משל המרגלית

משל המרגלית (נקרא גם משל הפנינה  או משל האבן היקרה) הוא אחד ממשלי ישו. הוא מופיע במתי י"ג 45- 46, ומדגים את ערכה הגדול של מלכות השמים. זהו המשל שלפני המשל האחרון במתי י"ג, בדיוק לפני משל המכמורת.
המשל מופיע מיד אחרי המשל האוצר החבוי, שבו מופיע  נושא דומה. הוא לא מופיע בשאר הבשורות הסינופטיות אך גרסה של משל זה מופיעה גם בבשורה הלא-קנונית - הבשורה על פי תומאס . המשל תואר על ידי אמנים כגון דומניקו פטי.

המשל נכתב כדלקמן בברית החדשה תרגום דליטש במתי י"ג 46-45:
45 עוֹד דּוֹמָה מַלְכוּת הַשָׁמָיִם לְאִישׁ סֹחֵר הַמְבַקֵּשׁ מַרְגָּלִיּוֹת טֹבוֹת׃ 46 וְכַאֲשֶׁר מָצָא מַרְגָּלִית אַחַת יְקָרָה מְאֹד הָלַךְ וַיִּמְכֹּר אֶת־כָּל־אֲשֶׁר־לוֹ וַיִּקֶן אֹתָהּ׃

פרשנות

בדרך כלל מפרשים משל זה כמשל הממחיש את ערכה הגדול של מלכות שמים. הבישוף האנגליקני צ'ארלס אליקוט מציין כי: 
"הגחמות של מותרות באימפריה הרומית העניקו לפנינים גדולה מיוחדת בסחר שהתנהל סביבן, גדולה שמעולם לא הייתה להן קודם לכן, וכנראה מעולם לא תהיה מאז. במקום אבני ברקת וספיר, הן היו המקרה הטיפוסי של חזות הכול (מתי ז'  6, 1 וטימותיאוס ב' 9) סיפורה של קלאופטרה והעובדה כי פתיחת שוק פנינים חדש היה אחד המניעים לכאורה שהוביל את הקיסר קלאודיוס לפלוש לבריטניה, מצביעים על הערך הגבוה אשר נקבע אז על "פנינים יקרות ערך" של המשל".
והתאולוג ג'ון נולנד מציין בדומה לכך כי פנינים באותה העת היו יקרות ערך מעבר למה שמקובל היום, ולכן משל זה צמוד למשל האוצר החבוי, שהוא המשל בן זוגו בעל המובן המשותף,  נולנד מעיר כי שני המשלים חולקים את המושג של "הון עתק, שנדרשת פעילות נמרצת להשגתו - כאן מלכות שמים", אך מוסיף לבמקרה זה את הרעיון של "שקידה של המיחל לה".
ערכה של הפנינה היא "עסקה של פעם בחיים"  עבור הסוחר בסיפור המשל. עם זאת, מי שאינם מאמינים דיים במלכות שמים עד כדי סיכון של כל עתידם עבורה, אינם ראויים למלכות.

פרשנות זו של המשל הוותה השראה למספר מזמורים, לרבות המזמור השוודי האנונימי מזמור  Den Kostliga Pärlan (הו, פנינה רבת ערך!), המתחיל כל:
הו, פנינה יקרת ערך! האם מצאת?

האם  המושיע עליון  באהבתך?

הו שקול זאת היטב, המצא תשובה,

כפי שתקווה לברכה ממעל.

האם ויתרת על הכל תמורת אוצר זה?

החישבת רווחים בעבר כהפסד?

האם האמון בעצמך ומעלותיך

התאפסו לפני ישוע, לפני צלבו?
פחות נפוצה פרשנות המשל הגורסת כי הסוחר מייצג את אלוהים, ופנינה מייצגת את הכנסייה הנוצרית. פירוש זה מעניק למשל נושא דומה לזה של משל הכבשים האובדות, משל המטבע שאבד, ומשל הבן האובד.
הביטוי "הפנינה יקרת הערך" התפרש בהרחבה להחילו על דברים יקרי ערך במספר הקשרים דתיים. לדוגמה, הכותרת ל"מבחר כתבי המורמונים". האפיפיור פיוס ה XII השתמש בביטוי כדי לתאר את הבתולים.
הפנינה עצמה היא מהות יחידה אחת, יפהפייה, שנוצרה באמצעות סבל רב בתוך הפנינה (באותו אופן שמאמינים סובלים ממחסור ומאי נוחות), וכמו קהילת המאמינים, היא תוצג לראווה בבוא היום. שלא כמו אבנים יקרות אשר יש לחתוך וללטש, ולחשוף את הברק הזוהר ואת יופין, הפנינה מושלמת כפי שהיא, מרגע שהוצאה מן הצדפה.

הבשורה על פי תומאס

גרסה של המשל מופיעה גם בבשורה הגנוסטית על פי תומאס האומרת (פסוק 76):
ישוע אמר: "מלכות האב היא כמו סוחר שהיה מצויד באספקה של סחורות ומצא פנינה, הסוחר היה זהיר: הוא מכר את כל הסחורה וקנה לעצמו את הפנינה היחידה. וכן גם אתה, חפש את אוצרו שאינו כלה, שהוא נצחי, שלא מכלה העש, והרימה לא הורסת. 
בגרסה זו של המשל, ומשל האוצר החבוי המופיע מאוחר יותר (פסוק 109), שלא כמו במתי שקדם לו. עם זאת, האזכור של אוצרות בפסוק 76 עשוי לשקף שבמקור לבשורה על פי תומאס שני המשלים היו צמודים וסמוכים זה לזה, כך שהקשר בין משלי הצמד המקורי שנותק, הוצבו בהקשרים נפרדים, והתרחבו באופן אופייני לפולקלור." בחשיבה  הגנוסטית הפנינה יכולה לייצג את ישו עצמו. ב"מעשי פטרוס ושנים העשר" הגנוסטי, שנמצא יחד עם "הבשורה על פי תומאס" הפנינה מייצגת את ישו.

תיאורים אמנותיים

היו כמה תיאורים אמנותיים של משלי הברית החדשה כולל יצירות מאת דומניקו פטי, יאן לאוקן. ג'ון אוורט מיליי .

בספרות

המשל מופנה בספרו של נתניאל הות'ורן "אות הקלון " (The scarlet  letter) בעמוד 82: " אך היא קראה לתינוקת בשם "פרל" (פנינה) בהיותה יקרת ערך - שנקנתה מתוך ראייה של אוצרה היחיד של האם!"