google/wiki40b huggingface dataset:
ניקולאוס צלמנדס

ילדות וצעירות

צלמנדס, בן למשפחה מן הכפר אקסאמבלה באי סיפנוס שבהאיים הקיקלאדיים, נולד באתונה בשנת 1878. הוא גם גדל בבירת יוון, בה סיים לימודי תיכון. בהתחלה עבד כפקיד במשרד של נוטריון ולאחר מכן הקדיש את חייו לאמנות הבישול. הוא עבד תחילה במסעדה ובמלון "אקטאון" של דודו בנאו פאלירו, רובע של פיראוס. אחרי השתלמות בטבחות למשך שנה בווינה התחיל לעבוד עבור שגרירויות זרות באתונה.

מחלוצי הגסטרונומיה המודרנית ביוון

התפרסם במיוחד אחרי שהוציא לאור החל משנת 1910 את המגזין "אודיגוס מאגיריקיס" "מדריך לבישול". הוא פרסם בו, בנוסף למתכונים, ידיעות על המטבח הבינלאומי, חדשות גסטרונומיות, ייעוץ לתזונה נכונה וכו'.
בשנת 1919 הפך צלמנדס למנהל המלון "הרמס" (ארמיס) אולם כעבור שנה נסע לארצות הברית, בה עבד במסעדות יוקרתיות ובמקביל השתלם בתחום הבישול, הקונדיטוריה והדיאטנות. באפריל 1926 הוא פרסם את ספרו הידוע, העטיפה אדומה ואותיות זהב, "המדריך לבישול ולקונדיטוריה" (Οδηγός Μαγειρικής και Ζαχαροπλαστικής").
ב-1932 שב צלמנדס ליוון, הקים בית ספר קטן לטבחות ולקונדיטוריה והוציא לאור ביוונית את ספר המתכונים המפורסם שלו, ספר הבישול המקיף הראשון בשפה היוונית, שהפך למזוהה עם שמו והופיע במשך העשורים ב-15 מהדורות רשמיות.
ב-1950 פרסם באנגלית את הספר Greek Cookery, ספר קלאסי בתחום המטבח היווני בעולם.
צלמנדס הושפע על ידי המטבח הצרפתי ותרם למודרניזציה של המטבח היווני. לטעמו המטבח היווני הפך במאות השנים האחרונות למזרחי מדי, בהשפעת המטבח הטורקי ועל כן חשב לנכון להעשיר אותו עם יסודות אירופאים. הודות לספריו אימצו עקרות הבית ביוון מאכלים בינלאומיים כמו הרוטב בשמל, הפירוז'קי והבויאבז. צלמנדס הרבה להשתמש בחמאת בקר ובג'לטין. נהג להשתמש יותר בחמאת בקר מאשר בשמן זית והירבה להשתמש בג'לטין לצורך הכנת רגל קרושה ומאכלי בשר אחרים, קינוחי ג'לי וסלטי פירות.
גישה קוסמופוליטית זו של צלמנדס עורר גם תגובות בקורתיות חריפות נגדו כשהוא הוא הואשם על ידי שפים יוונים כי "עיוות" את המטבח היווני.
נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי

היסטוריה

ב-20 ביולי 1921 נערכה הנחיתה הראשונה בנמל. ב-1 במרץ 1929 החל הנמל להפעיל טיסות סדירות, אך רק ב-15 במאי 1931 הוא נפתח באופן רשמי. הטיסה הבינלאומית הראשונה הייתה לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, על ידי חברת התעופה מקסיקנה.
בעשורים האחרונים, נמל התעופה התקשה לעמוד בעומס הנוסעים, עד שב-15 בנובמבר 2007 נפתח הטרמינל 2 (T2), שמגדיל את יכולתו ב-50 אחוז. הטרמינל הישן מחובר לחדש באמצעות רכבת קלה הקרויה 'אארוטרן', שיוצאת כל 12 דקות.
בשנת 2009 היה נמל התעופה העמוס ביותר של אמריקה הלטינית.
הנס דלבריק

הנס דלבריק (Hans Delbrück; ‏11 בנובמבר 1848 - 14 ביולי 1929) היה היסטוריון גרמני. דלבריק היה אחד מההיסטוריונים הצבאיים המודרניים הראשונים, וביסס את שיטת המחקר שלו על בחינה ביקורתית של מקורות עתיקים, ושימוש בדיסציפלינות עזר כגון דמוגרפיה וכלכלה על מנת להשלים את הניתוח ולהשוות בין מקורות שונים לשם בירור התפתחות המוסדות הצבאיים.
כתביו של דלבריק עוסקים בעיקר בהתפתחות אמנות המלחמה, ועבודתו המקיפה ביותר היא "תולדות אמנות המלחמה במסגרת ההיסטוריה הפוליטית" (Geschichte der Kriegskunst im Rahmen der politischen Geschichte) שפורסמה בשנת 1920. 
פרט לעבודתו המדעית היה דלבריק גם איש ציבור. הוא היה מחנכם של נסיכי משפחת המלוכה הגרמנית, חבר ברייכסטאג וחבר המשלחת הגרמנית לוועידת השלום בפריז שסיימה את מלחמת העולם הראשונה. הוא אביו של הביופיזיקאי הנודע, חתן פרס נובל, מקס דלבריק.
היחידה הארצית לחקירות הונאה

היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה) היא יחידה בתוך להב 433 העוסקת במאבק בפשעי הונאה כלכלית ופשעים פיננסיים חמורים. היחידה נאבקת בעבירות זיופים שונות ועבירות שחיתות במינהל הציבורי. מטה היחידה שוכן בעיר לוד כשהיא כוללת שלוחה צפונית בחיפה ושלוחה דרומית בבאר שבע.
סיירת משוריינת

סיירת משוריינת היא סוג של סיירת, שהייתה בשימוש במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20.
במהלך המאה ה-19 החלו אוניות המלחמה לעבור להנעה בעזרת מנועי קיטור, והחלו בבניית אוניות משוריינות בברזל ופלדה. המושג "סיירת" החל לעבור גם לאוניות משוריינות, בצד מגוון פריגטות, סלופים וקורבטות שלא היו משוריינות, והונעו על ידי מפרשים, מנועים או צירוף שלהם.
האוניות המשוריינות הראשונות (שנקראו אוניות מחופות שריון) הוגדרו כפריגטות, משום שהיה להן רק סיפון אחד של תותחים; זאת, על אף שעלו בכוחן על כל אונייה אחרת, כולל אוניות הקו הגדולות ביותר, בעלות שלושה סיפונים ויותר מ-100 תותחים. הצרפתים בנו מספר אוניות משוריינות שנועדו לפעילות מעבר לים, הראשונה שבהן הייתה Belliqueuse, שהושקה ב-1865. אלו היו הסיירות המשוריינות הראשונות; במהלך העשור הבא של המאה השיקו ציים נוספים אוניות משוריינות מהירות, שנועדו לפעול באורח עצמאי, לסיור ולפשיטה. עם הזמן הוגדרו אוניות אלו כ"סיירות משוריינות", ואילו אוניות גדולות מהן החלו להיקרא "אוניות מערכה". עד סוף המאה עדיין הותקנו בסיירות תרנים ומפרשים, כדי לאפשר להן חופש פעולה ללא תדלוק. 
למרות העובדה שנבנו סיירות משוריינות, השריון עדיין הכביד, תרתי משמע, על אוניות אלה. משקל הברזל הגביל את טווחן של הסיירות, ולפיכך מנע מהן את ביצוע משימותיהן. בשל קושי זה היו עד סוף המאה סיירות רבות שעדיין היו בנויות מעץ, או משילוב כלשהו בין עץ, ברזל ופלדה; הסרת השריון אפשרה לסיירת למלא את תפקידה, אך למרות חימושה המוגדל, שכלל גם תותחים שירו פגזים נפיצים, לא היו יכולות סיירות אלה לעמוד בקרב מול אוניות משוריינות. בקרב פקוצ'ה (Pacocha), שהתנהל ב-6 במאי 1877 בדרום מזרח האוקיינוס השקט בין שתי סיירות בריטיות לבין אונייה משוריינת שהייתה בשליטת מורדים פרואנים, לא הצליחו האוניות הבריטיות להביס את האונייה הפרואנית על אף שפגעו בה יותר מ-50 פעמים, וזו חמקה בחסות החשכה.
קאמיל קודורי

ביוגרפיה

קודורי נולדה בוונדסוורת'  שבלונדון. היא הופיעה בסרטי הקומדיה "הוקס" (1988), "נזירות ממין זכר" (1990) ו"המלך ראלף" (1991). היא מרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית והשתתפה בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "רמפול", "קטעים עם פריי ולורי", "בון", "A Touch of Frost" ובעיבוד של ה-BBC משנת 1997 לרומן "קורות טום ג'ונס" מאת הנרי פילדינג. ב-2006 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית "Sinchronicity" של ערוץ BBC Three.
קודורי הופיעה באופן קבוע בשתי העונות הראשונות של הסדרה "דוקטור הו" המחודשת בתפקיד ג'קי טיילר (אמה של רוז). היא חזרה וגילמה את התפקיד בשנת 2008 בפרק "סוף המסע" וב-2010 בפרק "סוף הזמן", הפרק האחרון של דייוויד טננט בתפקיד הדוקטור. היא גם השתתפה בתוכנית "החוליה החלשה" שהנושא שלה היה "דוקטור הו" וששודרה לראשונה ב-30 במרץ 2007. קודורי ניצחה בתחרות כשהביסה את נואל קלארק (מיקי סמית') בסיבוב האחרון, ותרמה את כספי הזכייה בסך 16,550 ליש"ט.
בפרק בסדרה "אפר לאפר" (אפריל 2010) שיחקה קודורי בתפקיד אישה העוזרת לפקד ג'ין האנט ולמפקחת בילוש אלכס דרייק בחקירותיהם.
בספטמבר 2010 הצטרפה לצוות השחקנים בסדרה הקומית "הוא והיא" בתפקיד שלי. באותה שנה שיחקה בתפקיד גברת פיליפס בסרט המתח "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק.

חיים אישיים

ב-1992 התחתנה קודורי עם השחקן כריסטופר פולפורד. לבני הזוג יש שני ילדים, רוזה (נולדה ב-1993) שאף היא שחקנית, וסנטינו (נולד ב-1996).
אנה דר-אבדיקיאן

תחילת דרכה

אנה טיגראנובה דר-אבדיקיאן נולדה ב-23 באוקטובר 1908 בירוואן, אשר באותה העת הייתה בירת אובלסט ארמניה של האימפריה הרוסית. כשארמניה סופחה לרוסיה מהאימפריה העות'מאנית, אבותיה זכו לתואר אצולה מטעם ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה עבור מתן סיוע ואספקה רפואית לחייליו של גנרל איוואן פסקביץ'. היא באה ממשפחה של אדריכלים ומפתחי ערים אשר נודעו בשל יצירת עבודות כגון מערכת מי השתייה הראשונה של ירוואן, בית החולים הראשון של העיר, וכן גם אתרים אחרים. אביה, טיגראן דר-אבדיקיאן ואחיו, ירוואנד, בנו את היכל התזמורת הפילהרמונית בירוואן, בניין מועצת העיר בכיכר שהומיאן, ואתרים ידועים אחרים.
אחרי שסיימה את לימודי התיכון, בשנת 1924, דר-אבדיקיאן נרשמה ללימודי אדריכלות בבית הספר הטכני של אוניברסיטת ירוואן. ב-1926, בד בבד עם לימודיה, היא התחילה לעבוד בשביל ניקוגהאיוס בוניאטיאן (בארמנית: Նիկողայոս Բունիաթյան) ואלכסנדר טמניאן, האדריכלים הירוואנים הידועים, אשר היו אחראים על תוכנית האב של העיר ירוואן, וכן של מבנים ואתרים מרכזיים בעיר. היא למדה בבקרים, העבירה את שעות אחרת הצהריים בסדנתו של בוניאטיאן, ולאחר מכן המשיכה לעבוד עם טמניאן בערבים. דר-אבדיקיאן סיימה בשנת 1930 את התואר, וזמן קצר לאחר מכן, נישאה לעמיתה האדריכל קונסטנטין הובהאניסיאן.

קריירה

יחד עם בעלה, דר-אבדיקיאן עיצבה את תחנות הכבאים והמשטרה בירוואן, וכן את בית הקולנוע "סנסונצי טאביט", אשר נהרס מאוחר יותר. ב-1938, אחד העיצובים שלה זכו להכרה בתערוכה הבינלאומית בפריז, "נשים באמנות ובאמנות עממית", ובאותה שנה זכתה גם לתואר אדריכלית השנה של איגוד האדריכליות הרוסי (ברוסית: Лауреат Всесоюзных смотров творчества женщин-архитекторов). בין 1941 ו-1943, היא כיהנה כיושבת הראש של איגוד האדריכלים הארמני. העיצוב שלה לבית הקולנוענים זכה בפרס הראשון בשנת 1948 של מועצת כלל האדריכליות הסובייטיות. הבניין מכונה לעיתים קרובות "בניין פונצ'יקונוץ", כי הוא שיכן בזמנו את אחר מבתי הקפה הראשונים של ירוואן, בו הגישו פונצ'יקנוץ, סוג של מאפה.
לאורך הקריירה שלה, דר-אבדיקיאן עיצבה בניינים משרדיים ובנייני מגורים, בתי ספר ובתי חולים, בין היתר. בין עיצוביה נכללים אולפני הסרטים "ארמנפילם" בפינה של שדרת לנין ורחוב קירוב בירוואן; בניין משרד המסחר; בניין הנ.ק.ו.ד. בפינת רחובות קירוב ואבוויאן, המכון ללימוד שפות אחריאן; בתי ספר בואראשאפאט, ונדזור, לנינקאן (גיומרי), סטפנבאן, וירוואן; בית חולים בנור באיאזט. העיצובים שלה היו ידועים עבור הקומפוזיציה הקלאסית והאלמנטים הדקורטיביים, בשילוב עם מאפיינים לאומניים ברורים של האדריכלות הארמנית. היא צברה מוניטין עבור עיצוב מבני פינה ובשל יכולתה ליצור עיצובים החיים בהרמוניה עם הסביבה הקיימת, תוך שימוש בארקדות קעורות שעומדות בניגוד עיצובי לקווים הישרים של הרחוב.
ב-1945 דר-אבדיקיאן זכתה להכרה מצד הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, וב-1956, היא נבחרה כאדריכלית השנה של איגוד האדריכליות הסובייטי. ב-1968, דר-אבדיקיאן הפכה לאדריכלית אמריטוס, והיא יצאה לגמלאות בשנת 1972. לאחר שארמניה השיגה את עצמאותה מברית המועצות, דר-אבדיקיאן הוכרה על ידי הרפובליקה של ארמניה, והוענקה לה מדליית הזהב על שם אלכסנדר טמניאן בשנת 2002. ב-2008, הוענקה לה מדליית הזהב של ירוואן, מטעם העירייה, לכבוד יום הולדתה ה-100. היא הייתה נושא מאמר מרכזי במגזין "אדריכלות ובנייה" (ברוסית: Архитектура, строительство) ב-2012, שבו עבודתה הושוותה לזו של האדריכל הברזילאי הנודע אוסקר נימאייר.

מותה 

דר-אבדיקיאן נפטרה ב-16 בינואר 2013 בירוואן, ארמניה. היא הייתה בת 104.
פפברין

שימושים רפואיים

פפברין משמש לטיפול בספאזם במערכת העיכול, בצינור המרה ובשופכנים. כמו כן, התרופה משמשת להרחבת כלי דם במוח ובלב, בין השאר במהלך ניתוח מעקפים, ולטיפול בבעיות זקפה שונות.
דיו סתרים

היסטוריה

דיו הסתרים מופיע לראשונה] בתלמוד ירושלמי מסכת שבת פרק יב דף יג בשם רבי חייה בר בא ושם מתבאר שבני ארץ ישראל היו חכמים וכשהיו רוצים לשלוח מאחד לשני כתב סתרים היו כותבים במי עפצים על קלף, וכשהמכתב מגיע לחברו הוא שופך עליו דיו שאין בו עפצים ואז הכתב נראה.
דיו הסתרים הופץ לראשונה במלחמת האזרחים בארצות הברית כאשר מדינות הדרום אולצו לחתום על הסכמים בין-מדינתיים ביניהן. סיפור מפורסם מספר על הסכם חלוקת מי נהר גדול בין שתי מדינות דרומיות אשר נחתם בידי מדינה אחת בדיו סתרים, ולכן כחודשיים לאחר החתימה טענה המדינה האחרונה כי מי הנהר שלה בלעדיים ולא נכונה לכבד את ההסכם המדובר.
הדיו שימש גם בימי השלטון הטורקי כאשר שרה אהרונסון וחברי ארגון ניל"י אולצו להסתיר את מעשי הריגול שביצעו לטובת הבריטים, וכדי שהמסמכים שהעבירו לא ייחשפו הם נכתבו בדיו הסתרים אשר נעלם מספר שעות לאחר שנכתבו ונקראו על ידי הבריטים. 
דוגמה לשימוש בדיו סתרים להעברת מסרים סמויים בתקופת השואה היא גלויה מארכיון יד ושם שמכילה טקסט מוסווה כעדות ללוחמה מחתרתית בשטחי הכיבוש הנאצי.
דיו הסתרים הקדום הוכן מתרכובת המורכבת בעיקרה מדיו רגיל אך בתוספת של מלח נתרני המופק לרוב מאצות מונגרביות.
ים

יָם הוא מצבור גדול של מים מלוחים המחובר לאוקיינוס. אם מקווה מים גדול סגור מכל צדדיו ביבשה, אז הוא נקרא ימה ולא ים, אם כי בשפה הרווחת משמש המונח גם לתיאור אגמים גדולים הסגורים מכל עבריהם, כמו הים הכספי, ים המלח ואף ים כנרת.
קרוב ל-71% משטח כדור הארץ מכוסה במים. הצמחייה הימית מייצרת אחוז גבוה מהחמצן בכדור הארץ - בין 50% ל-70% לפי הערכות שונות. כמות המלח בים מגיעה לכ-3.5% בממוצע.
בכל ים זרמים רבים המשפיעים על הביומסה שבו. ישנם זרמי עומק המושפעים מגודלו ומאסתו של ים וכפיפותו לכוח קוריוליס, ישנם זרמים עליונים אשר מושפעים בעיקר מתנאי האקלים החיצוניים (רוחות, התאיידות) וישנם זרמים עולים ויורדים אשר מושפעים בעיקר מרוחות, כוח קוריוליס, המסוע הימי, והטופוגרפיה התת-ימית של קרקעית הים. זרמים אלו מזינים ומאכילים בתורם את כל הביומסה.

שימושים נוספים

במדינות בהן אין הרבה מים אך יש גישה לים משתמשים בהתפלה של מי ים לייצור מים לצריכת האדם. בשנת 2013 מים מותפלים היוו כמחצית מצריכת מי השתייה בישראל.
ים משמש בדרך כלל בתור אטרקציה תיירותית ולכן אפשר למצוא מלונות על יד הים. גם כאן ניתן למצוא בעיות: התיירים מלכלכים את הסביבה ופוגעים בבעלי החיים הימיים.
לים יש אנרגיות רבות מתנועת הגלים המתמדת, מזרמי הים וההפרשים במפלס הים בין הגאות והשפל. בין היתר יש מתחת לקרקעית הים נפט וגז טבעי.
הים שימש בעבר כאמצעי תקשורת, זאת באמצעות השלכה של פתק בבקבוק אליו וצפייה שיגיע לקו חוף כלשהו באמצעות הזרמים ויימצא על ידי בני אנוש.
מהפך מתח

יישומים

יישום נפוץ למהפכי מתח הוא לבניית ממירי מתח שתפקידם המרת זרם ישר ממצבר לזרם חילופין, כדי להפעיל מכשירי חשמל ביתיים. במיוחד נפוצים ממירי מתח המתחברים לשקע המצת הנמצא בכל רכב, וממירים את מתח מצבר הרכב (12V DC) למתח ביתי (230V AC), וכך מאפשרים הפעלת מגוון מכשירים בעת שהייה ברכב או בשטח. שימושים עיקריים הם הפעלת ציוד עבודה (לדוגמה, מקדחה או רתכת) באזורים שאין בהם מתח חשמלי מתאים.
ממירי מתח משמשים גם בבתים ידידותיים לסביבה, שבהם מקורה של אספקת החשמל לא בחברת החשמל אלא באמצעות תאים סולריים המותקנים על גג הבית. רוב הלוחות הסולריים מספקים 12V DC, ומתח זה מומר באמצעות ממיר המתח למתח ביתי רגיל (230AC).
א-סיוואר

אַ-סִּוַאר (בערבית: السوار; בעברית נפוץ גם התעתיק אל-סיואר) היא תנועה פמיניסטית רשומה, הפועלת בישראל משנת 1997 ומשרתת את הציבור הערבי-פלסטיני בה, במיוחד באזור הצפון והמרכז. התנועה נאבקת בכל צורות הדיכוי נגד נשים בתחום הכלכלי, פטריארכלי, לאומי ואתני. התנועה ממומנת בעיקר על ידי קרנות בינלאומיות אשר חולקות אותן מטרות. התנועה מנוהלת על ידי צוות נשים, ערביות-פלסטיניות, ישראליות מתנדבות, אשר עברו הכשרה בתוך העמותה. ההכשרה כוללת קורס המכשיר את המתנדבות ומקנה להן ידע, כישורים, תובנות וכלים המשמשים אותן לניתוח תופעות ותחומים שונים בחברה מנקודת מבט חברתית.

סטטיסטיקה

עמותת א-סיוואר מגלה שקיפות רבה בעניין ההישגים והפניות אליה. לפי נתונים סטטיסטיים לשנת 2013, מתקבלות 710 פניות של נשים לקו החירום, מביניהם 190 פניות חד פעמיות, 220 פניות חוזרות, 55 פניות מתלמידי בתי ספר, סטודנטים אקדמאים ואנשי מקצוע לעזרה והכוונה וקבלת מידע.
נתוני 2012: 750 פניות, מתוכם 233 פניה חדשה, 255 פניות חוזרות, 49 פניות מתלמידי בית ספר, אקדמאים ואנשי מקצוע. עמותת א-סיוואר קיימה 38 פגישות עזרה ותמיכה לפונות, 27 פגישות הכוונה וליווי משפטי וליווי אישה אחת למרכזים רפואיים לקבלת טיפול.  
נתוני 2011: 700 פניות, 350 פניה עקב תקיפה מינית, 69 פגישות הכוונה ותמיכה לפונות, ייעוץ והכוונה משפטית ל-17 נשים, ליווי של 5 נשים למרכזי המשטרה וליווי של 10 נשים למרכזים רפואיים.
יחסי בורונדי–גרמניה

סקירה כללית

גרמניה הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהסכימו לעזור בפיתוח התשתיות בבורונדי. בלאחר שבורונדי זכתה בעצמאותה, היחסים בין המדינות נהיו לבביים בשל תרומתה המשמעותית של גרמניה בפיתוח המדינה. בשנות התשעים של המאה ה-20, לאחר שנים רבות של אי-יציבות פוליטית בבורונדי, היחסים בין המדינות התקררו. בשנת 2005, היחסים בין המדינות כוננו שנית לאחר מערכת הבחירות ושיפור המצב הביטחוני במדינה.
היחסים התרבותיים בין המדינות סבלו מהתקררות מאז 1993 כתוצאה ממלחמת האזרחים בבורונדי. מאז שנת 2012, נעשו ניסיונות רבים להחיות את שיתוף הפעולה התרבותי כגון תרומות של כדורים וגופיות לצוותי כדורגל במדינה ושיתוף פעולה עם המוזיאון הלאומי בגיטגה בשנת 2014. כמו כן, מספר בתי ספר בבורונדי מקדמים את השפה הגרמנית ומנהגיה במסגרת ההוראה הגרמנית שהתחדשה בשנת 2012.
מישור (גאוגרפיה)

בגאוגרפיה, מישור הוא צורת נוף ששטחה חלק מהתרוממות ונמוך יחסית משאר האזורים. במישור הגבעות אינן עוברות את גובה ה-100 מטר, ובדרך כלל הוא נטול עצים. מישורים מתאימים לחקלאות, בשל האדמה השטוחה והלא סלעית שלהם.
מישור יכול להכיל מגוון סוגי אזורים שטוחים הכוללים ערבות, בתות, סוואנות, טונדרות ואזורי שיחים וגם מדבריות או אפילו יערות וחלק מהמישורים יכולים להיות מוצפים רוב או חלק מהשנה. גם רמות או עמקים שטוחים יכולים להיחשב למישורים.
שטחם של מישורים עשוי להיות כ-400 מטר רבוע עד למאות קילומטרים רבועים.
המישור הוא גם חלק נמוך ושטוח על פני כדור הארץ. לעיתים מתרוממות מעל המישור גבעות נמוכות.
המישור הגדול ביותר בעולם, מישור הקרח הגדול (הקרוי בשם זה בשל הקרחונים וההרים המקיפים אותו), נמצא ביבשת אנטארקטיקה, בשטחה של אנטארקטיקה הארגנטינאית. שטחו הוא 3,672 קילומטרים רבועים.
המישור השלישי בגודלו בעולם, מישור סחלין, נמצא במזרח רוסיה באי סחלין.
בקו החוף של ישראל עם הים התיכון משתרע מישור החוף, שאורכו כ-238 קילומטרים.
פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

פרידריך הרביעי נולד בארמברג שבפפאלץ העילית ב-5 במרץ 1574, ללודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1583 מת אביו לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. אולם, מכיוון שפרידריך היה קטין, כיהן דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן כעוצר הנסיכות. פרידריך חונך על ידי המתמטיקאי והאסטרונום ברתולומיאוס פיטיסקוס, שהיה קלוויניסט נלהב, ושימש מאוחר יותר כמטיף החצר.
בינואר 1592 מת דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן, ופרידריך תפס את השלטון. פרידריך המשיך בדרכו של דודו האנטי-קתולית, ובשנת 1608 אף הקים את חבר האיחוד האוונגלי ועמד בראשו. פרידריך היה אלכוהוליסט מושבע, והותיר את ניהול המדינה בידי הקנצלר כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג.
ב-19 בספטמבר 1610 מת פרידריך, ובנו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
נתיב הל"ה

היסטוריה

הקיבוץ הוקם בתאריך 16 באוגוסט 1949 על ידי יוצאי פלוגה ד' מחטיבת יפתח של הפלמ"ח, שאליהם הצטרפה קבוצה של ניצולי השואה שעברו הכשרה בבית השיטה במסגרת עליית הנוער. הקיבוץ הוקם על אדמות הכפר הערבי בית נטיף, שנכבש על ידי חטיבת הראל במבצע ההר וננטש. הקיבוץ קרוי על שם מחלקת הל"ה, שעלתה מהשפלה לגוש עציון וכל לוחמיה נפלו בקרב.
במשך השנים קלט הקיבוץ גרעיני נח"ל, מרביתם בוגרי המחנות העולים, וכן קבוצות עולים מארגנטינה וברזיל.
בקיבוץ פעלה בשנים 2002–2006 המכינה הקדם צבאית "נחשון" - המדרשה הישראלית למנהיגות חברתית, שלפני כן ישבה ביישוב הקהילתי ניל"י ומהקיבוץ עברה למצודת יואב.
תנועת המחנות העולים פועלת בקיבוץ ולוקחת חלק משמעותי מחיי החינוך והתרבות בקיבוץ.
בספטמבר 2014 הוקם בית הספר סאדברי עמק האלה, תחילה בגבעת ישעיהו, ונכון ל-2017 פועל בקיבוץ נתיב הל"ה, ויש בקהילתו כ-60 תלמידים.

שם הקיבוץ

בתחילה קראו לעצמם חברי הקיבוץ "קבוצת פלד" (ראשי תיבות: פלוגה ד') ובשילוב עם שם הכפר הערבי - "פלד - בית נטיף". בספטמבר 1949 החליטה ועדת השמות הממשלתית להחזיר לנקודה את שמה העברי מתקופת בית שני ולקרוא לקיבוץ "בית נֵֵטֶף". שם זה לא נקלט על ידי חברי הקיבוץ ובעקבות בקשתם של הורי הל"ה וביקורם בקיבוץ ביום השנה השני לנפילתה של המחלקה, הוחלף שמו ל'נתיב הל"ה' בטקס רשמי ביום השנה השלישי לנפילתה של השיירה. המילה 'נתיב' בשם הקיבוץ משמרת את שמו של הכפר 'בית נטיף'.

כלכלה

בקיבוץ נתיב הל"ה פועלים מפעלי החברה תמי 4, שהייתה בבעלות הקיבוץ, ונמכרה ב-2010 לשטראוס. כמו כן לקיבוץ רפת משותפת "רפת יהודה" עם הקיבוצים צרעה וצובה, פעילות חקלאית ענפה הכוללת גידולי שדה כמו: חומוס, פפריקה, חמניות ועוד מגוון של גידולי שדה; כרם ומטעי שקדים; הקיבוץ מחזיק אף שטחים חקלאיים רבים באזור קריית גת שגם בהם מתבצעת פעילות חקלאית ענפה, בקיבוץ גם קיים תאגיד נוי ופעילויות נוספות.
בשנת 2003 הוחלט בקיבוץ על מעבר למתכונת של קיבוץ מתחדש במסגרתו הופרטו חלק מהשירותים ובהמשך הופרטו כלל השירותים. יחד עם זאת הקיבוץ מקיים מנגנון ערבות הדדית בין חבריו.
קרל שפיצווג

חייו

נולד בפפנהופן כבן שני מתוך שלשת ילדיהם של פרנציסקה וסימון שפיצווג. אביו, סוחר עשיר, הכשיר את קרל לרוקחות. את התמחותו קיבל קרל באוניברסיטת מינכן. לימים חלה ותוך כדי החלמה ממחלתו החל לצייר.
שפיצווג האמן, אוטודידקט שהחל דרכו בהעתקת יצירות של אמנים פלמים.
את עבודתו הראשונה תרם למגזין סאטירי. בשנת 1833, קיבל ירושה נכבדה ומאז הקדיש עצמו לציור.
מאוחר יותר ביקר שפיצווג במרכזים ארופאיים לחקר עבודות אומנות שונות ושכלול הסגנון והטכניקה שלו. דרכו עברה בפראג, ונציה, פריז, לונדון ובלגיה.
בעבודותיו המאוחרות הרבה להשתמש בהומור ורבות מיצירותיו מאופיינות בקומפוזיציה א-צנטרית כדוגמת "תולעת הספרים" ו"ההיפוכונדר" (1865, מוזיאון האמנות Neue Pinakothek, מינכן).
ציוריו היו ההשראה לקומדיה המוזיקלית "קונצרט הטריבונל הקטן" מאת אדמונד ניק.
דגל גליסיה

היסטוריה

עיצובו של הדגל נשען על דגלה הימי של עיר הנמל הגליסית א קורוניה. במרוצת המאה ה-19 היוותה א קורוניה את הנמל העיקרי לגליסיאנים הרבים אשר היגרו ליבשת אמריקה, ולקחו עימם את דגל העיר בחושבם כי זהו דגלה של גליסיה.
"הדגל הגליסי יהא בעל שני צבעים בלבד: לבן וכחול. הרקע הוא לבן והפס הכחול חוצה את הדגל מהפינה העילית-השמאלית עד לפינה התחתית-ימנית." תיאור זה פורסם ב-1898 בעיתון "אל אקו דה גליסיה" (El Eco de Galicia) בהוואנה, קובה.

צלב אנדראס הקדוש

עיצוב דגלה של א קורוניה ושל גליסיה היה עיצוב צלב אנדראס הקדוש בצבע כחול על רקע לבן (היפוך צבעיו דגל סקוטלנד). אנדראס הקדוש עודנו אחד מהקדושים הפופולריים ביותר בגליסיה ודגלו היה משותף לאזורים רבים. בשנת 1891 הגיש הצי הרוסי הקיסרי בקשה לשלטונות העיר בדרישה לשנות את דגלה הימי של העיר - שהיה דומה לדגל הצי (אנדראס הוא גם הקדוש המגן של רוסיה) ודגלים זהים שכאלה גרמו לבלבול בין שני הציים. בעקבות בקשה זו הושמט אחד מהפסים של הצלב והתוצאה הייתה דגל לבן בעל פס אלכסוני אחד.

הדגל המדיני

חוק הסמלים של גליסיה מה-29 במאי 1984 קובע את הגוונים הרשמיים, היחס בין אורך לרוחב, ואת השימוש בסמלים הגליסים. הסמלים הלאומיים של גליסיה הם הדגל האזרחי, שהוא פס אלכסוני כחול על רקע לבן; סמל גליסיה; והדגל המדיני, שהוא הדגל המוטען בסמל הקהילה.
סמל גליסיה הוא למעשה סמל ממלכת גליסיה טרם יצירת הדגל המודרני במאה ה-19. הדגל המדיני נוצר בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים, עת ביקשה האקדמיה המלכותית של גליסיה מממשלת הקהילה האוטונומית של גליסיה לנסות ולשלב את דגל ממלכת גליסיה בדגל המודרני.
הדגל המדיני הוא הדגל הרשמי של הקהילה ויש להניפו בכל האירועים הרשמיים בגליסיה וברשויות המקומיות בתוכה.
חולצת טי

חולצת טי (באנגלית: T-shirt) היא חולצה קצרה הנלבשת על מחצית הגוף העליונה, הן על ידי גברים והן על ידי נשים. החולצה נקראת על שם דמיונה לצורת האות T בשפה האנגלית. זוהי חולצה חסרת כפתורים וללא צווארון, כאשר פתח הצוואר של החולצה עגול (ולא בצורת V), ושרווליה קצרים ומגיעים למחצית הזרוע בין הכתף לבין המרפק. חולצות להן שרוולים קצרים או ארוכים יותר אינן חולצות טי.
החולצות מיוצרות לרוב מכותנה, פוליאסטר או שילוב של השניים, ולעיתים מעוטרות בציורים או סמלים.

היסטוריה

מקורן של חולצות הטי בשלהי המאה ה-19. החולצות נוצרו מחציית הפיג'מה (ה-union suit) שהייתה מקובלת אז לשני חלקי לבוש - חלק עליון וחלק תחתון. בשלהי המאה ה-19 החלו פועלים, בעיקר כורים ואנשים העובדים במפעלים חמים, ללבוש חולצות T בשל נוחותן בסביבות עבודה חמות.
החולצות הפכו פופולריות בארצות הברית לאחר שהן נופקו על ידי צי ארצות הברית למלחי הצי במהלך מלחמת ספרד-ארצות הברית. המלחים לבשו את החולצות כגופיות מתחת למדיהם, אולם בשל האקלים החם באזורים בהם התרחשה המלחמה נהגו המלחים להוריד את חולצות המדים ולהישאר עם גופיות הטי בלבד.
בשל העובדה שמדובר בחולצות נוחות, זולות וקלות בניקוי הפכו חולצות הטי במהרה לבגד מקובל בקרב הפועלים באירופה ובארצות הברית, וזמן קצר לאחר מכן הפכו לבגד מקובל בקרב בני המעמדות הנמוכים, ובני נוער מכל המעמדות. תקופת השפל הכלכלי הגדול הגבירה את הפופולריות של החולצה הזולה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נהגו לוחמים רבים אשר לבשו את החולצות כחלק ממדיהם, להמשיך וללבוש את החולצות בלא המדים, ותוך זמן קצר הפכה החולצה ללבוש אופנתי. מעמדן של חולצות הטי כלבוש אופנתי התקבע בעקבות לבושו של מרלון ברנדו בסרט חשמלית ושמה תשוקה משנת 1951.

עיטורי החולצה

במשך עשרות השנים הראשונות לשימוש בחולצה היו חולצות הטי חולצות לבנות בלא עיטורים. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, החלו מספר חברות ממיאמי שבפלורידה לעטר חולצות טי בסמלי אתרי נופש מקומיים, ובין היתר קיבלו זיכיון מחברת וולט דיסני להציג את דמויות דיסני על החולצות. חולצות אלה זכו להצלחה רבה, אולם הציורים שעליהם דהו במהרה.
בשנת 1955 החל שימוש בפלסטיסול - דיו עמיד יותר שאינו יורד בכביסה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכו חולצות טי המעוטרות בכתמי צבע "Tie-Dye" לחולצות המזוהות עם דור הפרחים בארצות הברית ובאירופה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הומצאו סוגי דיו המשנים את צבעם בטמפרטורות שונות, ואיפשרו שיווק של חולצות המשנות צבען. פיתוח מדפסות הלייזר איפשר הדפסה מהירה ופשוטה של תצלומים על גבי החולצות, ופיתוח האינטרנט אפשר עיצוב אישי של חולצות שונות.
חיילי יחידות בצה"ל (ובפרט יחידות קרביות), הנמצאים בקורס צבאי, נוהגים להפיק בסיום הקורס חולצות סוף מסלול, כשהן מעוטרות בכתוביות ואיורים.