מזהב המורכב מענפים, עלים, בלוטים וחפצים רבים נוספים. ממצאים אלו מוצגים במוזיאון ההיסטורי של העיר קאזאנלק.
לאחר ההלוויה, נחסמו הכניסות לשני החדרים הראשונים, והפרוזדור הועלה באש ומולא באבנים ואדמה. החזית נקברה תחת אדמה, כך שלא ניתן היה לזהות את הכניסה לקבר בתל.
Fruit Ninja

השקה

המשחק הושק ב-21 באפריל 2010 בחנות האפליקציות של אפל (Appstore) ל-iPhone ול-iPod Touch בהמשך, עקב ההצלחה הגדולה של משחק שוחררו גרסאות נוספות ל-iPad ב-12 ביולי 2010, למכשירים מבוססי אנדרואיד ב-17 בספטמבר 2010 בנוסף המשחק שוחרר גם למערכת ההפעלה Windows Phone 7 בהמשך גם למערכת ההפעלה Bada של סמסונג ולמערכת ההפעלה Symbian.
מלון צעצוע של סיפור

מראה

המלון הוא המלון הראשון המוקדש כולו לזיכיון "צעצוע של סיפור". המלון דומה למלונות בדיסניוורלד כי הוא כולל פסלים גדולים בחצר שלו.
הכניסה למלון דומה לקרטון נפרש וגורמת למבקרים לחשוב שהם השתנו לחלוטין בגדול. הקירות החיצוניים מכוסים על ידי דפוס כחול עם עננים בדומה לחדר של אנדי בסרטים הראשונים.

חנויות

במלון קיימת חנות בשם "Lotso Shop", שם ניתן לקנות מוצרים שונים של הזיכיון לילדים ולמבוגרים. החנות מוקדשת לנבל הראשי של הסרט "צעצוע של סיפור 3", לאצו.
יאנה סודובה

יאנה סודובה (בצ'כית: Jana Sudova; נפטרה ב-1 בינואר 1993) הייתה חסידת אומות העולם צ'כית, שהסתירה בביתה יהודים בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

סודובה התגוררה עם בתה הפעוטה במזרח צ'כיה, בכפר בוהומין שבמחוז מורביה-שלזיה.
בתקופת השואה הגיעו לביתה של יאנה יהודים שברחו מצעדת המוות מאושוויץ בינואר 1945. הם סיפרו לה שהם פרטיזנים, והיא הסכימה להעניק להם מקום מסתור בעליית הגג בביתה. יאנה דאגה לצרכיהם, אף על פי שידעה את גודל הסכנה. בהמשך החליטו שלושה מהם להמשיך בדרכם, על אף אזהרותיה של סודובה, שחששה לגורלם.
הנאצים תפסו את השלושה והוציאו אותם להורג. יעקב זילברשטיין היה היחיד שהחליט להישאר ולהמשיך להסתתר בביתה של סודובה. כאשר גברה תדירות החיפושים של הגרמנים באזור, מצא זילברשטיין מקום מחבוא בתוך גזע עץ חלול, שעמד בחצר ביתה. לעיתים שהה בו כ-9 שעות ברציפות. בחלוף הסכנה היה יוצא מן הגזע וחוזר לביתה של יאנה. כך נהג עד לשחרור האזור בידי הצבא האדום.

לאחר המלחמה

כעשור לאחר סיום המלחמה החליט זילברשטיין לחזור לצ'כיה, כדי לחפש את סודובה שהצילה את חייו. הוא לא ידע את שמה, וגם לא זכר את שם הכפר שבו הסתתר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 לאחר שגייס לעזרתו את ההיסטוריון הצ'כי ז'דנק וואסאלי, ופורסם מכתב בעיתון מקומי באזור בוהומין, הצליח, באמצעות קורא, שהיה שכן באותו הכפר, ליצור קשר עם בתה של סודובה, וממנה נודע לו שסודובה כבר איננה בין החיים.

הכרה והנצחה

יאנה סודובה הוכרה ב-22 בינואר 2006 על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, ושמה נחקק בקיר הכבוד. בטקס השתתפו בתה של יאנה, אניקה גרלובה, וכן ניצול השואה יעקב זילברשטיין וכ-40 מבני משפחתו.
בהמשך פעל זילברשטיין להנציח את זכרה של סודובה באמצעות הבאת גזע העץ החלול, אשר בו הסתתר בחצר ביתה, לישראל. הגזע הוצב בגן חסידי אומות העולם ביד-ושם.
זילברשטיין פנה ב-30 באוקטובר 2005  למנהל המדור לחסידי אומות העולם, ד"ר מרדכי פלדיאל, בבקשה להכיר גם בבתה של סודובה, אניקה גרלובה, שהייתה אז בת שלוש, כחסידת אומות העולם, אך היא לא הוכרה.

לקריאה נוספת

זילברשטיין, יעקב. עץ החיים שלי: סיפור ההישרדות של יעקב זילברמן. ירושלים: י. זילברשטיין, 2008.
קומנדוס (סדרת משחקים)

קומנדוס (באנגלית: Commandos) היא סדרת משחקי טקטיקה בזמן אמת המתרחשים בתקופת מלחמת העולם השנייה והעוקבים אחר הרפתקאותיו של צוות הקומנדו הבריטי. סדרת המשחקים מתבססת על אירועים היסטוריים שקרו, אם כי אינה נשענת עליהם במדויק. הסדרה יצאה למערכות ההפעלה Microsoft Windows ו-Mac OS X. המשחקים פותחו בידי חברת המשחקים הספרדית Pyro Studios והופצו על ידי Eidos Interactive. נקודת המבט בכל המשחקים למעט האחרון שבהם היא איזומטרית, כאשר לשחקן ניתנת השליטה על מרחב גדול במפה.

קומנדוס: מעבר לדרישות התפקיד

"קומנדוס: מעבר לדרישות התפקיד" (Commandos: Beyond the Call of Duty) היא חבילת הרחבה למשחק הראשון שיצאה במרץ 1999 וכללה שמונה משימות נוספות ורמת קושי מוגברת.

קומנדוס: היעד ברלין

"קומנדוס: היעד ברלין" (Commandos 3: Destination Berlin) יצא באוקטובר 2003. בהבדל ממשחקים קודמים, משחק זה כלל גרפיקת תלת ממד ותוספת כלי נשק, כאשר הפעם כל לוחם מסוגל לבצע מעבר לכישוריו האינדיבידואלים. כמו כן, נוספה האפשרות לתפוס מחסה מירי נגדי.

קומנדוס: כח תקיפה

"קומנדוס: כח תקיפה" (Commandos: Strike Force) הוא הראשון בסדרת קומנדוס שכלל משחק ממבט ראשון (FPS), בדומה למשחקי מלחמה אחרים כדוגמת Call of Duty. המשחק יצא בתחילת 2006 ודווקא משום השוני במשחקיות, המשחק לא התקבל בהתלהבות.
בין השמשות (להקה)

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1999 על ידי יוני גנוט. הייתה זו להקת הרוק הראשונה שיצאה מהמגזר הדתי לאומי בישראל. ההרכב הראשון נקרא "יוני והבודדים" וכלל חבר'ה מרקע דתי לאומי (בני עקיבא). את אחת ההופעות הראשונות שלהם עשו בסמינריון של תנועת "בת עמי", שם הופיעו כחימום להופעה של דני רובס. ההופעה הרצינית הראשונה שלהם הייתה ב"פסטיבל המעלות", שם החליטו לקרוא לעצמם "בין השמשות". על שם זה סיפר גנוט: "(השם "בין השמשות") מייצג זמן שהוא לא יום ולא לילה, אזור דמדומים של ספיקות ושל תובנות עמוקות. זה המקום שבו הרגשתי שאני מחובר ליצירה שלי".
הגרעין הקשה של ההרכב כלל את יוני גנוט ואלעד גנות. לקראת צאת האלבום התחלף חלק מהגרעין הראשון של ההרכב, והלהקה הפכה להיות להקה מעורבת (דתיים וחילוניים, גברים ונשים). בלהקה היו חברים: יוני גנוט (שירה, גיטרה, טקסטים ולחנים), יואב גנוט (שירה), אביחי טוכמן (גיטרה בס), יניב כהן (תופים), אלעד גנות (גיטרה חשמלית) ונטע הירש (חליל וקולות).
הלהקה הרבתה להופיע במועדונים בתל אביב ובירושלים, בעיקר בתיאטרון תמונע ובצוללת הצהובה. הלהקה הייתה להקת הבית ב"פאב מדרש" והופיעה רבות בערוץ התכלת. הלהקה הופיעה בפסטיבלים ברחבי הארץ (בומבמלה, הקהל, הגיטרה, פסטיבל הכליזמרים בצפת ועוד) ואירחה בין השאר את טל שגב וג'וני שועלי, שהשתתפו בחלק מהפקת האלבום הראשון.
על הטקסטים של הלהקה אמר יוני גנוט: "לשירים שלי יש נגיעה יהודית עמוקה, אך הם לא מזוהים דווקא כ'דוסים'. זו יצירה ישראלית הן בסאונד הנגיש לאוזן הישראלית הסטנדרטית, והן בטקסטים".

האלבום הראשון

בשנת 2002 יצא אלבומה הראשון של הלהקה שנשא את שם הלהקה, "בין השמשות",  בחברת "וולקומדיה". מאוחר יותר (ב-2003) יצא האלבום מחדש בחברת "התו השמיני".
רוב הטקסטים באלבום היו מקוריים, ובניגוד לז'אנר המוזיקה יהודית מקורית שהתחיל להתפתח (עדי רן, אהרן רזאל, המדרגות) עסקו הטקסטים בקשת נרחבת של נושאים: מסרים חברתיים, בדידות, התמודדות עם אובדן וכאב, שאלות של אמונה וזהות בין העולמות הדתי והחילוני, ושירי תפילה ואהבה לאל.
מהאלבום בלטו השירים "יש שם בלב", "הצד שלך" (עם אהרן רזאל) והשיר "אחת שאלתי" שהגיע למקום הראשון במצעד של ערוץ 7.

האלבום השני והתפרקות

כעבור כמה שנים התחילה הלהקה לעבוד על האלבום השני. העבודה על האלבום נמשכה כחמש שנים, שבמהלכם נכנס כמפיק וכגיטריסט איתי זנגי ועל הקלידים הצטרף בני וילנר. הכיוון של הלהקה השתנה והפך להיות יותר רוקיסטי ומחוספס, והטקסטים היותר בוגרים ונוגים של גנוט קיבלו מעטפת של רוק מתקדם, לעיתים בסגנון פינק פלויד.
לקראת יציאת האלבום החליף דן אקרט את אביחי טוכמן בעמדת הבסיסט.
ב-2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, "שתיקת האדמה". שיר הנושא של האלבום והאווירה הכללית שלו הושפעו מהרומן "החיים כמשל" של פנחס שדה. השירים הבולטים מתוכו היו: "באתי אלייך" - איתו הופיעה הלהקה במופע "חמש שנים לזכרו של מאיר אריאל", ו"בדממה" שלווה בקליפ אנימציה של יוני שלמון. למרות הביקורות הטובות לא זכה האלבום להצלחה מסחרית.
כשנה אחרי יציאת האלבום הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "עוד לא אהבתי די". בסיבוב ההופעות של האלבום השני אירחה הלהקה בין השאר את מאיר בנאי (בערב "ט"ו באהבה" באמפי וואהל בר-אילן), ארז לב ארי ודניאל זמיר.
לאחר הוצאת האלבום השני המשיכה הלהקה להופיע. בשנת 2012, בעקבות החלטתו של יוני גנוט לצאת לקריירת סולו, התפרקה הלהקה.
פרדוקס בוחן הפתע

פרדוקס בוחן הפתע (ידוע גם כפרדוקס התליין) הוא פרדוקס שעוסק בציפיות של אדם לגבי מועד התרחשותו של אירוע עתידי שאמור להתרחש בהפתעה.

ניתוח הפרדוקס

השורש של הפרדוקס טמון במשמעות הסמנטית של המושג "בוחן פתע". בדיקה מדוקדקת של הפרדוקס תראה שהוא נוצר מכיוון שאנו מייחסים למושג "בוחן פתע" שתי משמעויות שונות בו זמנית.
ראשית, כאשר התלמידים מניחים שאם המבחן לא התקיים עד יום חמישי, הוא אינו יכול להתקיים ביום שישי, המשמעות שהם מייחסים למושג "בוחן פתע" היא זאת - "בוחן שלא ניתן לדעת בשום יום באיזה יום יתקיים". בוחן פתע שכזה אכן אינו אפשרי כאשר המבחן ניתן במסגרת זמן מוגבלת - תמיד יהיה ניתן לדעת עבור היום האחרון, ועבורו בלבד, שהבוחן בהכרח יתקיים בו אם הוא לא התקיים עד עתה. כלומר, "בוחן פתע" מושלם (כזה שמפתיע בכל יום) אינו אפשרי במסגרת זמן מוגבלת. על כן, התלמידים אכן מוכיחים שבוחן פתע מושלם אינו יכול להתקיים, אולם הם אינם מוכיחים מאומה עבור בוחני פתע "מוגבלים", שמפתיעים בחלק מהזמן.
לאחר מכן, משניתן הבוחן ביום שלישי ועדיין היה "מפתיע", מייחסים התלמידים למושג "בוחן פתע" משמעות אחרת: "בוחן שכאשר ניתן, לא היה ניתן לדעת באיזה יום יתקיים". זוהי גרסה חלשה בהרבה של הבוחן ה"מושלם" שבה השתמשו התלמידים בהנחת האינדוקציה שלהם, מכיוון שכאן על הבוחן להיות מפתיע רק ביום ספציפי אחד, היום שבו הוא ניתן - ויום זה נתון לבחירתו השרירותית של המורה.
כלומר, הפרדוקס נגרם לכאורה מכיוון שהתלמידים מופתעים על ידי בוחן שאינו מפתיע תמיד. הבוחן יכול להפתיע רק בחלק מן הזמן.
במאמר מ-1953 הראה וילארד ואן אורמאן קוויין כי מדובר בפרדוקס לכאורה.
הפרדוקס מופיע גם בתורת המשחקים, בעת ניתוח דילמת האסיר האיטרטיבית, והוא קרוי שם "פרדוקס האינדוקציה לאחור" (Backward Induction Paradox).
השעון האסטרונומי בשטרסבורג

השעון האסטרונומי בשטרסבורג הנמצא בקתדרלת שטרסבורג, בעיר שטרסבורג, אלזס שבצרפת הוא אחד השעונים האסטרונומיים הגדולים בעולם. השעון שגובהו 18 מטר נמצא בבית הרוחב הדרומי בקתדרלת שטרסבורג ונבנה בשנים 1838-1843.

השעון הראשון

השעון הקודם נקרא "Dreikönigsuhr" ("שעון שלושת המלכים") של 1352-1354 ומוקם בקיר הנגדי למיקומו הנוכחי של השעון הנוכחי.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

השעון השני

החל מ-1547 שעון חדש נבנה בידי כריסטיאן הרלין (Christian Herlin) ואחרים, אך הבנייה הופרעה כאשר הקתדרלה הועברה לכנסייה הקתולית. הבנייה הומשכה ב-1571 על ידי קונרד דאסיפודיוס (Conrad Dasypodius) והאחים הברכט (Habrecht), ושעון זה הכיל יותר פרטים אסטרונומיים. היו עליו ציורים מאת הצייר השווייצרי טוביאס שטימר (Tobias Stimmer). השעון עבד ותפקד על סוף המאה ה-18 וניתן לראותו היום במוזיאון לאמנות דקורטיבית של שטרסבורג.

השעון השלישי

השעון הקיים נבנה בשנים 1838-1843 על ידי ז'אן בפטיסט שווילגואה (Jean Baptiste Schwilgué) בתיבת השעון של דאסיפודיוס עם פחות או יותר אותן פונקציות, אבל מצויד במנגנון מכני חדש לגמרי. שווילגה ערך מחקרים מקדימים שנים לפני הבניה ואף תכנן מנגנון לחישוב תאריך חג הפסחא ב-1817, ובנה אב-טיפוס ב-1821. מנגנון זה יכול לחשב את תאריך חג הפסחא באמצעות כלל גרגוריאני מורכב. 
החלק האסטרונומי מדויק באופן לא רגיל, הוא מראה שנה מעוברת, שוויון יום ולילה, ועוד מידע אסטרונומי ובכך היה מכונת חישוב מורכבת הרבה יותר משעון גרידא. לעיתים קרובות, הפונקציות המורכבות של השעון של שטרסבורג עשו שימוש בידע מתמטי ספציפי ומתקדם.
שעון זה הוא פלא מתמטי ויכול היה לקבוע את ה-computus, תאריך חג הפסחא בלוח השנה הנוצרי, עוד לפני המצאת המחשב. היום תיירים רואים רק את הפסלים והחזית של השעון, אך מאחורי הפנים יש מנגנון יוצא דופן שמייצג את אחד הדברים הנדירים והמיוחדים של הקתדרלה.
הדמויות המונפשות מופעלות בשעות שונות של היום. דמות אחד המלאכים משמיעה צליל בפעמון כאשר אחרת הופכת שעון חול. דמויות שונות, המייצגים שלבים וגילאים שונים בחיים (מילד עד קשיש) רוקדים לפני מלאך המוות. במפלס האחרון נמצאים השליחים, העוברים לפני ישו. השעון מראה הרבה יותר מהזמן הרשמי: הוא מראה גם את הזמן הסולרי, את היום בשבוע (כל יום מיוצג על ידי אל מהמיתולוגיה היוונית), החודש, השנה וכן את המזל האסטרולוגי, את המופע של הירח ואת המקום של מספר כוכבי לכת. כל האוטומטים האלה מופעלים ב-12:30 בצהריים.
לפי האגדה, נוקרו עיניו של יוצר השעון כדי שלא יוכל ליצור פלא דומה. אגדה דומה מסופרת גם על שעונים אחרים, דוגמת השעון האסטרונומי בפראג.
באותו חדר, ישנו פסל של איש המניח את מרפקיו על המעקה. לפי האגדה, זה היה האדריכל היריב לזה שבנה את עמודי המלאכים, סממן אדריכלותי של התקופה, שאמר שעמוד יחיד לא יצליח לתמוך את הקמרון ושהוא יחכה לראות את הכול קורס. ]
ישנם מספר דגמים של השעון האסטרונומי של שטרסבורג, בדרך כלל עם פונקציות פשוטות יותר. אחד מהם נמצא במוזיאון בית הכוח בסידני, אוסטרליה.
בין השנים 1858-1989 תוחזק השעון על ידי חברת "Ungerer". החברה נוסדה ב-1585 בידי שני אחים שהיו עוזריו של שווילגה. החל מ-1989 השעון מתוחזק על ידי אלפרד פאולימל (Alfred Faullimmel) ובנו לודוביץ. פאולימל היה עובד של אונגרר בין 1955 ל-1989.
סירה (אסלאם)

אל-סירה (בערבית: السيرة, תרגום: הביוגרפיה), שנקראת גם אל-סירה אל-נבוויה (בערבית: السيرة النبوية, תרגום: הביוגרפיה הנבואית), וידוע גם כסירת רסול אללה (בערבית: سيرة رسول الله, תרגום: הביוגרפיה של שליח האלוהים), היא שם כולל לביוגרפיות אסלאמיות מסורתיות המתארות לכאורה את חייו של מוחמד.

הגדרה

ההגדרה המילולית של המילה הערבית "סירה" (سيرة) עשויה להיות דרך, שביל, ודרך חיים.
מבחינה שרעית, הסירה (السيرة) היא כל התיאורים שעברו במהלך הדורות, בנוגע לחייו של מוחמד, מלידתו ועד מותו, הן לפני התנבאותו לכאורה, והן לאחריה.

תוכן

ספרות הסירה כוללת מגוון חומרים הטרוגניים, המכילים בין השאר נרטיבים של משלחות צבאיות של מוחמד וחבריו. הסירה כוללת גם מספר מסמכים כתובים, כגון אמנות פוליטיות (למשל, הסכם חדייביה או חוקת אלמדינה), התגייסויות צבאיות, משימות של פקידים, מכתבים לשליטים זרים וכן הלאה. היא גם מתעדת חלק מהנאומים והדרשות של מוחמד, כמו גם את הדרשה האחרונה.

אותנטיות

במשך מאות שנים, חוקרים מוסלמים הכירו בבעיית האותנטיות של החדית'.
לכן, פיתחו שיטות מתוחכמות של הערכת שרשרת המוסרים של החדית', דבר שנעשה על מנת לסווג כל חדית' ל"צחיח" (אותנטי), לעומת חדית' שרמת האותנטיות שלו חלשה (חדית' דעיף), ואף להוציא חדית'ים שככל הנראה מפוברקים.
מאחר שמידע רב הנוגע לביוגרפיה של מוחמד מכילים גם מידע על שרשראות המוסרים של המידע, ניתן ליישם עליה את אותן שיטות שמטרתן לסנן את החדית'.
חלק מהאנשים שעסקו בחיבור הסירה הנבואית, השתמשו בכל פיסת מידע שהגיע אליהם, בעוד שאחרים דקדקו מאוד בנושא, ולקחו רק דברים שניתן לאמת באופן מרבי. העובדה שחלק מהמחברים לא השקיעו באותנטיות, גרמה לחוקרים רבים להטיל ספק בכל החיבורים של הסירה, גם של אלו שטענו שהם השתמשו רק במקורות מאומתים.
נבלט (אתר מקראי)

נְבַלָּט היה יישוב מקראי. בתקופת שיבת ציון כאשר התאפשרה חזרתם של הגולים מבבל לארץ ישראל לאחר הצהרת כורש, יושבה נבלט על ידי בני שבט בנימין, על פי המסופר בספר נחמיה:
"וּבְנֵי בִנְיָמִן מִגָּבַע מִכְמָשׂ וְעַיָּה וּבֵית אֵל וּבְנֹתֶיהָ: עֲנָתוֹת נֹב עֲנָנְיָה: חָצוֹר רָמָה גִּתָּיִם: חָדִיד צְבֹעִים נְבַלָּט".
במאה ה-20 הציעו לזהותה בבית נבאלא, הסמוכה למושב בית נחמיה של ימינו, מצפון מזרח ללוד, ואשר נמצאת צפונית לתל חדיד, וזאת בהתאם להקשר המקראי.
בתל הסמוך לבית נבאלא נתגלו שרידים מתקופת הברונזה עד התקופה הביזנטית.
יש לציין כי בתוספתא נזכרת על ידי חז"ל "משפחת בית נבלטא", וכמו כן, בשטר גירושין בארמית ממדבר יהודה, המתוארך לתקופת המרד הגדול, מצוין כי שם האישה הוא "מרים בת יהונתן מן הנבלטא".
הנחל העובר באזור נקרא כיום נחל נבלט, על שם העיר מקראית, ובראשית ימיו נקרא מושב בית נחמיה בשם "בית נבלטא".