American Pie

רקע

את אלבומו הראשון, "Tapestry", הקליט דון מקליין בחברת התקליטים הקטנה מדיארט רקורדס בשנת 1970, אך האלבום לא זכה להתעניינות מרובה באותה תקופה ואף שיר מתוכו לא יצא כסינגל. באותה תקופה רכשה חברת התקליטים המצליחה יונייטד ארטיסט רקורדס את מדיארט רקורדס, ובזכות כך אלבומו השני של מקליין, "American Pie", זכה לחשיפה משמעותית יותר בעת הוצאתו.

מילות השיר

השיר פותח בנימה אופטימית: "לפני הרבה הרבה זמן, המוזיקה גרמה לי לחייך... וידעתי... שאוכל לגרום לאנשים לרקוד". אך בחלקו השני של הבית הראשון מתאר מקליין את שעבר עליו כששמע על התרסקות המטוס בה נהרגו שלושת זמרי הרוק אנד רול באדי הולי (Buddy Holly); ביג בופר (Big Bopper) וריצ'י וואלנס (Ritchie Valens), והבית הראשון, כמו יתר הבתים, מסתיים במילים "היום שבו מתה המוזיקה". 
בפזמון נפרד מקליין מ"מיס אמריקן פאי", כך הוא מכנה את ארצות הברית הישנה], וכשהוא מתאר את ניסיונו לשוב אל אמריקה שהוא הכיר, הוא מגלה שהיא כבר לא קיימת - "נהגתי עם השברולט אל המזח, אך המזח היה יבש". 
בבתים הבאים מתוארים השינויים שעברו על ארצות הברית, במקביל לתיאור התבגרותו שלו, כשהמשותף לשניהם הוא אובדן התמימות והפשטות.

הקשר לבאדי הולי

מלבד הקדשת האלבום לבאדי הולי, אמריקן פאי מתייחס ליום מותו של הולי כאל היום בו הסתיימו ימי התום של "אמריקן פאי". גם פזמון השיר כולל התייחסות להולי, בתיאורו נערים השותים ויסקי וויסקי שיפון ושרים את השורה "This'll be the day that I die" הדומה לשורה בפזמון שירו של הולי That'll Be the Day.

פרשנויות לשיר

עם יציאת השיר עוררו מילותיו סקרנות רבה והועלו השערות באשר לכוונת המחבר. הכוונה בחלק ממילות השיר נשארה עלומה עד היום.
אמריקן פאי הוא אוטוביוגרפי בחלקו, ובחלקו מספר את סיפורה של אמריקה במשך שנות החמישים האידאליות ושנות השישים העגומות. בראשיתו הוא מושפע מזיכרונותיו של דון כמחלק עיתונים בשנת 1959 הלומד על מותו של באדי הולי. "אמריקן פאי" מציג סיפור מופשט על חייו של מקליין מאמצע שנות החמישים ועד לסוף שנות השישים, ובמקביל מייצג את התפתחות המוזיקה הפופולרית והפוליטיקה במשך אותן שנים, מן הקלילות של שנות החמישים ועד לחושך של סוף שנות השישים.
— אלן הווארד, האתר הרשמי של מקליין
מקליין, מצדו, סירב להסביר את כוונתו בכתיבת השיר, ועל השאלה "מה המשמעות של אמריקן פאי?" השיב בהומור: "המשמעות היא שלא אצטרך לעבוד יותר."
ב-1993 השיב לשאלה ביתר רצינות: "ניתן למצוא פרשנויות רבות למילותיי, אך אף אחת מהן לא באה ממני... מצטער להשאיר אתכם לבד כך, אבל מזמן הבנתי שעל הפזמונאים לומר את דברם ולהמשיך הלאה, לשמור על שתיקה מכובדת." עם זאת מקליין אכן אישר, כמתואר בתחילת השיר, כי נודע לו לראשונה על מותו של באדי הולי כשקיפל עיתונים לחלוקה ביום ה-3 בפברואר 1959].

גרסאות כיסוי

במהלך השנים הוקלטו ל"אמריקן פאי" גרסאות כיסוי רבות. כבר ב-1971 ביצע פרנסיסקו קולמנרו את השיר בספרדית, וב-1972 ביצעו משתתפי סדרת הטלוויזיה האמריקאית "משפחת בריידי" גרסת כיסוי לשיר המקורי (באנגלית). ב-1984 הופקה ל"אמריקן פאי" גרסה ספרדית נוספת של הזמר הניקרגואני Hernaldo Zúñiga. להקת הסקא פאנק מלכוד 22 יצרה גרסת סקא לשיר, אותה הוציאו במספר גרסאות, וביצוע השיר הפך לחלק קבוע בהופעותיה.

הצלחה

השיר הצליח ברחבי העולם והגיע למקום הראשון במצעדי פזמונים במדינות רבות בהן בריטניה, קנדה, גרמניה, איטליה ואוסטרליה. למרות ההצלחה העולמית, מיקום השיא של השיר במצעד הבילבורד הוט 100 היה 29 בלבד.
מקליין החמיא לביצועה של מדונה והתייחס אליו במילים: "אני מרגיש שהיא בחרה בבתים אוטוביוגרפיים המשקפים את הקריירה וההיסטוריה האישית שלה... קיבלתי מתנות רבות מהאל, אך זו הפעם הראשונה שאני מקבל מתנה מאֵלָה."