google/wiki40b huggingface dataset:
אירוס (יישוב)

היסטוריה

קרקעות היישוב נרכשו על ידי משפחות יהודיות בבולגריה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כחלק מתוכנית של ההסתדרות הציונית בבולגריה להקמת יישוב שתושביו יעסקו במקצועות חופשיים וייתמכו ביוצאי בולגריה תושבי האזור, במושב בית-חנן, שעסקו בחקלאות.
כל הקרקעות שנמכרו בבולגריה, נרשמו בשנת 1945 על שם החברה הא"י ליישוב עולים בע"מ שהוקמה על ידי שליחי ההסתדרות הציונית בבולגריה, כאשר הקרקעות שלא נמכרו הועברו לידיה ובתחילת שנות ה-50 נרשמו על שמם של הקונים בטאבו.
בתקופת המנדט היישוב אושר בתוכנית המתאר הבריטית (R220) בשנת 1947 עקב בקשה שהוגשה על ידי החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים. 
אך במשך עשרות שנים התוכנית לא מומשה. בשנת 1971 הוכרזו האדמות כקרקע חקלאית ובשנת 1981 הוכרזו חלק מהאדמות כגן לאומי בתוכנית מתאר ארצית 8. בעקבות אישור תוכנית זו הוגשה תביעה כנגד הוועדה המקומית לתכנון ולבניה "שורקות" על ידי החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים בגין ירידת ערך ודרישת פיצוי.
לאחר חקיקת שינוי לחוק הליכי תכנון ובניה בשנת 1990, שאפשר לגורמים פרטיים להגיש תוכניות לוועדה לבניה למגורים ולתעשייה, הגישו החברה הארץ ישראלית ליישוב עולים ביחד עם בעלי קרקעות במתחם את תוכנית בר/במ/109 שמייעדת את המתחם למגורים ולמבני ציבור.
בעלי הקרקעות ויורשיהם ניהלו מאבקים ארוכים, חלקם בערכאות, שהובילו בשנת 2007 למתן אישור סופי לבניית היישוב. בשנת 2010 התקבלו היתרי הבנייה הראשונים והחלה הבנייה בפועל.
ב-6.5.2012 הגיש ראש המועצה האזורית גן רווה, מוני אלימלך, בקשה למנכ"ל משרד הפנים להכיר באירוס כיישוב עצמאי וזאת למרות ההנחיות של תמ"א 35 הקובעת כי אין להקים יישובים חדשים אלא לפתח את הנגב והגליל וכן כי אין להכיר ביישובים מתפתחים ליד יישובים קיימים כישובים חדשים, ולכן על פי תוכנית זאת לא ניתן להכיר באירוס בתור יישוב חדש ויש לספח אותו לאחד המושבים השכנים (בית עובד או בית חנן) או לעיר הסמוכה (נס ציונה). לאחר מכן, בתאריך 31.10.2012 מונתה ועדת חקירה מטעם משרד הפנים אשר התבקשה לקבוע את מעמדו המוניציפלי של אירוס.
לאחר הבעת עמדות שונות מצד גורמים נוספים החליטה הוועדה, באפריל 2013 בהסתמך על כך שאין היגיון בחיבור אירוס לנס ציונה עקב הגן הלאומי המפריד ביניהם, וכן שאין היגיון בצירוף אירוס לבית עובד ובית חנן מכיוון שאופיים החקלאי שונה מאופיו הקהילתי-עירוני של היישוב שיוקם, ובהתסמך על תוכנית המתאר הבריטית הקובע למעשה כי אירוס אינו למעשה יישוב חדש אלא יישוב שהוקם כבר בקום המדינה, וכי אירוס יהיה יישוב קהילתי עצמאי בשטחה של המועצה האזורית גן רווה.
באמצע 2014 ישנם כ-50 בתים מאוכלסים, כ-40 מגרשים בשלבי בנייה וכן כ-20 בהליכי רישום טרום בנייה.
בסיום איכלוסו יכלול היישוב כ-450 יחידות דיור פרטיות, רובן יוקמו על מגרשים חד-משפחתיים בשטח של 500 מ"ר. כמו כן יבנו מספר בתים דו-משפחתיים על שטח של 250 מ"ר. שטחי הבנייה המותרים לכל יחידת דיור הם גבוהים יחסית לפרויקטים אחרים משום שהתוכניות אושרו לפני שנים רבות.
במקום מתוכננים לקום שני מרכזיים מסחריים, שני גני ילדים, מרפאה, מתנ"ס, קאנטרי קלאב, בית כנסת, קריית חינוך גדולה (בית ספר תיכון) ומצפור שייבנה בנקודה הגבוהה ביותר וישקיף על היישוב כולו ועל הגן הלאומי גבעות הכורכר שממזרח לו.
היישוב הוכר רשמית על ידי משרד הפנים בדצמבר 2013 והיום מתגוררות ביישוב למעלה מ-150 משפחות.
יאיא פטי

קריירה

פטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ויטה קלאב מארץ הולדתו, ובשנת 2004 רשם הופעה אחת במדי נבחרת קונגו. בקיץ 2006 הגיע לישראל וחתם במכבי הרצליה, העולה החדשה לליגת העל. ב-14 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1-2 נגד הכח עמידר רמת גן. ב-21 בדצמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2-2 נגד הפועל תל אביב.
בקיץ 2007 חתם בבני סכנין. בעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף לעונה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה, שסיימה את במקום הרביעי בליגה והעפילה לגמר גביע הטוטו, בו הפסידה 2-0 למכבי חיפה. בסך הכל שיחק ארבע עונות בסכנין, במהלכן ערך 130 הופעות במדי הקבוצה בליגה, בהן כבש חמישה שערים.
ב-1 ביוני 2011 חתם לשלוש שנים במועדון ספורט אשדוד. ב-15 באוקטובר 2011 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל עכו שהסתיים בתיקו 2-2. בתום עונת 2014/2015 ירדה אשדוד לליגה הלאומית ופטי שוחרר מהמועדון.
בינואר 2016 חתם במכבי אחי נצרת. בתום עונת 2017/2018 שוחרר מהקבוצה.
סיל הפליסיידס (ניו מקסיקו)

סיל הפליסיידס הוא מחדר פלוטוני – סיל המצוי בקניון קימרון (Cimarron Canyon State Park) בצפון ניו מקסיקו. הסיל – שעוביו מגיע ל-370 מטרים – נוצר מחדירת מאגמה לסלעי משקע וסלעים מותמרים, והוא נחשף כצוקים אפורים בהירים.

הרכב

סלעי הסיל מכילים פנוקריסטים של פלגיוקלז, ביוטיט, הורנבלנדה קוורץ המצויים במסת אם אפורה ודקת-גביש. מרקם סלעי זה נקרא מרקם פורפירי.
על פי הרכבם המינרלוגי והכימי. הוגדרו סלעי הסיל הוגדרו כדיוריט מכיל ביוטיט, מונזוניט, קוורץ-מונזוניט ומעבר בין טרכיט לדקיט – סוג של אנדזיט. הגם שהגדרות אלה מדויקות בכל הנוגע להרכב, כמה מהן מתנגשות עם מרקמו של הסלע, והוא הוגדר לבסוף כ"דקיט פורפירי".
נשיא אלבניה

התפקיד

מאז קום המדינה האלבנית ב-28 בנובמבר 1912, אלבניה נוהלה בצורות שונות של ממשל; מדינת חסות, מונרכיה ורפובליקה נשיאותית ודמוקרטיה פרלמנטרית. במשך כל התקופה הזאת, משרת הנשיא מומשה באופן שונה וסמכויותיה השתנו עד להווה.

בחירות

הנשיא נבחר לתקופת כהונה קצובה בת חמש שנים על ידי האספה הלאומית בהצבעה חשאית. על מנת שהנשיא ייבחר, הוא זקוק לתמיכה של שני שלישים מכלל חברי האספה. הנשיא בויאר נישני נבחר ב-1 ביוני 2012 ברוב של 73 מתוך 140 קולות, זאת לאחר שנכשל בשלושת הסיבובים הקודמים ולא הייתה הסכמה על מועמד. הנשיא לא יכול להתמודד לכהונה שנייה, כך שנשיא באלבניה אינו יכול לכהן יותר מחמש שנים, אלא אם כן נערך שינוי מסוים בחוקה של אלבניה.

סמכויות

הנשיא אמון להבטיח את קיום החוקה האלבנית ולדאוג שכל החוקים מועברים כהלכה. למעשה, הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אלבניה. הנשיא מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה הגדולה ביותר באספה הלאומית.
מטגלפה

היסטוריה

במקור מטגלפה הייתה כפר של תושבים ילידים. הספרדים הגיעו לראשונה לאזור ב-1528, אך לא הצליחו להשתלט על האזור, ורק כעבור כמה מאות שנים הילידים נכחדו לחלוטין.
ב-1840 התגלה זהב באזור מטגלפה, מה שגרם להגירה גדולה לאזור, הן של ספרדים והן של מהגרים גרמנים, אמריקאים ובריטים, שגם פיתחו את גידול הקפה באזור. ב-5 באפריל 1851 מטגלפה קיבלה מעמד של כפר.
מטגלפה הייתה גם מרכז לפליטים שברחו מפני ויליאם ווקר, שכיר חרב אמריקאי שניסה להשתלט על ניקרגואה ב-1856. התושבים המקומיים נעזרו בתושבים הילידים וביחד הם ניצחו את כוחותיו של ווקר בקרב סן חסינטו ב-14 בספטמבר 1856. ווקר נעצר לבסוף על ידי הצי האמריקאי ב-1857. ב-14 בפברואר 1862 קיבלה מטגלפה מעמד של עיר מהקונגרס הלאומי של ניקרגואה.

כלכלה

הכלכלה של מטגלפה מתבססת בין היתר על חקלאות מהאזור הסובב אותה, הכוללת גידול קפה, קקאו, תירס, שעועית ופרות וירקות שונים, גידול בקר, מוצרי חלב ותיירות אקולוגית.
לוסי

לוסי הוא כינוי ושם נפוץ שניתן בשנת 1974 לשלד מאובן של הומינין, שמספרו הקטלוגי AL 288-1, שגילו בערך 3.2 מיליון שנים, והוא שייך למין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס. עקב מבנה האגן, נקבע שהשלד הוא ממין נקבה. השלד התגלה באתר ארכאולוגי הנמצא בעמק נהר האוואש התחתון שבמשולש עפר באתיופיה. השלד שמור במעבדת המוזיאון הלאומי של אתיופיה באדיס אבבה, ודגם שלו נמצא בתצוגה הפתוחה לציבור.
השלד של לוסי הוא אחד השלמים ביותר שהתגלו במהלך חקר האבולוציה של האדם, הוא כולל כ-40% מהשלד המקורי. יתר על כן, כמעט כל חלק החסר בצד אחד של השלד נמצא בצידו השני, ולכן בהנחה סבירה של סימטריה ניתן לשחזר כמעט את כל השלד, להוציא חלקה העליון של הגולגולת ואצבעות הידיים והרגליים. גובהה של לוסי היה 1.1 מטר, ומשקלה היה כ-29 ק"ג, בערך כמו שימפנזה ממוצע. למרות המוח הקטן, עצמות הרגליים דומות מאוד לאלו של האדם הנבון, מה שמצביע בסבירות גבוהה על כך שלוסי ובני מינה הלכו בקומה זקופה.
הפלאואנתרופולוג שמצא את השלד, דונלד ג'והנסון ממוזיאון הטבע של קליבלנד שבאוהיו, האזין לשיר "לוסי ברקיע היהלומים" של להקת הביטלס בזמן שהצוות חגג את הגילוי, וכך קיבל השלד את הכינוי.
גילויה של לוסי נחשב לנקודת ציון חשובה בחקר האבולוציה של האדם. דונלד ג'ונסון הביא את השלד מאתיופיה למוזיאון הטבע של קליבלנד, שם הוא חקר את השלד יחד עם צוותו. אחד השותפים בצוות היה יואל רק, שחקר את הפנים. ג'ונסון פרסם ספר בשם "לוסי", שסיכם את תוצאות המחקר. במשך יותר משלושה עשורים נחשבו לוסי ובני מינה לאבות הקדומים של מין האדם, מהקדומים ביותר שהלכו הליכה זקופה. אולם מחקר חדש, שנערך באוניברסיטת תל אביב, מצביע על כך שהאוסטרלופיתקוס אפארנסיס לא היה אלא "בן-דוד" של אבות האדם שהשתייך לענף אחר, ונכחד לפני כ-2 מיליון שנים. משמעות המסקנה היא שקיים פער אבולוציוני של יותר ממיליון שנה ללא מאובנים המתוארכים לתקופה הזו.
יוני ויצמן

יוני ויצמן (נולד ב-23 ביוני 1979) הוא סופר ומנהל ישראלי, עיתונאי בעברו.

ביוגרפיה

יוני ויצמן נולד וגדל בירושלים, הוריו אנשי חינוך, שני מבין ארבעה אחים ואחיות. למד בתיכון בויאר, ירושלים; בצה"ל החל את שירותו בקורס טיס ולאחר מכן המשיך כקצין קרבי ביחידת מורן. הוא בעל תואר ראשון מטעם המחלקה לכלכלה - האוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מהמחלקה למנהל עסקים – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2003–2008 עבד במעריב בשורת תפקידים, האחרון שבהם היה כתב כלכלי, כתב שוק ההון ועורך צרכנות פיננסית.
ב-2008, בהיותו בן עשרים ושמונה, התמנה ויצמן למנכ"ל 'חוף הכרמל', אחת מחברות הבת של דלק נדל"ן, בבעלותו של יצחק תשובה. החברה הקימה את מגדלי חוף הכרמל, שהיה פרויקט אשר עורר ביקורת והיה בין הגורמים לעתירה התקדימית של עמותת אדם טבע ודין לבג"ץ. בעקבותיה הואצה חקיקת חוק החופים שהגדיר כי חוף הים נועד לשרת את הכלל.

החברה שהוערכה בשנת 2008 בשווי של כ-400 מיליון שקל כללה קרקעות, שטחי מסחר, בנייני מגורים ומלון באזור חיפה.
ב-2014 עזב את דלק נדל"ן. בשנים 2014–2016 ניהל חברת הזנק ישראלית-אמריקאית בשם "הבלוק" והתגורר בסן פרנסיסקו.
ב-2017 הצטרף ויצמן למשרד האוצר ועבד כיועץ לאורי יוגב, מנהל רשות החברות הממשלתיות. בראשית 2018 התמנה לסמנכ"ל ומנהל אגף יזמות ובנייה בהתאחדות בוני הארץ (לשעבר איגוד הקבלנים).
ויצמן ניגן במספר הרכבים, הידוע שבהם הוא להקת 'משמרת שנייה', בה שימש כבסיסט הלהקה. 'משמרת שנייה' הוציאה ארבעה סינגלים שהושמעו ברדיו, המצליחים שבהם הם "שיווי משקל" ו"ניצוצות חלשים" (אותו ויצמן כתב והלחין).

השירים הושמעו ברשת ג', 88FM ,100FM ו-103FM.
הוציא לאור שני ספרי סיפורת בהוצאת מטר בעריכת הסופרת אילנה ברנשטיין.

ספריו

כל הימים נולדו שווים, הוצאת מטר, 2016
מגולל את קורותיהם של שלושה חברים הנמצאים בשנות השלושים לחייהם, שתקופת השירות הצבאי חיברה ביניהם. כל פרק מתואר מנקודת מבטה של כל אחת מהדמויות ומציג את המציאות הישראלית המורכבת דרך עיניה.
בתחילת הספר מחליטים הגיבורים לצאת במהלך קיצוני בו ימוטטו את שלושת בנייני הבנקים הגדולים בישראל השוכנים בשדרות רוטשילד בתל אביב, ומקווים שפעולתם תסחוף אחריהם את ההמונים למחאה חברתית.
הספר לווה בקמפיין "אומרים די לדור ה-Y" ברשתות החברתיות שהגיע ללמעלה מחצי מיליון צפיות בפייסבוק וקיבל גם ביטוי בתחנות הטלוויזיה והרדיו.
דוהרים במקום, הוצאת מטר, 2018
סיפור אהבה המתרחש על רקע נופיה של ווייטנאם אותה חוצים גיבורי הספר במסע משותף על אופנוע. ליה, זמרת בוגרת "דה וויס" שאינה מצליחה לפרוץ לקדמת הבמה, מתוסכלת מחייה בארץ ומחליטה לטוס לווייטנאם, שם היא פוגשת את תומר, טייס במילואים ואיש הייטק בהווה, המאוכזב גם כן מאורח החיים בישראל. השניים יוצאים למסע של חיפוש עצמי, והתמודדות עם העבר.
סבסטיאן לודוויג היילמן

קריירה מוקדמת

היילמן נולד ב-9 באוגוסט 1903 בוירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1921 הוא התגייס לרייכסווהר, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי). ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-63, ולאחר מכן הוא מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-91.

מלחמת העולם השנייה

היילמן לחם עם פלוגתו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-27, ועוטר בעיטור צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1940 הוא התנדב לכוחות הפאלשירמייגר. ב-27 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הצנחנים ה-3, וב-1 בנובמבר הוא הועלה לדרגת מיור. במהלך הקרב על כרתים לחם היילמן עם גדודו וספג אבידות כבדות, ועל פעולותיו בקרב עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף 1941 הועבר רגימנט הצנחנים ה-3 לגזרת לנינגרד, שם עוטר ב-26 בפברואר 1942 בעיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בנובמבר 1942 הועלה היילמן לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הרגימנט. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וביולי אותה שנה הוא הועבר עם יחידתו לסיציליה, ולחם עמו נגד פלישת בעלות הברית לסיציליה. לאחר מכן הוא לחם בחזית האיטלקית, והשתתף בקרב מונטה קאסינו, וב-2 במרץ 1944 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. ב-15 במאי 1944 הוא קיבל גם תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים, וב-15 באוקטובר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-5. ב-1 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובמהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה כחלק מהארמייה השביעית ומארמיית הפאנצר השישית, וב-5 במרץ 1945 הוא נפל בשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

באוגוסט 1947 שוחרר היילמן מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בקמפטן עד למותו ב-26 באוקטובר 1959.
לבנית גדולה

מאפיינים

הלבנית מגיעה לאורך 84-104 ס"מ ולמשקל 700-1,500 גרם, כשמוטת הכנפיים מגיעה ל-131-170 ס"מ וגובהה ל-1 מטר. היא בעלת גוף גדול ובן עם ראש צר ומוארך בעל פנים ועיניים צהובות וכן מקור ארוך ורגליים שחורות וארוכות. האנפות מותאמות למגוון בתי גידול בכל היבשות למעט אנטארקטיקה. הם מסתגלות למים מלוחים ולחופים פתוחים וחוליים וכן לנהרות, ביצות, ערבות רטובות ויערות גשם ואפילו לאזורי קרח.
כמו שאר האנפות זוהי טורפת מארב חזקה המחפשת בשולי המים דגים, צפרדעים, פרוקי רגליים וחולייתנים קטנים נוספים. היא נועצת את מקורה במהירות במים ושולה את הקורבן. חלק מהלבניות גם מפתות את הדגים להתקרב באמצעות פיתיון כמו עלה או על ידי ניעור הרגל במים בעדינות. הם חיות בלהקות גדולות ומקננות על גבי העצים יחד עם אנפות נוספות וגם עם חסידות, קורמורנים ומגלנים.
ג'וזף קרומגולד

ביוגרפיה

קרומגולד נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי למשפחה יהודית. אביו היה מפעיל בתי קולנוע וקרומגולד היה מעורב בעסקי הקולנוע מגיל צעיר. לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת ניו יורק עבד זמן מה עבור חברת MGM כתסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע. בשנת 1935 פרסם ספר מתח למבוגרים בשם "Thanks to Murder". בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד עבור "משרד המידע המלחמתי של ארצות הברית" (United States Office of War Information), סוכנות ממשלתית שעסקה ביצירת סרטי תעודה וסרטי תעמולה בתקופת המלחמה. בשנת 1943 הפיק עבור הסוכנות סרט בשם "אוטוביוגרפיה של ג'יפ", המתאר את המצאתו וייצורו של הג'יפ מנקודת הראות של ג'יפ.
בשנת 1947 נישא להלן ליטווין (Litwin), ולזוג נולד בן בשם אדם.
בשנת 1947 יצר בארץ ישראל הבמאי התיעודי האמריקאי הרברט קליין את הסרט "בית אבי", העוסק במאמציו של ילד ניצול השואה לחפש אחר הוריו. את הציוד ששימש את קליין בהסרטה רכש יהודי מדרום אפריקה בשם נורמן לוריא, אשר הקים את "החברה הארץ ישראלית לסרטים", בשכונת טלביה בירושלים. הוא הביא לארץ ישראל את קרומגולד; בבימויו, ובסיוע צלמים כסאשה אלכסנדר ורולף קנלר, נוצרו מספר סרטי תעודה וסרטים עלילתיים בין השנים 1947—1951. בין היתר יצר קרומגולד סרט תעודה בשם "בית הערבה" (1948); "אין זו אגדה" (1950), סרט עלילתי שהוזמן ומומן על ידי ההסתדרות המספר את סיפור אהבתו של עולה חדש לבת קיבוץ ותיקה, בו שימש קרומגולד כבמאי, תסריטאי ועורך; ו"קללה לברכה" (1951) המספר את סיפורה של משפחת חלוצים בעמק יזרעאל שקשיי החיים מביאים אותם לשוב לביתם באירופה, שם הם נספים בשואה, אך בנם ניצל, שב לארץ ישראל ונלחם במלחמת העצמאות. החברה התמוטטה מבחינה כלכלית לאחר כשלוש שנות פעילות, ובשנת 1950 שב קרומגולד לארצות הברית.
עם שובו לארצות הברית נשכר על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית ליצור סרט על עובדים היספנים בארצות הברית הכפרית. בשנת 1953 נוצר הסרט, והיווה השראה לכתיבת ספר הילדים הראשון של קרומגולד "And Now Miguel..." המספר את סיפורו של נער רועה בניו מקסיקו בשם מיגל. הספר זכה להצלחה, וקרומגולד זכה במדליית ניוברי על כתיבתו. קרומגולד המשיך בכתיבה לילדים, ובין היתר פרסם, בשנת 1959 ספר ילדים מצליח נוסף בשם "Onion John" המספר על ידידות בין ילד לבין מתבודד אקסצנטרי בעיירה קטנה בניו ג'רזי. גם ספר זה זכה במדליית ניוברי. קרומגולד כתב מספר מועט של ספרי ילדים, והמשיך בפעילות כתסריטאי וקולנוען.
הוא טייל עם משפחתו במקומות רבים בעולם, ובית מגוריהם היה בגריניץ' וילג' ובעיירה הופ בניו ג'רזי. בשנת 1980 מת בעיירה הופ שבניו ג'רזי.
נמל התעופה של קלגנפורט

ראשית דרכו

שדה התעופה נבנה ב-1914 כשדה תעופה צבאי במלחמת העולם הראשונה. פתיחתו האזרחית של שדה התעופה התרחשה ב-17 במאי 1925. עד מהרה החלו לפעול משדה התעופה טיסות לוונציה, ללובליאנה ולווינה.
הוא חזר לפעול כנמל תעופה צבאי בשנת 1938, בהפעלת הלופטוואפה של הוורמאכט ושימש ככזה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, בשנת 1951, שב לפעילות אזרחית. הרחבתו החלה ב-1958: נבנו מסלולי בטון באורך 1,800 מטר וברוחב 45 מטרים, הוקצו אזורי חנייה, ונבנו בניין הטרמינל ומגדל הפיקוח. השיפוץ רחב ההיקף נגמר ב-1964. עם זאת, כבר בשנה שלאחר מכן הוארך פעם נוספת משטח הנחיתה לאורך של 2,400 מטרים.
בשל המספר ההולך וגדל של תיירים שהגיעו לאזור נבנה ב-1971 טרמינל הנוסעים הראשון בנמל התעופה. ב-1981 נעשה שיפוץ נוסף במסלולי הנחיתה, והם הוארכו לאורכם הנוכחי, 2,720 מטרים. ב-1984 עברו בנמל התעופה 100,000 נוסעים, והמספר הלך וגדל בשנים הבאות. הוא חובר לכביש המהיר A2 בשנת 1996. ב-2005 היה מספר העוברים בנמל 522,000 איש.
בשנים 1926 עד 1938, פעלו שבע חברות תעופה משדה התעופה. מדינות כמו גרמניה, איטליה וסלובניה הפעילו מטוסים שנחתו בשדה התעופה; כמו כן התקיימו טיסות לכל הערים המרכזיות באוסטריה. לאחר 1950, חובר נמל התעופה למדינות כמו ברזיל, ישראל, ונצואלה, הולנד, גרמניה, בריטניה ואחרות.

שנות ה-2010

באביב 2014 הודיעה אוסטריאן איירליינס, חברת התעופה הראשית של נמל התעופה, על סגירת שירותי הכרטוס שלהם בשדה התעופה עקב ביקוש נמוך. שירותים נוספים מסופקים במקום זאת בדלפקי הצ'ק-אין. בחודש אפריל 2015 הודיעה אוסטריאן איירליינס כי היא מתכננת לסגור את מסלול טיסותיה מקלגנפורט לווינה, בהתבסס על סיבות כלכליות. באותה שנה, ממשלת אוסטריה הודיעה על כוונותיה למכור את חלקה בשדה התעופה למשקיעים פרטיים.
בעוד נמל התעופה סובל מירידה גדולה במספר הנוסעים, הוצעו תוכניות להקים במקום מרכזי לוגיסטיקה ומטענים, שמהם ישונעו החבילות לנמלים הקרובים של הים האדריאטי. שדה התעופה כבר בעל מסילות רכבת שיכולות לשמש לתכלית זו. עם זאת, אוסטריאן איירליינס הצהירה מאוחר יותר כי לא ניתן לבצע בנמל התעופה פעולות אלו, בשל תלונות על הרעש שהן יוצרות.

מבנים

נמל התעופה קלגנפורט מורכב מטרמינל נוסעים קטן שבו כמה חנויות ומסעדות. רחבת החניה כוללת מטוסים בגודל בינוני כמו איירבוס A320, כמו גם כלי תעופה קטנים יותר. משום שאין גשרי עלייה למטוס, אוטובוסים משמשים לעלייה למטוס.

רכבת

מרחקה של תחנת הרכבת "קלגנפורט-אנביכל" (Klagenfurt-Annabichl) הוא 5–10 דקות (750 מטר) הליכה מהטרמינל. תחנת הרכבת כוללת רכבת פרברים לכיוון זנקט פייט, לתחנה המרכזית של קלגנפורט, לכפרים לאורך אגם ורטרזה ולכיוון פילאך.

כביש

משדה התעופה ישנה יציאה לכביש המהיר A2, המוביל מצד אחד לווינה ומצדו השני לאיטליה. אוטובוס מקשר את נמל התעופה עם מרכז העיר והתחנה המרכזית של קלגנפורט. ישנו גם קישור אוטובוסים בין נמל התעופה של קלגנפורט לבין נמל התעופה ליובליאנה יוז'ה פוצ'ניק, שיוצא משדה התעופה כמה פעמים ביום.
אסי שמלצר

נעוריו ותחילת דרכו

בשירותו הצבאי שימש שמלצר בתפקיד קצין יחידת קישור לבנון וכקצין חונך צד"ל בלבנון.
לשמלצר תואר שני במנהל עסקים (1999) ותואר ראשון בניהול (1995) שניהם מאוניברסיטת ריצ'מונד באנגליה.

קריירה

לאורך השנים, שימש שמלצר בתפקידי ניהול רבים בקבוצת שלמה החזקות, והיה שותף יחד עם אביו, שלמה, להחלטות אסטרטגיות רבות שהובילו לצמיחת הקבוצה.
החל מאוגוסט 2014, לאחר מותו הפתאומי של יו"ר הקבוצה שלמה שמלצר, מונה אסי שמלצר ליו"ר הקבוצה, ומשמש גם היום כיו"ר שלמה החזקות, המחזיקה במותג שלמה Sixt, חברה ישראלית בתחום אספקת שירותי רכב באמצעות חברות-בנות.
בנוסף, משמש שמלצר כיו"ר ש.י.ר שלמה יבוא רכב, יבואנית המותג אופל, מקבוצת GM, לישראל. כמו כן, משמש שמלצר כדירקטור כחברת גולד בונד, המתמחה באחסנה, בשינוע ובמתן פתרונות לוגיסטיים לכל סוגי המטענים והמכולות ודירקטור במספנות ישראל. 
חברות נוספות בהן משמש אסי שמלצר כדירקטור: אפקון טכנולוגיות בע"מ, בת יפתח ייעוץ בע"מ, קבוצת טוביאס (נכסי נדל"ן וכן שירותי ניהול וייעוץ בע"מ), חברת יומן אקסטנשנס ועוד.

חייו האישיים

שמלצר מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה ילדים.
אנדרו קולדקוט

סר אנדרו קולדקוט (באנגלית: Sir Andrew Caldecott, בסינית: 郝德傑; ‏ 26 באוקטובר 1884 - 14 ביולי 1951) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל הונג קונג.

קורות חיים

קולדקוט נולד בקנט שבאנגליה. אביו היה כומר מקומי. קולדקוט התחנך בבית הספר אפינגהאם, ובמכללת אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד.
בין השנים 1907–1935 עבד עבור השירות הקולוניאלי הבריטי וכיהן בין היתר כתת-שר לעניין מושבות המצרים; כמפקח על האדמות במדינות המלאיות; כשר לעניין דואר; בין השנים 1931–1933 כיהן כמזכיר ממשלת פדרציות המדינות המלאיות; בין 1933 - 1935 כמזכיר מושבות המצרים, ובין 1934 - 1935, כנציב העליון של מושבות המצרים והמדינות המלאיות.
ב-12 בדצמבר 1935 החל קולדקוט לכהן בתפקיד מושל הונג קונג, וכיהן כמושל שנה אחת, עד ה-28 באוקטובר 1937 - התקופה הקצרה ביותר בין מושלי הונג קונג. תפקידו כמושל הונג קונג קוצר בשל מינויו לתפקיד מושל ציילון בשנת 1937, וכיהן בתפקיד זה עד 1944. 
בתקופת כהונתו כמושל הונג קונג נפתח בית החולים המלכה מרי במושבה.
קולדקוט פרסם שני אוספי סיפורת בין 1947–1948.
קולדקוט נפטר ב-14 ביולי 1951.

משפחתו

קולדקוט נשא לאישה את אוליב מרי (Olive Mary) בשנת 1918 ונולדו להם בן ובת. לאחר מותה של אוליב בשנת 1943, קולדקוט נישא בשנית לאוולין מאי (Evelyn May) בשנת 1946.

תארים

קולדקוט התקבל למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בשנת 1932 וקיבל תואר אביר במסדר זה בשנת 1937 ותואר אביר גדול בשנת 1941.
קולדקוט התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1926 וקיבל תואר אביר במסדר זה בשנת 1935. בשנת 1936 קיבל תואר אביר מסדר יוחנן הקדוש.

מורשתו

על שמו של אנדרו קולדקוט קרויה דרך קולדקוט בניו קאולון שבהונג קונג, וכן גבעת קולדקוט ודרך קולדקוט שבסינגפור. דרך אוליב (Olive Road) שבסינגפור, קרויה על שם רעייתו הראשונה.
רמה (שבט בנימין)

רָמָה היא עיר מקראית המוזכרת ברשימת ערי שבט בנימין בספר יהושע .

במקרא

בדומה ליישובים אחרים בארץ ישראל, נקבע שמה "רמה" על פי מיקומה הטופוגרפי הגבוה.

רמה בבנימין נזכרת בספר מלכים כעיר גבול בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל, כמקום כינוסם של גולי בבל קודם צאתם לגלות, ובהקשרים נוספים.

זיהוי מקומה

במשך הדורות היו שזיהו את הרמה בבנימין עם עירו של שמואל הנביא שנקראה גם כן הרמה וזוהתה בנבי סמואל. שני זיהויים אלה מקובלים כיום על חוקרי ארץ ישראל כשגויים. החוקרים פרופ' יוחנן אהרוני, וד"ר יואל אליצור הציע לזהותה בכפר א-ראם מצפון לירושלים.

חלק מהחוקרים זיהו את מקום קבורתה של רחל ברמה בבנימין, וזאת על סמך הפסוק בספר ירמיהו: "קוֹל בְּרָמָה נִשְׁמָע נְהִי בְּכִי תַמְרוּרִים רָחֵל מְבַכָּה עַל בָּנֶיהָ מֵאֲנָה לְהִנָּחֵם עַל בָּנֶיהָ כִּי אֵינֶנּוּ". אך אחרים סברו, כי משמעות המילה רמה בפסוק זה הוא מקום גבוה ולא שם מקום.
יואב בר

יואב ראובן בר (נולד ב-27 בספטמבר 1974 ברמת השרון) הוא כדורסלן ישראלי. בר שיחק במהלך הקריירה בקבוצות שונות בליגת העל ובליגה הלאומית וכן בהונגריה. גובהו 2.00 מטרים והוא משחק בעמדת הפורוורד.

קריירה

בר החל את דרכו בקבוצת הנוער של א.ס. רמת השרון, בה שיחק לצידו של גיא קנטור. בעונת 1991/92 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רמת השרון, ששיחקה אז בליגה הלאומית. אחרי 3 עונות בקבוצה זו, ועונה אחת במכבי רחובות, הצטרף, ב-1995, להפועל תל אביב ששיחקה בליגת העל ובגביע קוראץ'. בסיום עונתו השנייה ירדה הקבוצה ליגה, ובר נשאר בקבוצה גם בשתי העונות בהן שיחקה בליגת המשנה, וכן נשאר לעונה רביעית, בה שבה לליגת העל. רק בעונה זו (1998/99) זכה לדקות משחק משמעותיות. עם זאת, בסיום העונה עזב את הקבוצה, ושב לקבוצת נעוריו, רמת השרון, ששיחקה בליגה הארצית.
בשנים שלאחר מכן החליף בר קבוצה בכל שנה. אחרי אותה עונה ברמת השרון שב למכבי רחובות (בליגה הלאומית), ולאחר מכן שוב בהפועל תל אביב, ואחר כך באליצור רמלה, עירוני רמת גן, מכבי ראשון לציון ומכבי גבעת שמואל (3 האחרונות בליגת העל). 
את עונת 2004/05 פתח שוב במכבי ראשון לציון. אף שהצטיין בניצחון הראשון אי פעם של הקבוצה על מכבי תל אביב בהיכל הספורט יד אליהו בו קלע 18 נקודות, שוחרר מהקבוצה במהלך העונה. בר טען כי שוחרר בשל המלצה של נומרולוג למאמן הקבוצה, גיא גודס. גודס עצמו טען כי בר שוחרר משום שפגע במרקם החברתי של הקבוצה. לאחר שחרורו הצטרף לקבוצת אלבאקומפ מהליגה ההונגרית, עימה גם השתתף בגביע האתגר של פיב"א, והיה הישראלי הראשון ששיחק בליגה זו. בסיום העונה שב לישראל, והצטרף להפועל גבעתיים, בשורותיה שיחק עונה אחת.
בסוף שנת 2006 עזב בר את הכדורסל המקצועני, והצטרף לקבוצת הפועל אוסישקין מהליגה החמישית, שהוקמה בידי אוהדי הפועל תל אביב. במקביל, הוא עובד באתר האינטרנט של TheMarker‏.
כיום משחק בקבוצת המילואים של הפועל תל אביב-הפועל "עודפים" תל אביב.

חייו האישיים

לבר תואר ראשון בפסיכולוגיה ותקשורת מאוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו הצטרף לנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה, שזכתה באליפות בשנת 2004.
בשנת 2007 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "הישרדות 10", והודח ממנה בפרק השני.
יואב הוא אחיו של הטניסאי נועם בר.