רוני איכר

ילדות

רוני איכר נולד ב-1947 בעיר ורוצלב שבפולין ונקרא רומיאן קולנקו. בגיל 9 נהרג אביו בתאונת רכבות. בשנת 1956, עלה לישראל עם אמו אנה והם גרו בחולון. בשנת 1958 נישאה אמו לאברהם איכר, אישיות ביטחונית בתקופת היישוב שאימץ את הבן ומאז נקרא רוני איכר. והמשפחה עברה לגור במושב אביחיל. במושב שהוקם על ידי יוצאי הגדודים העבריים ספג איכר מסביבתו הקרובה תודעה ציונית וביטחונית.
לאחר שסיים את בית הספר היסודי במושב אביחיל, המשיך ללימודי תיכון, בבית הספר התיכון האזורי רופין בעמק חפר. לפני הגיוס זומן למבדקי קורס טיס. היות שמילדות חלם על שירות בים ויתר על קורס הטיס והתנדב לקורס חובלים.

משפחה

אימו של רוני איכר, אנה לבית למקר איבדה את משפחתה הורים, בעל ובת בשואה. נישאה ללודוויג קולנקו שהצילה מגורל דומה. בשנת 1947 ילדה את בנה שנקרא אז רומיאן. האב התפרנס מייצור ממתקים ונהרג בשנת 1956 בתאונת רכבות בפולין.
באותו זמן אפשרו שלטונות פולין הקומוניסטית ליהודים לצאת לישראל. במסגרת עליית גומולקה יצא עם אמו את פולין והגיע לישראל. בשנת 1958 נישאה אמו לאברהם איכר והם התגוררו במושב אביחיל שהיה ממייסדיו. אברהם איכר אימץ את הבן שקיבל את שמו הנוכחי  רוני איכר - השם הרשום בתעודות הוא אכר. 

ב-16 בפברואר 1980 הלך האב אברהם איכר לעולמו. האם אנה המשיכה להתגורר באביחיל עד פטירתה בשנת 2001.

איכר הוא אב לבת ושני בנים, שלושתם שירתו בחיל הים. הבת עובדת בחברת טמפו והבנים בתעשיית ההיי-טק, וגם סב לשישה נכדים. 

בחודש מרץ 2004 נישא איכר למרים פיירברג-איכר, המכהנת כראשת העיר נתניה. אלה נישואים שניים לשני בני הזוג והם מתגוררים בנתניה.

פרשת הצלילות בקישון

איכר נחשף למי הקישון בעת שעבר קורס צלילה בילת"ם, במהלך קורס חובלים. במהלך מלחמת ההתשה השתתף בצלילות לבדיקת תחתיות של כלי השיט. בעת הבדיקות התקופתיות הנערכות לאותם הנמצאים בסיכון אובחנו אצלו בדצמבר 2003 תסמיני מחלה.
איכר השתתף יחד עם נפגעי קישון רבים כתובע נגד 50 חברות וגופים שפעלו במפרץ חיפה בראשן בתי הזיקוק וחיפה כימיקלים בטענה שזיהמו את מימי הנחל וגרמו למחלות. התביעה הוגשה לבית המשפט המחוזי בחיפה, על ידי 63 תובעים ועקב דרגתו הבכירה צוין שמו כתת-אלוף מיל' רוני איכר ואחרים.
הליכי המשפט היו תצהירים שהגישו מומחים מטעם התביעה וההגנה וחקירת המומחים. לפי טענות התובעים התגלו ביניהם 30 מחלות שונות. השופט ד"ר עדי זרנקין התרשם חיובית מהמומחים ההגנה ונתן משקל פחות למומחים מטעם התובעים. בפסק הדין שניתן ב-17 ביוני 2013 פסק ש"הסבירות שמחלות התובעים נגרמו על ידי החומרים עימם באו במגע במימי הקישון ... היא נמוכה מאוד." 

לגבי רוני איכר ספציפית קבע השופט זרנקין כי הוא מקבל את דברי המומחים מטעם הנתבעים ודחה את התביעה. " מומחי הנתבעים סוברים כי חלה במחלה זו ללא כל קשר לחשיפה כלשהי למי הקישון ומקרהו אינו חריג להיארעותה של המחלה באוכלוסייה הכללית, כגידול ההמטולוגי השכיח ביותר."

בסיכומו של דבר קבע השופט כי " טענותיהם של התובעים, שמחלותיהם באו להם מן החומרים המזיקים אליהם נחשפו בעת שבאו במגע עם מי הקישון, לא הוכחו. ... לא מלאני ליבי לחייב התובעים לשאת בהוצאות אלו, ובנסיבות המיוחדות של התביעות, ובהתחשב במצבם של התובעים, יישא כל צד בהוצאותיו. ד"ר עדי זרנקין –שופט".
בנפרד מתביעת הצוללים הגישו רבים מאלו שעבדו בספינות הדיג במשך השנים תביעה כנגד החברות המזהמות ונגד בעלי הספינות בהן עבדו. תביעה זו נדחתה והתובעים בתיק זה חויבו בהוצאות משפטיות. הוגש ערעור מטעם התובעים וערעור שכנגד מצד הנתבעים על כך שלא הוחזרו להם הוצאות המשפט. הערעורים אוחדו והובאו לבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים אזרחיים.
הדיון בערעורים נערך לפני השופטים יעקב עמית, צבי זילברטל ונועם סולברג. בית המשפט העליון דחה את הערעורים ולא חייב בהוצאות משפט נוספות. " אשר על כן, אנו דוחים את שני הערעורים. הרבה לפנים משורת הדין, לא ייעשה צו להוצאות בערכאה זו." ולדברי השופט נועם סולברג " קשר סיבתי שלא הוּכח, בין הרעל שבקישון לבין מחלותיהם המצערות של המערערים."
איכר ואחרים לא זכו בתביעה ולא נדרשו לשלם הוצאות משפט. הוא ממשיך לבצע את הבדיקות התקופתיות ובעת האחרונה תסמיני המחלה דנן אינם מופיעים יותר. איכר מדווח ומתברך בכך שלא הפסיד יום עבודה מטעמי מחלה.