google/wiki40b huggingface dataset:
פול (סרט)

עלילה

הסרט מתחיל בשנת 1947. ילדה בשם טארה מוציאה את כלבה בשם "פול" החוצה, כשלפתע עב"ם מתרסק על הכלב והורג אותו. הילדה מוציאה את החייזר מהחללית ההרוסה, קוראת לו "פול" ומטפלת בו עד שחיילים ברשות אזור 51 לוקחים את החייזר.
60 שנה לאחר מכן, ב-2007, גראהם בילי וקלייב גולינגס, 2 בריטים חנונים, נוסעים ברחבי ארצות הברית למקומות בהם נערכו לכאורה מפגשים עם חייזרים. לפתע, באחת מהמסעות שלהם, מול הקרוואן שלהם מתרסק רכב. כאשר השניים יוצאים לבדוק מה קורה, הם פוגשים את פול - חייזר נרקומן וסרקסטי שברח מאזור 51 ומחפש דרך חזרה לכוכב הבית שלו שבגלקסיית אנדרומדה. 2 החברים מסכימים לתת לו טרמפ ובהמשך הדרך הוא נהיה לחברם.
בינתיים, הסוכן הפדרלי לורנזו זויל מחפש אחר החייזר עבור גנרלית קשוחה הקרויה בפי פול "האיש הגדול". הוא פוגש את הסוכן האגרד ואת הסוכן ריילי - 2 שוטרים לא חכמים במיוחד, שעושים מה שהוא אומר להם.
בינתיים, השלושה נוסעים אל מקום שבו נוצרים מתפללים. כאשר פול והשניים חוטפים בטעות נוצריה אדוקה בשם רות באגס, אשר פול מגלה לה באמצעות מגע חושי את תורת האבולוציה. לאחר שגילה לה, רות מבינה כי העולם אינו נברא בשישה ימים והוא בן 4,000 שנה, אלא שהיא יכולה לעשות מה שיעלה בדעתה - כגון לשתות, לזנות ואפילו לקלל. הארבעה נוסעים אל פאב מקומי של חנונים, בעוד שהם פוגשים 2 בריונים שקלייב וגראהם עצבנו מקודם, אך פול מעלף אותם.
ביער, פול מספר להם את הסיבה מדוע הוא מעוניין לחזור לכוכב ביתו - מתברר כי הממשלה מעוניינת לנתח את מוחו של פול, כדי ליצור לחיילים האמריקאים יכולות הסוואה, מגע מרפא וכדומה. בבוקר, פול והחבורה מנסים לצאת מהעיירה בה הם נמצאים אך ללא הצלחה, גונבים בשביל פול זיקוקי דינור ופוגשים את טארה, כשהיא מבוגרת מאוד. זויל, האגרד וריילי מוצאים את החבורה אך החבורה מצליחה לברוח ולהרוג את האגרד וריילי.
בוויומינג, החבורה מטפסת על מגדל השטן ומשגרים את הזיקוקים. אך האיש הגדול מגיעה וגם זויל מגיע, כשהוא מנסה להציל את פול אך האיש הגדול פוצעת אותו. טארה מצליחה לעלפה. אך אביה האדוק של רות, מוזס באגס, שבאה לחפש אחר בתו, שולף שוטגאן ומכוון לפול אך פוגע בטעות בגראהם. פול מצליח להחיות את גראהם באמצעות המגע המרפא שלו. האיש הגדול מתעוררת אך החללית שפול קרא לה מגיעה ומוחצת את האיש הגדול, ואוספת את פול וטארה.
יאבור

היסטוריה

החפירות הארכאולוגיות מוכיחות שתחילת ההתיישבות באזור הייתה בתקופה הנאוליתית, כ-5000 שנים לפני הספירה. לתקופה זו עד 500 לפנה"ס מוקדשת תערוכה במוזיאון ביאבור. בשלהי ימי הביניים, יאבור הייתה יישוב סלאבי שהשתייך לשושלת פיאסט. בשנת 1203 פרצה שריפה בעיירה שכילתה בה לגמרי את כל בתי העץ. האזכור הראשון של יאבור הוא במסמך מ-1242 שמקורו בלשכתו של הנסיך בולסלב השני. בשנת 1274, כשנוצרה דוכסות יאבור, העיירה הפכה לבירתה. בשנת 1240 גורשה הקהילה היהודית של יאבור. בעקבות מלחמות שלזיה (1740-1763) הפכה יאבור לחלק מפרוסיה.

גאוגרפיה

יאבור שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז יאבור. נכון לשנת 2007 בעיירה יש שטח של 18.8 קמ"ר, ובו: 66% קרקע חקלאית ואינו מיוער. שטח העיירה הוא 3.23% מכלל המחוז.
איגוד הקומפוזיטורים בישראל

איגוד הקומפוזיטורים בישראל הוא ארגון שמטרתו קידום המוזיקה הקלאסית הישראלית בת זמננו הנכתבת עבור אולמות הקונצרטים, שיפור תנאי העבודה והיצירה של הקומפוזיטורים החיים בישראל, והעלאת המודעות ליצירה המוזיקלית המקורית הנכתבת במדינה בקרב הציבור הישראלי. האיגוד נוסד בשנת 1953 והוא פועל כמוסד ללא כוונת רווח הנתמך על ידי המועצה לתרבות ולאמנות (מינהל התרבות) מטעם משרד התרבות והספורט, מדמי החבר של הקומפוזיטורים ומתרומות. איגוד הקומפוזיטורים הישראלי פועל כסניף מקומי של ISCM - החברה הבינלאומית למוזיקה בת זמננו, ושל ACL, איגוד הקומפוזיטורים הכלל-אסייתי.
ראשי האיגוד בעבר נמנו על הבולטים שבמלחיני ישראל, ובהם מנחם אבידום, בן ציון אורגד, בנימין ברעם, צבי אבני, יורם מיוחס, עמי מעייני, אשר בן יוחנן, מנחם צור, ארי בן שבתאי, רון וידברג ודן יוהס. נכון לתחילת 2014, מכהנים בראשות האיגוד המלחינים שי כהן בתפקיד היו"ר, ג'ון בוסטוק כגזבר וחנה אג'יאשווילי כמזכירת האיגוד. 
מנהלת משרד האיגוד היא המלחינה הילת בן קנז.

פעילות האיגוד

פעילות האיגוד כוללת ארגון קונצרטים בהם מנוגנות יצירות חברי האיגוד, בדגש מיוחד על עידוד מלחינים צעירים וכן מלחינים שעלו ארצה זה לא מכבר. פעילויות נוספות מופנות לעידוד מבצעים לביצוע היצירה הישראלית, פעילות חינוכית בקונסרבטוריונים ואקדמיות למוזיקה וכן שיתוף פעולה עם איגודים מקבילים לחו"ל על בסיס של חילופי תרבות. איגוד הקומפוזיטורים מעניק את פרס קרן קלון לעידוד מלחינים צעירים המצויים בתקופת לימודיהם, וכן מקיים את תחרות פרס ליברסון הפתוחה לחברים ומתקיימת מדי שנתיים.

המרכז למוזיקה ישראלית

איגוד הקומפוזיטורים הקים ומפעיל את מל"י – המרכז למוזיקה ישראלית, המתפקד כבית הוצאה לאור של כלל המלחינים החברים באיגוד. האיגוד פעיל בהוצאה לאור של תקליטורים של מוזיקה ישראלית, מפעל שהגיע לשיאו עם הפקתם של תשעת התקליטורים בסדרת "פסנתרין" המתעדים את המוזיקה הישראלית לפסנתר במשך המאה העשרים.
מי ורדים

מי ורדים (בפרסית: گلاب; גולב) הם תרחיף – תוצר לוואי של תהליך זיקוק עלי כותרת הוורד. מי הוורדים מהווים תחליף זול לשמן ורדים שמשמש את תעשיית הקוסמטיקה שמקורם במטבח הפרסי.
מי הוורדים ניחנים בארומה חזקה ומשמשים במזרח הרחוק ובמזרח התיכון כתבלין למאכל – בעיקר בקינוחים מתוקים כגון מעמול, מלבי, סחלב, פלודה, לאסי, רחת לוקום, גלידה מסטיק, גלידה פרסית, סוטלץ' (פודינג אורז טורקי), ועוד. מי הוורדים משמשים גם לצורכי דת בהינדואיזם ובאסלאם. במערב מי הוורדים משמשים בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה.
בישראל משווקים מי ורדים שבחלקם מייצור מקומי ובחלקם מיובאים בשווקים, בחנויות ייחודיות, בבתי הטבע והקוסמטיקה. בחנויות התבלינים ניתן להשיג מי ורדים מהולים במים או בתמצית מרוכזת יותר בדיוק כמו מי זהר.

במקורות היהודיים

מבחינת ההלכה היהודית, הרחת מי הוורדים חייבת בברכת "בורא מיני בשמים" ושימשו גם במנהגי אבלות בקהילות מסוימות כמו בציטוט הזה מהבן איש חי מבגדד.
...דזהו הטעם דנוהגין פה עירנו בגדאד יע"א שבתוך י"ב חודש מביאים יורשי הנפטר מי ורדים או שושנים או מיני עשבים שיש להם ריח טוב ואוחזים אותם ועומדים בפתח בית הכנסת כדי שיברכו (בורא מיני בשמים א.א) הנכנסין והיוצאים ...
— הבן איש חי מבגדד
המסע הארוך לאסיה

רקע ליחסים הבילטרליים

יגר הקדיש ארבעה פרקים ו-105 עמודים כהקדמה לפרקים הבאים, שיעסקו ביחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. בפרקים אלו יגר כותב על הדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות, "קשיים וקשרים ראשונים" (בפרק זה הוא מרחיב על יחסם של דוד בן-גוריון, אבא אבן וגולדה מאיר לאסיה), ועידת באנדונג והשלכותיה על מעמדה של ישראל באסיה ועל מסע משה שרת באסיה.

יחסים בילטרליים

משה יגר כלל בספר זה, בצורה מעמיקה ככל הניתן, את ההיסטוריה של היחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. לדוגמה, בספר זה מקיף יגר בצורה ניכרת את ההיסטוריה של יחסי ישראל-סין ב-50 עמודים. בספר הוא כותב על ההיסטוריה העשירה של ישראל עם מדינות שונות באסיה כדוגמת פקיסטן, הפיליפינים, סרי לנקה, נפאל, מלזיה, יפן, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. המונח "אסיה" מתייחס מבחינה גאוגרפית לכל האזור מחופי הים התיכון ועד יפן. בשימוש המעשי שהיה מקובל אז במשרד החוץ (שלפיו נהג יגר בכתיבת ספר זה) מתייחס המונח "אסיה" לכל המדינות מפקיסטן מזרחה.
מלקולם פורסיית'

חיים וקריירה

פורסיית' נולד בפיטרמריצבורג ולמד בקולג' של מריצבורג בדרום אפריקה. הוא למד נגינה בטרומבון, ניצוח והלחנה באוניברסיטת קייפטאון, וסיים את לימודיו שם בתואר BA במוזיקה בשנת 1963.
פורסיית' ניגן בטרומבון בתזמורת הסימפונית של קייפטאון במהלך לימודיו לתואר מוסמך, שאותו קיבל בשנת 1966, ובהמשך לדוקטורט במוזיקה, שאותו קיבל ב-1969. בשנת 1968 היגר לקנדה והצטרף להתזמורת הסימפונית של אדמונטון, שם ניגן בטרומבון בס במשך 11 שנים. הוא כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת אלברטה במשך 34 שנים. בשנת 1996 התמנה למלחין הבית ובמשרה זו נשאר עד לפרישתו בשנת 2002.
בשנת 1970 חיבר פורסיית את "רישומים מנאטאל" לתאגיד השידור הקנדי. בין יצירותיו האחרות קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת (1979), "סאגיטאריוס" (1975), ,Quinquefid" ‏ (1976), "אודה אפריקאית (סימפוניה מס' 3)" (1981) ו-Atayoskewin (סוויטה לתזמורת) (1984), שזכתה בפרס ג'ונו ליצירה הקלאסית של השנה לשנת 1987.

מוות

פורסיית מת ב-5 ביולי 2011, בן 74, מסרטן הלבלב
יחסי פיג'י–צרפת

היסטוריה

בשנת 1983 חתמו שתי המדינות על הסכם שקבע את הגבול הימי בין פיג'י לבין הטריטוריות הצרפתיות ואליס ופוטונה וקלדוניה החדשה.
בשנים 2000 ו-2006 גינתה צרפת את ההפיכות הצבאיות בפיג'י.

סיוע הומניטרי צרפתי

בשנת 2004 הייתה צרפת המדינה הזרה הראשונה שהציעה סיוע הומניטרי לפיג'י לאחר הסופות הקשות בה. היא שלחה מטוסים מוואליס, מפוטונה ומנומאה, קלדוניה החדשה אל הים כדי לאתר דייגים נעדרים. הסיוע הצרפתי בפיג'י כלל עזרה כלכלית לעניים ולאזרחים המתגוררים באזורים מבודדים.
מנהרות הגיר של חלם

מנהרות הגיר של חלם (פולנית Podziemia kredowe w Chełmie) הן מערכת של מנהרות באורך כולל של 15 קילומטרים, שנחפרה בקרקע הגיר של העיר חלם שבפולין. חפירת המנהרות החלה בימי הביניים לשם כריית גיר והופסקה במאה ה-19. כיום פתוח חלק ממערכת המנהרות לביקוריהם של תיירים.

תולדות המנהרות

המנהרות נוצרו בעקבות הרצון לנצל מרבצים עשירים של אבן גיר שהתגלו בקרקע שתחת העיר חלם. החל בימי הביניים נחפרו בורות ומנהרות תחת בנייני העיר ורבים מהם התחברו למרתפי הבתים. אבן הגיר שנכרתה נמכרה על ידי התושבים. בהמשך חוברו יחד מנהרות שניכרו בנפרד על ידי התושבים ויצרו מערכת תת-קרקעית של מעברים. אולמות רחבים תחת פני האדמה התהוו כתוצאה מחיבור בלתי מתוכנן מראש בין חללים שנכרו כל אחד בנפרד בתוך אבן הגיר. מקצתם נמצאים בעומק של 20 מטרים מתחת לפני הקרקע. המנהרות החלו לשמש את תושבי חלם גם כמקלטים.
במהלך המאה ה-19 הוחלט להפסיק את כריית אבן הגיר על מנת שלא לסכן את יציבות הבניינים בעיר. במשך שנים רבות לאחר מכן היו המנהרות סגורות. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם עלה הרעיון לנצל את המנהרות כאתר תיירות, בעקבות גילוי המנהרות מחדש במהלך בניית צנרת אספקת מים לעיר, אך הוא לא יצא לפועל: נתיב תיירות מתוכנן במנהרות באורך של כ-300 מטרים נהרס במהלך הכיבוש הגרמני של העיר במלחמת העולם השנייה. בתקופה זו גם ניסו יהודים מן העיר להסתתר במנהרות מפני רדיפות הנאצים אחריהם.
התקנת המנהרות לביקורי תיירים החלה בפועל בשנות ה-70: תקרת אחת המנהרות קרסה תחת לחץ משקלה של משאית שנסעה ברחובות העיר. בעקבות האירוע החלה חפירה ובדיקה של מערכת המנהרות, שבמהלכה התגלו פרוזדורים תת-קרקעיים רבים נוספים. עם זאת, מנהרות רבות לא נבדקו ונחקרו בשל מחסור במשאבים כספיים לכך וסכנה של התמוטטות. מנהרות נוספות במערכת המנהרות מתגלות כל העת, ועל פי הערכה מגיע אורכה הכולל ל-15 קילומטרים והיא משתרעת אף מעבר לתחומי העיר.

נתיב הסיור במנהרות

במהלך שנות ה-70 החלה הכשרה של נתיב ביקור במנהרות והוא נפתח לתיירים, אך סיום הגיבוש של הנתיב הנוכחי הסתיים רק ב-1985. נתיב זה מחבר שלוש מערכות של מנהרות מתחת לכיכר השוק הישנה של העיר. אורך נתיב הביקור הוא כשני קילומטרים והסיור בו אורך כ-50 דקות. במנהרות הכלולות בנתיב הסיור הותקנה תאורה חשמלית ונשמרת בהן טמפרטורה של 9 מעלות צלזיוס ולחות של 80%.
אורנגאוטן טפנולי

תיאור

אורנגאוטן טפנולי דומה לאורנגאוטן סומטרי יותר מאשר לאורנגאוטן בורנאי במבנה גוף ובצבע פרווה. עם זאת, שערותיו מקורזלות יותר, ראשו קטן יותר ופניו שטוחות יותר. ה"קריאה" של זכרי אורנגאוטן טפנולי היא בעלת תדר גבוה יותר מזו של האורנגאוטן הסומטרי, והיא ארוכה יותר ובעלת מספר פעימות גדול יותר מאשר זו של האורנגאוטן הבורנאי. התזונה של האורנגאוטן הטפנולי ייחודית לו - הוא ניזון בדרך כלל מזחלים ומאצטרובלים.

גילויו של המין וקביעתו כמין נפרד

אוכלוסייה מבודדת של אורנגאוטנים בדרום טפנולי דווחה לראשונה על ידי משלחת שעברה באזור בשנת 1997, אך אוכלוסייה זו לא הוכרה כמין נפרד (מהאורנגאוטן הסומטרי) באותה העת. האורנגאוטן הטפנולי הוכר כמין נפרד רק בשנת 2017, בעקבות מחקר פילוגנטי. המחקר אסף דגימות גנטיות מ-37 פרטים, וכן ביצע בדיקות מורפולוגיות עבור 33 פרטים בוגרים זכרים. מרכיב מרכזי של המחקר היה שלד של זכר בוגר אשר מת לאחר שנורה ונפצע על ידי תושבים מקומיים (שלד שנהפך כיום להולוטייפ  בעקבות ההכרה בו כמין נפרד). בחינת השלד הובילה למסקנה שישנם הבדלים ברורים במאפיינים הפיזיים בין השלד לבין הפרטים של אורנגאוטן סומטרי שנבחנו, במיוחד בהקשר של הגולגולת והשיניים. המחקר הגנטי הראה גם שהאוכלוסייה בדרום טפנולי צריכה להיחשב כמין נפרד, כיוון שמבחן בשיטת ניתוח גורמים ראשיים על שתי דגימות שנלקחו מאוכלוסייה ושתי דגימות של אורנגאוטנים סומטרים, הוכיח שהם שונים זה מזה באופן מובהק.

פילוגנטיקה

מחקרי השוואה גנטית הראו שהאורנגאוטנים הבורנאי והטפנולי התפצלו מהאורנגאוטן הסומטרי לפני כ-3.4 מיליון שנים. לאחר מכן התפצלו האורנגאוטן הבורנאי והאורנגאוטן הטפנולי לפני כ-674,000 שנים. עד אז יכלו האורנגאוטנים לעבור בין האיים בורנאו וסומטרה אשר היו מחוברים זה לזה על ידי גשרים יבשתיים בתקופות קרח בהן גובה הים היה נמוך יותר. עד להתפרצות טובה שהתרחשה לפני 75,000 שנים, היו האורנאוטנים הטפנולים והסומטרים במגע רציף אחד עם השני, וגם לאחריו הם המשיכו להיות בקשר שאינו סדיר עד לפני 20,000-10,000 שנים.

מצב שימור

עם רק כ-800 פרטים, המצויים כולם בשטח של כ-1,000 קמ"ר, האורנגאוטן הטפנולי הוא קוף האדם הנדיר ביותר. מצב זה הוביל לסיווגו המיידי כנתון בסכנת הכחדה קריטית, על אף שהוא טרם נבחן ביסודיות על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע. סכנות לקיומו של המין כוללות בירוא יערות, ציד, סכסוך עם תושבים מקומיים, סחר בבעלי חיים, ובאופן ספציפי פרויקט להקמת תחנת כוח הידרואלקטרית באמצע אזור המחיה שלהם. עקב האוכלוסייה הקטנה ושטח המחיה הקטן, סיכוי גבוה לזיווג בין קרובי משפחה הוא בעיה נוספת שעלולה לפגוע בסיכוייו של המין לשרוד.
היכל הצדק (נירנברג)

משפטי נירנברג

במבנה נערכו משפטי נירנברג, סדרה של 13 משפטים כנגד פושעי מלחמה נאצים, עם סיום מלחמת העולם השנייה משנת 1945 ועד שנת 1949. העיר והמבנה היו בשליטתה של ארצות הברית לאחר חלוקת גרמניה בין המעצמות. הבחירה במבנה זה התקבלה בשל שלמותו היחסית לאחר הפצצות בעלות הברית על גרמניה, המבנה היה גדול ומרווח כדי לקיים משפט בסדר גודל שכזה, וכן המתחם כלל בית כלא גדול. לבחירה בנירנברג הייתה גם משמעות סמלית, שכן היטלר הגדיר את העיר כבירת המפלגה, בה ערכו את מפגני הראווה השנתיים של המפלגה, וכן בעיר זו נוסחו חוקי הגזע הגרמנים בשנת 1935. 
המשפטים התקיימו באולם מספר 600, הממוקם בקומה השנייה של האגף המזרחי בהיכל הצדק. האולם עדיין בשימוש, בעיקר למשפטים על אשמה ברצח. כדי להרחיב את אולם המשפט הרסו את אחד הקירות ואיחדו את האולם עם חדר סמוך. כיום הקיר שוחזר ואולם המשפט קטן יותר מבעבר. בנוסף, סובבו את ספסל השופטים ב-90 מעלות כך שאינו ממוקם אל מול החלון, אלא עומד במקום בו היה דוכן העדים בעת המשפט.
משנת 2000, פתוח אולם מספר 600 לתיירים רק בסופי שבוע עקב המשפטים המתקיימים בו. בדצמבר 2008 היה בית המשפט סגור לציבור עקב עבודות בנייה ליצירת תערוכה קבועה בקומה שמעל לאולם. בנובמבר 2010 נפתח לציבור היכל הזיכרון למשפטי נירנברג כחלק מהמוזיאונים העירוניים של נירנברג.
יחסי ארצות הברית–המלדיביים

היסטוריה

ארצות הברית מקיימת יחסים ידידותיים עם הרפובליקה המלדיבית. שגריר ארצות הברית ומספר בעלי תפקידים בשגרירות שבסרי לנקה הם מיופי כוח אף למלדיביים ואף מארגנים בה ביקורים תקופתיים.
ארצות הברית תומכת בעצמאות המלדיביים ובשלמותה הטריטוריאלית, ואף אישרה בפומבי את התערבותה המיידית של הודו בשם ממשלת המלדיביים במהלך ניסיון ההפיכה בנובמבר 1988. גם ספינות חיל הים האמריקני עוגנות באופן קבוע במאלה בשנים האחרונות. המלדיביים תמכו גם הם בארצות הברית ובמאבקה נגד הטרור בשנים 2001-2002.
תרומות ארצות הברית לפיתוח כלכלי במלדיביים נעשו בעיקר באמצעות תוכניות הארגון הבינלאומי. בעקבות הצונאמי בדצמבר 2004, חתמו ארצות הברית ומלדיבים על הסכם סיוע דו צדדי בסך 8.6 מיליון דולר לסיוע ושיקום. 
סיוע זה יסייע בבנייה מחדש של נמלים, מערכות ביוב, מתקני ייצור חשמל ופיתוח יכולת ספיגת הסיוע במשרד האוצר. 
כ-10 אזרחים אמריקנים הם תושבי המלדיביים; כ-5,000 אמריקנים מבקרים במלדיביים מדי שנה. תחומי העיסוק אשר בארצות הברית כוללים תיירות, בנייה, ייצור בגדים ואביזרים חשמליים. 
יש מחסור בעובדים מקצועיים מיומנים, ויש לייבא את רוב העבודה התעשייתית מסרי לנקה או ממקומות אחרים.
מישל ג'ייסון היא שגרירת ארצות הברית למלדיביים הנוכחית. שגרירות ארצות הברית הרלוונטית ממקומת בקולומבו, סרי לנקה.
אהרן הלוי איזגור

אהרון הלוי אִיזְגוּר (ברוסית: А. С. Изгуръ; ט' באב תרל"ד, 23 ביולי 1874 – ?) היה סופר, עיתונאי ומורה יהודי רוסי.

תולדות חייו


איזגור נולד בקיץ תרל"ד (1874) בעיר ברזינו (בבלארוסית: Беразіно; בפולנית: Berezyna) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). כבר בגיל צעיר מאוד החל לעסוק בכתיבה ולחבר מאמרים. למד בישיבות שונות עד גיל שבע עשרה והיה בקי בתלמוד. מאוחר יותר למד על בוריין גם רוסית וגרמנית. בשנת תרנ"ג (1893) עבר לעיר קייב והיה למורה לעברית. שם הכיר את הסופרים משה אהרן שצקס ויצחק יעקב וייסברג, ובהשפעתם החל לפרסם מאמרים ב"המליץ", "הצפירה" ו"המאסף". התמחה בשפה העברית ובהוראתה, וכתב כמה ספרים בנושאי לימוד עברית ושיטות הוראה. כמו כן כתב חוברת הדרכה לבני בר מצווה (קייב תרע"ד).
בעיתון "המליץ" שימש גם ככתב לענייני מדע, ובין היתר תרגם בסוף שנת 1902 (לפי הלוח הגריגוריאני: תחילת 1902) מאמר בשם "מחלת הנפש" מאת הרופא א"ל גולדשטיין, שהופיע בהמשכים בארבעה גיליונות, בנושא יחסה של החברה אל האנשים שלקו במחלות נפש. לדבריו, "חוב קדוש מוטל עלינו גם להיטיב כפי יכלתנו חיי אנשים כאלה, אשר רבים מהם ישרים ותמימים, אוהבי עבודה ומביאי תועלת לחברת המין האנושי... ולבסוף נפלו בידי צרה... כלומר: היו למשוגעים".
בשנת 1898 הוציא בעיר נז'ין (ניז'ין) את הספר "שלוש תקופות בדברי הימים לבני ישראל", שהוא מהניסיונות המקוריים הראשונים לכתיבת תולדות עם ישראל במאה ה-19.
אחיו, יהודה ליב הלוי איזגור, תרגם מרוסית לעברית את ספרו של ‫גרגורי אלכסנדרוביץ' ‬מוֹצטֶט "היהודי" (ליק תר"ס).
פילו וסופי

עלילה

פילו וסופי הם שני חתולי זבל הגרים בפח אשפה גדול וירוק יחד עם איכסה התיקן. מדי פרק החברים נתקלים בבעיה המעוררת אצלם שאלות.
הסדרה מעודדת את הילדים לחשוב מחוץ לקופסה ולהפעיל את הדמיון בדרך לפתרונות. הסדרה מעוררת חשיבה ביקורתית וקבלה שהאמת אינה מוחלטת וכי לאנשים שונים חוויות שונות ודעות שונות, ובתוך כך מפתחת סובלנות וכבוד.
הבדלי האופי והגישות בין פילו לסופי מאפשרים לבחון קשת רחבה של מחשבות ורעיונות. סופי סקרנית, נמרצת, רציונלית מאוד וכמעט תמיד חותרת לגלות את התשובה, ואילו פילו עצלן, נהנתן ולעיתים אפילו לא אכפת לו מהשאלה הפילוסופית שעל הפרק. את איכסה לא מעניינות שאלות ותשובות אבל לו יש את חוכמת הרחוב שלו.
דרך עלילה סיפורית סיטקומית עוברות לצופה השאלות שהנושא הפילוסופי מעלה. אין כוונה ללמד או לפתור בעיות פילוסופיות דרך סיפורי הפרקים, אלא רק להעלות שאלות ותהיות ולהציע שפע של פתרונות יצירתיים. כמו בפילוסופיה, כל פרק אינו מסתיים בתשובה, כי אם בשאלה אשר תמשיך להדהד בראשו של הצופה.
ננס שחור

ננס שחור (באנגלית: Black dwarf) הוא סוג של כוכב היפותטי ביקום. זה צפוי להיות מצבו הסופי של ננס לבן, לאחר שהפסיק לפלוט קרינה (כלומר אינו פולט עוד אור וחום) עקב התקררות הדרגתית. ננס לבן עצמו מהווה את השארית של כוכב עם מסה התחלתית של עד 8 מסות שמש.
לא התגלו ולא צפויים להתגלות ננסים שחורים ביקום, משום שהזמן הדרוש ליצירתם כנראה גדול מגילו הנוכחי של היקום.

אפיון

גילוים של ננסים שחורים צפוי להיות קשה, גם אם הם אכן קיימים. לפי הגדרתם, ננסים שחורים הם גופים שאינם פולטים קרינה, כלומר הם נמצאים בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת הרקע הקוסמית, ועל כן גילוי ישיר שלהם בשיטות ספקטרוסקופיות בלתי אפשרי. גילוי ננס שחור יהיה אפשרי בעיקר על ידי השפעתו הכבידתית על בן הזוג שלו במערכת כפולה.
בנוסף על ננסים שחורים, קיימים ביקום מספר סוגי כוכבים שכמעט או בכלל אינם פולטים קרינה. ננסים חומים הם גופים דמויי כוכב שמסתם נמוכה מדי מהמסה הנחוצה ליצירת אנרגיה בעזרת היתוך גרעיני של מימן רגיל, אם כי הם מפיקים מעט אנרגיה בהיתוך מימן כבד. בניגוד לננסים שחורים (או לבנים) ננסים חומים אינם כוכבים מנוונים, מסתם נמוכה יותר וגם צפיפותם נמוכה.
כוכבי נייטרונים וחורים שחורים גם הם כוכבים שאינם פולטים קרינה בעצמם, וגם הם מהווים מצב סופי של חיי כוכב, אלא שמסתם גבוהה לפחות פי 10 (מעל גבול צ'נדראסקאר), ועל כן קל יותר לגלות אותם, הן בעזרת השפעתם הכבידתית על סביבתם, והן בעזרת פליטת קרינה מדיסקת הספיחה סביבם, אם זו קיימת.
חואקין צ'אפאפרייטה

ביוגרפיה

צ'אפאפרייטה היה איש נמוך קומה עם ראש גדול, ועורך דין עשיר, איש עסקים שבין השאר ייצג את ג'נרל אלקטריק ועוד חברות אמריקאיות בספרד. הוא החל את דרכו במפלגה הליברלית ונבחר לראשונה לפרלמנט בשנת 1901 מטעם מחוז ואיאדוליד. בשנת 1922 מונה לתפקיד שר העבודה. באוגוסט 1923, לאור כשלונות הצבא במרוקו, הוא תמך עם רוב השרים האחרים בנסיגה חלקית, על מנת לפנות משאבים לטובת טיפול בבעיות האזרחיות בספרד גופא. משלא נתקבלה דעתו, הוא התפטר מהממשלה ביחד עם עוד כמה שרים ב-31 באוגוסט 1923 והמהלך ההתקפי של הצבא אושר. דבר זה לא מנע מהמלך לאפשר למיגל ריברה להכריז על משטר צבאי כמה שבועות יותר מאוחר.
בבחירות של 1933 הוא נבחר לפרלמנט כרפובלקני בלתי מפלגתי. בשנת 1935 הוא כיהן ארבעה חודשים כשר האוצר, שנדרש לארגן תקציב, אל מול גרעון יחסית גדול. על מנת לעשות זאת, התקציב של צ'אפאפרייטה הציע קיצוץ במנגנון הממשלתי תוך השארת תוכניות סוציאליות ועבודות ציבוריות. צ'אפאפרייטה גם דאג למחזר את ההלוואות של המדינה לריבית יותר נמוכה. אולם תוכניתו ספגה ביקורת מצד השמאל ואנשי השירות הציבורי. ב-19 בספטמבר 1935, הנשיא אלקלה סאמורה ניצל התפטרות של שני שרים מהממשלה על מנת למשוך את הממשלה יותר למרכז ומינה את צ'אפאפרייטה לראשות הממשלה. כראש ממשלה הוא המשיך במאמציו להעביר את התקציב, אולם כאשר ב-9 בדצמבר השותפה הראשית לקואליציה, ה-CEDA, התנגדה לחלק מסעיפי התקציב, הוא החליט להתפטר, דבר שהוביל בסופו של דבר לבחירות המוקדמות של פברואר 1936. בקשות הנשיא שינסה להקים ממשלה חדשה נענו על ידו בשלילה. עם זאת, הוא המשיך כשר אוצר בממשלתו של מנואל פורטלה ולדרס וניסה לגבש חזית ימנית לבחירות הקרבות שתהווה משקל נגד לחזית העממית של השמאל.
לאחר הבחירות, צ'אפאפרייטה היה שותף לביקורת הקשה של הנשיא אלקלה סאמורה כנגד ממשלת השמאל של מנואל אסאניה, בין השאר, על שהיא אינה אוכפת את החוק כלפי התפרעויות של השמאל, על הטיה של תוצאות הבחירות ועל רצונה לקיים בחירות מקומיות כלליות בבת אחת בכל המחוזות בניגוד לחוקה. צ'אפאפרייטה ביקש מהנשיא סאמורה לפטר את ממשלת אסאניה לאור התנהלותה ואמר לו שהוא יוכל לסמוך על הצבא שיעמוד מאחוריו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית הוא פרש מהפוליטיקה.
בית הספר לפיקוד ימי

בית הספר לפיקוד ימי בישראל, הוא מוסד לימודי צבאי, המכשיר קציני ים לפיקוד בחיל הים וזרועותיו. 
בית הספר ממוקם בבסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה. לאחר סיום קורס חובלים, הקצינים הימיים מוצבים בכלי השייט השונים למשך תקופה משתנה בהתאם לתפקידם שנע בין שנה לשנה וחצי. בתקופה זו הקצינים ממלאים תפקידי פיקוד ראשוניים, נמצאים בתהליך הכשרה לפיקוד על מחלקות או ספינות בט"ש ולומדים לקראת התפקיד העתידי אליו הקצינים מיועדים.
לאחר תקופת הפיקוד הראשונית ולאחר מבחנים מקצועיים קפדניים ומסננים, מוצבים הקצינים בבית הספר לפיקוד ימי, המהווה מסגרת נפרדת מקורס חובלים ומטרתו להכשיר את הקצינים הצעירים לתפקידי פיקוד על מחלקות בצוללות/סטי"לים או פיקוד על כלי שיט בט"ש. ההכשרה מורכבת מתכנים מקצועיים ופיקודיים כאחד.
היינג נגור

ביוגרפיה

נגור למד רפואה, את התמחותו ברפואת נשים עשה בבירת קמבודיה פנום פן. בזמן שלטון ה"קמר רוז'" של העריץ פול פוט, סולק נגור מפנום פן ביחד עם עוד שני מיליון אזרחים והועבר למחנה ריכוז ביחד עם אשתו מאיי הויי שהייתה בחודשי הריון מתקדמים. עקב תנאי המחיה הקשים נפטרה אשתו של נגור בעת לידת התינוק. לאחר נפילת שלטון הקמר רוז' ב-1979 עבד נגור בתור רופא במחנה פליטים בתאילנד ומשם היגר לארצות הברית ב-1980, בה לא עסק ברפואה ואף לא נישא בשנית.

קריירה ציבורית

למרות שמעולם לא למד משחק לוהק נגור לתפקיד ראשי בדרמה הביוגרפית "דמעות של שתיקה" המבוססת על תקופת שלטון הקמר רוז' ומתארת את הטיהור האתני שבוצע בעם הקמבודי תחת שלטונו של הרודן פול פוט. בסרט גילם נגור את דמותו של פראן עוזרו הקמבודי של עיתונאי אמריקאי, כתב הניו-יורק טיימס, סידני סאנברג. במהלך הסרט מנסה פראן לשרוד במחנות הכפייה. על תפקידו הראשון בתור שחקן מקצועי זכה נגור בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובשני פרסי באפט"א.
לאור הצלחתו הקולנועית המפתיעה המשיך נגור לעבוד בתור שחקן קולנוע והופיע בסרטו המלחמתי של אוליבר סטון "שמיים וארץ", בסרט הופיע נגור בתור אביה של נערה וייטנאמית הנישאת לחייל האמריקאי סטיב באטלר (טומי לי ג'ונס).
ב-1988 כתב נגור ביוגרפיה על חייו האישיים "Haing Ngor: A Cambodian Odyssey", בה הוא מספר על חוויותיו האישיות תחת שלטון האימים של ה"קמר רוז'" 
בשנת 1996 בשנה האחרונה לחיו, הספיק נגור לשחק בדרמת הפשע "הכה אותי", בתפקיד בילי טאנגפט לצד ויליאם ה. מייסי.

מותו

בשנת 1996 נורה נגור למוות מחוץ לביתו שבצ'יינה טאון, לוס אנג'לס, נגור נקבר בפארק הזיכרון רוז הילס שבקליפורניה. לגבי זהות רוצחיו של נגור הועלות שלוש השערות אפשריות: הראשונה הייתה שנגור נרצח על ידי חברי כנופיית הרחוב "Oriental Lazy Boyz", לאחר מכן הועלתה האפשרות שנגור נורה למוות על ידי תומכים של תנועת קמר רוז', אך לאישום זה לא הועלה כל בסיס. התאוריה השלישית להירצחו של נגור הייתה שהוא נרצח בעת שוד שהסתבך, תאוריה זו הועלתה בטענה שהגנבים לא רוקנו את כיסיו של נגור ושבזירת הפשע התגלו 2900 דולרים במזומן. 
לבסוף שלושה אנשים נאשמו ברציחתו של היינג נגור: טאק סון טאן שנשלח ל-56 שנים בכלא, לנדרה לים שנשלח ל26 שנים וג'ייסון צ'אן שנשלח למאסר עולם ללא אפשרות שחרור. 
לזכרו של נגור הוקמה בשנת 1997 "קרן ד"ר היינג ס. נגור" שמטרתה לגייס כמה שיותר תרומות כדי לסייע למצוקתם של תושבי קמבודיה.