google/wiki40b huggingface dataset:
הסכם חודיבייה

הסכם חֻדַיְבִּיָּה (בערבית: صلح الحديبية, תעתיק מדויק: "צלח אלחדיביה", מילולית: "שלום חודיבייה") הוא הסכם שביתת נשק שנחתם בין הנביא מוחמד לשליטי העיר מכה בשנת 628, לתקופה של עשר שנים.

הסכם חודייביה וכיבוש ח'ייבר

בחודש ד'ו אל-קעדה (מרץ-אפריל) בשנת 628 יצא מוחמד, שבאותה העת התגורר יחד עם תומכיו בעיר אל-מדינה, בראש כוח תומכים גדול למכה. באותה התקופה הכוח הדומיננטי במכה היה שבט קורייש, השבט שממנו יצא הנביא מוחמד, שהתנגד למוחמד ולבשורתו. יש חוקרים הטוענים כי מטרתו של מוחמד הייתה לתקוף את מכה, רק שבדרך, לאחר שהתברר כי הניסיון מוקדם מדי, החליט להסב את המסע לעלייה לרגל. מנגד, חוקרים אחרים טוענים כי לא הייתה כוונה להתקפה צבאית, אלא לעלייה שקטה לרגל אל המקדש של מכה - הכעבה. לפי הכתוב בקוראן, הכעבה נוסדה על ידי אברהם אבינו ובנו ישמעאל, אביהם של הערבים, ובשל כך מהווה מקום קדוש למוסלמים הנאמנים לאללה. משום כך, ביקש מוחמד רשות לעצמו ולאנשיו לעלות לרגל לכעבה.
מוחמד ואנשיו נפגשו עם משלחת של אנשי מכה במקום הנקרא חודיבייה. חודיבייה נמצאת במבואת אזור המקדש של מכה, שם אסור להילחם בעונות שנה מסוימות. במקום זה ניהלו שני הצדדים משא ומתן שבסופו הוסכם על שביתת נשק בין מוחמד ובין מכה לעשר השנים הבאות. כמו כן, המוסלמים לא הורשו לעלות לרגל באותה שנה, אך כן הורשו לעלות לרגל ואף לשהות במכה שלושה ימים בשנה שלאחר מכן.
הן בקרב אנשי הנביא והן בקרב אנשי מכה היו שהביעו חוסר שביעות רצון ביחס להסכם שהושג. בקרב אנשי מכה היו שחשו כי הוויתור הזה הוא גדול מדי, ואילו בקרב תומכיו של הנביא היו שחשבו את ההסכם למשפיל, בין היתר משום שמוחמד אולץ לחתום עליו כ"מוחמד אבן עבדאללה" ולא כ"מוחמד שליח האל" (محمد رسول الله). יש הרואים בצעד זה ביטוי לתחכום הצבאי והפוליטי של מוחמד, שכן מהלך זה אפשר לו להשקיט את החזית מול אנשי מכה, ולהפנות את כוחו לכיבוש שטחים נוספים בחצי האי ערב, וכנגד השבטים היהודיים שבו, ובכך להגביר את כוחו.
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם תקף מוחמד את ח'ייבר היהודית והכניע אותה, מאחר שמכה לא יכלה יותר לבוא לעזרתה.
ההסכם בוטל שנתיים אחר כך (שנת 630) על ידי מוחמד, ומוחמד כבש את מכה בראש צבא של 10,000 מאמינים. מדובר בגידול משמעותי בצבא המאמינים של מוחמד, אשר מנה רק 1,400 איש בעת החתימה על ההסכם.

הסכם חודייביה כתקדים היסטורי


מטרותיו של מוחמד ומשמעותו התקדימית של ההסכם כבסיס להסכמי-שלום בין מוסלמים לכופרים נתונה במחלוקת פרשנית בין הוגים מוסלמים, היסטוריונים ומזרחנים. יש הרואים את צעדיו של מוחמד כתחבולה שנועדה לאפשר לו לאגור כח עבור התקפה בזמן נוח יותר. אחרים מפרשים את הסכם חודייביה כמבטא רצון כן בשלום. על פי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, שבט באכר, בעלי בריתם של קורייש, תקפו את שבט ח'וזעה, בעלי בריתם של המוסלמים, ובכך הפרו איסור מפורש בהסכם. מוחמד פנה אל קורייש ודרש שיבטלו את בריתם עם באכר, או ששבט באכר יפצה את ח'וזעה או שההסכם יבוטל. קורייש בחרו לבטל את ההסכם.
אחד ההישגים החשובים של הסכם חודייביה עבור מוחמד ואנשיו היה כיבוש ח'ייבר היהודית, שהתאפשר בעקבות סעיף אי-ההתקפה שהיה כלול בהסכם. סעיף זה ביטל למעשה את ברית ההגנה הצבאית שהייתה בין תושבי מכה עובדי האלילים לתושבי ח'ייבר היהודים, ובכך סלל את הדרך לניצחונו של מוחמד ללא הפרעה.
לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 הוצג הסכם חודייביה כמקור וכראיה לכך שהסכם השלום עליו חתם אנואר סאדאת אינו עומד בסתירה לדיני האסלאם.
יאסר ערפאת השווה את הסכמי אוסלו להסכם חודיבייה מספר פעמים בנאומים פומביים (בנאום יוהנסבורג ב-94 ובקהיר ב-95)
טמפורה

טמפורה (ביפנית: 天ぷら,‏ Tempura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן". הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.
השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.
רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים. לעיתים מוחלפים המים במי סודה. במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.
לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה. 
מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה. הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.
ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית. מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.
וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.
פורטיס משולש

סקירה כללית

את האלבום הוציא פורטיס בפברואר 2009, כאשר עוד לפני כן הוא תיאר את האלבום כ"לא מסחרי בעליל". באלבום מלווים אותו גיל סמטנה, עידו אגמון ויובל שפריר, שהלחינו ועיבדו יחד עם פורטיס את כל שירי האלבום. האלבום הוא אלבום משולש ששלושת התקליטורים המרכיבים אותו הם "יער ישראלי", "חזל"ש" (חזרה לשיגרה), ו"חימושניגיגי", מיני-אופרת רוק באורך כ-17 דקות. גיבוריה של האופרה הם "חימושניגיגי" (דמות פרי דמיונו של פורטיס שהוא נהג להגג עליה בהופעותיו עוד טרם יציאת האלבום), "חצוציאן" ו"זניח". בשיר "מעליי" מתארחת הזמרת מארינה מקסימיליאן בלומין.
הבחירה בפורמט החריג של אלבום משולש נבעה משני מניעים עיקריים, לדברי פורטיס. ראשית, כמות ההקלטות הגדולה שהצטברה אצלו: "אחרי הסיבוב של פורטיסחרוף עם "על המשמרת" שאלתי את עצמי מה קורה. התחלתי להשתעשע עם חומרים חדשים, ויחד עם החברים - גיל סמטנה, יובל שפריר ועידו אגמון - התחלתי לשפוך את כל מה שהסתובב לי בראש. תוך כדי הבנו שיש לנו ערימות של חומר מוקלט. הלכנו לכל הכיוונים שהרשינו לעצמנו, בלי להתביית על כיוון מוזיקלי מסוים". סיבה נוספת היא הערכתו של פורטיס כי היכחדותו של פורמט התקליטור תגיע בתוך זמן קצר.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "בלונדיניות על אוטוביאנקי", יצא בנובמבר 2008. הוא נכתב בהשראת הופעות של פורטיס באיטליה לאחר שגילה במפתיע על קיומו של קרוב משפחה איטלקי שלו, זמר הרוק אלברטו פורטיס. בהמשך יצאו גם הסינגלים "יער ישראלי" ו"השיר של ז'אק" - שיר מחווה למתופף ז'אן ז'אק גולדברג, שנפטר כשנתיים לפני צאת האלבום. שני שירים באלבום משתמשים בקטעי תופים שהקליט ז'אן ז'אק לפני שנפטר - "בלונדיניות על אוטוביאנקי" ו"חזרה לשגרה". שיר נוסף מתוך האלבום, "אצבעות דביקות", שימש כשיר הנושא לקידום המיתוג המחודש של ערוץ 24 והשידור החי הרצוף במשך 24 ימים (בהתאמה עם מילות הפזמון, "24 שעות").
"פורטיס משולש" זכה לביקורות משבחות.

תימורה לסינגר מ-ynet טענה כי "פורטיס מתרומם מעל הנורמות המקובלות עד שמתחשק להכריח את כל המוזיקאים בארץ להפוך את אלבומו לספר הלימוד הקבוע שלהם".
יוגוסלביה

הקמה

כבר באמצע המאה ה-19 פעלה התנועה האילירית, שהייתה בעלת אידאולוגיה פאן-דרום-סלאבית ותמכה באיחוד ה"אילירים". נהוג להגדיר תנועה זו כמבשרת הרעיון היוגוסלבי.
בשנים 1903–1914 התגבשו רעיונות אלה לתודעה לאומית של העמים. מתוכה צמחה פעילות מדינית בימי מלחמת העולם הראשונה, ששאפה לאחד את העמים הדרום סלאביים (מלבד הבולגרים, להם הייתה היסטוריה אתנית שונה והייתה להם כבר ממלכה עצמאית) בתוך ממלכה אחת. הוועד היוגוסלבי (Jugoslavenski odbor) הצליח להוביל להצהרת קורפו, שנחתמה בין חברי הוועד (נציגי העמים הסרבים, הקרואטים והסלובנים באוסטרו-הונגריה) לבין נציגי ממלכת סרביה (שהייתה ממלכה עצמאית באותם ימים ושאליה הסתפחה ממלכת מונטנגרו), ודרשה את איחודם. מדינות המערב אף תמכו ברעיון בסיום המלחמה הגדולה, והחליטו על הקמתה במסגרת ועידת פריז.
בעקבות התמוטטות האימפריה האוסטרית-הונגרית, לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה, רבים מהעמים הסלאביים שהתקיימו תחת האימפריה החלו לדרוש עצמאות מדינית. כדי למנוע פיצול יתר בין העמים בדרום-מזרח אירופה הדגם של מדינה מאוחדת, המבוסס הפעם על קרבה לשונית רבה עד מובהקת,  נחשב באותה תקופה לדגם המתאים והטוב ביותר.
תמי לוי נחום

תמי לוי נחום היא סופרת ילדים ישראלית.

קורות חייה

לוי נחום כתבה שלושה ספרי ילדים: הסיפור על האיש הקטן, גרבי הלילה של רות, ואני לא אוהבת חושך.  
ב-1998 זכתה בתחרות "הסיפור המומלץ", במסגרת תחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
החברה המלכותית

החברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע (באנגלית: The Royal Society of London for the Improvement of Natural Knowledge), הידועה בקיצור בשם החברה המלכותית (The Royal Society), היא אגודה מדעית הפעילה ברציפות מאז שנת 1660, ומשמשת כאקדמיה למדעים של בריטניה. היא מהווה את אחת האגודות המדעיות הוותיקות והמשפיעות ביותר בעולם.

היסטוריה

מייסדי החברה המלכותית היו חברים באגודה חשאית שעסקה מאז 1646 בקידום דעותיו של פרנסיס בייקון. בין מייסדיה ראוי להזכיר את כריסטופר רן, רוברט בויל ורוברט מוריי. האגודה נהנתה מתמיכתו הרשמית של בית-המלוכה האנגלי ששוקם באותה שנה, ומטרתה הרשמית הייתה לקדם את הלימוד הניסיוני במדעי הטבע.
לורד בראונקר היה נשיאה הראשון של החברה המלכותית, ורוברט הוק מונה להיות אחראי על הניסויים המדעיים. המוטו של החברה המלכותית, "Nulius in Verba" ("במילותיו של אף אחד" בלטינית), רומז על התחייבות החברה לבסס את האמת המדעית באמצעות ניסויים ולא על סמך דעות קדומות. גישה פילוסופית זו, שפותחה על ידי פרנסיס בייקון עצמו, עמדה בניגוד לגישה הסכולסטית ששלטה באירופה בימי הביניים. חזונה של החברה המלכותית היה, ועודנו, קידום המדע והפצתו תוך כדי גישור על הבדלי שפה.

פעילות

האגודה עוסקת במימון מחקר מדעי, בהוצאה לאור, במתן ייעוץ מדעי ובחינוך. היא מפוקחת על ידי חבר נאמנים ובראשה עומד נשיא. חבריה פועלים באופן התנדבותי, ועליהם להיות תושבי בריטניה, אירלנד או אחת ממדינות חבר העמים הבריטי. במקרים חריגים ייבחר גם חבר ממדינה אחרת והוא ייקרא "חבר זר". לעיתים החברה המלכותית מחליטה לצרף לשורותיה "חבר כבוד" או "חבר מלכותי", שהוא אדם ממשפחת המלוכה. חבר בחברה המלכותית זכאי להוסיף את האותיות FRS אחרי שמו.
התקציב השנתי שמעניקה ממשלת בריטניה לחברה המלכותית עומד כיום על 30 מיליון לירות שטרלינג.
יחסי סומליה–תימן

היסטוריה

ראשית היחסים בין שתי המדינות מצויה כבר בימי קדם. מסמכים שנמצאו מדווחים כי כבר במאה ה-1 לספירה התנהל סחר בין ערי המדינה ששכנו על חוף הים. חפצים רבים המתוארכים לתקופה זו נמצאו בסומליה, לדוגמה באתר "דאמו" שבפונטלנד.
בימי הביניים גייסו הסולטנים הסומליים לעיתים קרובות חיילים מאזור תימן. במהלך השנים היו גלי הגירה רצופים מתימן לסומליה, כאשר מהגרים מתימן סייעו לגיבוש הקהילה המוסלמית באזור החוף של בנאדיר.
במהלך התקופה הקולוניאלית, תימנים שהתייאשו מהמלחמות השונות בתימן, ביקשו וקיבלו מקלט בערים סומליות שונות.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסומליה בתחילת שנות ה-90 פתחה תימן את גבולותיה ללא הגבלה לאזרחים סומלים שנמלטו מהלחימה.
במהלך תקופת הביניים שלאחר מכן קיימו שלטונות תימן קשרים עם ממשלת המעבר החדשה של סומליה, שירשה את סמכויות הממשלה הפדרלית. בספטמבר 2012, בוועידת פסגה שעסקה בסומליה, שהתקיימה במושב ה-67 של העצרת הכללית של האו"ם, בירך שר החוץ התימני אבו בכר אל-קירבי, בשם נשיא תימן עבד רבו מנסור האדי, על השלמת הממשלה הסומלית לעבור מממשלת מעבר לממשלה קבועה וקרא לקהילה הבינלאומית להמשיך את תמיכתה במאמצי השיקום המתמשכים בסומליה לאחר סכסוך.
הממשלה הפדרלית של סומליה הוקמה ב-20 באוגוסט, בחודש שלאחר מכן נבחר חסן שיח' מוחמד לנשיא סומליה. הבחירות התקבלו בברכה על ידי השלטונות התימניים, שאימצו מחדש את תמיכתה המתמשכת של תימן בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה.
במהלך ההתקוממות החות'ית בשנת 2015 בתימן, שר החוץ של סומליה עבדאללה עומר, חזר על תמיכתו בלגיטימיות של ממשלת תימן בראשות הנשיא עבד רבו מנסור האדי.

סחר והסכמים

בחודש מאי 2014 נפגש שר החוץ הסומלי מוחמד חמאזה עם שגריר תימן בסומליה, פואד מוחמד אל-זורקה, ודן עמו בשיתוף הפעולה בין המדינות. השיחה התקיימה במתחם משרד החוץ במוגדישו ועסקה במספר נושאים, בהם פתיחת טיסה ישירה בין צנעא ומוגדישו. הקו מופעל על ידי אל סעידה איירליינס. זהו נתיב האוויר הראשון המקשר ישירות בין שתי הערים מאז קריסת ממשלת סומליה ב-1991.
בחודש יוני 2014 הודיע שר הדיג של מדינת פונטלנד, חסן מחמוד כי ממשלות סומליה ותימן אמורות לחתום על מזכר הבנות כדי להסדיר את הדיג במים הטריטוריאליים של סומליה לדייגים תימנים, במטרה לשמר ולנצל באופן יעיל את המשאבים הימיים.

משלחות דיפלומטיות

לסומליה שגרירות בתימן, שגריר סומליה בתימן הוא איסמעיל קאסם נג'י.
לתימן שגרירות במוגדישו, שגריר תימן בסומליה הוא אחמד עומאר.
במאי 2015 פתחה תימן קונסוליה בפונטלנד. פונטלנד עתידה לפתוח קונסוליה בצנעא.
6.5 מ"מ קרידמור

6.5 מ"מ קרידמור (באנגלית: 6.5mm Creedmoor ובקיצור 6.5 CM) הוא כדור רובה המיועד בעיקר לצליפה צבאית, ובעל קליע בקליבר (קוטר) 6.5 מילימטרים (0.26 אינץ'). הטווח היעיל של תחמושת הקרידמור עומד על כ-1,000 מטרים (1,100 יארד) ומהירות הלוע על 2,820–3,020 רגל לשנייה (860–920 מטר לשנייה). את התחמושת פיתחה ומייצרת חברת הורנדי האמריקאית.
כדור הקרידמור 6.5 מ"מ קל וקטן יותר מכדור ה-0.300 וינצ'סטר מגנום, שלו טווח מרבי של 800–1,200 מטר, אך הוא דורש פעולה ארוכה והלחץ שהוא מפעיל גדול יותר מכדור ה-7.62 מ"מ הנפוץ. בגודלו הוא באורך 7.62x51 מ"מ נאט"ו (0.308 וינצ'סטר) ואינו דורש לשנות את אורך הפעולה של הרובה, אך ביצועיו טובים יותר וטווח הירי שלו ארוך יותר (כ-1,000 מטר). כדור ה-6.5 מ"מ קרידמור נועד להחליף את שניהם כתחמושת הצליפה הסטנדרטית. ב-2017 בחן פיקוד הכוחות המיוחדים של ארצות הברית (SOCOM) מספר סוגי תחמושת עבור רובי ה-SR-25 Mk 11, ה-M110 SASS וה-FN SCAR Mk 20, ומצא שתחמושת הקרידמור הייתה הטובה מכולן. כתוצאה מכך הוחלט להסב את כל רובי הצלפים של הכוחות המיוחדים לתחמושת זו החל מ-2019.
ברנדון בימר

ביוגרפיה

בימי נולד ביוג'ין שבאורגון להורים ממוצא גרמני ואירי. עבודתו הראשונה הייתה כנהג במפעל של קוקה קולה. עם תום לימודיו בבית הספר התיכון הוא עבר לניו יורק והחל לדגמן ולקחת שיעורי משחק. בהמשך הוא עבר ללוס אנג'לס על מנת לקדם את קריירת המשחק שלו.
בימר גילם את הדמות שון דאגלס בריידי בסדרה "ימי חיינו", דמות שגולמה במקור על ידי השחקן ג'ייסון קוק. בינואר 2008 פוטר בימר והופעתו האחרונה בסדרה הייתה ב-24 במרץ 2008. ביולי 2008 הצטרף לסדרה "היפים והאמיצים", שבה הופיע לראשונה ב-2 ביולי 2008.
סים דה יונג

קריירת מועדונים

דה יונג החל את הקריירה שלו בקבוצה חובבנית מדוטינכם בשם DZC 68. בגיל 12 כבר היה על הכוונת של קבוצת דה חראפסחאפ וחתם בשורותיה ב-2001, לאחר ארבע שנים עבר למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. ב-26 בספטמבר 2007 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על קוזקן בויס בגביע. ב-7 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה במדי הליגה בתיקו 2-2 נגד ספרטה רוטרדם, בו הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתוספת הזמן. בינואר בגיל 18 האריך את חוזהו בקבוצה עד 2013,
בעונת 2008/2009 דה יונג היה לשחקן משמעותי בקבוצה והבקיע 10 שערים בליגה, וגם היה שותף ברשימת 11 הפותחים למשחקי הליגה האירופית, בהן כבש שישה שערים.
דה יונג היה חלק חשוב בעונת 2010/2011, כאשר הבקיע צמד במשחק המכריע נגד טוונטה אנסחדה, משחק שנגמר 3-1 והבטיח לאייאקס את חגיגות האליפות ה-30 בתולדותיה.
בקיץ 2012, בעקבות עזיבתו של בלם הקבוצה יאן ורטונגן לטוטנהאם הוטספר, הפך דה יונג לקפטן החדש של הקבוצה.
ב-2 ביולי 2014 חתם בניוקאסל יונייטד עבור 6 מיליון יורו, ועזב את קבוצתו אייאקס לאחר 7 שנים. ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אסטון וילה. ב-25 באפריל 2015 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 3-2 לסוונסי סיטי.
ב-22 באוגוסט 2016 הושאל דה יונג לפ.ס.וו. איינדהובן לעונה אחת. ב-28 באוגוסט 2017 חזר דה יונג לאייאקס אמסטרדם וחתם לשלוש שנים.

נבחרת הולנד

ב-11 באוגוסט 2010, דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של הולנד במשחק ידידות שנגמר בתיקו אחת נגד אוקראינה, את אותו משחק זכה לשחק סיים במשך 62 דקות. הוא הבקיע את צמד שעריו הראשונים במדי הנבחרת במשחק ידידות נגד אינדונזיה, כאשר לואיס ואן חאל היה בתפקיד.

חיים אישיים

סים הוא אחיו הבוגר של לוק, כדורגלן אף הוא.
משה גוטל לוין

משה גוטל לוין (1879 - 1976) היה תעשיין ארץ ישראלי, ממייסדי חברת התרופות "סלומון, לוין ואלשטיין" -  לימים הבסיס לחברת "טבע". מראשי הציבור היהודי בחיפה, יושב ראש ועד הקהילה ויקיר העיר. חתנו של יואל משה סלומון.

ביוגרפיה

משה גוטל לוין נולד בעיירה ינושק שבליטא, למשפחה יהודית, בנם של יהושע ומלכה לוין. בשנת 1873, בהיותו בן ארבע, עבר עם משפחתו לקורק באירלנד, והם התאזרחו כנתינים בריטים. קיבל חינוך תורני מפי מורים פרטיים יוצאי ליטא.
בשנת 1892 נסעה המשפחה לארץ ישראל כדי לחגוג בה את הבר מצווה של משה, אך היא נשארה בארץ ישראל, והתיישבה  בירושלים. אביו עסק במסחר והוא למד בישיבת מאה שערים ובישיבת עץ חיים. 
בשנת 1898, בהיותו בן תשע עשרה, נישא לציפורה, בתו של יואל משה סלומון. 
בשנת 1901 פתח עם גיסו חיים סלומון בית מסחר לשיווק תרופות בירושלים. כעבור שנה נסעו השניים ללבנון לצורכי מסחר. בדרכה מיפו ללבנון עגנה אונייתם בנמל חיפה, לוין התוודע לראשונה לחיפה והחליט לפתוח בה סניף של בית המסחר לתרופות. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1903, עבר לגור בחיפה עם משפחתו, כשגיסו חיים סלומון ממשיך לנהל את העסק בירושלים. 
היה מראשי "אגודת אחים" שפעלה בחיפה. בשנת 1907 ייסדה האגודה את השכונה הראשונה בהדר הכרמל - "הרצליה".
בשנת 1913 פתח חיים סלומון את בית המסחר ביפו, בניהולו של יצחק אלשטיין, אחיינו של סלומון, וכך נוסד "סלומון, לוין ואלשטיין".
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה דרשו ממנו השלטונות הטורקיים לוותר על האזרחות בריטית, ואם לא יעשה כן ייאסר. בעקבות זאת נמלט לוין עם אשתו ושבעת ילדיו לאלכסנדריה במצרים. לפרנסתו הפך לספק הירקות של הצבא הבריטי באלכסנדריה. מאוחר יותר עברו לפורט סעיד. בתקופת שהותם במצרים מת בנו דניאל בן השמונה ממחלת הטיפוס. אשתו חלתה בדבר, אך הבריאה.
עם תום המלחמה שבה המשפחה לארץ ישראל ולוין נרתם לעבודתו במסחר התרופות. לאחר כמה שנים ייסד עם שותפיו את בית החרושת לתרופות "אסיא" בפתח תקווה, שברבות הימים התרחב והפך למפעל לתרופות "טבע".
לצד פעילותו התעשייתית הוא היה פעיל ציבור בעירו חיפה. בשל מעמדו ושליטתו בשפה האנגלית פעל לגשר בין הקהילה היהודית לשלטונות המנדט הבריטי. הממשלה הבריטית העניק לו את תואר ה-OBE. 
היה חבר הוועד הלאומי, כיהן כיושב ראש ועד הקהילה בחיפה ולשכת המסחר בה, היה יושב ראש מועצת המנהלים של בית הספר הריאלי ושל הטכניון, נשיא לשכת הכרמל של בני ברית, חבר ונשיא כבוד ברוטרי, יושב ראש "לייט האוס" - בית הספר לעיוורים. קיבל תואר אזרח כבוד של חיפה.
בשנת 1975 נפטרה אשתו, בגיל תשעים ושלוש. כעבור שנה נפטר לוין, בגיל תשעים ושבע, לאחר שבעים ושש שנות נישואים. אחד מחתניו הוא נחום חת, אביו של מאיר חת. 
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת רמות ספיר בחיפה.
ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה

ביוגרפיה

ויטוריו אמדאו נולד ב-8 במאי 1587 בטורינו, לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה ולקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה השני, מלך ספרד ואשתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת.
בשנת 1630 מת אביו קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, וויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו. ויטוריו אמדאו נקט מדיניות פרו-צרפתית, ואף לחם לצידם במהלך מלחמת שלושים השנים, ועל ידי כך הצליח להחזיר לשלטונו את רוב הנחלות שהשתייכו לאביו.
ב-7 באוקטובר 1637 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה עלה לשלטון במקומו.
משפט הקיום והיחידות (משוואות דיפרנציאליות)

במתמטיקה, בחקר משוואות דיפרנציאליות, משפט הקיום והיחידות, הוא משפט חשוב על הקיום והיחידות של פתרונות לסוג מסוים של בעיות התחלה.
המשפט נקרא גם משפט פיקאר-לינדלוף (Picard-Lindelöf), משפט הקיום של פיקאר או משפט קושי-ליפשיץ על שמם של המתמטיקאים: אמיל פיקאר, ארנסט לינדלוף, רודולף ליפשיץ ואוגוסטן לואי קושי.

משפט הקיום והיחידות

יהי D מלבן סגור המכיל את הנקודה  בפנים שלו. תהי  פונקציה בשני משתנים, שהיא חסומה ורציפה ב-D, המקיימת שם את תנאי ליפשיץ ביחס למשתנה השני. אז קיימת פונקציה אחת ויחידה  המוגדרת בקטע פתוח סביב  וגזירה שם, הפותרת את המשוואה הדיפרנציאלית  לכל t בקטע, ובנוסף מקיימת את תנאי ההתחלה .

סקירת ההוכחה

הוכחה פשוטה לקיום הפתרון היא על ידי קירוב ההולך ומשתפר (השיטה נקראת גם איטרציות פיקארד):
נגדיר
וגם
אז ניתן להראות, באמצעות משפט נקודת השבת של בנך, שהסדרה של  (הנקראת איטרציות פיקארד) מתכנסת וגבולה הוא הפתרון לבעיה.
שימוש בלמה של גרינוול (Grönwall) על , כאשר  ו- הם שני פתרונות, יראה ש-, ולכן הפתרון הוא יחיד.
ברנרד ואכשטיין

ברנרד (דב בר) ואכשטיין (Bernhard Wachstein; ‏31 בינואר 1868 - 15 בינואר 1935) היה היסטוריון וביבליוגרף יהודי אוסטרי. הוא הקים מחדש והרחיב את הספרייה של "הקהילה היהודית וינה".

ביוגרפיה

נולד בטלוסטה שבדרום גליציה, לאחר שהשלים את לימודיו בתלמוד, פילוסופיה, היסטוריה וביבליוגרפיה. התיישב בווינה והתמנה כספרן בקהילה היהודית וינה. בשנת 1919 נפטר הספרן הראשי, ברנרד מינץ (Münz), וואכשטיין התמנה במקומו כספרן ראשי.
עבודותיו של ואכשטיין מהוות תרומות חשובות בתחום ההיסטוריה של הקהילות היהודיות במזרח אירופה והגנאלוגיה.
הוא נפטר ונקבר בווינה ב-15 בינואר 1935.
פיליפה ניוסי

ביוגרפיה

ניוסי נולד ב-9 בפברואר 1959 בקולוניה של האימפריה הפורטוגזית במוזמביק בעיר מוודי . במהלך מלחמת העצמאות של מוזמביק נלקח ניוסי לעירייה טונדורו שבטנזניה, שם הוא התחנך. הוא למד באוניברסיטת ברנו לטכנולוגיה בצ'כוסלובקיה ואף השלים תואר שני בניהול באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באנגליה. לפני שמונה לקבינט על ידי נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה, עבד ניוסי ברשות הנמלים של מוזמביק.

קריירה פוליטית

בשנת 1973, כשהוא בן 14 הצטרף ניוסי אל החזית לשחרור מוזמביק. בשנת 2008 נבחר להיות שר ההגנה של מוזמביק. הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2014. ב-2014 הוא היה המועמד המוביל של מפלגת השלטון לנשיאות מוזמביק ואף היה מזוהה עם הנשיא היוצא ארמנדו גבוזה. הוא ניצח בבחירות ונבחר לנשיא מוזמביק.
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע

פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר בסרט קולנוע מוענק מדי שנה (משנת 1943) על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד לעבודת בימוי מצטיינת בתחום הקולנוע. פרס זה נחשב לפרס יוקרתי מאוד. 
רוב הבמאים שזכו בפרס זה זכו גם באוסקר (36 מתוך 71)
הבמאי שזכה במספר הפרסים הרב ביותר הוא איליה קאזאן אשר זכה בארבעה פרסים מרטין סקורסזה, קלינט איסטווד, דייוויד לין, מילוש פורמן, ואוליבר סטון נמצאים ביחד במקום השני עם שלושה ניצחונות כל אחד. סטיבן שפילברג מחזיק בשיא המועמדויות (11,מתוכן זכה פעמיים). ברברה סטרייסנד היא האישה היחידה שזכתה בפרס.
יוסף יהודה לייב בלוך

תולדות חייו

נולד ברוסיין. בצעירותו למד בישיבת קלם ובישיבת וולוז'ין. נשא את בתו של הרב אליעזר גורדון, ראש ישיבת טלז. החל משנת תרמ"ב (1882) החל לעסוק בניהול ובהשגחה בישיבה. בשנת תרמ"ד (1884) החל למסור שיעור יומי קבוע. עיסוקו העיקרי לאורך כל חייו היה בלימוד תלמידי ישיבתו, ותוך כדי כך גם פיתח את גישתו הפילוסופית-מוסרית הייחודית.

השפעתו על הישיבה ועל העיר הייתה רבה. כך מתאר בוגר הישיבה ולימים נושא נכדתו, הרב מרדכי גיפטר: 
עיקר מעמסת העבודה בענייני הנהלת הישיבה הייתה מוטלת על הגאון ר' יוסף ליב, שהיה מטבעו מחונן בכשרונות גדולים בהנהגה, והיה ליד ימינו של חותנו הגאון ר' אליעזר ז"ל... יש לציין את ימי הישיבה הללו (הימים שאחרי מלחמת העולם הראשונה). לתקופה חדשה בחיי ישיבת טלז. יצא טבעו של הגאון ר' יוסף לייב כאחד מגדולי ראשי הישיבה שבדור וכאחד ממנהיגי הדור המיוחדים, שאליו פנו בכל ענייני הכלל. בין רבני ליטא היה הוא היחיד ומיוחד בכוח ההנהגה הנפלאה, ביושר שכלו ובתקיפות דעתו.
— מרדכי גיפטר, ישיבת טלז, אתר "דעת".
הרב בלוך דגל בתנועת המוסר, ובגינו הוכנס לימוד המוסר לישיבת טלז. בלחצו, למרות התנגדותו של חותנו ראש הישיבה, הובא לישיבה בשנת תרנ"ד (1894) הרב יהודה ליב חסמן לשמש כמשגיח, פעולה שעוררה התנגדויות ומאבקים שלא פסקו בישיבה שנים רבות.
בהמשך עזב הרב בלוך את הישיבה לתקופה מסוימת, ושימש ברבנות בוורנה (במחוז טלז) ושאדובה (במחוז פוניבז'). בשנת תר"ע (1910), עם פטירת רבי אליעזר גורדון, נענה להזמנה לשוב לישיבה ולעמוד בראשה וברבנות העיר. בתפקיד זה שימש כ-20 שנה עד פטירתו בתחילת שנת תר"ץ (סוף שנת 1929).

משנתו

היה מיוחד בין גדולי התורה בזה שהיה רב כוחו באגדה. הוא כבש לעצמו דרך מקורית בהבנת יסודי הדת והאמונה והיה מרצה בעניינים אלה שיעורים עמוקים. מעת שנעשה לראש הישיבה לא היה צורך ב"משגיח" שישמש כרב בענייני היראה וטהרת המידות. ההלכה והאגדה היו אצלו לחטיבה אחת...
— מרדכי גיפטר, ישיבת טלז, אתר "דעת".
קובץ שיעוריו - "שיעורי דעת" כולל מאמרים בנושאים כמו: היחס בין טבע לנסים, יחסי האדם והאלוהים, תשוקה ועוד.
השקפתו של הרב בלוך הייתה נגד הציונות ופורסם מכתב שלו נגד הספר אורות. אך עם זאת שיגר מכתב לרב צבי יהודה הכהן קוק ובו משבח את התוכנית להקמת ישיבת מרכז הרב בירושלים.
קמצ'טקה

קַמְצַ'טְקָה (ברוסית: полуо́стров Камча́тка) הוא חצי אי במזרח הרחוק הרוסי; שנמצא בחבל קמצ'טסקי קראי (ברוסית: Камчатский край), רוחבו המקסימלי 450 ק"מ, אורכו 1,250 ק"מ והוא משתרע על פני 270,000 קמ"ר, שטח המחוז כולו הוא 472,300 קמ"ר. חצי האי גובל במזרח עם האוקיינוס השקט ועם ים ברינג החוצץ בינו ובין חצי האי אלסקה ובמערב עם ים אוחוצק.

גאוגרפיה

בין חצי האי קמצ'טקה לאוקיינוס השקט נמתח שקע קוריל-קמצ'טקה המגיע לעומק של 10,500 מטר, והאזור פעיל מאוד מבחינה סייסמית. ב-16 באוקטובר 1737 התרחשה במקום רעידת אדמה בדרגה 9.3 לערך בסולם מגניטודה לפי מומנט וב-4 בנובמבר 1952 נמדדה רעידת אדמה בדרגה 9.
הבקעה המרכזית ונהר הקמצ'טקה שזורם דרכה שוכנים לצד שרשרת הרי הגעש החוצצת בינם לבין חופי האוקיינוס השקט. ברכס זה 160 הרי געש. בסך הכל יש בקמצ'טקה 300 הרי געש, מהם 29 עדיין פעילים, והמקום מאופיין בצפיפות הגבוהה ביותר של הרי געש בעולם. 19 הרי געש פעילים מוגדרים כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו מאז שנת 1996. במרכז קמצ'טקה שוכנת בקעת הגייזרים היחידה של אירואסיה (Долина гейзеров), אך היא הושמדה בחלקה ב-3 ביוני 2007 כתוצאה ממפולת בוץ ואבנים, בשנים האחרונות נראה שחלק מהגייזרים החלו לפלס את דרכם החוצה וחלקם אף צצים בחזרה. 
האקלים בחצי האי נע בין אקלים ממוזג לאקלים סוב-ארקטי וכמות המשקעים השנתית הממוצעת מגיעה בצידו הדרום-מזרחי ל-2,600 מ"מ.

פאונה

חצי האי קמצ'טקה מאכלס מגוון עשיר של בעלי חיים הנהנים מהצפיפות הנמוכה של האוכלוסייה האנושית באזור ומההשפעה המוגבלת של הציוויליזציה.
בין היונקים הטורפים שחיים בקמצ'טקה ניתן למנות את הדוב החום, הדָּלָק הסבירי, שועל השלג והשועל, הזאב, החמוס, הגרגרן והשונר. יונקים אחרים כוללים מספר סוגי איילים, ביניהם אייל הצפון ואייל קורא, וכבשים כמו כבש השלג, מספר סוגי סנאי, את הלמינג ואת הארנבת.
בין העופות נכללים העיט הזהוב והבז הארקטי, וחצי האי משמש כשטח רבייה לעיטם שטלר, עוף דורס גדול ממדים. עופות ימיים ממינים רבים ובכלל זה מספר סוגים של קורמורניים ושחפים שוכנים גם הם בקמצ'טקה.
בעלי החיים הגדולים בעולם, הלווייתנים הכחולים, נצפים לעיתים בקרבת חופי חצי האי, וכן מיני לווייתנאים אחרים כמו הקטלן, הלווייתן גדול-הסנפיר, ראשתן גדול-ראש והלווייתן המצוי. חופי חצי האי עשירים באריות ים ממספר סוגים.
חצי האי נחשב כמקום בעל המגוון הגדול ביותר של דגי סלמון, ואגם קורילסקי נחשב כבית הגידול הגדול ביותר של דגי סלמון באירואסיה.

אוכלוסייה ומנהל

חצי האי קמצ'טקה משתרע בתחומו של מחוז קמצ'טקה (Камча́тский край) אשר הוקם ב-1 ביולי 2007 כתוצאה מאיחוד של מחוז (אובלסט) קמצ'טקה (Камча́тская о́бласть) והמחוז האוטונומי הקוראקי (Коря́кский о́круг). בתחומי חצי האי מתגוררים כ-400,000 איש, רובם רוסים, שכמחצית מהם מתגוררים בעיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, ואוכלוסייתה של זו מנתה כ-198,000 תושבים בשנת 2002.