google/wiki40b huggingface dataset:
נטלי ביי

שנותיה הראשונות

נטלי ביי נולדה במנוויל, אר, נורמנדי לזוג הציירים קלוד ביי ודניז קוסטה.

בהיותה בת 14 היא הצטרפה לבית הספר לריקוד במונקו. שלוש שנים אחרי כן עברה לארצות הברית. עם שובה לצרפת היא המשיכה לרקוד אבל נרשמה גם לבית הספר למשחק Cours Simon והתקבלה לקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנויות הדרמה, אותו היא סיימה ב-1972 כשהיא קטפה את הפרס השני בקומדיה, קומדיה דרמטית ובתיאטרון זר.

קריירה

הופעתה השנייה בקולנוע הייתה בסרט Two People‏ (1973), בבימויו של רוברט וייז. היא זכתה לפרסום בשל תפקידה כנערת התסריט בסרט לילה אמריקאי בבימויו של פרנסואה טריפו. במהלך שנות השבעים היא שיחקה בקולנוע ובטלוויזיה בתפקידי בת הזוג הטובה או הנערה הכפרית החביבה.
ב-1981 היא זכתה בפרס סזאר הראשון שלה, לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט הילוך איטי (Sauve qui peut (la vie של ז'אן-לוק גודאר. אחריהם הגיעו שובו של מרטין גר וזעם בסמטאות (La Balance).
היא זכתה בשני פרסי סזאר נוספים כשחקנית הטובה ביותר בסרט Une étrange affaire, וכשחקנית הטובה ביותר בסרט זעם בסמטאות (La Balance) מ-1982. מערכת יחסים בת ארבע שנים עם ג'וני האלידיי הפכה את השניים לזוג ידוענים. בתם לורה היא השחקנית לורה סמט.
אחרי שעברה לתפקיד מסוג חדש כשגילמה את דמותה של יצאנית בסרט זעם בסמטאות (La Balance), היא הרחיבה את מגוון התפקידים שלה לדמויות פחות ברורות, כמו בסרטים J'ai épousé une ombre ו-En toute innocence. ב-1986 היא שבה לתיאטרון והופיעה בתפקיד אדריאנה מונטי.
ב-1999 היא נבחרה לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור תפקידה בסרט יחסים פורנוגרפיים (Une liaison pornographique), ובשנת 2000 כיכבה בסרט זוכה הפרסים ונוס ביוטי (Venus beauté (institut שביימה טוני מרשל.
בשנת 2016 שיחקה לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן. ב-2017 שיחקה בסרט "אליבי. קום".
היא עבדה עם קלוד שברול ועם סטיבן שפילברג.
עריכה (קולנוע)

משמעויות המונח

בקולנוע הצרפתי המונח "מונטאז'" כאשר הוא מופיע בכותרות הסרט, נועד לזהות את עורך הסרט. בקולנוע הסובייטי בשנות ה-20, השתמשו במושג לתאוריה שנועדה לתפוס את מהותו של הסרט הקולנועי. יוצרים שונים היו בעלי רעיונות שונים באשר לשאלה מהי מהות זו. בקולנוע ההוליוודי הקלאסי, שימש המונטאז' במשמעות של קטע בסרט שנועד להוסיף אינפורמציה באופן מהיר. הקטע נוצר מרצף של צילומים מהירים המתמזגים ונמוגים אחד לתוך השני על מנת להביא מידע רב בצורה דחוסה, ולהמחיש את מעבר הזמן.

המונטאז' ההוליוודי הקלאסי

הסוג השני של מונטאז' מורכב מסדרה של תמונות קצרות שאותן עורכים לסדרה בעלת משמעות על מנת ליצור סיפר (נאראטיב) דחוס. שיטה זו שימשה על מנת לקדם את הסיפור, ולהמחיש את מעבר הזמן, ולא, כבקולנוע הסובייטי, על מנת ליצור משמעות סימבולית.
רצף כזה של תמונות, למשל, הוא סצינות האימונים בסרטו של סילבסטר סטאלון "רוקי". המונטאז' בסצינות אלו נועד להמחיש את מעבר הזמן ואת התהליך העובר על הגיבור, המשפר את כישורי האיגרוף שלו על מנת להשיג את מטרותיו.
גני היובל

גני היובל (באנגלית: Jubilee Gardens) הם פארק ציבורי הממוקם באזור סאות' בנק שברובע למבת' בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. הגנים ממוקמים על הגדה הדרומית של נהר התמזה.
הפארק הוקם בשנת 1977 על מנת לציין את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.
הפארק ממוקם במקום בו עמדה קודם לכן כיפת התגליות ומגדל הסקיילון שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 ונהרסו לאחר תום הפסטיבל, בשנת 1953.
בגן ממוקמת אנדרטה לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, ובייחוד לזכר הבריגדה הבריטית.
בסמוך לגנים ממוקם הלונדון איי ובניין המחוז.
בשנת 2007 פורסמו תוכניות לעיצוב מחדש של הגנים, אולם העבודות טרם החלו.
הכוחות הצבאיים של קולומביה

היסטוריה

לכוחות הצבאיים של קולומביה שורשים בצבא הקומונרים (Ejército de los Comuneros) שנוסדו ב-7 באוגוסט 1819, לפני ייסודה של קולומביה המודרנית, על מנת להילחם נגד האימפריה הספרדית בקמפיין של בוליבר לשחרר את גרנדה החדשה. כוחות הצבא הקולומביאניים השתתפו במלחמת העולם השנייה, ואף היה הצבא היחידי מאמריקה הלטינית שלקח חלק במלחמת קוריאה. מאז אמצע שנות ה-60 כוחות הצבא הקולומביאניים מעורבים במלחמת האזרחים בקולומביה.
תולעי ריסים

מאפיינים

לתולעי ריסים מבנה הגוף הדומה לחץ, יש לה דמוי ראש ודמוי עיניים. אלו יצורים מפותחים יותר מההדרות אבל עדיין חסרי מערכות שונות בגוף.
מנגנון הובלה- הובלת חמצן ותוצרי נשימה בדיפוזיה בלבד.
הובלת מזון מעוכל בדיפוזיה מהמעי המסועף.
סילוק פסולת חנקנית בעזרת פרוטונפרידיות המפוזרות בגוף.
קליטת מזון- המזון נשאב בהדרגה על ידי הפרינקס השרירי. הפרשות תאי הבלוטה מסייעות להחלקת הטרף פנימה ואולי אף מתחילות את תהליך העיכול, המזון הנבלע עובר לאורך המעי בעזרת פעילות תאי השריר הנמצאים סביב למעי.
אפיתל המעי מורכב משני טיפוסי תאים:
א. תאים בעלי יכולת לשלוח פסוידופודיה התופסים חלקיק מזון מחלל המעי ומעבירים אותם לתוך התאים -פגוציטוזה.
ב. תאים בעלי גרנולות {גרגרים}
תנועה- בתולעי הריסים התנועה בעיקר על ידי התכווצות שרירים מתחת לעור ומעט בעזרת הריסים.
דרך התה העתיקה

דרך התה המכונה כיום בדרך כלל דרך התה העתיקה הייתה רשת של שבילים המתפתלים בהרי סצ'ואן, יונאן וטיבט בדרום מערב סין, שנועדו לשמש את סוחרי התה. לעיתים מכונה גם דרך המשי הדרומית או דרך המשי הדרום-מערבית והיא מהווה חלק ממערכת מסלולים מורכבת המחברת בין סין ודרום אסיה.
ישנם מספר אלמנטים ארכאולוגיים ומונומנטליים ששרדו, כולל שבילים, גשרים, תחנות דרך, עיירות שוק, ארמונות, עמדות גבול ומקדשים לאורך המסלול. מלבד חשיבותה של הדרך לפעילות המסחרית, באופן משמעותי יותר היה הדרך הייתה קריטית לחילופי תרבות בין תת היבשת ההודית, טיבט ודרום-מערב סין. במיוחד, הדרך מילאה תפקיד חשוב מאוד בהתפשטות הבודהיזם בסין ודרום אסיה.

היסטוריה

סצ'ואן ויונאן, ככל הנראה, הם האזורים הראשונים לייצור התה בעולם. התיעוד הראשון של טיפוח התה טוען שהתה טופח על הר מנגדינג בסיצ'ואן (蒙顶山) בין צ'נגדו ויא'אן מוקדם יותר מאשר שנת 65 לפנה"ס. יא'אן היה מוקד חשוב בסחר התה עד המאה העשרים. מלבד תה, מוצרי משי מצ'נגדו ובמיוחד שוג'ין (蜀锦), נסחרו גם בדרך זו לדרום אסיה מלפני 2000 שנה בערך.
מלפני אלף שנים, דרך התה הייתה הקישור המסחרי העיקרי מיונאן לבנגל דרך מיאנמר; לטיבט ולמרכז סין דרך מחוז סצ'ואן. בנוסף לתה, שיירות הפרדות שנעו בדרך זו נשאו מלח. אנשים וגם סוסים נשאו מטענים כבדים, כשהם נושאים לעיתים מעל 60–90 קילוגרמים תה, שלעיתים קרובות היה יותר ממשקל גופם. הסבלים נשאו מטות עם מוטה ממתכת, הן לצורך איזון תוך כדי הליכה והן כדי לסייע בתמיכה בעומס בזמן מנוחתם, כך שהם לא היו צריכים להניח את המטען.
מאמינים כי זו הייתה רשת המסחר העיקרית לתה והתפשטה ברחבי סין ואסיה מראשיתה במחוז פואר, ליד מחוז סמאתי ביונאן.
המסלול זכה לשם דרך הסוס-תה בשל סחר נפוץ של סוסים טיבטיים לתה סיני, נוהג שתחילתו לפחות משושלת סונג, כאשר הסוסים החסונים היו חשובים לסין כדי להילחם בנוודים לוחמים בצפון.

תוכניות עתידיות

במאה ה-21 נעשה שימוש במורשת דרך התה לקידום בניית מסילת ברזל שתקשר בין צ'נגדו ללהאסה. מסילת הברזל המתוכננת הזו, היא חלק מתוכנית החומש ה-13 של הרפובליקה העממית של סין, נקראת מסילת סצ'ואן-טיבט (川藏 铁路) ומתוכננת לחבר בין ערים לאורך המסלול כולל קנגדינג.
אנטוניו פאסקולי

חייו

פאסקוליני נולד וחי כל ימיו בפלרמו שבסיציליה, אבל הרבה בסיורי קונצרטים באיטליה, גרמניה ואוסטריה. הוא ניהל קונצרטים עם תזמורות סימפוניות ותזמורות כלי נשיפה מעץ, שהיו פופולריים באיטליה בשנים ההן. כמו כן עיבד מספר רב של קטעי אופרה לאבוב ופסנתר/נבל, בהם יצירות של בליני, דוניצטי, ורדי ורוסיני. אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא "אטיודים אופייניים לאבוב ופסנתר: הדבורים" (Etude Caractéristique "Le Api"'), שנכתבה בשנת 1874 ודומה למעוף הדבורה של רימסקי-קורסקוב, שנכתבה אחריה.
יצירותיו של פאסקולי דורשות וירטואוזיות יוצאת דופן בנגינת אבוב. נעשה בהן שימוש מתמיד בנגינת ארפג'ים, טרילים וסולמות, וכופות על האבובן נשימה מחזורית. תפוקתו נשכחה ברובה עוד בראשית המאה ה-20 והוא נדון לנשייה עד שהאבובנים היינץ הוליגר ועומאר זובולי החלו להשיב את המוזיקה שלו לחיים. כתוצאה מכך, הוקלטו חלק מיצירותיו והן זמינות על גבי תקליטורים.
מסכת הוריות

מַסֶּכֶת הוֹרָיוֹת היא המסכת העשירית והאחרונה בסדר נזיקין, שהוא הסדר הרביעי במשנה. במסכת זו שלושה פרקים אשר עוסקים בדיני הוראת שוגג שהורו בית דין (דהיינו שטעו בדין והורו הפוך מדעת התורה), וכן בדיני כהן גדול או מלך שחטאו בשגגה. מסכת זו בתלמוד בבלי היא הקצרה ביותר מבין המסכתות בהן יש גמרא על כל המסכת, והיא כוללת 13 דפים בלבד.

מיקומה של המסכת בסדר נזיקין

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כאשר נשלם העיסוק בדינים ובדיינים, עברה המשנה לעסוק בשגיאותיהם. "כי כל מי שיש בו טבע בשר ודם, אי אפשר שלא יטעה ויחטא. ולפיכך סידר הוריות אחר אבות".
כיף מרפק

כיף מרפק הוא בירכת שלום לא רשמית בין שני אנשים המתבצע בקירוב המרפק אחד של השני ונגיעתם זה בזה. השימוש בכיף מרפק חודש בשנים האחרונות כתוצאה מהתפרצויות של מחלות מידבקות: שפעת העופות ב-2006, שפעת החזירים ב-2009 והאבולה ב-2014. מטרת הכיף הייתה צימצום התפשטות הוירוסים על ידי מניעת מגע כמה שאפשר.
בשנת 2006 כאשר היה חשש ממגפת שפעת העופות הציע ארגון הבריאות העולמי להשתמש בכיף מרפק ככלי לברכת שלום בין אנשים במקום כיף רגיל או נשיקת שלום שיכולים לגרום להפצה מהירה יותר של השפעת. ד״ר מייקל בל היה תומך נלהב בשימוש בכיף מרפק וטען כי השימוש בכיף המרפק יכול להגביל ולמנוע מגפות כדוגמת שפעת החזירים שהיוותה חשש באותה תקופה. בל אמר כי כיף המרפק הוא דרך טובה להתנהלות חברתית בין אנשים ללא מגע פיזי.
בשנת 2009 החלה להתפשט במקסיקו שפעת החזירים שהפכה לאחר מכן למגפה כלל עולמית. בשנים אלו שלאחר שפעת העופות גדלה הפופולריות של כיף המרפק עד כדי כך שתושבי מקסיקו לקחו על עצמם את השימוש בכיף מרפק כדי לנסות למנוע את התפשטות המחלה ברחבי העולם. גם ב-2009 כמו ב-2006 תמכו אנשי בריאות רבים בשימוש בכיף מרפק ובניהם ד״ר סנג׳אי גופטה, כתב בכיר ב-CNN.
בשנים 2012 ו - 2013 השפעת העונתית התרחבה למגפה עולמית והיה צורך באמצעי זהירות כדי להתגונן בהרחבת המגפה. מועדון הכדורגל במנהטן אישר את כיף המרפק כפתרון בטוח לשימוש על ידי שחקניו במקום לחיצות ידיים או התחככות בין השחקנים. המועדון ראה את החשיבות בדבר זה בעקבות מנהג לחיצת ידיים וחיכוך בין השחקנים של הקבוצה עם עצמה ועם הקבוצה היריבה שהיווה פוטנציאל לזיהום המוני. 
בעקבות החשש הרב ממגפה בשנת 2009 והשימוש הרב בצמד המילים ״כיף מרפק״, נבחר צמד המילים "Elbow bump" שמשמעותו כיף מרפק להיות מילת של השנה במילון אוקספורד האמריקאי. בנוסף שפתיחה של פסטיבל גרינבלט ב - 2009 עודדו המתפללים הנוצרים לברך אחד את השני עם ״המרפק של השלום״ במקום ״הנשיקה הקדושה״ המסורתית במהלך טקס השלום הנוצרי. המלצה זו הייתה כתוצאה מהחשש מפני שפעת החזירים.
שמואל בן-שמואל

ביוגרפיה

בן-שמואל נולד בתל אביב-יפו בשנת 1951. בצבא ההגנה לישראל שירת כחטיבת הצנחנים כצנחן, כולל במלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו הצבאי קיבל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב לפני שהצטרף לשורות משרד החוץ ב-1981.
עבודתו של בן-שמואל בשירות החוץ הישראלי נמשכה כשלושה עשורים והתמקדה בחיזוק הקשר של ישראל עם יהדות התפוצות בעולם תוך התמודדות עם אנטישמיות ודה-לגיטימציה. עבודתו כדיפלומט כללה הצבות כיועץ מדיני בפרטוריה שבדרום אפריקה, סגן הקונסול הכללי בניו יורק, ראש חטיבת תפוצות ודתות במשרד החוץ והקונסול הכללי באטלנטה, בירת מדינת ג'ורג'יה.
משנת 2006 ועד לשירותו בקנברה כיהן כראש המשרד לעניינים יהודיים במשרד החוץ. בשנת 2013 הוחלט למנותו לשגריר ישראל באוסטרליה, ובנובמבר 2017 הוחלף במרק סופר.
הוא נשוי לגילה מזה 37 שנים ולהם שלושה ילדים בוגרים.
תרשים

דוגמאות

הדוגמה שמשמאל מצדיקה את האמרה "תמונה אחת שווה יותר מאלף מילים", משום שבה התרשים אינו משמש לקישוט, אלא תורם רבות להבנת הנושא. בכתבה העוסקת בעשירים שהונם עולה על מיליארד דולר, התלבטו עורכי כתב העת "פורצ'ן" (Fortune) כיצד להמחיש לקורא את משמעותו של סכום אדיר זה. לשם כך ציירו בשולי הכתבה קובייה שאורך צלעה 10 יחידות, את הקובייה הקטנה שבפינה (שגודל צלעה יחידה אחת) צבעו באדום, והוסיפו הערה שאם קובייה קטנה זו שקולה למיליון דולר, הקובייה הגדולה שקולה למיליארד דולר.
תרשים המפורסם במידע הרב הנכלל בו הוא המפה ששרטט המהנדס הצרפתי שארל ז'וזף מינארד, שבה מתוארת פלישתו של נפוליאון לרוסיה במלחמת רוסיה-צרפת (1812). במפה מוצגים מסלול המסע, הירידה ההדרגתית בגודל הצבא לאורך המסע, הטמפרטורה בדרך חזרה (טמפרטורה שהשפיעה רבות על האבדות בתקופה זו) ונתונים נוספים.
דחיסת מידע רב בתרשים יחיד מעבירה לקורא מידע רב בבת-אחת, אולם יש להיזהר שלא להגיע לעומס יתר. שימוש נבון בצבע מאפשר הכללת מידע נוסף בתרשים מבלי לייגע את הקורא. דוגמה לכך מופיעה באטלסים, שבהם צבוע הים בגוונים שונים של כחול, כך שהצבע מעיד לא רק על גבולות הים אלא גם על עומק המים בו.
שרה בק-סבטיצקי

ביוגרפיה

שרה-חיה בק (בהמשך שרה בק-סבטיצקי) נולדה בוושינגטון ב-1954 ללאונרד נורמל בק ופרנסס סלמה בק (גריף לפני הנישואין). 
החלה את לימודיה האקדמאים ב-1972, סיימה תואר ראשון בהנחייתו של דייוויד וילקינסון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1976 והתחתנה עם בנימין סבטיצקי בדצמבר של אותה השנה. בהמשך לזוג נולדו שלושה ילדים: שולמית, אלישע ובת-שבע. 
השלימה תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1980 ואת הדוקטורט שנה לאחר מכן, ב-1981. המנחה לתואר שני ודוקטורט של בק היה צ'ארלס טאונס. לאחר השלמת הדוקטורט, התקבלה למשרת עמית מחקר באוניברסיטת קורנל, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1984. לאחר מכן קיבלה שרה בק משרת מרצה בכיר באוניברסיטת נורת'ווסטרן ועבדה במוסד זה בין השנים 1984 ל-1987. ב-1987 עברה לישראל, בה קיבלה משרת מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 קיבלה תואר פרופסור. במקביל לעבודתה באוניברסיטת תל אביב, שימשה כעמיתה אורחת ב-JILA, אוניברסיטת קולורדו בין השנים 1993 ל-1994 וכמדענית אורחת במרכז לאסטרופיזיקה הארוורד-סמיתסוניאן בין השנים 2000 ל-2001.

פרקים בספר

ב-1993 כתבה פרק לספר The Nearest Active Galaxies, ב-2003 פרק לספר Mass-Transfer Induced Activity in Galaxies וב-2012 פרק לספר Amazing Light.
דייוויד נאג'י

חיים מוקדמים וחינוך

דייוויד נאג'י נולד בחודש יולי בשנת 1985 בלאגוס שבניגריה. את חינוכו הוא קיבל מניגריה, הוא השיג תואר ראשון בהיסטוריה ובמחקרים אסטרטגיים מאוניברסיטת לאגוס .

חיים אישיים

דייוויד נאג'י הוא הרביעי מבין חמישה ילדים במשפחתו. כיום הוא נשואי ויש לו שני ילדים.

קריירה

עם סיום הלימודים באוניברסיטת לאגוס, דייוויד נאג'י ייסד חברת תקליטים בשם "DUN Entertainment Limited" (בתרגום חופשי לעברית: DUN בידור בע"מ). הוא שיחק את הדמות איפאני בסדרת הטלוויזיה "Dear Mother" ששודרה בטלוויזיה מעל עשר שנים.
צבי ברקאי

שירותו הצבאי

ברקאי התגייס לצה"ל בשנת 1976, ושובץ בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בהמשך שימש כמפקד פלחה"ן גולני, והוביל אותה במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 13 בין השנים 1984–1985, בתקופת יאיר נוה.
לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13 בין השנים 1987–1988, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת הגולן. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת עודד. בהמשך מונה למפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף בין השנים 1997–2001. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף בין השנים 2002–2004. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
לאחר שחרורו, השלים לימודי דוקטורט במדע המדינה. בהמשך נבחר כחבר מועצת העיר קריית ביאליק. בשנת 2013 התמודד על ראשות העיר, לא זכה בתפקיד, אך המפלגה בראשותו זכתה בשני מנדטים. הוא בעל חברות עסקיות העוסקות במסחר בדלק ואנרגיה, מרצה בפרויקט חברתי (של משרד הביטחון ומשרד החינוך) המכוון את בני הנוער לגיוס איכותי ומיטבי, חבר בעמותות שונות הקשורות לחטיבת גולני, סגן יו"ר עמותת גדעון (גדוד 13), ומרצה לבני נוער, חיילים ומבוגרים, בנושאי צבא, חברה וביטחון. בשנת 2017 נבחר להיות יושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט, בהסכם רוטציה, לפיו יכהן בתפקיד במשך שנה ולאחר מכן ישמש שנה נוספת כסגן ראש האיגוד. בשנת 2019 נבחר שוב לכהן כיושב ראש האיגוד.
אמיל צוקרקנדל (אנטומיסט)

תולדות חייו

צוקרקנדל נולד למשפחה יהודית-הונגרית בעיר גיור שבהונגריה ולמד רפואה באוניברסיטת וינה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1874. גם אחיו, אוטו, למד רפואה והיה אורולוג. 
צוקרקנדל התמחה באנטומיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1879 התקבל כפרופסור באוניברסיטת וינה. ב-1888 היה למופקד הקתדרה לאנטומיה תיאורית באוניברסיטה זו ומנהלהּ הראשון של המחלקה לאנטומיה. מחקריו תרמו בתחומי המורפולוגיה של חלל האף-אוזן-גרון, הגולגולת הקדמית, האוזן הפנימית, כלי הדם, תאי הכרומפין והמוח. ב-1889 היה לחבר האקדמיה האוסטרית למדעים.
בשנת 1886 נשא צוקרקנדל לאשה את ברטה לבית שפס, והשניים פתחו בביתם שבפרבר דבלינג (Döbling) את הסלון התרבותי החשוב ביותר בבירה האוסטרית. בין באי ביתם היו גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, יוהאן שטראוס, אלמה וגוסטב מאהלר, הוגו פון הופמנסתאל ואחרים. 
המחלקה בניהולו נודעה בליברליזם שלה ועבדו בה סטודנטים יהודים, ליברלים, סוציאליסטים וזרים. צוקרקנדל ביקש להכליל בתוכנית לימודי הרפואה גם סטודנטיות-נשים, אך נדחה על ידי הנהלת האוניברסיטה. עם זאת הוא הצליח לשכנע את פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שיש צורך ברופאות על מנת לטפל באוכלוסייה המוסלמית של בוסניה, אותה כבשה האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה עת. הקיסר השתכנע וצוקרמנדל הכניס לשיעוריו סטודנטית בשם גרטרוד בין. היא נאלצה ללבוש בגדי גברים, לשבת בשורה האחרונה ולא לשאול שאלות. כאשר גילו כמה סטודנטים שהיא אשה, עזבו בזעף את אולם ההרצאות. בין סיימה את לימודיה והייתה לרופאת ילדים בווינה ומבאי ביתם של בני הזוג צוקרקנדל.
סליי אנד דה פמילי סטון

המוזיקה

המוזיקה של הלהקה הייתה פורצת דרך, הקלטותיה צעדו במקביל במצעדי הרית'ם אנד בלוז והרוק של מגזין רולינג סטון ורבים מהם הגיעו לעשירייה הראשונה בין 1966 ל-1970. התכנים של שירי הלהקה שילבו בין מוזיקה "כיפית" וטקסטים מחאתיים בעלי כותרות הרומזות למחאה אנטי-גזענית, ביטויי מין בוטים וביטויים המרמזים על צריכת סמים כ-"Don't Call Me Nigger", "Whitey", "Sex Machine", "I Want to Take You Higher" ו- "You Can Make It If You Try". במיוחד השפיעה הלהקה על עיצוב הרוק הפסיכדלי והפ'אנק. בספר For the Record: Sly and the Family Stone: An Oral History טוען מבקר המוזיקה ג'ואל סלבין ש"ישנם שני סוגים של מוזיקה שחורה, המוזיקה השחורה שלפני סליי סטון וזו שאחריה". הלהקה הופיעה בהופעה מרכזית בפסטיבל וודסטוק, 1969.

הסוף

הלהקה הגיעה לשיא בפסטיבל האי וייט 1970 אך נתגלעו בה חיכוכים על רקע צריכה מופרזת של סמים ובעיות אגו בין החברים. סליי סטון החליף חברים בלהקה באופן תכוף והיא החלה להתדרדר במצעדי הפזמונים. ב-1975 כבר לא נותר איש מהצוות המקורי פרט לסליי סטון, אשר המשיך להופיע ולהקליט תחת שם הלהקה עד 1983. ב-1987 נאסר סטון בעוון שימוש בקוקאין.

ההשפעה

המוזיקה של סליי אנד דה פמילי סטון השפיעה על מוזיקאים מסוגות שונות כג'אז (הרבי הנקוק ומיילס דייוויס), רוק ופופ (ג'פרסון איירפליין, מייקל ג'קסון, סטיבי וונדר, פרינס, רד הוט צ'ילי פפרז ורבים אחרים) ועוד והיפ הופ (למשל ד"ר דרה, שחידש שירים שלהם).
הלהקה נכנסה ל"היכל התהילה של הרוקנרול" ב-1993, אלבומה !Stand מ-1969 הגיע למקום ה-118 מבין 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. מופע הוקרה ללהקה התקיים במסגרת הענת פרסי גראמי ב-2008.
קרייזלר איירפלו

"קרייזלר איירפלו"

במכוניות מסורתיות של שנות ה-30 של המאה ה-20 ההיה העיצוב הדו-ארגזי הטיפוסי, עם כ -65% מהמשקל מעל הגלגלים האחוריים. כשהוא עמוס בנוסעים, חלוקת המשקל נטתה לחוסר איזון נוסף, ועלתה ל-75% ומעלה מעל הגלגלים האחוריים. התוצאה הייתה מאפייני נסיעה לא בטוחה בכבישים חלקלקים. 
חלוקת משקל חדשנית בדגם "קרייזלר איירפלו" החדשה של קרייזלר נבעה מהצורך בדינמיקה חדשנית. המנוע הועבר קדימה מעל הגלגלים הקדמיים בהשוואה לרכבים המסורתיים באותה תקופה, והנוסעים כולם הועברו קדימה כך שנוסעי המושב האחורי ישבו בתוך בסיס הגלגלים, ולא על גבי הציר האחורי. חלוקת המשקל הייתה בערך 54% מהמשקל על הגלגלים הקדמיים, שהסתכמו בכמעט 50-50 עם הנוסעים, והביאו לשיעורי קפיצים נוחים יותר, ואיכות נסיעה מעולה בהרבה. 
דגם "קרייזלר איירפלו" היה נמוך בהשוואה למכוניות אחרות בכבישים אמריקאים. עבודות הסורג של המכונית התפלסו קדימה ולכיוון מטה ויצרו מראה מפל.
כל החלונות היו עשויים זכוכית בטיחות. הנוסעים הובלו בגוף פלדה מלא, בתקופה בה יצרני רכב כמו ג'נרל מוטורס, פורד ואפילו קרייזלר עצמה המשיכו להשתמש בחלקי מסגרת מבניים מעץ בגופי המכונית שלהם.
המושב הקדמי היה רחב יותר מאשר במכוניות אחרות והמושב האחורי היה עמוק יותר.  בסך הכל, המכונית הייתה בעלת יחס כוח יותר למשקל טוב יותר, וההשלמות המבניות שלה היו חזקות יותר מדגמים אחרים. 
תאוצה דגם "קרייזלר איירפלו" בין 0–100 קמ"ש היא 19.5 שניות.
יצחק פייגנבוים

ביוגרפיה

פייגנבוים נולד בשנת ה'תקפ"ח בשילעץ, פרבר של ורשה, לאביו הרב ישראל איסר פייגנבוים, ואמו חנה גיטל לבית פיינליכט. משפחתו הייתה מצאצאי הרב יום טוב ליפמן הלר, בעל "תוספות יום טוב". בילדותו למד אצל מלמדים חשובים והיה נחשב לעילוי ביחס לבני גילו. בגיל 13 התקבל לישיבתו של חידושי הרי"ם מחסידות גור, שהתגורר אז בוורשה. בגיל 18 נישא למינדל, בת דודו הרב נפתלי פיינליכט. היה נוסע לעיתים לרב-רבו, רבי מנחם מנדל מקוצק וספג ממנו את שיטתו בחסידות. לאחר פטירת הרבי מקוצק הקים בעל חידושי הרי"ם את חסידות גור בעיירה גורה קלוואריה הסמוכה לוורשה. רבי יצחק נסע תכופות לגור ואף היה מלמד את נכדי האדמו"ר. פטירת רבו, בכ"ג באדר ה'תרכ"ו הייתה מכה גדולה עבורו והוא התקשה למצוא רב חדש.

כהונתו כרב

בשנת ה'תרכ"ח (1868) התמנה לדיין בוורשה על ידי הרב דב בר מייזלש והמשיך להתגורר בשילעץ. בשנת ה'תר"ל נפטר הרב מייזלש והחל מאבק קשה בין החסידים למתנגדים בעיר על זהות מחליף מקומו. בתחילה מונה הרב יעקב גזונדהייט שהיה מעדת המתנגדים, אך לאחר מלחמת החסידים הוא נאלץ לוותר על כיסא הרבנות. במשך זמן רב התקשו לבחור ברב שהיה מקובל על שני הצדדים עד שעלה שמו של הרב פייגנבוים שהתחבב על ידי כל העדות. הרב פייגנבוים התמנה לראב"ד ורשה ועבר לעיר עצמה לרחוב גזיבוב. כחלק מתפקידו היה נציג רשמי של יהודי העיר ומעורב בכל המגעים עם השלטונות. עם תחילת כהונתו ייסד בביתו ישיבה. בתקופה זו החל להימנות על חסידי סוכטשוב וביקר רבות אצל רבי אברהם בורנשטיין שהעריכו מאוד.
בשנת ה'תרמ"ב (1882) הוציא לאור חתנו, הרב יעקב יוסף אייבשיץ, את ספרו של זקנו הרב יהונתן אייבשיץ, "אורים ותומים". הספר יצא מחדש עם הערות והגהות הרב פייגנבוים והספר נחשב למהדורה המדויקת ביותר של ספר זה". מלבד פעולתו היום יומית הוציא הרב פייגנבוים ירחון לענייני הלכה בשם "שערי תורה". הירחון החל להופיע בשנת ה'תרס"ג והופיעו בו רוב גדולי הדור. הרב פייגנבוים כתב את מאמר הפתיחה בכל גיליונות הירחון עד לפטירתו, שמונה שנים לאחר ייסודו.

תמיכתו בציונות

כמו רבים משושלת פשיסחה, הרב פייגנבוים תמך ביישוב ארץ ישראל והיה תומך נלהב של תנועת חובבי ציון, על אף מתנגדיה הרבים מקרב הרבנות האורתודוקסית. עם יסוד חברה של חובבי ציון בורשה היה שותף פעיל בכל האסיפות והישיבות. הוא אף השתתף בחברת "מנוחה ונחלה" שרכשה בארץ את אדמת רחובות ורכש חלקות אדמה בעצמו. הרב גם נהג לשתות יין דווקא מתוצרת כרמל מזרחי בסעודות בהן היה נדרש לכוס של ברכה. בשנת ה'תר"ס (1900) פרסם גילוי דעת בעיתון הצפירה בו הוא מצהיר בתמיכתו בתנועה הציונית.

פטירתו

לעת זקנותו חדל מעסקי הציבור ועבר לאוטווצק שבפרוורי ורשה, למד תורה בביתו והגיה את כתביו הרבים. בכ"ד באייר ה'תרע"א (1911) נפטר הרב פייגנבוים בגיל שמונים ושלש. הלוויתו עברה ברחבי ורשה וכל חנויות היהודים היו סגורות בעת הלוויה. הלוויה הובילה אל בית העלמין היהודי בוורשה, שם נטמן. בהלווייתו השתתפו רבנים רבים מיהדות פולין.
קרוב (הלכה)

קרוב הוא אדם שיש לו קירבה משפחתית לאדם אחר. בהלכה, לקירבה בין אנשים ישנה השפעה על כשרות עדות, על איסור עריות, על אבלות ואנינות, על צדקה ועוד.
יעה אופני

יעה אופני (נקרא גם מעמיס קדמי או מעמיס אופני) הוא ציוד מכני הנדסי המשמש בעיקר לעבודות עפר ולבנייה. שימושים נוספים של הכלי הם בתחום חקלאות בעלי חיים ובתחום אתרי אשפה. בעגה העברית נקרא היעה האופני שופל (מהמילה הגרמנית Schaufel שפירושה את חפירה) ובאנגלית הוא נקרא loader, "מעמיס", בגלל שימושו להעמסה על משאיות.

שימושים

היעה האופני הוא רב-שימושי בהנדסה עירונית. מצד אחד, הוא יכול לבצע עבודות חפירה, העברת עפר וחצץ, והטענת עפר על משאיות כמו המחפרון (למעט חפירת תעלות צרות). מצד שני, כאשר היעה האופני גדול מספיק (למשל כמו CAT-950 או VOLVO L120) הכף הגדולה שלו מאפשרת לו לשאת גם מכשירים כבדים יותר באזור אתר הבנייה ואף לבצע עבודות עפר קטנות כמו דחפור (הזזות עפר, יישור קרקע, הקמת סוללות וכדומה. בעבודות עפר גדולות הדחפור יותר יעיל). לצד היעים האופניים הגדולים קיימים גם יעים קטנים יותר הקטנים או שווים בגודלם למחפרון אך הללו נדירים יותר מאחר שהמחפרון שימושי יותר ומגוון יותר ומציע אותו הספק עבודה. מחפרונים ויעים גדולים עובדים לרוב בצוותא, כאשר היעה האופני הגדול מבצע עבודות הדורשות כוח והספק ואילו המחפרון עבודות הדורשות דיוק.
בנוסף, יעים אופניים עוסקים בעבודות בהן יש להעביר ערמות של חומר ולהטעינן על משאיות. עבודות אלה כוללות טיפול במצבורי פסולת ואשפה (Landfill), חקלאות בעלי חיים (העברת מזון, מספוא וחציר, פינוי פסולת) וכן עבודה במחצבות ומכרות (סילוק אבנים, טיפול בערימות מחצבים ועוד).
גם חיל ההנדסה הישראלי משתמש ביעה אופני כחלק מכלי הצמ"ה שלו. היעים באים במספר דגמים, בעיקר דורות שונים של דגם קטרפילר 966 (דגם יעה אופני גדול למדי) ודגם CAT 988 הענק. היעים של חיל ההנדסה מדוגמים בחליפת מיגון שמגינה על המפעיל והמערכות המכניות. היעים משמשים לעבודות בניה, חפירה והקמת ביצורים. בפרט, היעים משמשים לפירוק והקמה של מחסומי דרכים על ידי שפיכת ערימות עפר באמצע הכביש ובאמצעות הזזת בטונדות לרוחב הכביש. 
בשנת 2005 החל צה"ל להשתמש ביעים גם להריסת בתי מחבלים ומבצעי "סיר לחץ". הסיבה לכך היא ניידותו של היעה, הגבוהה יותר מזו של דחפור D9 משוריין וכן הרצון להימנע מפגיעה בתשתית האזרחית פלסטינית שכן ה-D9 הורס את הכבישים שעליהם הוא עובר בגלל היותו בעל מזקו"ם החורץ את הקרקע. יעה מועדף במבצעים פשוטים כאשר המבנה קטן ופשוט, וכן כאשר לא נשקף איום מצד נשק כבד או ירי מקלעים אל עבר הכוח. במקרים בהם מדובר במבנה גדול או יש סכנה לירי כבד ומטענים, צה"ל מעדיף להשתמש בדחפורי D9 הממוגנים בכבדות או במחפר ממוגן.
בהיעדר דחפורים כבדים בידי ארגוני הטרור הערביים (דוגמת חזבאללה והארגונים הפלסטיניים) היעה האופני הגדול משמש למשימות הנדסה קרבית, ביצוע פיגועים ופעולות טרור, פריצת מכשולים ובניית ביצורים. ארגוני טרור פלסטינים השתמשו ביעים אופניים לפריצת הגדר בציר פילדלפי וניסו להשתמש בהם גם לפריצת גדר ההפרדה וגדר המערכת של ציר הוברס. כמו כן מספר מחבלים פלסטיניים השתמשו ביעים אופניים כדי לבצע פיגועי דריסה.

יצרני יעים אופניים

הרבה חברות רכב וחברות צמ"ה מייצרות מעמיסים אופניים, זאת עקב הפופולריות הרבה שלהם בשוק ההנדסה האזרחי. בתעשייה זו, מקובל שמספר הדגם מציין את גודלו ואילו האות האנגלית שאחריו מציינת את הדור. לכל חברה יש שיטת מספור משלה, ולכן יש לבחון את מפרט הכלים על מנת להשוות ביניהם. היצרניות הגדולות ביותר של יעים אופניים הן קטרפילר ווולוו שתופסות את נתח השוק הגדול ביותר. גם חברות אחרות, כמו Case ו-JCB מייצרות מעמיסים, אך נתח השוק שלהם קטן לעומת וולוו וקטרפילר.