google/wiki40b huggingface dataset:
חיים גמזו

תולדות חייו

גמזו נולד בשנת 1910 בעיר צ'רניגוב שברוסיה (כיום באוקראינה) לירחמיאל בן ר' יעקב גמזו מפינסק ולמוסיה לבית חוטורצקי. החל ללמוד בבית ספר עברי, וב-1923 עלה לארץ ישראל עם משפחתו ובית אביו. בארץ ישראל סיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. לאחר מכן למד בסורבון ובמכון לאמנות בפריז, ופילוסופיה באוניברסיטת וינה, שממנה קיבל תואר דוקטור.
כתב ביקורת תיאטרון ואמנות, מאז 1940 באופן קבוע בעיתון "הארץ". ב-1947 הותקף בידי חבר של שחקנית תיאטרון לי לה לו ונגרם לו זעזוע מח.
חיבר ספרים בתחום האמנויות היפות, וכן ספר המתאר את מסעותיו באמריקה הדרומית, בשם "שירת הקיצל".
ייסד את בית-הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת-גן בשנת 1961, וניהל אותו עד 1962. כמו כן, שימש כמנהלו של מוזיאון תל אביב בין השנים 1947 ל-1949 ובין השנים 1962 ל-1976.
נפטר בשנת 1982.
הפרס לקידום האמנויות מטעם מוזיאון תל אביב, ניתן על-שמו. בשנת 2003 זכה אוסף מאמרי ביקורת שלו בפרס.

משפחה

ב-1938 נשא חיים גמזו את גרטה לבית היים מווינה. בנם, יוסי גמזו, היה לימים משורר ופזמונאי. גרטה נפטרה ב-1943. ב-1948 נישא שוב, לחוה לבית שווארץ. לזוג שני ילדים: מיכל ורפאל. בנו, רפאל גמזו, איש שירות החוץ הישראלי, שימש כראש האגף לקשרי תרבות ומדע (קשתו"ם) במשרד החוץ ומכהן כשגריר ישראל בפורטוגל. נכדו של חיים (בנה של מיכל), יואל גמזו, הוא מנצח.
אחותו של גמזו, צפורה גמזו, נישאה לשופט אליהו מני.
ג'יין סימור

חייה

ג'יין נולדה בווילטשייר שבדרום-מערב אנגליה לסר ג'ון סימור ולמרגרט ונטוורת'. היא שירתה כבת לוויה לקתרין מאראגון ולאן בוליין. עם הידרדרות מערכת היחסים בין אן להנרי, החל זה האחרון לגלות עניין רב בג'יין. משפחתה של ג'יין עודדה אותה לחזר אחר הנרי. ג'יין סירבה להפוך למאהבתו, ונאמר כי היא אמרה לו שהיא "...נמוכה מדי במעמד כדי להיות אשתו, אך גבוהה מדי כדי להפוך לזונתו..". המלך הנרי הלך שולל אחר תדמית הילדה הטובה והתמימה שג'יין ומשפחתה הציגו בפניו. ג'יין השתדלה להציג דמות הפוכה באופיה לדמותה של אן, שהתאפיינה באופי חם-מזג וסוער. לאחר שאן הפילה את עוברה ב-1536, החלו היחסים בין ג'יין להנרי להתקדם, והיא קיבלה מערכת חדרים מפוארת בארמון בסמוך להנרי. אחיה ואביה קיבלו תוארי אצולה ואחוזות. עם הוצאתה להורג של אן במאי 1536, נישאה ג'יין להנרי ב-30 במאי (עשרה ימים לאחר ההוצאה להורג) והפכה למלכת אנגליה.
היא הייתה מלכה רשמית וטקסית הרבה יותר מאשר אן, ועמדה על כך שכללי הטקס יישמרו בכל רגע נתון. היא לא התעסקה יתר על המידה בענייני הממלכה ובפוליטיקה. היא הייתה שמרנית, אך עם הגברת תהליך פירוק המנזרים והכנסיות שהחל עם ייסודה של הכנסייה האנגליקנית, ניסתה לדבר בשמם אצל המלך, אך הוא קטע אותה והסביר לה כי אל לה להתערב בענייני המלוכה, בהזכירו לה כי גם המלכה הקודמת ניסתה להתערב בענייניו. מידע רב אודות פעילותה בחצר ויחסיה עם המלך הועבר בדיווחיו של שגריר האימפריה הרומית הקדושה, אסטאס שאפווי.
ג'יין נכנסה להריון בתחילת 1537. במהלך הריונה פיתחה תאווה לבשר שליו, והנרי שלח שליחים באופן מיוחד שירכשו לה אותו בקאלה בצרפת. ב-12 באוקטובר 1537 ילדה ג'יין בן, אדוארד השישי. ככל הנראה היא פיתחה דלקת לאחר הלידה, ונפטרה ב-24 באוקטובר באותה שנה. היא נקברה בטירת וינדזור. הנרי הורה כי לאחר מותו הוא ייקבר לצדה של ג'יין סימור, אותה הגדיר כאישה היחידה מבין נשותיו שילדה לו יורש זכר.
חברה לנכסים ולבנין

פעילות בינלאומית

לחברה יש נכסים מניבים בארצות הברית, שהעיקריים שבהם הם מגדל HSBC במנהטן ופרויקט למסחר ומשרדים בלאס וגאס בשם Tivoli. לחברה גם עתודות קרקע לבנייה למגורים.
לחברה החזקות, בבתי מלון המנוהלים על ידי רשת הילטון בלונדון ובברמינגהם שבאנגליה. 
חברת PBEL, שבשליטת נכסים ובניין, אלקטרה נדל"ן ושותפים מקומיים הקימה שכונות מגורים הכוללות אלפי יחידות דיור בדרום הודו בערים צ'נאי והיידראבד. לחברות נותרו קרקעות בערים מייסור ושאמשאבד.
לחברה פעילות גם ברומניה.
מארי פיטרס

ביוגרפיה

פיטרס נולדה בהלווד, לנקשייר, ובגיל 11 עברה עם משפחתה לבאלימניה שבצפון אירלנד. בין השנים 1958–1974 ייצגה את צפון אירלנד במשחקי חבר העמים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה פיטרס במקום רביעי בקרב חמש בתוצאה של 4797 נק' ובמקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.46 מטר.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכתה פיטרס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.29 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה פיטרס במקום תשיעי בקרב חמש בתוצאה של 4803 נק'.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכתה בפיטרס בשתי מדליות זהב, בקרב חמש בשיא תחרות חדש של 5148 נק' ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.93 מטר.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בשיא עולם חדש של 4801 נק', לפני הפייבוריטית המקומית, היידה רוזנדהל שזכתה יומיים לפני כן במדליית זהב בקפיצה לרוחק (4791 נק') ובורגלינדה פולק ממזרח גרמניה (4768 נק').
במשחקי חבר העמים הבריטי בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4455 נק'.

תארים והישגים

בשנת 1973 התקבלה פיטרס כחברה במסדר האימפריה הבריטית והגיעה בשנת 2000 לדרגה הרביעית מתוך חמש, דיים מפקדת (Dame Commander, DBE).
כיום, מתגוררת פיטרס בליסבורן בסמוך לבלפסט.
פרשת מסעי

נושאים בפרשה

פרשת מסעי היא הפרשה האחרונה העוסקת בסיפור מסע בני ישראל במדבר סיני, לפיכך היא מכילה סיכום של המסע והכנות אחרונות לקראת הכניסה לארץ ישראל.

הפטרה

מכיוון שפרשת מסעי נקראת באמצע ימי בין המצרים, מפטירים בענייני תוכחה וחורבן, בהפטרה השנייה מתלת דפורענותא. האשכנזים והספרדים מפטירים בפרק ב' של ספר ירמיהו, מפסוק ד' עד פסוק כ"ח (הפטרת "שמעו").  ברוב הקהילות, הפטרה זו דוחה הפטרת ר"ח ומחר חודש. התימנים מפטירים בפרק הראשון של ספר ישעיהו, מפסוק א' עד פסוק כ' (היא הפטרת "חזון" שקוראים האשכנזים והספרדים שבשבת שלאחריה).
במנהג איטליה שיש רק הפטרת אחת של פורענות (בשבת חזון), מפטירים בשל מסעי מספר יהושע, פרק י"ט, פסוק נ"א ("אלה הנחלות") עד פרק כ"א, פסוק ג'.
לא מעייל איניש נפשיה לספיקא

הכלל לא מעייל איניש נפשיה לספיקא הוא כלל הלכתי הקובע כי סברא היא שאדם ימנע מלעשות מעשים העשויים להחיל עליו דינים מכח ספק איסור מהתורה שדינו לחומרא, ולכן במקום שיש ספק בכוונתו יש לפרש אותם בצורה שאינה גורמת לו בעיות כאלו.

מחלוקת התנאים

כלל זה שנוי במחלוקת בין התנאים:

מחלוקת רבי מאיר ורבי יוסי

במשנה במסכת נדרים מובאת כללים בהלכות נדרים, ומובאים במשנה ניסוחים שונים של נדרים: ""עד הפסח" - אסור עד שיגיע. "עד שיהא [-הפסח]", אסור עד שיצא. "עד לפני הפסח", רבי מאיר אומר אסור עד שיגיע רבי יוסי אומר אסור עד שיצא". בתלמוד פורש לכאורה הם נחלקו האם "מעייל איניש נפשיה לספיקא", לפי רבי מאיר יש להניח שהוא לא רצה להכניס את עצמו לספק ולכן וודאי שהתכוין "עד לפני הפסח", אף רבי יוסי אינו סבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא".
קיימת משנה אחרת הסותרת את המשנה, וממנה נראה לכאורה כי השיטה הפוכה: רבי יוסי סבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא", ורבי מאיר חלוק עליו. המשנה עוסקת בדינו של אדם שיש לו ארבע בנות: שתיים בוגרות יותר מאשתו הראשונה (אך קטנות על פי ההלכה, ושתיים, מאשתו השנייה, קטנות יותר. לפי ההלכה אדם יכול לקדש את בתו. הוא קידש את בתו, ובשעת הקידושין אמר שהוא מקדש את בתו "הגדולה", אך לא ידוע אם הכוונה לבוגרת מבין שתי בנותיו מאשתו הראשונה, או שמא לבוגרת מבין שתי בנותיו הקטנות, או שמא לקטנה מבין שתי הבנות מאשתו הראשונה, שהיא יותר גדולה מזוג הבנות שמאשתו השנייה. "מי שיש לו שתי כיתי בנות משתי נשים, ואמר: "קדשתי את בתי הגדולה ואיני יודע אם גדולה שבגדולות אם גדולה שבקטנות, ואם קטנה שבגדולות שהיא גדולה מן הגדולה שבקטנות", כולן אסורות חוץ מן הקטנה שבקטנות, דברי רבי מאיר. רבי יוסי אומר כולן מותרות חוץ מן הגדולה שבגדולות". הגמרא מתרצת כי אכן הגרסה שבמשנה השנייה מדויקת, ואילו הגרסה שבידינו מהמשנה הראשונה מסולפת, ואכן נמצאה ברייתא שבה מובאת המחלוקת שבמשנה הראשונה בצורה הפוכה, לפיה רבי יוסי הוא זה שסבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא".

שיטת רבי אליעזר

שיטת רבי אליעזר היא שאדם אינו מכניס את עצמו לספק, "המקדיש חייתו ובהמתו – הקדיש את הכוי. רבי אליעזר אומר: לא הקדיש את הכוי", כלומר אדם שמקדיש חיות או לחלופין מקדיש בהמות שברשותו, יש להניח - לפי שיטת רבי אליעזר - שהתכוין בפירוש שלא לכלול בנדרו זה את הכוי, שהרי לולי כונה זו יאסר הכוי, שאינו ספק חיה או בהמה על פי ההלכה, מספק. שאר החכמים חלוקים עליו.

מחלוקת רבי יהודה ורבי שמעון

במקום אחר תולה הגמרא את הכלל במחלוקת רבי יהודה ורבי שמעון, שנחלקו בדינו של אדם שקיבל על עצמו נזירות, ותלה אותו בדבר שלבסוף התברר שאינו יכול לדעת אם הוא היה קיים: "הריני נזיר אם יש בכרי הזה מאה כור, והלך ומצאו שנגנב או שאבד, רבי יהודה מתיר, ורבי שמעון אוסר". הם נחלקו האם דעתו של אדם היא, שאם לא יוכל לברר את הנזירות אם קיימת או לא, מוטב שלא תחול. רבא מסייג את דעת רבי יהודה ומוכיח ממקום אחר, שדעת רבי יהודה היא שאדם לא מכניס את עצמו ספק דווקא אם הדינים שיחולו עליו מחמת ספק יהיו חמורים יותר מאשר אם יודע היה שהנזירות חלה עליו. שהרי נזירותו של הנזיר נפקעת ממנו רק לאחר שהביא קרבנות, אך זה אינו יכול להביא קרבן נזיר, שהרי קיימת אפשרות שאינו נזיר, וממילא נמצא שייתכן שהוא עובר על איסור חולין בעזרה, שהרי אם אינו נזיר לא חל על קרבנו דין קרבן נזיר, והרי היא בעל חיים שאינו קרבן שאסור להכניסו לתוך תחומי העזרה.
יון אנסוטגי

תחילת הקריירה

אנסוטגי נולד בבריאטואה שבחבל הבסקים, ספרד. הוא גדל במחלקת הנוער של אייבר. החל לשחק באייבר ב', וב-10 במרץ 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו באייבר, כשפתח בהרכב ושיחק 32 דקות בהפסד 1-0 לחרס במסגרת ליגת המשנה הספרדית. 
בעונה הבאה הושאל אנסוטגי לברקלדו מהליגה הספרדית השלישית. ב-11 בספטמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לדפורטיבו אלאבס במסגרת הגביע הספרדי, ואחד עשר ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1-1 נגד קלהורה. בסך הכל ערך 15 הופעות במדי הקבוצה.

ריאל סוסיאדד

לקראת עונת 2003/2004 עבר אנסוטגי לריאל סוסיאדד והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ריאל סוסיאדד ב'. ב-22 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במשחק נגד אתלטיק בילבאו שנגמר בתוצאה 3-3. בעונת הבכורה שלו ערך 13 הופעות בליגה. בעונת 2009/2010, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל לאחר 3 שנות היעדרות, שיחק גונסאלס ב-40 משחקים מלאים מתוך 42 משחקים והבקיע ארבעה שערים. בעונת 2010/2011, בה ריאל סוסיאדד סיימה במקום החמישי בליגה, שיחק גונסאלס ב-32 משחקים, בכולם פתח בהרכב, אך בחודש ינואר 2011 איבד מחשיבותו בהרכב עם הגעתו של הבלם הנורווגי ודים דמידוב ופריצתו של תוצר מחלקת הנוער איניגו מרטינס. ב-1 במאי 2015, כשהוא מתקרב לגיל 33, חידש אנסוטגי את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2016.

החזרה לאייבר

ב-1 בינואר 2016 חזר אנסוטגי לקבוצת נעוריו, אייבר.

מיורקה

ב-30 ביוני 2016 חתם אנסוטגי לעונה אחת במיורקה מהליגה הספרדית השנייה.
ספומאטו

ספומאטו (מאיטלקית: Sfumato, "מעושן"; טכניקה מעורפלת) הוא מונח שטבע לאונרדו דה וינצ'י לטכניקת ציור בה יש מעבר מדורג וזהיר מאוד מגוון לגוון או מצבע לצבע, עד שקשה להבחין בשלבים. טכניקה כזו יושמה בעיקר בציורי נוף. דוגמה לספומאטו ניתן למצוא בציורו של לאונרדו מונה ליזה שבו הנוף שמאחורי הדמות 'נסוג' אל הרקע ומתערפל. הטכניקה הייתה בשימוש נרחב בשל יכולתה לתת תחושת  עומק לציור, שכן במציאות העצמים הרחוקים ביותר בנוף נראים דהויים בצבעם בהשוואה לעצמים קרובים יותר לצייר. היות שהאמינו כי הסיבה לכך היא המדורות הרבות שהיו מדליקים בזמנו על הגבעות, ייחסו את התופעה האופטית הזאת לעשן, מכאן שמה של הטכניקה.
הגלגול המודרני לספומאטו הוא ה-Gradient, או ההדרגתיות, חילוף בין כמה צבעים שנעשה באופן מושלם על ידי המחשב. ההדרגתיות משמשת לאותן מטרות של הענקת עומק וניתן למצוא אותה בעבודות עיצוב רבות.
אנדרה מארטי

אנדרה מארטי (בצרפתית: André Marty, ‏6 בנובמבר 1886 - 23 בנובמבר 1956) היה מנהיג של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית במשך כשלושים שנה.
כן היה חבר האספה הלאומית הצרפתית, בהפסקות, במשך פרק זמן דומה: מ-1924 עד 1955. מארטי היה בצעירותו קצין בצי הצרפתי, והיה ממנהיגי מרד שפרץ בספינות הצי זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, היה מארטי מזכיר הקומינטרן מ-1935 עד 1943 וקומיסר הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936 עד 1938. בתפקיד זה דן למוות רבים מן המתנדבים לבריגדות.

שנותיו המוקדמות

אנדרה מארטי נולד ב-1886 בפרפיניאן שבדרום צרפת למשפחה מבוססת, שנטייתה הפוליטית לשמאל. אביו היה סוחר יינות. בצעירותו ניסה להתקבל לאקדמיה הימית, אך ניסיונו זה לא צלח ובמקום זאת הפך לשוליה אצל יצרן דודי חימום. מאוחר יותר הוא הצטרף לצי הצרפתי, בתפקיד קצין מכונות, על אוניית המערכה ז'אן באר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלחה 'ז'אן באר' אל הים השחור במסגרת התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים הרוסית, וזאת כדי לסייע בהגנת העיר מפני הבולשביקים.

המרד בים השחור

ב-19 באפריל 1919 פרץ מרד באוניית המערכה 'ז'אן באר' ובאונייה האחות 'פראנס' (France) ומארטי היה אחד ממנהיגיו, אם כי חלקו אינו ברור לחלוטין. ברקע המרד עמדה אהדת הצוותים לבולשביקים, אך סיבות ישירות יותר היו שחרורם המתעכב, כחצי שנה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ומזון בלתי מספק. המרד שכך מששלטונות צרפת נענו לעיקר הדרישות והחזירו את האוניות לצרפת, אולם מנהיגי המורדים הועמדו למשפט. מארטי נידון לעשרים שנות מאסר עם עבודת פרך. ב-1922 שוחררו המורדים הנידונים. כאות הזדהות מצד המפלגה הקומוניסטית של רוסיה, הוא נבחר באופן סמלי לחבר בסובייט של מוסקבה על ידי פועלי מפעל 'דינאמו' המקומי.

פעילות פוליטית בצרפת

ב-1923, לאחר שחרורו מהכלא, הצטרף מארטי למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ולא מעט בזכות הכריזמה שלו ועברו במרד בים השחור, נבחר מטעמה ב-1924 לאספה הלאומית הצרפתית. כן הפך לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. מארטי, שהשתתף במאבקים כנגד מה שנראה לו כמיליטריזם הגובר בצרפת, נכלא על רקע זה לזמן מה בכלא לה סונטה (La Santé) בפריז. ב-1931 הוא החל להיות פעיל בקומינטרן, ובהמשך נבחר למזכירות ולנשיאות הארגון.

מלחמת האזרחים בספרד

כשפרצה, בשנת 1936, מלחמת האזרחים בספרד נשלח מארטי לייצג באותה ארץ את הקומינטרן. באוקטובר הוא מונה לקומיסר הראשי של הבריגדות הבינלאומיות. מארטי פעל בתפקידו זה מאלבסטה, שם היה ממוקם מטה הבריגדות ובסיס האימונים הראשי שלהן. הוא זכה שגדוד מן הבריגדה ה-XII יקרא על שמו, ולהבדיל, זכה לכינוי "הקצב של אלבסטה", שכן הוא היה ידוע במשמעת הנוקשה שהנהיג ובנטייתו "לראות" בוגדים בכל אשר פנה. מארטי פסק עונשי מוות חדשות לבקרים, שקורבנותיהם מנו מאות מתנדבים, ואלה היוו אחוז משמעותי ממספר המתנדבים בכללו, שהיה כ-35,000, וממספר ההרוגים מביניהם, שהיה כמה אלפים.

שארית חייו

אחרי תום מלחמת האזרחים בספרד, מארטי עשה דרכו לברית המועצות והקדיש עצמו לעבודתו בקומינטרן, עד לפירוק הארגון ב-1943. בין מאי לאוקטובר 1943 הוא נשלח לאלג'יר כנציג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית בכוחות צרפת החופשית. עם שחרור פריז באוגוסט 1944 חזר מארטי לצרפת, וניסה לנצל את אי הסדר שעד להתבססות השלטון להפיכה. תוכניתו לא זכתה לתמיכת מנהיגי המפלגה, כמו גם של החברים מן השורה, ואפילו סטלין הטיל עליה וטו.
אחרי המלחמה מארטי נבחר שוב לאספה הלאומית, אולם מעמדו נפגע באופן רציני בשל התקפות עליו בעיתונות, חלקן מצד פקודיו לשעבר. הוא הואשם שהיה סוכן משטרתי ואף על פי שההאשמות לא הוכחו, הוא סולק מן המפלגה בסוף 1952. מארטי נותר חבר האספה הלאומית עד 1955 ומת כתוצאה מסרטן הריאות ב-1956.
יורם מיתקי

חייו האישיים

נולד ב-16 בדצמבר 1945, בירושלים לעדה (לבית לוי) ואהרון מיתקי (זיסקינד). אביו שימש כראש מדור עיראק באמ"ן וממקימי חברת דפי זהב. בשנת 1952 עבר עם משפחתו לשכונת צהלה בתל אביב והם היו מתושבי השכונה הראשונים.
בשנת 1960, עבר להתגורר כילד חוץ בקיבוץ חצור שם סיים את לימודי התיכון. בשנת 1964, התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. עם שחרורו מצה"ל, הצטרף כחבר מן-המניין לקיבוץ חצור. משנת 1986 מתגורר בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
נשוי לנעמי (לבית גלר) ולהם חמישה ילדים ושמונה נכדים.

חייו המקצועיים

בשנת 1972 החל את לימודיו לתואר ראשון במדע המדינה ולימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בהצטיינות. במהלך לימודיו, שימש כנשיא אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1975, עם סיום לימודיו, שימש כמנהל הפעילות החברתית של המוסד האזורי החינוכי צפית. בשנת 1976, מונה לדובר מפלגת מפ"ם ובשנת 1978 נבחר לכהן כיו"ר דור ההמשך ותאי הסטודנטים של מפ"ם.
בשנת 1978, החל את לימודי התואר השני בלימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב עם התמחות בפיתוח ארגוני וניהול משאבי אנוש, אותם סיים בהצטיינות. בשנת 1981, עם סיום לימודי התואר השני, שימש כמנהל משאבי אנוש בקיבוץ חצור. בין השנים 1984–1987 עמד בראש הגוף המייעץ של איגוד התעשייה הקיבוצית, במסגרת תפקידו העניק ייעוץ בנושאי ארגון וניהול למפעלי התעשייה הקיבוצית. במקביל, החל ללמד ניהול בחוג לכלכלה וניהול במדרשת רופין.
בשנת 1988, החל את לימודי הדוקטורט בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב. זמן קצר לאחר סיום לימודיו, היה ממקימי החוג למנהל עסקים במדרשת רופין ועמד בראשו עד שנת 2000. בזמן ששימש כראש החוג למנהל עסקים פתח את תוכנית לימודי התואר הראשון למנהלים הראשונה בארץ ובאישורה של המועצה להשכלה גבוהה. בשנת 2001 מונה לדיקן בית הספר למדעי החברה והניהול במרכז האקדמי רופין.
החל משנת 1986 ועד היום, משמש יועץ לפיתוח והטמעה של גישות ניהוליות, לאורך השנים ייעץ לחברות פרטיות וציבוריות בארץ ובחו"ל ביניהן: חברת חשמל, פלאפון, מפעלי נייר אמריקאיים ישראליים בע"מ (מנא"י), רשות הנמלים והרכבות, בנק הפועלים ועוד. בין השנים 2009–2013 שימש כדיקן בית הספר למנהל עסקים במכון לנדר - מרכז אקדמי ירושלים. בעת כהונתו כדיקן בית הספר למנהל עסקים היה שותף לייסוד הקמפוס החרדי של המכון.
בין השנים 2013 עד 2017 שימש כדיקן הפקולטה למנהל עסקים וחשבונאות במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.

עבודת החמ"לים בצה"ל

בשנת 1990, עמד בראש צוות מומחים שמינה צה"ל לאבחון עבודת החמ"לים (חדרי מלחמה) ולפיתוח תורה וכלים לשיפור תפקודם ופעילותם מול יחידות ומול חמ"לים אחרים, תוך התמקדות באיסוף מידע, תקשורת וקבלת החלטות. על חברי צוות המומחים נמנו, בין היתר, פרופסור זאב מעוז, פרופסור שיזף רפאלי. הצוות סיים פעילותו בשנת 1994 ומסקנותיו יישומו ביחידות צה"ל השונות.
תטא בעגלון

תכונות

θ בעגלון הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 VpSi, שכן ספקטרום הקרינה שלו מראה על נוכחות חריגה בגודלה של צורן, כרום וברזל. מסתו מעט פחות מ-2.5 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-10,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 260 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. בנוסף θ בעגלון פולט גם קרינת X חזקה מהרגיל לכוכב מסוגו. ככל הנראה הסיבה לקרינה זו, כמו גם הסיבה לשכיחות החריגה של יסודות מסוימים בשכבותיו החיצוניות, היא שדה מגנטי חזק שנוצר כתוצאה מסיבוב מהיר של הכוכב על צירו, שמגיע למהירות של כ-77 קילומטרים בשנייה, כך שהוא משלים סיבוב שלם ב-3 ימים, 14 שעות ו-50 דקות. השדה המגנטי אינו אחיד וגורם לכך שגם בהירותו של הכוכב אינה אחידה ולכן בהירותו משתנה במספר מאיות של דרגת בהירות במחזוריות זהה לזמן הסיבוב שלו, ובשל כך הוא מסווג כמשתנה α² בכלבי ציד.

θ בעגלון B

במרחק של כ-3.75 שניות קשת מ-θ בעגלון יש כוכב נוסף עמום יותר עם בהירות מדרגה 7.14 שנקרא θ בעגלון B. כוכב זה הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G2 V, דומה לשמש, אך בהיר ממנה. מסתו מוערכת בכמסת שמש אחת ונראה שהוא מקיף את הכוכב הראשי במסלול קרוב למעגלי שרדיוסו כ-190 יחידות אסטרונומיות (יותר מפי 4 מהמרחק של פלוטו מהשמש) ובזמן הקפה של כ-740 שנים.
Sick and Tired

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנסטסיה, דאלאס אוסטין וגלן בלרד והופק על ידי דאלאס ובלרד גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הכסף על סך מכירות של 200,000 עותקים בבריטניה בלבד. 
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לראשונה ב-27 במרץ 2011, לערוץ היוטיוב של אנסטסיה.
בית חנה

בית חנה הוא בניין בשדרות בן-גוריון מספר 75, פינת רחוב אד"ם הכהן, בתל אביב. הבניין, הקרוי על שמה של חנה צ'יזיק, נבנה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי או סגנון הבאוהאוס, ותוכנן בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.

היסטוריה

בשנת 1926, בתקופת העלייה הרביעית, ייסדה חנה צ'יז'יק את "משק הפועלות צפון" וניהלה אותו במשך כ-20 שנה. משק הפועלות שירת את קבוצת בנות חניכות תנועת החלוץ שעלו מפולין ואשר עסקו בחקלאות. הוא שכן באזור שבין השדרה ותוואי רחוב ארלוזורוב מצפון (שטרם נסלל אז), ונועד להכשיר אותן לעבודת כפיים חקלאית על מנת שיוכלו להשתלב בהתיישבות העובדת או שישתתפו בשוק העבודה. לקראת סוף שנות ה-20, כאשר משקי פועלות אחרים בארץ ישראל החלו להתפורר, שגשג משק הפועלות התל אביבי, קלט נערות חדשות בנות העלייה החמישית, ותושבי העיר פקדו אותו על מנת לרכוש תוצרת חקלאית ולטייל בו.
בשנת 1935 החלה בנייתו של בניין אבן בסגנון הבינלאומי, שנועד להחליף את המגורים הארעיים: צריפים וסככות. בנייתו הסתיימה בשנת 1936. עיריית תל אביב הפנתה למקום נערים ונערות עזובים על מנת שיתחנכו בו, והבניין שימש כבית ספר חקלאי.
בשנים 1938‏-1940 פעל בבניין האבן "מכון ב'", שמו המחתרתי של אחד ממפעלי תע"ש (התעשייה הצבאית של ארגון ההגנה), שייצרו קני מרגמה בקוטר 3 אינץ' (81 מ"מ). מפעל התע"ש הונצח באנדרטה שהוצבה בקרן הרחובות ליד גדר הבניין. בית חנה שימש גם בסיס לחיילי הרזרבה של הפלמ"ח.
במלחמת העצמאות, ב-9 ביולי 1948 נפגע הבניין מהפצצה אווירית מצרית, שבה נהרגו שניים מתלמידי בית הספר ונפצעו אחדים. עם פטירתה של צ'יז'יק בשנת 1951, נקרא הבניין על שמה ושינה את ייעודו לבית ספר לנערות שנזקקו לעזרה ולהכשרה מקצועית.
במהלך שנות ה-40 עד ה-70, נבנו בניינים על כל השטחים החקלאיים, כחלק מהתפתחותו של רובע הצפון הישן. במתחם נותרו (בסמוך לרחוב ארלוזורוב) מבנים וצריפים שבהם שכן סניף תנועת "הנוער העובד והלומד", ובשנות ה-80 נבנו במקומם בנייני מגורים מודרניים, וכן נבנה בסמוך מגדל דירות בתחילת המאה ה-21. 
בעיריית תל אביב הוחלט על שימורו של בית אבן במתחם, אשר שימש כתיכון מקצועי עד שנות ה-90, ונבנה בסגנון הבינלאומי כחלק ממיזם "העיר הלבנה", הניצב בקרן הרחובות אד"ם הכהן שדרות בן-גוריון. הבניין המשומר הוא למעשה השריד האחרון של משק הפועלות במתחם בניהולה של חנה צ'יזיק.
במהלך שנות ה-90 שופץ הבניין, חידש את פניו כמרכז לאמנות ותרבות ונפתח בו בית הקפה "אפרופו". בשנת 1997 פוצץ עצמו מחבל מתאבד בחזית הבניין באירוע המכונה "הפיגוע בקפה אפרופו". שלוש נשים נהרגו וכ-47 נפצעו. הפיגוע הונצח באנדרטה שהוצבה מול הבניין בשדרה. בתחילת המאה ה-21 שכנו בבניין מרכז "דיאדה" ובית קפה.
כיום שוכנים בבניין מועדון כושר ובית קפה.
DEET

היסטוריה

ה-DEET פותח בידי צבא ארצות הברית בעקבות הלקחים מלחימת הג'ונגל במלחמת העולם השנייה. הוכנס לשימוש בצבא ארצות הברית בשנת 1946 ולשימוש אזרחי ב-1957.

מנגנון פעולה

DEET נקלט בקולטני החישה של חרקים ומעורר בהם סלידה. בנוסף מעכב ה-DEET את פעילות אנזים אצטילכולין אסטראז, וכך משבש את פעילות מערכת העצבים. בעבר סברו כי ה-DEET חוסם את קולטני הריח של החרק למולקולה 1-Octen-3-ol המופרשת בזיעה ובנשימה, וכך פוגע ביכולתו לאתר את יעדו, אולם השערה זו הופרכה בשנת 2008.
איימן אגבאריה

ד"ר איימן אגבאריה (נולד ב-1968 באום אל-פחם) הוא משורר, מחזאי ומרצה לחינוך ערבי-ישראלי. הוא חבר סגל במכון מנדל למנהיגות ומרצה באוניברסיטת חיפה. מנהיג חינוכי וחברתי במגזר הערבי בישראל וחבר בוועדות חינוך ובמועצה הפדגוגית העליונה הערבית. פרסם שירים מחזות קצרים ומאמרים רבים בענייני חינוך ערבי.

ביוגרפיה

אגבאריה נולד באום אל פאחם ב-1968. למד בבית הספר הנוצרי האורתודוקסי ערבי בחיפה. כבר מצעירותו עסק בכתיבת שירה, מחזות ומאמרים בערבית.
הוא סיים שני תוארי מוסמך בפיתוח בינלאומי ושינוי חברתי ובקרמינולוגיה באוניברסיטת קלארק בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור כפול, בלימודי מדיניות חינוך בינלאומי והשוואתי באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.

התמחותו

אגבאריה שימש בתפקידים בכירים בחברה למתנ"סים, בשתי"ל של הקרן החדשה לישראל ובמכללה האקדמית בית ברל, בה עמד במשך חמש שנים בראש התוכנית לחינוך בלתי פורמלי לסטודנטים ערבים. הוא שימש יועץ בכיר לוועדת המעקב לענייני חינוך ערבי וחבר בוועדת המקצוע ללימודי האזרחות של משרד החינוך, ממנה התפטר ב-2010 בעקבות חילוקי דעות עם יו"ר הוועדה. אגבאריה כיהן כחבר מייסד שותף בארגון דראסאת. מתמחה בחינוך בקרב מיעוטים אתניים ודתיים וחוקר סוגיות של מדיניות ופדגוגיה בחינוך לאזרחות, חינוך אסלאמי, והכשרת מורים.

משורר

קובץ שיריו מפוזר... בבקשה אל תאספו אותי ראה אור בערבית בשנת 1997. שיריו הרבים תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לצרפתית, לאלבנית, לספרדית ולעברית.

מחזאי

כמה ממחזותיו הועלו על בימות התיאטרון. "האוטובוס" אותו ביים פואד עווד בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, בתקופת ניהול הפסטיבל בידי עתי ציטרון, בשנת 2002. "הלבן שבעין", בתיאטרון אל-מידאן בחיפה בשנת 2005, וכן המחזה "שמש אל תלכי" בתיאטרון הפרינג' אשר בנצרת.
המחנכים

העלילה

הסיפור סובב סביב שלושה צעירים אנטי-קפיטליסטים ואנרכיסטים אשר חיים בברלין: יול, החבר שלה פטר, והחבר הכי טוב שלו יאן.
יול היא מלצרית אשר מתקשה לשלם חוב שנוצר עקב זאת שמיליונר שנהג במרצדס בלם בלימה פתאומית, מה שגרם לתאונה והמכונית שלו נהרסה. ומאחר ששכחה לשלם ביטוח היא נשארה עם חוב של 100 אלף יורו, מה שגרם לה לעזוב את הדירה מאחר שהתקשתה לשלם את שכר הדירה ולעבור לגור עם חברה.
כשפטר יוצא לטיול לברצלונה, יאן מגלה ליול מה הוא ופטר עושים בלילות. מתברר שיאן ופטר לא מסתפקים בדיבורים, אלא גם פועלים על פי האידאולוגיה האנרכיסטית שלהם. הם מסתובבים בוואן, מוצאים בתים מנקרי עיניים ועושים עליהם תצפיות, מגלים מה ההרגלים של השוהים בבית ומוצאים את הזמן המתאים, ופורצים לבתים אלו. הם אינם גונבים דבר, ורק מארגנים מחדש את הריהוט ומשאירים פתק עם המסר: "יש לכם יותר מדי כסף" או "ימי השפע שלכם ספורים", וחותמים "המחנכים".
כשפטר אינו נוכח, יול ויאן יוצאים לפעולה לילית מהסוג שיאן ופטר נוהגים לעשות, ופורצים לביתו של האדם העשיר שיול התנגשה בו במכוניתה וחייבת לו את הכסף. הפעולה מסתבכת כאשר בעל הבית מפתיע אותם, והשלושה (כולל פטר שמגיע במהרה) מחליטים לחטוף אותו ולברוח אתו הרחק מהעיר על מנת שסודם לא יתגלה.
הם נוסעים לבקתה בלב הנוף ההררי והפסטורלי של גרמניה ומבלים כמה ימים בחברת האיש שחטפו, המתגלה כאדם חביב ואף מספר שבצעירותו, בסוף שנות ה-60, היה אנרכיסט אידאולוגי בעצמו לפני שהתמסד והתעשר. היחסים עם החטוף אינם יחסי חוטף-חטוף רגילים והוא זוכה ליחס טוב יחסית ואף מנהל ויכוחים פוליטיים ושיחות אידאולוגיות עם שלושת הצעירים מסביב לשולחן האוכל.
במקביל, היחסים בין השלישייה מתערערים כשפטר מגלה (על ידי השבוי שלהם) שהתפתח רומן בין יאן ויול, ומתפתח ריב בין החברים פטר ויאן. בין השלושה נוצר משולש אהבה והם מחליטים לסמוך על האדם שחטפו, שמבטיח להם, ואף נותן להם הצהרה כתובה בחתימת ידו, שאם יוחזר לביתו ולמשפחתו הוא לא יגלה דבר למשטרה.
סוף הסרט מתרחש חזרה בברלין, כשהשלושה משחררים את החטוף לביתו. בתפנית מפתיעה מתגלה שהחבורה טעתה כשסמכה על האדם שחטפו, שדיווח עליהם למשטרה. כאשר מגיע כח משטרתי לביתם, השוטרים אינם מוצאים אותם. על הקיר באחד החדרים נמצא נייר, ועליו נכתב: ישנם אנשים שאינם משתנים.
לאחר זאת, השלושה נראים במקום מסוים, שבו הם מתכננים פעולה נוספת, והסוף נשאר פתוח ומעורפל, ולא ידוע אם הצליחו ליישם את תכנונם.