google/wiki40b huggingface dataset:
נתן (אוניית מעפילים)

"נטונו" – ספינת חופים

נבנתה בשנים 1944 עד 1945, כאוניית משא עשויה עץ; מנוע דיזל מדגם מאן (Mann); שמה הקודם היה "נטונו" ("Nettuno").

רכש

נרכשה בברלטה באיטליה, על ידי אנריקו לוי עבור המוסד לעליה ב' במטבעות זהב, שהביא דני שטרן מיחידה 544 של הצבא הבריטי.
האונייה נרשמה על שם נסים ג'ורג'ו, יהודי איטלקי מליוורנו, שנתן ייפוי כוח לקרלו מנארה, סוכן אוניות מקומי.

ההכנה

צוות ההכנה להפלגה כלל את אנשי המוסד לעליה ב' וחיילים יהודים מיחידה 544 ומיחידת תובלה 468 של הצבא הבריטי. החיילים הביאו מזון, דלק מזוט ושמן, מצפן ומפות ימיות להפלגה. רב החובל של האונייה היה מינרוויני, ולצדו צוות ימאים איטלקים, בהם מכונאי, וכולם איטלקים. מפקד האונייה היה יוסף לנדאור ולצדו מיקי האפט. בשל החיפזון בהכנות, לא נלקחו מכשירי קשר. נעשה ניסיון להפגיש את "נתן" עם "דלין", כדי לקבל ממנה מכשיר קשר וגדעוני, אך לא צלחו.

המעפילים

73 המעפילים, רובם ככולם ניצולי השואה, נאספו באיטליה על פי מפתח מפלגתי; בהם חברי הארגונים "הפועל המזרחי" - 9, "חבר הקבוצות" - 17, "השומר הצעיר" - 14, "הקיבוץ המאוחד" - 23, "החטיבה" - 5, "הנוער הציוני" – 7, ועוד 5 בני אדם.
הם הגיעו ברגל וברכב אל נמל בארי בדרום איטליה, שבו עגנה האונייה, והועלו בחשאי.

ההפלגה

"נתן" הפליגה ב-27 באוגוסט 1945 בשעה 03:00.
האונייה לא נתגלתה, ולא היה כל ליווי או עימות עם הבריטים. לאחר הגיעה לחופי הארץ פונו המעפילים ליישובים שונים. האונייה והמלווים חזרו לאיטליה ועימם הפליגו שליחים נוספים, וכן הועמס ציוד.

הכנה

רב החובל וצוות הימאים היו איטלקים. מפקד האונייה היה איש הפלי"ם ישראל רותם (בן-יצחק) ולצדו איש "קבוצת הנקם" של אבא קובנר (שמו לא ידוע) והגדעוני יחזקאל שטרן מקיבוץ עין השופט. הם היו מציודים במכשיר קשר מספר 19, מתוצרת בריטניה.

המעפילים

השתתפו בה 73 מעפילים, שנבחרו על פי מפתח מפלגתי: "הקיבוץ המאוחד" - 17, "השומר הצעיר" - 13, "הנוער הציוני" - 11, "חבר הקבוצות" - 17, "הפועל המזרחי" - חמישה, בודדים - עשרה, מהם 46 גברים ו-24 נשים. נאספו באזור בארי בשתי משאיות צבאיות.
עלייתם לסיפון האונייה התבצעה בחשאי. חיילים יהודים מיחידת תובלה 468 של הצבא הבריטי סייעו בציוד ומזון.

ההפלגה

הפליגה ב-24 בספטמבר 1945 בשעה 03:00 בקירוב מנמל מונופולי באיטליה. פעמיים בדרך היו סערות, והאונייה תפסה מחסה. הנתיב מבארי כלל שיט לאורך חופי כרתים מצפון, סקרפנטו ומערב קפריסין.
ב-30 בספטמבר נמסר כי האונייה נמצאת דרומית לכף פאפוס בקפריסין. לפי התוכנית היעד היה חוף שפיים, בחוף יידלק פנס, והסימן בלב ים עד שיתחלף ללבן. פנס אדום וחמישה נצנוצים פירושם שיש סירות.
ב-1 באוקטובר הגיע דו"ח אחרון על הימצאותה במרחק 18 מייל מול חוף נתניה. המעפילים ירדו בשלום אל חוף שפיים, בשלוש סירות, כל אחת עם 15 בני אדם. המעפילים נשלחו אל היישובים שהוכנו להם.

תפיסתה

בדרכה חזרה לאיטליה, האונייה לקחה עמה 15 שליחים, ימאים וגדעונים. היא הפליגה חזרה דרך כף פאפוס בקפריסין, לכיוון רודוס. בנמל בארי נעצרה על ידי השלטונות האיטלקים. היא הוסגרה לשלטונות בידי סוכן האוניות מנארה, בעקבות סכסוך כספי עם אנשי המוסד לעלייה ב'.
ייתכן גם כי הבריטים, שידעו כבר על מבצעי העפלה שנעשו בעזרת אוניות, ביקשו מהאיטלקים לתפוס אותה. לאחר מכן, נמכרה הספינה לבעלים אחרים על ידי מנארה.
אהרן צייטלין

קורות חיים

נולד בעיירה אוברוביצ'י שבגוברניית מוגילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום Уваравічы, בדרום-מזרח בלארוס). בשנת 1907 עברה משפחתו לוורשה. אביו הוא הסופר וחוקר החסידות הלל צייטלין שנספה עם תלמידיו בגטו ורשה.
עלה לראשונה לארץ ישראל בשנת 1920, וניסה להיאחז בארץ כמורה בזכרון יעקב. כעבור שנתיים ירד בחזרה לפולין, והיה בוורשה אחד הבולטים שבדור הסופרים הצעירים. כתב יידיש ועברית, ועסק גם בפרוזה גם בשירה וכן בספרות ילדים. היה גם עיתונאי מפורסם בעיתונות היידיש.
בשנת 1939 שהה בארצות הברית לרגל הצגת מחזה שלו, וכשפרצה מלחמת העולם השנייה השתקע בניו יורק, והיה בין המשפיעים על חיי הרוח היהודיים בארצות הברית. כמו הלל אביו עסק גם הוא בנושאים יהודיים מובהקים, כמו קבלה חסידות ופילוסופיה יהודית. 
לזמן מה כיהן כפרופסור לספרות עברית בבית המדרש לרבנים באמריקה. 
ב-1957 זכה בפרס אוסישקין לספרות. ספרי הפאראפסיכולוגיה שלו: "המציאות האחרת", נתפרסמו מאוד בשעתו. על שמו ועל שם אביו הלל קרויים בישראל רחובות ובתי ספר במקומות שונים.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
חתנו (בזיווג שני) היה איל ההון זאב וולפסון.

מעבודתו

שירו המפורסם והידוע ביותר של צייטלין הוא השיר "העגל" המוכר בשם "דונה, דונה". שיר יידי, "דאס קעלבל", שנכתב בארצות הברית ב-1940 על ידי אהרון צייטלין והולחן בידי שלום סקונדה.
השיר "דונה דונה" נכתב במקור עבור המחזמר היידי "אסתרק'ה", שהועלה בניו יורק בין שנים 1940-1941. התרגום הראשון מיידיש לאנגלית נעשה על ידי שלום סקונדה אך השיר לא זכה לפופולריות.
ב-1956 תרגמו את השיר לאנגלית ארתור קווש וטדי שוורץ ושינו את מילות הפזמון מ"דאנא דאנא ... דאן" ל"דונה דונה... דון". נראה כי משמעות המילים שבפזמון המקורי הן הקריאות שבהן נהגו העגלונים לעודד את סוסיהם המושכים את עגלתם.
השיר זכה לפופולריות בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, ובכללן ישראל, שבהּ בוצע לראשונה ב-1962 על ידי נחמה הנדל, שאף תרגמה את מילות השיר מיידיש לעברית.
השיר תורגם לשפות רבות, ובכללן גרמנית, צרפתית, יפנית, רוסית ועברית. ביפן השיר אף הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר. לעומת זאת, המשטר הטוטליטרי בדרום קוריאה אסר בתקופה מסוימת את השמעת השיר בשל טענה כי הוא בעל נטייה קומוניסטית.

שיר העגל ומטפורת השחיטה

סוברים שהשיר אודות העגל המובל לשחיטה, מקורו במסכת בבא מציעא פ"ה, ע"א​ - שם מופיע העגל בהקשר התעלמות הרב מגורלו.
רבי יהודה הנשיא, ​התייסר​ר מכאבי שיניים טורדניים. ​ולא ידע מדוע. ​(מופיע בנוסחים שונים גם ב​מדרש בראשית רבה לג, ג, ו​ב​ילקוט שמעוני - תהלים, רמז תתפח). 
ייסורים של רבי על ידי מעשה שגרם הוא עצמו באו, ועל ידי מעשה אחר הלכו. על ידי מעשה באו, מה הוא? עגל אחד שהוליכו אותו לשחיטה, הלך תלה [​ה​עגל] ראשו בתוך כנף [בגדו] של רבי ובכה. אמר לו [רבי יהודה ​ל​עגל]: לֵך, לכך נוצרת​!!!​ [​בחוסר אמפטיה- נוצרת לשחיטה...] . אמרו [משמים]: הואיל ואינו מרחם - שיבואו עליו ייסורים. ועל ידי מעשה [אחר] הלכו [ייסוריו] - יום אחד הייתה שפחתו של רבי מטאטאה את הבית, היו מונחים שם בני חולדה [= גורים של חולדה] והייתה מטאטאה אותם. אמר לה: הניחי להם, [הרי] כתוב: "ורחמיו על כל מעשיו" (תה' קמה, 9). אמרו [משמים]: הואיל ומרחם - נרחם עליו.
— בבא מציעא פ"ה, ע"א
אנגלה פוסטמה

קריירה

פוסטמה זכתה באליפות אירופה בבריכות קצרות שנערכה בסטוונגר ב-1994 במשחה ל-50 מטרים בסגנון פרפר. באותה תחרות זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי, והייתה שותפה לזכייתה של רביעיית השליחות ההולנדית במדליית הארד במשחה ל-4X50 מ' בסגנון חופשי.
בשנה שלאחר מכן זכתה במדליית הכסף באליפות העולם בבריכות קצרות שנערכה בריו דה ז'ניירו, במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי, ובמדליית הארד באליפות אירופה בבריכות ארוכות שנערכה בווינה. היא ייצגה את הולנד באולימפיאדת אטלנטה (1996), אך בטורניר זה הגיעה רק למקום העשירי. באליפות העולם שנערכה בפרת' ב-1998 הגיעה למקום החמישי במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי, ויחד עם המשלחת ההולנדית הגיעה למקום החמישי ב-4X100 מטרים בסגנון חופשי ולמקום השישי ב-4X100 בסגנון מעורב.
ג'ים בוטרייט

תחילת דרכו

בוטרייט סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון מיניקו שבעיירה רופרט (Rupert) במדינת איידהו בשנת 1970. הוא נחשב עד היום לקלע מספר שתיים בתיכון זה בכל הזמנים. בעקבות זכייתו בכמה אותות הצטיינות ברמת המדינה וגם ברמה הפדרלית זכה למלגת לימודים באוניברסיטת יוטה (USU).
הוא היה הקלע המצטיין בנבחרת הכדורסל של העיר לוגאן וזכה בתואר הספורטאי המצטיין של יוטה לשנת 1974. בקיץ סיים את לימודיו וסיים תואר ראשון במדעי המדינה.

קריירה בישראל

לאחר סיום לימודיו הגיע לישראל והצטרף בקיץ אותה שנה לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. הוא מיד התבלט בסגנון המשחק החדשני יחסית לתקופתו ובקליעה אבסולוטית. על אף מבנה גופו הצנום, היה שחקן מהיר וטכני. תחילה שיחק רק במסגרת הליגה האירופית בהתאם לחוקי הזרים בליגה הישראלית אז.
לאחר שהתאזרח הצטרף לליגה המקומית בעונת 1976/77.
ג'ים בוטרייט זכור יותר מכל בעקבות משחקו המצוין בגמר טורניר גביע אירופה לאלופות שנערך ב-1977 בבלגרד, שם קלע 26 נקודות, השחקן המוביל באותו ערב, והצעיד את קבוצתו יחד עם שחקנים כמו מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, אולסי פרי וטל ברודי, לאליפות אירופה ראשונה למכבי תל אביב.
בשנת 1980 נמנה בוטרייט על הנבחרת הלאומית בכדורסל למשחקים האולימפיים במוסקבה (שלא יצאה למשחקים בעקבות החרם).
בעונת 1980/81, הזכורה כטובה ביותר של מכבי תל אביב עד היום, כיכב בוטרייט גם בתור קפטן. הוא הצטיין גם בניצחון בגמר הגביע נגד סינודינה בולוניה, עם 12 נקודות. בעקבות פריצת הקהל למגרש אחרי הניצחון 80:79, נמנע מבוטרייט להניף את הגביע, ובמקומו הניפו שמוליק זיסמן, שהיה קרוב יותר לגביע. באותה עונה זכתה מכבי בגביע אירופה לאלופות, אליפות המדינה, גביע המדינה והגביע הבין-יבשתי.
במכבי תל אביב קלע בוטרייט 16 נקודות בממוצע למשחק ב-93 משחקים בגביע אירופה. בנבחרת ישראל רשם 25 הופעות, בהן קלע 14 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1982 פרש בוטרייט ממשחק ושב לארצות הברית.

פעילותו בארצות הברית

משנת 1988 החל לשמש כמורה ומאמן כדורסל בתיכון בעיירה אפטון שבמדינת ויומינג. על תרומתו לנבחרת הכדורסל זכה בתואר "מאמן השנה של ויומינג". לאחר מכן שימש כמורה בבתי ספר יסודיים ותיכוניים באריזונה, ובקליפורניה. כמו כן, לימד מדעי החברה בתיכון בעיירה היילי במדינת איידהו.
מאמצע שנות ה-80 ארגן בוטרייט מחנה קיץ בכדורסל לבנות ובנים בגילאי 10–18.
ג'ים בוטרייט נפטר ב-12 בפברואר 2013 בהיילי לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הוא השאיר אחריו אישה, ג'ניפר מגריין-בוטרייט, וארבעה ילדים.
כריס דה ברג

ביוגרפיה

דה ברג נולד בארגנטינה. אביו היה קולונל בריטי ואמו מזכירה ממוצא אירי. כעבור כמה שנים עברה משפחתו לגור באירלנד.
דה ברג חתם את החוזה הראשון שלו בשנת 1974 עם חברת התקליטים הידועה, A&M Records.
האלבום הראשון שלו, "Far Beyond These Castle Walls" יצא לאור בשנת 1975, אך לא נחל הצלחה רבה. כעבור חמישה חודשים הוציא בנפרד את השיר "Turning Round", מתוך האלבום מחוץ לבריטניה ואירלנד, כסינגל בשם "Flying". השיר שהה במשך 17 שבועות בראש מצעד הפזמונים בברזיל.
אלבומים נוספים שהוציא בשנות השבעים נחלו הצלחה במדינות אירופה הקונטיננטלית ובדרום אמריקה.
הוא לראשונה הצליח במצעד הפזמונים בבריטניה בשנת 1981 עם אלבום אוסף של שיריו הישנים בשם "Best Moves".
ההצלחה הגדולה שלו הגיעה בשנת 1986, עת יצא לאור השיר הכי מצליח בקריירה שלו, "The Lady in Red"  . השיר הגיע למקום ראשון במצעד הבריטי ומקום שלישי במצעד האמריקני. האלבום שבא בעקבות השיר, "Into the Light" הגיע למקום שני במצעד הבריטי.
דה ברג ממשיך להופיע ברחבי העולם, ובמסע ההופעות שלו בשנת 2014 הוא הופיע בישראל בהיכל התרבות ב-29 במרץ.

חיים אישיים

דה ברג נשוי לאשתו דיאן משנת 1977, והם גרים באירלנד. לזוג נולדו שני בנים ובת, רוזאנה דייוויסון , דוגמנית שהוכתרה כמיס עולם, כאשר ייצגה את אירלנד בתחרות שהתקיימה בסין בשנת 2003.
ארובה

ארובה היא התקן שנועד לאפשר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית, בדרך כלל הרחק ממקור יצירת העשן או הגזים.
באופן טיפוסי הארובות בעלות צורה מאונכת על מנת להבטיח את זרימתם החלקה של הגזים החמים, וכן את שאיבת האוויר אל תוך הבערה דרך החלק בארובה שמתאים לכך.
על הפיזיקה של פעולה הארובה ראה אפקט ארובה.
מיקומן של הארובות: בראשי בניינים, על קטרים וספינות.

גובה הארובה

להלן נדון בארובות קבועות (של תחנות כח, למשל). יש להבחין בין גובה ארובה "פיסי" שהוא גובה מבנה הארובה מעל לבסיסה, ובין גובה ארובה "אפקטיבי", שהוא גובה וירטואלי לשימוש במודלים להערכת פיזורי מזהמי אויר.
במודלים מתמטיים שונים מחשבים את ריכוזי המזהמים בגובה הקרקע כפונק' של כמות המזהמים (ליח' זמן) הנמצאים בנקודה מסוימת באטמוספירה והתפזרותם בהתאם לתנאים אקלימיים מסוימים (מהירות הרוח וכיוונה, יציבות מזג האוויר, כיסוי השמים בעננות וכו'), לוקחים את נק' תחילת פיזור המזהמים כנקודה שבה כוחות העילוי של פלומת העשן (plume) דעכו. גובה הנקודה הוא פונק' של טמפ' הפלומה במוצא הארובה, קוטר הארובה, מהירות הפליטה ותנאים אקלימיים. גובה הארובה האפקטיבי הוא גובה פיסי ועוד גובה דעיכת ציפת הפלומה.
נוהגים לסמן ארובות "פיזיות" גבוהות בתאורה תקנית כדי למנוע התנגשות מטוסים.

הארובה כהתקן למניעת זיהום אוויר

הארובה יכולה להיחשב כהתקן למניעת זיהום אוויר אם התכנון נכון ואם תישמר רמת תחזוקה גבוהה.
הארובה מאפשרת פליטת תוצרי הבעירה בגובה רב ומהילתם באוויר נקי, מה שמוריד את רמות זיהום האוויר.
ניתן גם להתקין בארובה משקעים אלקטרוסטטיים, מסננים או סולקנים שילכדו מזהמים מסוימים טרם פליטתם לאטמוספירה.

תקני איכות סביבה מסוימים מבוססים על ניטור ריכוזי מזהמים במוצא הארובה.
בישראל יש כ - 500 ארובות במפעלי תעשייה הנמצאות תחת הפיקוח של המשרד להגנת הסביבה.
רולס-רויס 15 כ"ס

חברת רולס-רויס

חברת רולס-רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
יחסי צ'ילה–קמרון

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קמרון לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קמרון לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-11 באוגוסט 1964.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקמרון נדרשים להנפיק אשרת כניסה טרם הכניסה למדינה. גם אזרחי קמרון שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
הנריק ארליך

הנריק (הרש וולף) ארליך (בפולנית: Henryk Ehrlich; ‏1882 לובלין - 1942 סמרה) היה פעיל בבונד ואחד ממארגני הוועד היהודי האנטי פשיסטי.

קורות חיים

ארליך נולד במשפחה חסידית, אך אביו התרחק מן החסידות והתקרב אל חוגי ההשכלה. 
בשנת 1902 למד משפטים באוניברסיטת ורשה, ב-1903 הצטרף אל הבונד, ב-1904 נעצר על ידי השלטונות וסולק מן האוניברסיטה בגלל השתתפותו בהפגנה מהפכנית. זמן קצר לאחר מכן שוחרר ונסע לברלין, שם למד באוניברסיטה מקומית. בין השנים 1908-1906 למד משפטים באוניברסיטת פטרבורג, ב-1909 נעצר שוב, לאחר שחרורו נסע לצרפת. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה השתקע ארליך בפטרבורג, שם השתתף במערכת העיתון די צייט של הבונד. בזמן המלחמה הוא היה חלק מקבוצת סוציאל-דמוקרטים שרצו בניצחונה של רוסיה במלחמה, יחד עם משה רפס הם היו חברי מועצה צבאית-תעשייתית שנוצרה לצורך הספקת צרכים צבאיים. הוא לקח חלק פעיל במהפכת פברואר והיה חבר בסובייט פטרוגרד.
ב-1918 חזר לוורשה, השתתף במערכת של היומון פאלקסצייטונג, היה עורך של העיתון.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין ברח לאזור הכיבוש הסובייטי. הוא נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-1939, וב-1941 נידון למוות יחד עם ויקטור אלטר. עוד באותה שנה עונשו הומר למאסר של עשר שנים. הוא שוחרר זמן קצר לאחר מכן יחד עם אלטר, כדי להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי. הוא ואלטר נעצרו שוב ב-4 בדצמבר 1941 ונידונו למוות באשמת ריגול לטובת גרמניה. על פי גרסת הנ.ק.ו.ד., בעודו בכלא, ב-14 במאי 1942, שם ארליך קץ לחייו. ואולם מבדיקת התיק של ארליך בארכיון הק.ג.ב. שערכה ויקטוריה דובנוב, אחייניתו של ארליך, לא עלו ראיות להתאבדות.

משפחתו

ארליך היה נשוי לסופיה (1885–1986), בתו של ההיסטוריון היהודי הנודע שמעון דובנוב. בשנת 1941 הצליחו אשתו ובניו של ארליך, אלכסנדר וויקטור, להימלט מליטא לארצות הברית דרך יפן בזכות האשרות שנתן להם הקונסול צ'יאונה סוגיהארה. אלכסנדר ארליך (1912–1985) היה לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קולומביה, וּויקטור ארליך (1914–2007) (רו') היה פרופסור לספרות רוסית באוניברסיטת ייל.
מועדון לילה (תוכנית טלוויזיה)

מבנה התוכנית

התוכנית בנויה סביב קונספט הפאנל ההומוריסטי-סאטירי. במרכז הפאנל מארח התוכנית, ארז טל, שמהווה את דמות "המבוגר האחראי" והרציני, דמות שנועדה לאזן ולהוות ניגוד להתנהגותם הפרועה של חברי הפאנל. במהלך התוכנית חברי הפאנל מתבדחים על ענייני דיומא (בעיקר בתגובה לקטעי וידאו קצרים שמוקרנים על מסך), צוחקים אחד על השני ועל תוכניות הטלוויזיה של שידורי קשת ומשתתפים במשחקים (לעיתים בשילוב הקהל) ובפינות קבועות. בכל תוכנית מתארחים אורחים מפורסמים שלוקחים חלק במשחקים ובבדיחות.
בתחילה הייתה התוכנית לייט נייט. במהלך העונה השנייה בוצעו כמה נסיונות להעביר את התוכנית לשידור פריים-טיים. העונה השלישית של התוכנית היא העונה הראשונה שמשודרת באופן סדיר בפריים טיים. בין העונה השנייה לשלישית בוצעו מספר שינויים, בעיקר על מנת להתאים את התוכנית לשידור בשעה מוקדמת מהתכנון המקורי, ובעקבות הזמן הרב שעבר בין העונה השנייה. בנוסף, חבר הפאנל היחיד שנשאר בשתי העונות האלו הוא שי גולדשטיין, דבר אשר גרם לו בהמשך להיחשב לאחד הפאנליסטים הבולטים בתוכנית מאז נוסדה.
אחת הפינות המצליחות בתוכנית הייתה "רינגטון נולד", ובו נוצר שיר (רמיקס) מתוך תוכניות ששודרו בשבוע החולף בערוצי הטלוויזיה. לצערם של צופים רבים שירי "רינגטון נולד" בעונות הראשונות לא הופיעו באתר התוכנית באינטרנט, עקב זכויות יוצרים של הקטעים המופיעים, ולמעשה השידורים החוזרים בערוץ ביפ היו ההזדמנות היחידה לצפות בהם שוב. החל מהעונה הרביעית שירי "רינגטון נולד" ניתנו להורדה כרינגטון למכשיר הסלולרי.

השידור האחרון בערוץ 22

ה-31 באוקטובר 2017 היה יום השידור האחרון בהחלט של ערוץ 22, טרם פיצולו לשני ערוצים שונים (אחת לזכיינית שבו משודרת התוכנית הזו, קשת, והשני לזכיינית השנייה רשת). יום שידורים זה היה יום שידורים יותר חגיגי מימי שידור אחרים. לאורך הלילה שודר משדר מיוחד אשר נחשב ל"שידור הראשון בארץ שמתחיל ונגמר לא באותו ערוץ" (החל מהשעה 21:00 שודר בערוץ 22 וברגע שנסגר המשיך השידור מהנקודה שבה נפסק בערוץ 12 החדש). השידור כלל אורחים רבים, רובם טאלנטים מזוהים עם קשת. גם מועדון לילה קיבלה רצועה מיוחדת באותו לילה, אך מעט שונה מהאורחים הרגילים - אחת לכמה זמן מתרחשת "פריצה" לאולפן מועדון לילה, בהשתתפות המשתתפים המרכזיים מעונת השידור האחרונה (קטורזה, נוסבאום, אורי חיזקיה ולאה לב).

מהדורת חירום

בזמן שידור העונה הראשונה של "מועדון לילה", פרצה מלחמת לבנון השנייה ושידורי הטלוויזיה בישראל העבירו בעיקר משדרי חדשות ודיווחים. הפקת התוכנית החליטה להפיק מספר תוכניות ספיישל תחת הכותרת "מועדון לילה - מהדורת חירום", ששודרה במקום תוכניות שצולמו מבעוד מועד, ולבסוף לא שודרו מעולם (אם כי קטעים מאותן תוכניות הופיעו בחלק מתוכניות הלקט של "מועדון לילה"). "מהדורת חירום" זכתה להצלחה רבה, עקב היותה תוכנית הבידור היחידה ששודרה באופן סדיר באותה עת והיא זו שבנתה לתוכנית פופולריות בהמשך].
קולומבוס קרו

היסטוריה

קולומבוס קרו היא קבוצה ותיקה ב-MLS. הקבוצה החלה אתה משחקיה בליגה כבר משנת 1996. עד לשנת 1998 שיחקה הקבוצה במגרשה הביתי השין, אצטדיון אוהיו, ומשנת 1999 היא משחק במגרשה הנוכחי, אצטדיון קולומבוס קרו.
קולומבוס קרו זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 2002, אז זכתה ב-גביע ארצות הברית הפתוח על שם לאמאר האנט, מקים המועדון.
דבר זה הקנה לקבוצה כרטיס לגביע CONCACAF לאלופות שנה לאחר מכן. בשנת 2004 קולומבוס קרו סיימה את העונה הסדירה עם מרבית הנקודות בליגה, אך לא זכתה באליפות מכיוון שהודחה בשלבי הנוק אאוט.
סרגיי מרקוב

מלחמת העולם הראשונה

עם תחילת המלחמה, מרקוב עבר לחזית הדרום-מערבית. הוא הוצב במספר תפקידי מטה. ב-דצמבר 1914 סרגיי מרקוב הועבר לאוגדה בפיקוד אנטון דניקין והועמד בראש המטה. מאז מרקוב היה צמוד לדניקין ברוב תפקידיו והם היו קרובים זה לזה. החל ממאי 1915, דניקין החל ניסיונות לקדם את מרקוב לדרגת גנרל, אך בקשותיו נדחו עקב גילו הצעיר של המועמד. מרקוב ויחידתו השתתפו במספר קרבות באזור הקרפטים. בדצמבר 1915 הוא קודם לדרגת גנרל.
במאי 1916 הוחלט על העברתו לחזית הקווקז. לאחר פיקוד על היחידה בחזית זו, בסתיו 1916 מרקוב הועבר לאקדמיה הצבאית של המטה הכללי והחל ללמד בה. בינואר 1917 מרקוב הועבר לארמייה ה-10 שלחמה בחזית הצפונית. לאחר מהפכת פברואר הוא הועבר לשרת בסטבקה ופגש בה את אנטון דניקין לאחר פירוד של כשנה. ב-4 באוגוסט מרקוב קודם לראש מטה החזית הדרום מערבית תחת אנטון דניקין. מרקוב תמך בלאוור קורנילוב במהלך פרשת קורנילוב ונעצר עם יתר הגנרלים. לאחר מהפכת אוקטובר השתחרר מהמעצר.

תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה

לאחר מהפכת אוקטובר מרקוב החליט לעבור לאזור הדון שהיה ידוע כמקום איסוף מתנגדי המשטר החדש. מרקוב הגיע לאזור בתחילת 1918 והוצב בתפקיד ראש מטה של גדוד הראשון. במהלך הגנה על רוסטוב על דון פיקד על פלוגה שלחמה בפרברי העיר.
ביחד עם יתר היחידות של צבא המתנדבים השתתף ב"מסע קובאן הראשון". במהלך המסע יחידתו הצטיינה בקרבות נגד הצבא האדום. בין היתר היא כבשה כפר שהודות לשליטה ביישוב זה התאפשר איחוד עם צבא קובאן שלמעשה הכפיל את הכוח הלוחם. לאחר מות לאוור קורנילוב מרקוב תמך בהחלטת אנטון דניקין להפסיק את הניסיונות לכיבוש קרסנודר ולחזור לאזור הדון. מרקוב הצטיין במיוחד במהלך קרב שהתרחש ב-2 באפריל 1918 במהלכו כבש תחנת רכבת ורכבת משוריינת. ניצחון בקרב זה איפשר לצבא המתנדבים להינצל מכיתור מלא ומקריסה מוחלטת. לאור הצלחותיו במסע, מרקוב זכה למספר כינויים "האביר הלבן", "אל המלחמה", "חרב גנרל קורנילוב", "המלאך השומר". אף על פי שבאופן פורמלי הוא לא היה בין המפקדים הבכירים של צבא המתנדבים שמו נהפך לסמל בצבא. ביוני 1918 מרקוב קודם למפקד האוגדה הראשונה של הצבא.
כמפקד יחידה זו מרקוב התחיל את מסע קובאן השני. ביוני 1918 יחידתו לחמה בקרב קשה נגד הצבא האדום באזור תחנת הרכבת באחד מכפרי האזור. בשלבים האחרונים של הקרב ולמעשה כבר לאחר כיבוש האזור, מרקוב נפצע מירי תותח. הוא נפטר בלילה והוטמן בקתדרלה של נובוצ'רקסק. בהתאם לפקודת אנטון דניקין יחידה שהייתה תחת פיקוד של מרקוב קיבלה את שמו והפכה לאחד מיחידות עלית של צבא המתנדבים. לאחר שצבא המתנדבים עזב את האזור הם לא הצליחו לקחת איתם את גופת מרקוב וקברו נעלם.
במהלך השנים מרקוב נחשב לדמות נערצת בקרב הגולה הלבנה. בשנת 2003 במקום הריגתו הוקמה אנדרטה, ובה הייתה האנדרטה ראשונה שהוקמה ברוסיה לקצין של צבא המתנדבים.

פרטים אישיים

סרגיי מרקוב התחתן בשנת 1906 ונולדו לו בן ובת. אתו הייתה קרובת משפחה של משפחת רוריך והייתה בקשר הדוק עם הלנה רוריך. המשפחה עזבה את תחומי רוסיה בשנת 1920 והתגוררה באירופה. בשנות ה-50 ילדיו עברו לארצות הברית.
דורון כהן (עיתונאי)

ביוגרפיה

נולד ליששכר וברכה כהן, עולים מאפגניסטן, ולו חמישה אחים בוגרים. גדל בשכונת שפירא שבדרום תל אביב. למד בגימנסיה הרצליה במסגרת מיזם אינטגרציה. שירת בחיל האוויר.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במדור הספורט של העיתון "חדשות", ובהמשך ערך את המדור עד סגירת העיתון ב-1993. שימש בתפקידי עריכה בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ". ב-1997 מונה לסגן עורך המוסף "סופשבוע" של "מעריב". בשנים 1998–2001 היה עורך המקומון "זמן תל אביב" מרשת "מעריב". לאחר מכן שימש בתפקידי עריכה בכירים במקומון "העיר" והיה שליח העיתון למונדיאל 2002 שנערך בדרום קוריאה וביפן. בשנים 2007–2011 ערך את המוסף "סופשבוע". מספטמבר 2011 עד פברואר 2012 ערך את אתר "nrg" של העיתון. בשנת 2014, עם מכירת "מעריב" לאלי עזור, מונה יחד עם גולן בר יוסף, לעורך העיתון בשמו החדש, "מעריב השבוע", הקים את אתר האינטרנט החדש של העיתון "מעריב אונליין" ומשמש כעורכו הראשי.
בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "אפיק", ספר שיריו הראשון, "תחום המושב".
דברי שיר

ספרות

לחברה 3 סניפים הנמצאים בירושלים, בנוסף לאתר אינטרנט המהווה גם חנות וירטואלית.
רבנים וסופרים רבים, בעיקר מהמגזר הדתי לאומי בוחרים להפיץ את ספריהם דרך 'דברי שיר', ביניהם; הרב שמואל אליהו, הרב שלמה אבינר, הרב יעקב אריאל, הרב יוסף צבי רימון, הרב משה שילת, אלישיב רייכנר, ליאור אנגלמן, רן ובר, אמיר מויאל, הרב ארל'ה הראל ועוד.

מוזיקה

בתחום המוזיקה דברי שיר מבוססת כחברה המרכזית במגזר הדתי-לאומי ואף אמנים חרדיים ידועים בחרו בה לשיווק אלבומיהם. ביניהם שולי רנד, חיליק פרנק, אביתר בנאי, נאור כרמי, סדרת 'צמאה', סיני תור, ישי ריבו, הראל טל, ביני לנדאו ציפי קולטניוק ועוד.
דברי שיר עובדת בשיתוף עם אולפנים ידועים דוגמת NMC, התו השמיני ועוד.
פרנץ לפורט

ראשית חייו

לפורט נולד בז'נבה במשפחת סוחרים. עד לגיל 14 למד בבית הספר המקומי ועם סיומו נשלח למרסיי להמשך לימודי מסחר. בשנת 1674 בניגוד לרצון המשפחה נסע להולנד. הוא החל לשרת בצבא הצרפתי וההולנדי. זמן קצר לאחר מכך, נסע למוסקבה וקיבל דרגת קפטן בצבא. 
בהיעדר פעילות צבאית ממשית, החל לעבוד בתור עוזר בשגרירות דנמרק. בסוף שנת 1678 הועבר לשרות בקייב והיה מפקד פלוגה. בתקופה זו השתתף בהתקלויות עם הכוחות שפלשו מח'אנות קרים. בשנת 1681 הגיע לז'נבה. קרובי משפחתו ביקשו ממנו להישאר, אך הוא החליט לחזור לרוסיה הצארית. בחזרתו למוסקבה התברר לו שפיודור השלישי כבר לא בחיים והשלטון במדינה הועבר לצאר שעודנו ילד ומעשית לנסיכה סופיה. המקורב לה, ואסילי גוליצין היה ידוע כאוהד המערב ופרנץ לפורט התקרב אליו. בשנת 1683 הוא קיבל קידום בצבא. בשנת 1687 הוא השתתף בפשיטה לקרים, קיבל אות גבורה והתקדם בדרגה.
בשנת 1689 החל מאבק בין הנסיכה סופיה לבין פיוטר הגדול המתבגר. בתחילת אוגוסט 1689 פיוטר הסתגר בלאוורת השילוש-סרגייב. ב-4 בספטמבר 1689 לפורט עם מספר חיילים התייצב במנזר והכריז על תמיכה בצאר הצעיר.

שרות בתקופת פיוטר הגדול

במהלך סתיו 1689 היחסים בין פיוטר הגדול ופרנץ לפורט התחממו מאוד. החל משנת 1690 הצאר ביקר באופן תדיר בביתו של לפורט, למרות התנגדות מקורבי הצאר ובמיוחד אנשי הכנסייה.
בשנת 1690 לפורט קודם לדרגת סגן-אלוף. באותה תקופה הצאר נתן לו כסף להרחבת הבית וסידורו הפנימי.
לפורט השתתף באופן פעיל בכל הרפורמות של פיוטר הגדול. בשנת 1693 הוא קודם לדרגת אלוף. בשנת 1695 החלה מערכה נגד האימפריה העות'מאנית באזור אזוב. במצור על אזוב לפורט היה בין מפקדי הכוח. בנוסף לדרגת אלוף, הוא קיבל תפקיד של אדמירל ומפקד הצי הרוסי. לאור העדר ידע קודם בתחום סיבת המינוי הייתה לא ברורה, אך לפורט הצליח להקים את הצי שביצע מצור ימי על אזוב במסגרת המערכה השנייה בשנת 1696. 
בסוף שנת 1696 לפורט חלה. כאשר בריאותו השתפרה החלו חגיגות גדולות, שבמהלכם פיוטר הגדול הכיר בביתו של לפורט את אנה מונס שבהמשך הייתה בת-זוגו של הצאר במשך שנים.
ככל הנראה, נסיעת פיוטר הגדול לאירופה הייתה ביוזמת לפורט. במהלך הנסיעה, פרנץ לפורט היה ראש המשלחת.
בעקבות מרד 1698 לפורט ופיוטר הגדול חזרו למוסקבה. 
בסוף 1698 - תחילת 1699 הוא היה עסוק בבניית הארמון החדש והמפואר. אזור בו היה ממוקם הארמון נקרא עד היום "לפורטובו" לזכרו. פתיחת הארמון והחגיגות הגדולות נערכו בסוף פברואר 1699. מספר ימים לאחר החגיגות הוא חלה ונפטר ב-2 במרץ 1699.