google/wiki40b huggingface dataset:
ראיגרוד

תולדות היישוב

ראיגורד נזכרת לראשונה בתעודות משנת 1245, והשתייכה תחילה לדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1509 עברה לבעלות ממלכת פולין, ובשל היותה על הגבול בין ממלכות אלה, הפכה למרכז מסחרי חשוב, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר, והותר לה לקיים ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. באמצע המאה ה-17 נפגעה העיירה קשות מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1807 הועברה לתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1863 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, בשל השתתפות תושביו במרד ינואר, ומעמד זה הושב ליישוב בשנת 1924, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי ראיגרוד

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1587, ובתחילת המאה ה-18 כבר התקיימו בעיירה בית כנסת ובית עלמין. מאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כשלושה רבעים מאוכלוסיית העיירה, ובשנת 1857 נמנו בה 1,659 יהודים.
בין מלחמות העולם נותרו בעיירה כ-750 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

בשואה

ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו בעזרת פולנים מקומיים כ-100 מיהודיה, אשר הופשטו, והוצעדו תוך מעשי התעללות ליער חוינקי הסמוך לעיירה, בו נרצחו כולם.
כעבור כחודש רוכזו יתר יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו סבלו מרעב, וממנו נלקחו לעבודות כפייה, שכללו גם ריצוף של כבישי העיירה במצבות בית העלמין היהודי המקומי. מעת לעת נכנסו הגרמנים לגטו, וביצעו ביושביו מעשי התעללות, שוד ורצח.
בסוף אוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, וגירשו באלימות רבה את כ-600 היהודים שנותרו בו לגרייבו. בשעת האקציה התנגדו לשוטרים ארבעה אחים ממשפחת צוקרבראון, אשר נרצחו במקום. לאחר ארבעה ימים בגרייבו, הועברו יהודי העיירה למחנה הריכוז בוגושה, וממנו שולחו לטרבלינקה ולאושוויץ.
לאחר הגירוש פוצצו הגרמנים את בית הכנסת ואת בית המדרש בעיירה, והפולנים המקומיים בזזו את דירות היהודים בה. מספר יהודים שהצליחו להסתתר בעיירה הוסגרו לגרמנים בידי הפולנים, או נרצחו על ידם ישירות.
פונקציית זוגיות

באלגברה בוליאנית, פונקציית זוגיות היא פונקציה בוליאנית המחזירה 1 אם מספר האחדות בווקטור הקלט הוא אי זוגי.
פונקציית הזוגיות ראויה לציון בשל תפקידה במחקר תאורטי של סיבוכיות מעגלים.

תכונות

פונקציית הזוגיות היא פונקציה בוליאנית סימטרית.
פונקציית הזוגיות ב-n משתנים ושלילתה הן היחידות עבורן הצורה הנורמלית הדיסיונקטיבית תהיה בהכרח בעלת המספר המקסימלי של  פרדיקטים באורך n וכן הצורה הנורמלית הקוניוקטיבית תהיה בעלת המספר המקסימלי של  פסוקיות מאורך n.

סיבוכיות מעגלים

בשנות השמונים המוקדמות של המאה העשרים מריק פורסט, ג'יימס סאקס ומייקל סיפסר ובאופן בלתי תלוי מיקלוס אג'טאי מצאו חסם תחתון על-פולינומי על הגודל של מעגלים בוליאניים קבועי-עומק עבור פונקציית הזוגיות. כלומר, הם הראו כי לא קיים מעגל קבוע-עומק מגודל פולינומי שיכול לחשב את פונקציית הזוגיות. תוצאות דומות הושגו גם עבור פונקציות הרוב, הכפל והסגור הטרנזיטיבי, על ידי רדוקציה למקרה של פונקציית הזוגיות. עד אותו זמן היו ידועים רק חסמים תחתונים ליניאריים עבור פונקציות טבעיות אחדות.
בעקבות זאת פורסמו מספר הולך וגדל של חסמים תחתונים. לבסוף, בשנת 1984 ג'ואן הסטאד (שזכה ב-1994 בפרס גדל עבור עבודתו זו) מצא חסם תחתון אקספוננציאלי הדוק על גודל המעגלים הבוליאניים קבועי העומק עבור פונקציית הזוגיות. למעשה, למת המיתוג של הסטאד טומנת בחובה את הקושי הטכני שבמציאת חסמים תחתונים שכאלו.

הגרסה האינסופית

פונקציית זוגיות אינסופית היא פונקציה  הממפה כל מחרוזת בינארית אינסופית ל-0 או 1, והיא בעלת התכונה הבאה: אם  ו- הן מחרוזות בינאריות אינסופיות השונות זו מזו רק במספר סופי של קואורדינטות, אז  אם ורק אם  ו- שונות זו מזו במספר סופי של קואורדינטות.
בהנחת אקסיומת הבחירה ניתן להוכיח בקלות שפונקציית זוגיות אינסופית קיימת וישנן  פונקציות כאלו - כמספר כל הפונקציות מ- ל-. מספיק לקחת נציג אחד לכל מחלקת שקילות של היחס  המוגדר כך:  אם ורק אם  ו- שונים במספר סופי של קואורדינטות. בהינתן נציגים כאלו, נוכל למפות את כולם ל-0. יתר ערכי  ייקבעו באופן חד משמעי.
לעיתים קרובות משתמשים בפונקציות זוגיות אינסופיות בתאוריה של מדעי המחשב ובתורת הקבוצות בשל הגדרתם הפשוטה - ומצד שני - הסיבוכיות התיאורית שלהן. למשל, ניתן להראות שתמונה הפוכה  היא קבוצת לא-בורל.
רפי פוירשטיין

ביוגרפיה

פוירשטיין נולד בירושלים. אביו היה חתן פרס ישראל פרופ' ראובן פוירשטיין, שפיתח שיטות ייחודיות לשיפור תהליכי חשיבה ולמידה, והקים את מכון פוירשטיין לקידום כושר הלמידה. אחיו הוא השחקן, התסריטאי והבמאי אהרן פוירשטיין.
פוירשטיין למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן גם לימד בה. המשיך אחר-כך ללמוד במשך שמונה שנים בישיבת מרכז הרב, שם קיבל סמיכה לרבנות. בשנת 1988 הפך לר"מ בישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים, ואף היה רב הקיבוץ במשך שש שנים. 
למד פסיכולוגיה ופילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית. 
היה ממייסדי ארגון הרבנים "עמותת צהר", שם הוא מכהן כיושב ראש.
בשנת 2004, נמנה פוירשטיין עם ראשי התומכים בהקמת מכון שילה, המטפל בבעיות פסיכולוגיות בציבור הדתי לאומי.
פוירשטיין מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים ומכהן כרב קהילת בית הכנסת הדתי לאומי. נשוי ואב לשמונה.
חביב אלקניאן

קורות חייו

בשנת 1959 הקים אלקניאן מפעל לייצור פלסטיק בטהראן בשם "פלאסקו". עם השנים הפך מפעל זה לאחד ממפעלי הפלסטיק המשוכללים ביותר מבחינה טכנולוגית באיראן ומהמפעלים הגדולים ביותר במזרח התיכון בתחומו.
עוד באותה שנה נבחר לראשונה ליושב ראש הקהילה היהודית באיראן, תפקיד שעתיד היה למלא ברציפות עד מותו, בשנת 1979.
יחד עם אחיו ומספר אנשי עסקים נוספים מהקהילה, הקים אלקניאן עמותה שייעודה לגייס תרומות. על אף העובדה כי מרבית התרומות יועדו לקהילה היהודית, פעל אלקניאן לגיוס תרומות גם לשאר חלקי האוכלוסייה. 
הוא נהג לבקר בישראל לעיתים קרובות. בשנת 1968, אלקניאן ואחיו רכשו את מגדל שמשון במתחם הבורסה ברמת גן וכן בניין אשר ישמש בהמשך כמקום מושבה של השגרירות האיראנית בישראל.
בשנת 1978, במהלך המהומות באיראן נגד שלטונו של מנהיג איראן השאה, שהה אלקניאן בארצות הברית במסגרת עסקיו. למרות הפצרות מצד בני משפחתו ומכריו, החליט לחזור לאיראן בראשית 1979.

נסיבות מותו

ב-16 במרץ 1979, זמן קצר לאחר המהפכה האיראנית, נעצר אלקניאן על ידי שלטונות המהפכה והואשם בבגידה וב"ציונות", בשל קשריו עם ישראל ויהדות התפוצות. 
לאחר ששהה במשך חודשיים במעצר, החל משפטו של אלקניאן ב-8 במאי 1979. המשפט ארך כ-20 דקות בלבד. אלקניאן טען בפני בית הדין כי איננו ציוני, וזאת חרף העובדה כי את מפעל הפלסטיק שלו בנתה חברה ישראלית וכי היו לו קשרים ענפים עם ישראל, כולל השקעות שונות במדינה. על אף טענותיו בפני בית הדין, הוא הורשע ונידון למוות.
ב-9 במאי 1979 הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים בטהראן, היהודי הראשון ומן האזרחים האיראנים הראשונים שהוצאו להורג בטהראן של אחרי המהפכה.
הממשלה האיראנית סירבה לבקשת משפחתו של אלקניאן לקבל את גופתו למען קבורתו. לאחר מסכת לחצים של מנהיגי הקהילה היהודית במדינה, דוגמת הרב הראשי של איראן ידידיה שופט, הסכימה איראן להעביר את הגופה למשפחה, אשר קברה את אלקניאן בקבר לא מסומן בבית הקברות היהודי של טהראן, וזאת בהשתתפות מספר מצומצם של אנשים, בשל החשש כי פרסום הטקס יוביל למהומות נוספות. בהמשך, הוקמה מצבה בצמוד לקברו של אלקניאן, אך לא נחרט עליה כל פרט בנוגע לנסיבות מותו.
בעקבות הוצאתו להורג נדחה טקס חנוכת בנין חדש לבורסת היהלומים הישראלית ברמת גן שנבנה בידי משפחת אלקניאן.

השלכות מותו

זמן קצר לאחר הוצאתו להורג, עברה בסנאט האמריקאי החלטה הקוראת לגנות את הוצאתו להורג של אלקניאן ושל יהודים אחרים, וכי יש לראות במעשים אלו הפרה של זכויות האדם באיראן.
מותו של אלקניאן גרם להלם ופחד בקרב הקהילה היהודית באיראן. קרוב ל-75% מקרב יהודי איראן בחרו לעזוב את המדינה בזמן המהפכה וזמן קצר אחריה. מתוך קהילה של 80,000 - 100,000 איש, נשארו במדינה רק 8,756 יהודים (נכון למפקד אוכלוסין שנערך במדינה ב-2011). 
בעקבות פרשת התולעת סטקסנט, אשר נטען כי נוצרה על ידי גוף ממשלתי לשם פגיעה במתקני הגרעין של איראן, עלתה השערה על ידי מומחי אבטחת מידע של חברת סימנטק כי מספר מסוים שהוכנס לקוד ונועד לסמן מחשבים אשר יהיו מוגנים מפעולת התולעת (19790509) אינו מקרי וייתכן שהוא מרמז על תאריך הוצאתו להורג של אלקניאן. עם זאת, המומחים ציינו כי אין להסיק מכך על זהות המדינה שיצרה את סטוקסנט.
עיר קיט

עיר קַיִט היא עיר או אזור עירוני בו התיירות והנופש מהווים מרכיב מרכזי בכלכלה ובתרבות המקומית. 
עיר קיט מתאפיינת בשפע שירותים שהיא מציעה לתיירים, ובראש ובראשונה בתי מלון, מסעדות ובידור. בדרך כלל קיים בעיר קיט עוגן משיכה מרכזי שהפך אותה לעיר קיט: חוף רחצה גדול, אתר סקי פופולרי, וכדומה. באתרי קיט בהם האטרקציה המרכזית היא עונתית, כמו אתר סקי, מתמלאת העיר תיירים ועובדים בעונת התיירות ומתרוקנת מהם בעונה המתה, אז גרים בה בדרך כלל מעט תושבי קבע. מספר תושבי הקבע בערי קיט נמוך ביחס לכמות השטחים הבנויים, מאחר, ובניינים רבים בה משמשים כבתי מלון, בתי קיץ או דירות להשכרה לטווח קצר.
ערי קיט נודעות הן, לדוגמה קאן בריביירה הצרפתית ודוביל וטרוביל בחוף הצרפתי של תעלת למאנש, ברייטון בדרום אנגליה, סוצ'י בחוף הים השחור ברוסיה ואילת בישראל.
הולמר איולפסון

קריירת משחק

איולפסון, בנו של שחקן העבר והמאמן איולפור סבריסון, החל את הקריירה ב-HK ושיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון כבר בגיל 16. בשנת 2007 נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה באיסלנד. באותה שנה נמנה עם סגל נבחרת איסלנד לאליפות אירופה עד גיל 17 ובמהלך הטורניר שיחק בעיקר כקשר. בהמשך הקריירה הוצב מעת לעת בקבוצות שבהן שיחק גם בעמדת המגן הימני.
ב-2008, עוד בטרם מלאו לו 18 שנים, עבר איולפסון לווסטהאם יונייטד ושיחק בקבוצת הנוער של המועדון. שנה לאחר מכן הושאל לצ'לטנהאם טאון מהליגה הרביעית באנגליה ולאחר מספר חודשים עבר לרוסלארה מליגת העל הבלגית. בתום עונת 2009/2010 נשרה רוסלארה לליגה השנייה ואיולפסון שב לווסטהאם. הוא חזר אמנם לשחק בקבוצת הנוער אך נמנה עם סגל הקבוצה הבוגרת במספר משחקי ליגה. ב-2011 עבר לבוכום מהבונדסליגה השנייה. משמיעט לשחק במדי הקבוצה, עבר איולפסון ב-2014 לרוזנבורג מליגת העל הנורווגית, ובשתי עונותיו בקבוצה זכה עמה בשני דאבלים והעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2015/16. בדצמבר 2016, תום העונה בליגה הנורווגית ואמצע העונה בליגת העל הישראלית, נמכר למכבי חיפה תמורת מיליון יורו. אחרי עונה לא טובה במכבי חיפה הושאל הבלם ללבסקי סופיה ל-4 שנים.
ב-15 במאי 2018 חתם הולמאר רשמית בלבסקי סופיה.

בנבחרת איסלנד

במאי 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת איסלנד ואת הופעת הבכורה ערך ב-30 במאי כשנכנס כמחליף בהפסד 3:2 לנבחרת שוודיה.
רוגר פונטארה

ביוגרפיה

פונטארה נולד בנורבוטן בשם רוגר יוהאנסון למשפחה ממוצא לאפי.
בסוף שנות השבעים היה חבר בלהקת "Nebulosa".
ב-1985 הופיע בתיאטרון במחזה "ישו כוכב עליון".
ב-1988 יצא הסינגל הראשון שלו "Christmastime is Here Again", וב-1995 יצא האלבום שלו "Sinatrafied".
הוא ייצג את שוודיה באירוויזיון פעמיים: ב-1994 ביצע ביחד עם הזמרת מארי ברגמן את הדואט "Stjärnorna" והם סיימו במקום ה-13; וב-2000 ייצג את שוודיה בשנית בתחרות, וסיים במקום השמיני.
הוא השתתף במלודיפסטיבלן ב-1999 ו-2006.
ב-2000 הוא הופיע בסרט "Gossip", ביחד עם הלנה ברגסטרום ולנה אנדרה.
ב-2009 התחרה בתוכנית הבידור "Körslaget" של ערוץ TV4.
הוא אביו של הזמר וינסנט פונטרה.
יוסי אלקוני

יוסף (יוסי) אַלקוֹני (אולקיניצקי) (י' בטבת תרצ"ב, דצמבר 1931 – ה' בתשרי תשע"ג, 21 בספטמבר 2012) היה מו"ל ישראלי.

ביוגרפיה

אלקוני נולד בשם יוסף אולקיניצקי ב-1931 במושבה פתח תקווה. אביו אברהם עלה לארץ ישראל ב-1921 מעיירה ליד וילנה, ואמו, חביבה לבית וורונובסקי, שעלתה ב-1925 מפולין (כיום בבלארוס), הייתה מראשונות קיבוץ גבעת השלושה.
למד והתחנך בבית הספר "נצח לבנים" והיה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" במושבה.
בגיל 14 הצטרף לגדודי הנוער של "ההגנה", ובשנים 1946–1948 השתתף בפעולות הארגון בעירו. בחודש יוני 1948, כשהיה בן 16.5, גויס לצה"ל עם בני מחזורו בתיכון (שכבת י"א), "ילידי 1931", כדי לשמש עתודה לוחמת במלחמת העצמאות. בראשית שנת הלימודים תש"ט שוחררו בני המחזור כדי להשלים את לימודים התיכוניים.
ב-1950, בגיל 18, עִברת את שם משפחתו ל"אלקוני" והתגייס שוב (בהתאם לחוק שירות ביטחון), אך כעבור ימים ספורים הוכש על ידי נחש. כעבור מספר חודשים של טיפול שב לשירות כמוגבל גופנית, ושובץ כנהג בבית ההוצאה לאור של צה"ל, "מערכות". בהמשך היה לאיש המערכת, תחת מייסד ההוצאה ומפקדהּ, אלעזר (לסיה) גלילי, שהיה מורו ורבו. לאחר שחרורו משירות חובה המשיך לשרת כהוצאה כאזרח עובד צה"ל, בתפקידים שונים, שהאחרון שבהם היה המביא לבית הדפוס (מלב"ד).
ב-1959 נמנה עם חברי ועדה שמינה מנכ"ל משרד הביטחון, כדי להכין את המתאר לפעילותה של הוצאת משרד הביטחון. עקב חילוקי דעות, פרשו כל חברי הוועדה והותירו את אלקוני להכין לבדו את ההצעה ולהגישה. הצעתו התקבלה, והוא היה לעובד הראשון בה ופעל בה כשש שנים.
ב-1965 פרש ממשרד הביטחון, והיה ממייסדי הוצאת הספרים "אוֹתפָּז". רבים מעשרות הספרים שראו אור בהוצאה היו ספרים שנכתבו בעקבות מלחמת ששת הימים. בהם היה האלבום  "מלחמה: תשכ"ז 1967", שערך אלקוני עם זאב ענר, שראה אור ביולי 1967 והיה הפרסום הראשון על המלחמה. אלבום נוסף היה "בעקבות ישו" (In The Footsteps of Jesus), שהודפס בשמונה שפות, במהדורות רבות, וזכה לתפוצה גדולה.
עוד מספרי ההוצאה: "ירושלים והגדה המערבית: מדריך למטייל" מאת אפרים ומנחם תלמי, "המלחמה על ירושלים" של משה נתן, ‫"ירושלים לנצח: מלחמת הצנחנים לשחרור עיר-דוד" מאת אלי לנדאו, "אנשי הפלדה" מאת אביעזר גולן, "‫ארץ גדולה לעם גדול: סיפורו של מאמין" מאת צבי שילוח,  "ההסדר: ממדינת חוק למדינת הלכה" מאת שולמית אלוני.
ב-1971 פרש אלקוני מהשותפות וייסד את הוצאת הספרים "מלוא". ההוצאה, שבמסגרתה ראו אור מאות ספרים, התמקדה בתולדות עם ישראל וארץ ישראל, שנועדו להנחיל לקוראים את ערך אהבת המולדת. דגש מיוחד הושם על ספרים לבני הנעורים, ואלקוני עודד פרסום ספרי מקור. 
המפורסמים שבאלה היו ספרים מפרי עטה של גלילה רון־פדר-עמית, אז סופרת מתחילה. בהוצאה ראו אור עשרות מספריה, שזכו לפופולריות רבה, בהם  הסדרה "ילדים אלמונים" והספרים "אל עצמי" ו"נאדיה" הודפסו בעברית בעשרות מהדורות ותורגמו לשש שפות, ולימים אף עובדו לסרטי קולנוע.
בשנים 1975–1999 הוציאה מלוא, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך והתרבות, את כתב העת הפופולרי "עת־מול", לתולדות עם ישראל וארץ ישראל, בעריכת שלמה שבא.
בשנים האחרונות יזם את הוצאתם לאור של מדריכי רחובות: לקסיקון תמציתי שיציע לקורא את ההיסטוריה של יישובים שונים ושל האישים והמוסדות שעל שמם נקראו רחובותיהם. הוא ראה במדריכי הרחובות בכללם דרך נוספת להביא את סיפורה של הארץ ושל האנשים שתרמו להקמתה ולפיתוחה.
בהוצאת מלוא ראו אור מדריכים לתל אביב-יפו ולפתח תקווה שכתב יחיעם פדן (את האחרון ערך אלקוני) וכן המדריך "הרצליה: רחובות העיר" שכתבה בלה גוטרמן.
יוסף אלקוני נפטר בספטמבר 2012, בגיל 80.
נקבר בבית הקברות סגולה.
הותיר אישה, שרה לבית זילבר, ובן, ליאור אלקוני.
ג'מבורי הצופים העולמי ה-22

ג'מבורי הצופים העולמי ה-22 הוא התכנסות צופים עולמית, אשר התקיימה בין ה-27 ביולי עד ה-8 באוגוסט 2011 ברינקבי, קריסטנסטד, שוודיה.
האירוע נמשך 12 יום ונושאו היה "צופיות פשוטה"; השתתפו בו כ-40,000 צופים וצופות מ-143 מדינות שונות בעולם.

הג'מבורי

הג'מבורי הוא התכנסות עולמית של צופים ומטרתו להפגיש בין צופים מכל העולם. הג'מבורי מתקיים מאז שנת 1920 ובכל פעם מתארח אצל מדינה אחרת, הג'מבורי הספיק להתארח אצל מדינות רבות בעולם, הג'מבורי ה-21 נערך באנגליה והג'מבורי ה-23 יהיה בשנת 2015 ביפן.

מבנה המחנה

המחנה היה ביער רינקבי בשוודיה והוא חולק ל-4 "ערים" וכיכר מרכזית.
הערים קיבלו את השמות של עונות השנה; קיץ, חורף, סתיו ואביב ובכל עיר היו שישה תת-מחנות; לכל תת-מחנה היה שם, צבע וסמל משלו והיו בו 2,000 חניכים שהורכבו מגדודים מכל מיני מדינות בעולם.
אביב הייתה העיר היחידה שבה לא היו תת-מחנות מאחר שהיא הייתה העיר של המבוגרים (18+) שבה היו בעיקר חברי משלחות בוגרים ו-IST. 
בנוסף, כל עיר התאפיינה בפעילויות אקראיות משלה המאפיינות את העונה.
הכיכר המרכזית נקראה "כיכר ארבע העונות" ובה היו מסעדות, חנות הג'מבורי, פעילויות אקראיות למיניהם, אוהלים של משלחות בהן הציגו את המדינה שלהם ועוד.

המשלחת הישראלית

המשלחת הישראלית מנתה 116 חניכים מכל קבוצות הצופים בישראל, המשלחת חולקה ל-4 גדודים.
בכל גדוד היו ארבע אחוות ולכל אחווה היה מדריך. חוץ מכל הפעילויות במחנה, חלקם זכו לפגוש את מלך ומלכת שוודיה ואת שגריר ישראל בשוודיה.
בנוסף, גם להקת צופי תל אביב הגיעה למספר ימים והופיעה ברחבי המחנה.

אוהל המשלחת הישראלית

כאמור, כל משלחת הקימה אוהל ובו הציגה את מדינתה. המבקרים באוהל הישראלי למדו לרשום את שמם בעברית, לראות דרך מספר פריסקופים מקומות וערים שונים בארץ ישראל ולקבל צמיד של המקום האהוב עליהם.
יונג טה-סה

קריירת מועדונים

יונג נולד בנגויה שביפן, להורים יפנים קוריאנים. יונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הכדורגל של "חטיבת טוסון קוראן", ממנה עבר לתיכון אייצ'י קוריאן ולבסוף באוניברסיטה הקוריאנית. בשנת 2006 יונג הצטרף לקווסאקי פרונטל ועד מהרה ייצב את עצמו כאחד מהחלוצים הטובים בליגת העל היפנית.
בינואר 2010 נבחן בבלקברן רוברס, וביולי 2010 חתם בבוכום מהבונדסליגה. בינואר 2012 חתם בפ.צ. קלן.
ב-10 בינואר 2013 יונג חזר לאסיה כאשר חתם בסוואן בלווינגס מליגת העל של קוריאה הדרומית תמורת 300 אלף אירו.
ב-6 באפריל 2013, יונג הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד טגו. שבועיים לאחר מכן, כבש שלושער בניצחון 1–4 טג'אן סיטיזן.
ב-8 ביולי 2015 חתם בשימיזו ס-פולסה.

קריירה בינלאומית

יונג נולד לאב ממוצא דרום קוריאני ולאם ממוצא צפון קוריאני, ולכן היה זכאי לייצג את שתי הנבחרות ולבסוף בחר בקוריאה הצפונית. ב-19 ביוני 2007, יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד מונגוליה, בו כבש רביעייה במשחק שנגמר בניצחון 0–7.
יונג השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 בו בישל את השער היחיד של הנבחרת לג'י יון-נאם בפסד 1–2 לברזיל. יונג השתתף עם הנבחרת גם בגביע אסיה 2011.
התזמורת הפילהרמונית של באפלו

התזמורת הפילהרמונית של באפלו היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא באפלו שבמדינת ניו יורק. אתר ההופעות העיקרי שלה הוא "אולם קליינהנס", ציון דרך לאומי היסטורי. עונת הקונצרטים הסדירה שלה כוללת קונצרט גאלה, תוכנית מוזיקה קלאסית של רפרטואר ליבה, קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים חינוכיים לנוער וקונצרטים למשפחה. בחודשי הקיץ, התזמורת מופיעה בפארקים ובאתרים שונים תחת כיפת השמיים במערב מדינת ניו יורק במופעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה ובקטעי אופרה ובלט בארטפארק במפלי הניאגרה בלואיסטון, ניו יורק.
קאמרון ביירד, פרדריק סלה וסמיואל קאפן ייסדו את התזמורת בשנת 1934. שמותיהם של ביירד וסלה מתנוססים כיום של שני הבניינים, שבהם פועלת מחלקת המוזיקה באוניברסיטה בבאפלו, ובניין המנהלה הראשי של האוניברסיטה נקרא על שם קאפן. הפילהרמונית של באפלו הופיעה בעונת 1935-36 בניצוח המנהל המוזיקלי לאיוש שוק ובשנת 1940, עם פתיחת אולם קליינהאוס, עברה לנגן בו.
המנהלים המוזיקליים בעבר כוללים את ויליאם שטיינברג, יוזף קריפס, לוקאס פוס, מייקל טילסון תומאס וסמיון ביצ'קוב. בתקופת כהונתו של פוס, נחשבה הפילהרמונית של באפאלו לראשונה בעולם בביצועי מוזיקה סימפונית מן המאה ה-20. בתפקיד המנהל המוזיקלי הנוכחי מכהנת ג'ואן פאלטה, האישה הראשונה הנושאת במשרה זו. החוזה שלה תקף עד עונת 2011-12. רוברט פרנץ הוא מנצח הבית הנוכחי. התזמורת מנגנת גם תחת שרביטו של פול פרינגטון, המנצח עליה באירועים רבים במימון קהילתי בקליינהנס וברחבי ניו יורק המערבית. עוד מנצחים ידועי-שם ניצחו על התזמורת ובהם ליאונרד ברנשטיין, איגור סטרווינסקי, רייף ווהן ויליאמס, סר נוויל מרינר והנרי מנצ'יני. דוק סברינסן היה מנצח הבית של מופעי המוזיקה הקלה בשנות ה-90. ראוי לציון גם מנצח אחר של מופעי המוזיקה הקלה, מארווין האמליש, הנודע בעיקר בזכות המחזמר זוכה פרס פוליצר שלו, שורת המקהלה. 
התזמורת מרבה בהקלטות. בניצוחו של שטיינברג הקליטה התזמורת, לשבחי הביקורת, את הסימפוניה השביעית של דמיטרי שוסטקוביץ'. בניהולה של פאלטה מתמקדת תוכנית ההקלטות במוזיקה של מלחינים אמריקאים לחברת נאקסוס. בין המלחינים פרדריק קונברס, צ'ארלס טומלינסון גריפס ויצירות עכשוויות, כולל ההקלטה המסחרית הראשונה של Mr Tambourine Man מאת ג'ון קוריליאנו. את התזמורת אפשר לשמוע גם בפסקול סרטו של וודי אלן, "מנהטן".
Wildest Dreams

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, מקס מרטין, שלבאק והופק על ידי מרטין ושלבאק. השיר הוא שיר בסגנון הדרים-פופ. בארצות הברית זכה השיר למעמד פלטינה משולשת על סך מכירות של כ-3 מיליון עותקים.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-30 באוגוסט 2015. הקליפ בוים על ידי ג'וזף קאן וצולם באפריקה וקליפורניה. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את סוויפט במדבר, ובסופו כשהיא יוצאת מרכב יוקרתי, תוך שעשרות צלמי פפראצי מצלמים אותה.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-649 מיליון צפיות.
ליהיא גרינר

ביוגרפיה

גרינר נולדה למשה (מארק) ומאיה, בתו של ויקטור תייר, וגדלה בחולון. 
ב-1989 היגרה משפחתה ללוס אנג'לס, וב-2009 שבה לישראל.
ב-2010 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול". היא נכנסה לתוכנית כאשר הייתה מאורסת לאבירם בן שושן, והתבלטה בה כמי שבגדה בו עם עתי שולברג, מתמודד אחר בתוכנית. מאוחר יותר הצטרף בן שושן לתוכנית כמתמודד; הרייטינג של הפרק שבו הצטרף היה הגבוה ביותר בתוכנית עד לאותו מועד. ג'קי מנחם זכה במקום הראשון בפרק הגמר, וגרינר דורגה במקום השני.
ב-2011 השתתפה בתוכנית אינטרנט הנקראת "ליהי באקסטרים".
ביוני 2012 נישאה ליוסי צבר. ההכנות לחתונה צולמו לתוכנית ריאליטי אינטרנטית, ששודרה באתר "mako". הידוענית אביבית בר זוהר טענה שגורשה מהחתונה, דבר שהוביל לסכסוך מתמשך ומתוקשר בין השתיים. באוגוסט 2013 הגישה בר זוהר תביעת לשון הרע נגד גרינר על סך 300 אלף ש"ח בעקבות דבריה של גרינר שבר זוהר צריכה להיות מיוצגת בסוכנות לנערות ליווי. התביעה הסתיימה בפשרה שבה התחייבה גרינר להתנצל ולשלם לבר זוהר פיצוי בסך 17 אלף ש"ח. בשנת 2014 ערכה חתונה נוספת עם בעלה יוסי צבר בכנסייה בלאס וגאס. 
ב-5 בדצמבר 2013 ילדה את בנה הבכור. בדצמבר 2013 שודרה בהוט בידור ישראלי הסדרה הדוקומנטרית "ליהיא תעשי לי ילד", שתיעדה את החודש שלפני לידת בנה הבכור עד ללידה עצמה.
בחנוכה 2012 השתתפה במופע הילדים "ליהיא בארץ הפלאות", שהוצג במרכזי קניות. בשנת 2013 החלה להשתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מה שקורה באילת vip " בערוץ 24 ביחד עם אביבית בר זוהר, וכן השתתפה כנמתחת בתוכנית המתיחות של עפר שכטר "אמבוש".
באפריל 2014 פתחה בחולון חנות של מוצרי קוסמטיקה מלוס אנג'לס.
ב-29 בינואר 2016 ילדה בת.

קמפיינים והופעות במגזינים ובכלי התקשורת

בשנת 2011 הצטלמה גרינר עבור משרד הפרסום "Gkid&younG" למסע פרסום להסרת שיער לצמיתות, ובהמשך הצטלמה למסע פרסום למכנסונים עבור רשת "TAGWOMAN". באוגוסט 2012 הופיעה בעמוד השער של השבועון "פנאי פלוס" בתצלום שהוא פרודיה על ציורו המפורסם של סנדרו בוטיצ'לי, "הולדת ונוס". ב-2012 הצטלמה לכמה מסעות פרסום נוספים: לקניון הזהב, לחברת מוצרי השיער "EGO" (כחלק ממסע פרסום זה גילחה את שערות ראשה) ולפאות של רבקה זהבי.
בשנת 2013 נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת gold line.
בראיון לגיא פינס תיארה עצמה גרינר כ"מלכת הטראש", וכינוי זה מלווה אותה במדורי רכילות ובידור ישראלים.
בשנת 2014 נבחרה להיות הפרזנטורית של דיאטה "איזי לייף".
השתתפה בתוכנית הישרדות VIP עונה 2, שמשודרת ב-2019 ברשת 13 והייתה המודחת ה-12.

קריירת הנחיה

בשנת 2012, הגישה באתר Mako, יחד עם זוהר ישראל וגואל פינטו, את העונה השנייה של התוכנית "אחי נדבר בבית", אשר ליוותה את העונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
בשנת 2013 הגישה לצדו של בעלה יוסי צבר את התוכנית האינטרנטית "דייט בחשיכה עם הגרינרס", ששודרה באתר רשת וליוותה את התוכנית "דייט בחשיכה".
בשנת 2014 השתתפה כפאנליסטית בתוכנית "הדיבור", בערוץ 24 בהנחיית אלירז שדה.

קריירה מוזיקלית

בשנת 2011 הוציאה לאור את השיר "Money". במהלך אותה שנה שרה את השיר "או גיי או ערס WTF??!!", שחיבר נוי אלוש. השיר הוא גרסה ישראלית לשיר "Loca People". כמו כן, השתתפה בווידאו קליפ "Boy Toy" של הזמרת אליסה (שארף) שפרגה.
בשנת 2013 השתתפה בתחרות קדם אירוויזיון 2013, וביצעה יחד עם די ג'יי עומרי סגל את השיר "Just Like Me", אך לא העפילה לעשיריית הגמר.
באוגוסט 2014 הצטלמה עם לאון שניידרובסקי לקליפ "בוסית של הים" בשירה משותפת של שניהם.
בינואר 2017 ניגשה גרינר לאודישן בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי הכוכב הבא לאירוויזיון, אולם היא לא עברה את האודישן.
אבויו

אַבּוֹיוּ (בפורטוגזית: Aboio) הוא שיר קריאה של בוקרים בפורטוגל וברזיל.

סוגים

סוג אחד של אבויו הוא שירה אופיינית לאזור צפון-מזרח נורדשטה (Nordeste) בברזיל, אך שכיח גם במדינות מינאס ז'ראיס, גויאס ומאטו גרוסו. במקור הוא שיר ללא מילים, שהבוקרים משתמשים בו על מנת לקרוא לעדרי הבקר בקבצם ובהולכתם למרעה או אל הרפת. השיר יכול לשמש גם לאיתור בוקרים אחרים. השירה היא בעלת צלילים חדים, מושרים מהראש, ויש לה אפקט כמו מהפנט על העדרים.
סוג שני של אבויו הוא שיר קריאה קדום פורטוגזי, הנפוץ במחוזות מיניו וביירש ומשמש למעין תקשורת עם בעלי החיים, בעיקר עדרי הבקר, תוך מעברים לסירוגין בין ניגון ובין דיבור. משתמשים בו בעיקר בהולכת השוורים בעת עבודות החריש. בסוג זה האבויו הוא שיר איטי, המושר בקצב תנועות הפרות ומסתיים בקריאה לא מנוגנת כמו: אי, בוי! בוי סורובים! אי לה, בויזיניו! (ei boi! boi surubim!, ei lá, boizinho!). באזורים שונים של פורטוגל השירה הזאת נושאת שמות שונים: טראליואדה (tralhoada), אבויאר (aboiar) או אפולאר (afoular). בצרפת שירים מסוג זה נקראים "בריולאז'" (briolage).
קיים גם סוג נוסף של אבויו עם מילים, שתוכנו נושאים מחיי הבוקרים, האיכרים והעדרים. משערים כי מקורם של שירים אלה הוא מורי, וכי הם הועברו באמצעות העבדים המורים מהאי מדיירה עד לפורטוגל ולברזיל.
המודרניזציה של תעשיית גידול הבקר הביאה להיעלמות שירים אלה מנוף הפולקלור הברזילאי. משוררים כמו מריו דה אנדראדה, אלפונסו ארינוס, הוגו דה קרוואליו ראמוס וז'ואו גימראש רוסה הוקסמו משירת ה"בויאדורס". לשירי האבויו הידועים בימינו יש מילים, והם נתנו השראה ליוצרים וזמרים רבים, למשל קייטנו ולוזו.
סרטנאים

תיאור

הסרטן מבלה את רוב זמנו בתוך הים וניזון בעיקר מאצות, פלנקטון ושיירי דגים קטנים המצויים בקרקעית הים. גופו מכוסה שריון קשה אשר מגן עליו מפני דגים גדולים, סרטנים אחרים ומהתמוטטות המחילות בהן הוא מתגורר. נשקו של הסרטן הוא זוג גפי הפה שלו - צבתות בעלות כח לפיתה רב. בעת התגוננות עומד הסרטן על רגליו האחוריות ופותח את צבתותיו כדי לשוות לעצמו ממדים גדולים יותר. עיני הסרטן ממוקמות בקצותיהם של זוג מחושים. מבנה זה מקנה לסרטן ראייה מרחבית / אופקית משופרת החיונית לציד כמו גם להתגוננות. הסרטן אינו מסוגל ללכת קדימה או אחורה אלא רק ימינה ושמאלה. 
הסרטן מתרבה על ידי הטלת ביצים על חוף הים. מכיוון שהסרטן יכול לשהות זמן מוגבל מחוץ למים, לאחר ההטלה נלכדים סרטנים רבים בבריכות מים הנוצרות בעת השפל. שם הם מנסים לשרוד עד לתקופת הגאות הבאה אשר בחסותה ימשיכו בדרכם אל קרקעית הים. רק מעטות מהביצים שורדות והופכות לסרטן בוגר, משום שהסרטנים שרק בקעו צריכים לעשות את המסע מן החוף אל נקבי הסלע שבתוך הים, תוך התחמקות מטורפים ימיים. 
את הסרטנים הנפוצים אפשר למצוא על הסלעים או בתוך החורים שבסלעים שבתוך הים בדרך כלל קרוב לחוף. יש יותר מ-52,000 מינים של סרטנאים, המחולקים לשש מחלקות. הסרטנים נפוצים בכל רחבי העולם בכל הימים ואף במים מתוקים.