google/wiki40b huggingface dataset:
Glaucophyte

פיזיולוגיה

לגלאוקופיטים יש סוג מיוחד של כלורופלסטים הנקראים 'Cyanelles' או 'Cyanoplasts'. בניגוד לכלורופלסטים באורגניזמים אחרים, הם מוקפים פפטידוגליקן (הנמצא בדרך כלל רק בחידקים), מה שמאושש לדעת חוקרים את התאוריה שמקור הפלסטידים הוא באנדוסימביוזה של כחוליות. הגלאוקופיטים משתמשים כולם בתהליך הפוטוסינתזה בכלורופיל a. הגלאוקופיטים האדומיות והכחוליות, משתמשים כולם במבנה חלבוני ייחודי בשם פיקוביליזום (Phycobilisome) המגן מחשיפת-יתר לאור שמש. מנגנון זה אבד אצל הירוקיות ואצל צמחי היבשה. כמו באדומיות ולא כמו בירוקיות ובצמחים אחרים גם הגלאוקופיטים מאחסנים פחמן מקובע בציטוזול.
אצל הגלאוקופיטים הממברנה הפנימית (Cristae) של המיטוכונדריון שטוחה. למינים של הגלאוקופיטים שהם בעלי יכולת תנועה יש שני שוטונים בלתי שווים אשר מכוסים במבנה של מיקרו-צינוריות המזכיר שערות. מבנה דומה לזה נמצא בכמה מינים של אצות ירוקיות.
ביל שטיינר

ביוגרפיה

שטיינר התאמן במועדון הספורט גרמניה-אמריקה בברוקלין, ניו יורק בהדרכתו של מקס סילבר, לצדו המתחרה שלו אלוף מרתון בוסטון (1932) פאול דה ברוין.
במרתון בוסטון שנערך ב-19 באפריל 1932(גר') ושימש למבחנים האמריקאים בריצה זו לאולימפיאדת לוס אנג'לס סיים שטיינר במקום חמישי בתוצאה של 2:38:46 שעות ולא נכלל בנבחרת האמריקאית למשחקים. באליפות ארצות הברית בריצת 20 מייל (32.19 ק"מ) שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב.
בתחרות ריצת 26 מייל שנערכה ב-25 במרץ 1934 בג'מייקה, קווינס, ניו יורק קבע שטיינר שיא עולם חדש של 2:23:05 שעות. במרתון בוסטון שנערך ב-19 באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:40:29 שעות (גר'). באליפות איגוד האוניברסיטאות האמריקניות שנערכה בניו יורק ב-8 במאי הוא זכה במדליית זהב במרתון בפעם השנייה ב-3 שנים. באליפות ארצות הברית שנערכה בוושינגטון, באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:49:45 שעות.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שטיינר במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 33:46 דקות, אחרי י. הורביץ מדרום אפריקה (33:01:8 דקות) ולפני רינה מבר כוכבא אנגליה (34:05 דקות). לאחר המכביה בחר שלא לשוב עם המשלחת לארצות הברית, כמו חברו מרטין פיידן, אלא להישאר בישראל במטרה להשתקע ולהתחתן.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1942 סיים שטיינר במקום שביעי בתוצאה של 2:40:42 שעות. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה במקום חמישי בריצת מרתון.
באליפות ארצות הברית בריצת 30 ק"מ שנערכה בבולטימור, מרילנד באוקטובר 1946 זכה שטיינר במדליית זהב בתוצאה של 1:38:2 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1947 סיים שטיינר במקום 20 בתוצאה של 2:46:35 שעות. באליפות ארצות הברית שנערכה ביונקרס באותה שנה, אליפות אשר שימשה את המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון זכה שטיינר במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:43:49 שעות. באליפות ארצות הברית בריצת 30 ק"מ שנערכה בשיקגו, אילינוי באוקטובר אותה שנה הוא זכה בפעם השנייה ברציפות. 
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1948 הוא שטיינר במקום 16 בתוצאה של 2:50:52 שעות, במרתון בוסטון שנערך בשנת 1949 הוא סיים במקום 22 בתוצאה של 2:55:57 שעות ובמרתון בוסטון שנערך בשנת 1952 הוא סיים במקום 15 בתוצאה של 3:09:41 שעות.
בשנותיו האחרונות גר בלייקווד, ניו ג'רזי ושם נפטר בשנת 2000, בגיל 89.
God Lives Underwater (מיני-אלבום)

ביקורות

אומנם האלבום לא זכה לביקורות רבות, אך במעט הביקורות שעבר הוא קיבל בעיקר ביקורות בינוניות. אתר Allmusic העניק לאלבום שניים וחצי כוכבים מתוך החמישה האפשריים - ציון נמוך יחסית, בטענה: "שום דבר באלבום הוא לא הפתעה גדולה, אבל הוא בהחלט נקודת פתיחה טובה שדברים יכולים להתפתח ממנה".
גרוסולר

שימושים

השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כאבן חן. הסוג הנפוץ ביותר למטרה זו הוא ההסוניט בעל הגוון הכתום. הסוג המבוקש ביותר הוא הטסבוריט בעל הגוון הירוק. הסוג האטום אותו כורים בדרום אפריקה (המכונה "ירקן דרום אפריקני") משמש לעיתים לגילוף חפצי נוי. בנוסף, כל סוגי הגרוסולר הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים.

מקור ותפוצה

גרוסולר מופיע באבן גיר שעברה התמרה של מגע או התמרה אזורית יחד עם וזוביאניט, דיופסיד, וולאסטוניט וסקפוליט או בסלעים שעברו מטאסומטיזם של סידן. כמו כן ניתן למצוא גרוסולר בחלק מהשיסטים ובסרפטיניטים.
הגרוסולר הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות לדוגמה בהם מוצאים גרוסולר כוללים את הר סנט-אילר, ומכרה ג'פרי שבאזבסטוס (Asbestos) בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בשפך הנהר אחטראגדה באגן הנהר וילואי (Вилюй) שברפובליקת סאחה-יקוטיה שבסיביר שברוסיה (שם נתגלה המינרל לראשונה); בעמק אלה (Val D'Ala) בפיימונטה שבאיטליה; בצילרטל (Zillertal) שבאוסטריה; סמוך לטלמרקן (Telemarken) בנורווגיה; גבישים בודדים מושלמים מצוי בחצץ אבני החן בסרי לנקה; טסבוריט מצוי בגבעות מרלני (Merelani Hills), דרום מזרחית לארושה בטנזניה ובגבעות טאיטה (Taita Hills) סמוך לווי (Voi) בקניה; גבישים ורודים ולבנים מצויים במורלוס (Morelos) ואגם חאקו (Jaco) במדינת צ'יוואווה במקסיקו.
בישראל ניתן למצוא גרוסולר באזור מנחמיה. המינרל נוצר בהתמרה של מגע שבין הבזלת וחוואר הלשון, או בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה .
תחנת השאיבה ד. פ. ואודה

היסטוריה

תחנות השאיבה המונעות בקיטור הראשונות החלו לפעול בהולנד כבר ב-1825, ואלה החלו מחליפות את טחנות הרוח (ראו טחנות הרוח בקינדרדייק-אלסהאוט). בתחנות השאיבה החדשות שיוצרו בתחילה באנגליה הותקנו משאבות גלגל או צנטריפוגה, ובתחילת המאה ה-20 החל ייצורן גם בהולנד. השיא בבניית תחנות אלה היה בין 1870 ל-1885 ורק תחנות מעטות ניבנו לאחר שנת 1900. ההערכה היא כי במשך העשור הראשון של המאה ה-20 פעלו כ-700 תחנות שאיבה מונעות בקיטור ברחבי המדינה. ב-1904 הוקמה התחנה הראשונה שהונעה בדיזל וזמן קצר לאחר מכן הופיעו התחנות החשמליות הראשונות, והאחרונות מהוות את רובן של 1,600 התחנות הפעילות במדינה כיום.
בניית סכרים החלה בפריזלנד בשנת 1000 לערך, וב-1648 החלו הרשויות להקים רשת של תעלות ומאגרים ששימשו בתהליכי הניקוז. במשך מאות שנים אירעו בפרובינציה שטפונות באופן תדיר, וב-1825 הוצף שטח של למעלה מ-1,000 קמ"ר בפריזלנד. גם הסכרים בלמר שבדרום-מערב פריזלנד, בצד הפונה אל הזואידרזה (Zuiderzee, כיום אגם אייסל - IJsselmeer) נפרצו, אך הם שוקמו וחוזקו. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 חלו שיפורים במערך ההגנה מפני הים, והמים נוקזו אל מאגר לאוורזה (Lauwerszee) בדרום-מערבה של פריזלנד, ומשם אל הזאודרזה.
עם זאת, שטפון נוסף ב-1894 הוביל להקמת ועדה ממשלתית אשר הופקדה על מציאת פתרון חלופי לבעיית ההצפות, וזו החליטה על ייבושו של מאגר לאוורזיי. כחלק מתוכנית זו הוחלט על הקמת תחנת שאיבה בהספק של 1,575 כ"ס, והאדריכל היה המהנדס הראשי של רשות המים בפריזלנד, דירק פרדריק ואודה (Dirk Frederik Wouda) שעל שמו נקראת התחנה מאז 1947. הבנייה החלה בשנת 1916 והתחנה נחנכה ב-7 באוקטובר 1920. ב-1932 הסתיימה הקמת אפסלאודייק, הסכר הגדול שסגר את הזאודרזה והפך אותה לאגם אייסל. כתוצאה מכך ירד מפלס מי האגם באופן ששאיבתם שוב לא הייתה אפשרית.
מאז התחנה מופעלת במשך ימים ספורים בכל שנה, כמו בעת הסערות שפקדו את האזור בחודש ינואר 2007. ספיקת המים הרגילה של התחנה עומדת על 65 מ"ק לשנייה, הספיקה המרבית היא 70 מ"ק לשנייה. בין 1970 ל-1989 פעלה התחנה במשך 367 שעות בלבד בכל שנה בממוצע, ושאבה מים בהיקף של 84 מיליון מ"ק בשנה.

התחנה

התחנה ממוקמת בקצה הדרומי של תעלה מזינה שנחפרה ב-1915, ושדרכה הוזרמו מימי מאגר לאוורזה אל הזאודרזה. תעלה מזינה נוספת נחפרה בשנים 1936–1938 מזרחית לתחנה. ממערב לתחנה נחפרה בשנת 1951 תעלת שיט סכורה, המטפלת בתנועת האוניות מהאגם צפונה לכיוון חרונינגן.
התחנה עצמה בנויה מבית הדוודים, בית המנועים וארובה. סמוך ממערב לתחנה שוכנים ארבעה מיכלי נפט מודרניים ומאגר פחם פתוח ששוב אינו בשימוש. המבנים תעשייתיים ופונקציונאליים וכפי שהיה מקובל באדריכלות ההולנדית של תחילת המאה ה-20, הם אינם נושאים עיטורים או קישוטים.
המנועים שוכנים בבנין מלבני באורך של 62 מטר וברוחב של 15 מטר, וקצה גג הרעפים שלו נישא לגובה של 16.4 מטר. המדחסים ומהסננים שוכנים במרתף בגובה של 80 ס"מ מתחת לפני המים, ומעליהם האולם המרכזי ובו ארבעת המנועים ושמונה המשאבות הצנטריפוגליות. מצידו הצפוני של המבנה שמונה פתחים למים ברוחב של 6.42 מטר כל אחד, והמובילים את המים אל שמונה המשאבות. בצד הדרומי הפונה על האגם, ארבעה פתחים עם שערים היכולים להסגר בעת הצורך. שערים אלה היו בשימוש לפני שהזאודרזה נסכר וכאשר היה נתון עדיין למשטר של גאות ושפל.
בית הדוודים דומה לבנית המנועים, אך הוא קטן ממנו. אורכו 31 מטר ורוחבו 16 מטר, וממוקמים בו ארבעה דוודים. מאז 1967 הופסק השימוש בפחם והדוודים פועלים על נפט. הארובה נישאת לגובה של 55 מטר, וקוטרה 6.25 מטר בבסיסה ו-3 מטר בקצה העליון.
ג'אקומו אגוסטיני

ביוגרפיה

אגוסטיני נולד בלוברה, מחוז לומברדיה שבאיטליה. בעודו נער ניסה את כוחו במרוצים, אך אביו, שהיה תעשיין איטלקי עשיר, הפגין חוסר שביעות רצון מהעיסוק במרוצים. אגוסטיני החל את קריירת הרכיבה המקצועית בגיל 21 ב-1963. בשנה זו זכה בתואר אלוף איטליה בקטגוריית 175 סמ"ק כשרכב עבור חברת מוריני האיטלקית. הצלחתו אפשרה לו לעבור לקטגוריית ה-350 סמ"ק ולזכות בתואר אליפות איטליה בשנה העוקבת. במסגרת עונה זו הוא גם התחרה בסיבוב האיטלקי של עונת הגרנד פרי ב-350 וסיים במקום הרביעי. הוא הוחתם לקבוצת היצרן האיטלקי אם וי אגוסטה שבה רכב אלוף העולם באותה עת מייק היילווד.
מעברו של היילווד ב-1966 לקבוצת היצרן היפני הונדה הותירה את אגוסטיני כרוכב הבכיר בקבוצה וסללה את הדרך לרצף אליפויות שלא שוחזר מעולם בקטגוריית ה-500 הבכירה. הוא זכה עבור אם וי אוגוסטה בשבע אליפויות רצופות ב-500 וכמעט במקביל בעוד שבע רצופות ב-350. עונת 1967 הגיעה לסיום דרמטי כאשר אגוסטיני והיילווד זכו כל אחד בחמישה מרוצים לפני פתיחת המרוץ האחרון שבו הוכרעה האליפות לטובת אגוסטיני.
ב-1974 הודיע אגוסטיני על מעבר לקבוצת היצרן של ימאהה. היה זה צעד חריג באותה עת, כיוון שהיצרנים היפניים לא הצליחו עד אז לזכות באליפות ה-500. באותה שנה לא הצליח אגוסטיני להשיג את התואר בקטגוריית ה-500 סמ"ק, אך זכה ב-350. שנה לאחר מכן, זכה בתואר ראשון ליצרן יפני בקטגוריית ה-500. היה זה גם אופנוע שתי הפעימות הראשון שזכה בתואר זה.
ניצחונו האחרון של אגוסטיני היה ב-1976 בגרמניה. בעונה זו חזר לאם וי אוגוסטה אך לא זכה לאליפות נוספת. הוא פרש ממרוצי אופנועים בשנת 1977. החל מ-1978 ניסה כוחו במשך שלוש שנים במרוצי מכוניות אך לא זכה להצלחה. בשנת 2000 העניק ארגון ה-FIM לאגוסטיני את התואר "אגדת מרוצים".
מבט מגן עדן

עלילה

בשנת 1973 סוזי סלמון (סרשה רונן) החיה בפנסילבניה חולמת להיות צלמת מפורסמת. יום אחד ריי סינג, נער שסוזי מאוהבת בו, מזמין אותה לצאת איתו. בדרך חזרה לביתה היא פוגשת את ג'ורג' הארווי (סטנלי טוצ'י) שמשדל אותה לרדת למערה שהוא בנה לילדי השכונה. בהתחלה היא מסרבת אך לאחר שכנועים רבים היא מסכימה. כשהיא רוצה לעזוב הארווי מסרב לתת לה ללכת. היא מצליחה להימלט ממנו ולברוח לביתה. אך כשהיא מגיעה לשם היא מגלה שלמעשה היא לא באמת נמצאת בביתה והיא אף מעולם לא יצאה מהמערה אלא היא נמצאת במקום בין כדור הארץ לגן עדן. לאחר תקופה ממושכת שבה משפחתה של סוזי מתאבלת, אחותה, לינדסי (רוז מקייבר), חושדת בשכנם המוזר, מר הארווי. יום אחד היא נכנסת לביתו ומגלה ראיות המפלילות אותו ברצח אחותה. לאחר שמר הארווי מגלה שלינדסי הייתה בדירתו הוא בורח מהעיר. סוזי, אשר חלמה כל הזמן על אותו חלום של בית בתוך מגדלור, נכנסת אליו ומגלה שמי שרצח אותה, הוא רוצח סדרתי שרצח מספר ילדות בעבר, והקטנה שבהן הייתה רק בת 6.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות מעורבות עד שליליות. אך למרות זאת השחקנים סרשה רונן וסטנלי טוצ'י זכו לביקורות מהללות. טוצ'י אף היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט הכניס בארצות הברית כ-44,028,238 מיליון דולר וכ-49,507,108 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית מה שמסכם את הכנסותיו בכ-93,535,346.
אדולף לוס

חייו

נולד בברנו במוראביה (באותה עת תחת שלטון הקיסרות ההבסבורגית). לוס התפרסם בעיקר בזכות ספרו "קישוט ופשע" ("Ornament und Verbrechen") מ-1908, בו הוא התנגד נחרצות לסגנון הנאו-קלאסי הקישוטי שהיה נהוג עד תקופתו. את המילה פשע הוא בחר משום שלטענתו הזמן והמשאבים היקרים של אומנים ביצירת קישוטים לאדריכלות מתבזבזים ואינם תורמים דבר לחברה ולתרבותה. לטענתו חברה מתקדמת אינה זקוקה לקישוטיות היתר הזו.
ללוס הייתה השפעה ניכרת על האדריכלים שייסדו את תנועת המודרניזם באדריכלות ואת הסגנון הבינלאומי. השפעתו הייתה ניכרת על ולטר גרופיוס, לה-קורבוזיה ומיס ואן-דר-רוהה ובאדריכלות הארץ ישראלית על לאופולד קרקואר.
לוס היה אחד הבולטים בתנועת ה-זצסיון (בגרמנית: Sezessionsstil) האוסטרית, שיצאה נגד האקדמיה ונגד הארכיטקטורה המסורתית של וינה. תנועה זו הקימה את בית הססשן מול האקדמיה לאמנויות של וינה, בו יש ציורי קיר של גוסטב קלימט המבטאים את הסימפוניה התשיעית של בטהובן. לוס יצא בהמשך גם נגד חבריו לתנועה זו, כמו האדריכל הנודע אוטו וגנר, בטענה שקישוט חזית של בית הוא בבחינת פשע.
לוס נודע יותר כהוגה ופחות בזכות עבודותיו המעשיות כאדריכל. עם זאת, הוא תכנן מספר לא קטן של מבנים, עיקרם נמצאים בווינה, אוסטריה.
יוסף שופמן

ביוגרפיה

שופמן נולד ב-1903 בעיר ורשה שבפולין. למד בחדר מתוקן, בגימנסיה הרוסית ובגימנסיית "חינוך" בוורשה. בצעירותו עבד בבית חרושת לתמרוקים שבבעלות משפחתו ובנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ורשה והוסמך כעורך דין. משנת 1923 היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים הציונית "ירדניה". בשנים 1925–1926 שימש מנהל לשכת העיתונות בפולין של קרן קיימת לישראל, לאחר מכן יצא לצרפת ושימש בין 1926–1927 ככתב-קורספונדנט עבור העיתון היהודי בשפה הפולנית "נאש פשגלונד" (Nasz Przegląd).
בשובו לפולין הצטרף שופמן לשורות התנועה הרוויזיוניסטית, ובשנת 1930 נבחר לחבר מרכז התנועה. בשנת 1937 נבחר לכהן כיושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בפולין, ובשנת 1940 עלה לארץ ישראל, בה הוא ניהל את המפעל הראשון לתמרוקים, מפעל "עדיף", שאותו ניהל עם גיסו (בעלה של אחותו), ד"ר שמואל אריאל (זילברדיק).
שופמן שימש גם כמנהל חברת "אוריאלי" ועמד בראש הנהלת האוצר העממי. בשנת 1946 נבחר ליושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בארץ ישראל והיה מראשי הצה"ר בארץ ישראל. ביוני 1946 נעצר שופמן על ידי שלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1947 יצא בשליחות התנועה לדרום אפריקה.
בשנים 1955–1969 כיהן שופמן כחבר הכנסת, החל בכנסת השלישית ועד לתום הכנסת השישית. בשנים 1964–1966 כיהן במקביל גם כיושב ראש הנהלת תנועת החרות. לאחר תום כהונתו בכנסת, מונה שופמן לכהן כשגריר ישראל בוונצואלה, תפקיד בו שימש בשנים 1971–1974.
פרשת ויקרא

הפטרה

ברוב השנים הפשוטות, מפטירים בספר ישעיהו, מפרק מ"ג, פסוק כ"א עד פרק מ"ד, פסוק כ"ג (התימנים מסיימים בפסוק ו'), שם נוזף ישעיהו בעם על שלא הקריבו את הקורבנות:
עַם-זוּ יָצַרְתִּי לִי תְּהִלָּתִי יְסַפֵּרוּ. וְלֹא-אֹתִי קָרָאתָ יַעֲקֹב כִּי-יָגַעְתָּ בִּי יִשְׂרָאֵל. לֹא-הֵבֵיאתָ לִּי שֵׂה עֹלֹתֶיךָ וּזְבָחֶיךָ לֹא כִבַּדְתָּנִי לֹא הֶעֱבַדְתִּיךָ בְּמִנְחָה וְלֹא הוֹגַעְתִּיךָ בִּלְבוֹנָה. לֹא-קָנִיתָ לִּי בַכֶּסֶף קָנֶה וְחֵלֶב זְבָחֶיךָ לֹא הִרְוִיתָנִי אַךְ הֶעֱבַדְתַּנִי בְּחַטֹּאותֶיךָ הוֹגַעְתַּנִי בַּעֲו‍ֹנֹתֶיךָ. אָנֹכִי אָנֹכִי הוּא מֹחֶה פְשָׁעֶיךָ לְמַעֲנִי וְחַטֹּאתֶיךָ לֹא אֶזְכֹּר. הַזְכִּירֵנִי נִשָּׁפְטָה יָחַד סַפֵּר אַתָּה לְמַעַן תִּצְדָּק. אָבִיךָ הָרִאשׁוֹן חָטָא וּמְלִיצֶיךָ פָּשְׁעוּ בִי....
— ספר ישעיהו, פרק מ"ג, פסוקים כ"א-כ"ז
בשנים פשוטות מסוג הכז (18% מהשנים) קוראים את פרשת ויקרא בשבת ראש חודש ניסן, ואז קוראים איתה את פרשת החודש ומפטירים בהפטרה של פרשת החודש. בשנים מעוברות מסוג השג ויקרא נקראת עם הפטרתה הרגילה. בשאר השנים המעוברות (30% מכלל השנים), ויקרא נקראת בשבת זכור ומפטירים בה את הפטרת פרשת זכור.
תורת חב"ד לבני הישיבות

תורת חב"ד לבני הישיבות הוא ארגון שבסיסו בכפר חב"ד, הפועל במטרה להפיץ את תורת חסידות חב"ד, בעיקר בישיבות המזוהות עם הציונות הדתית, בעזרת שיעורים, התוועדויות, הוצאה לאור של עלונים ושל ספרים ועוד.

היסטוריה

הארגון הוקם בשנת תשס"א על ידי הרב משה שילת. בתחילת דרכו קיים הארגון בעיקר שיעורי תורה והתוועדויות בישיבות הסדר. משרדי הארגון ממוקמים במרכז צעירי אגודת חב"ד].
בחודש תמוז תשס"ח הקים הארגון את מרכז "נשמתא דאורייתא" בשכונת קריית משה בירושלים, הכולל ספריה וחדרי שיעורים לעילוי נשמת חללי הפיגוע בישיבת מרכז הרב.

אלבומי צמאה

ב-2015 התחיל הארגון להוציא סדרת אלבומים של ניגוני חב"ד בשם ״צמאה״. האלבומים מופקים על ידי המוזיקאי נאור כרמי. בביצוע הניגונים משתתפים זמרים ואמנים ידועים, דתיים וחילונים, בהם: רמי קלינשטיין, אברהם פריד, אהוד בנאי, אביתר בנאי, ברי סחרוף ואחרים. עד 2017 יצאו לאור ארבעה אלבומים. שלושת הראשונים הגיעו למעמד של אלבום פלטינה.

אירועי י"ט בכסלו - יריד החסידות ומופעי צמאה


בשנים תשס"ה-תשס"ח ארגן הארגון התוועדות מרכזית לכל בני הישיבות בי"ט בכסלו בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד בתשס"ח נערכו 130 התוועדויות בישראל, שבהן השתתפו כ-10,000 בני ישיבות.
משנת תשס"ט מתקיים אירוע מרכזי במרכז הקונגרסים בירושלים, שהפך עם השנים ל'שבוע החסידות', המוקדש לתורת החסידות. בשבוע זה מתקיימים כנסים והתוועדויות לגברים ולנשים, בהשתתפות הרב יואל כהן, הרב יהושע שפירא, הרב שבתי סלבטיצקי, הרב מיכי יוספי, הרב יצחק גינזבורג, הרבנית ימימה מזרחי ועוד.
החל משנת תשע"א מתקיימת במקום גם מכירת ספרים בתחום החסידות, הכוללים סוגות שונות: אבות החסידות, החסידות לענפיה, חסידות חב"ד, הגות חסידית, סיפורת חסידית וספרי ילדים, במחירים אטרקטיביים לציבור. בשנת תשע"ז נמכרו במהלך ימי המכירות קרוב ל-500,000 ספרים, משתתפים ביריד הספרים בעיקר יהודים דתיים וחרדים.
החל משנת תשע"ד מתקיימות במסגרת האירועים כעשר הופעות מוזיקליות בשם 'צמאה', ונוטלים בהן חלק האמנים המשתתפים באלבומי צמאה. בשנת תשע"ו עמד מספר המשתתפים על כ-60,000, בתשע"ז כ-70,000 איש ובתשע"ט שוב כ-60 אלף

לב לדעת ותוכנית לבנות

בשנת תשע"א יסד הארגון תוכנית רב שנתית ללימוד עצמי בתורת חסידות חב"ד בשם לב לדעת. התוכנית מיועדת לאברכים ולבחורים מכל המגזרים. יחידות הלימוד נערכו על ידי צוות בראשות הרב יואל כהן. התוכנית כוללת מבחנים, ומי שעוברים אותם בהצלחה מקבלים מלגות ושוברי קנייה. בתוכנית מופעלת רשת כוללי ערב לאברכים, ללימוד חסידות בעיון. את הפעילות מנהל הרב מאיר אליאני.
במקביל מתקיימת תוכנית לימוד שנתית עבור בנות מכללות ואולפנות בשם "מעיינותייךְ". בתוכנית שני מסלולים: לימוד ספר התניא, והמועדים בחסידות. מתקיימים ערבי עיון בנושא. את הפעילות מנהלת חיה וולס.

מגזינים

החל משנת תשס"ד מוציא הארגון ארבע פעמים בשנה מגזין לבני הישיבות הציוניות בשם מעיינותיך - למחשבת חב"ד. לציבור החרדי מוציא הארגון החל משנת תשע"ו ארבע פעמים בשנה את המגזין אור וחיות.
פורט דימנש

פורט דימנש (בצרפתית: Fort Dimanche) הוא שמו של בית סוהר השוכן בעיר לה סלין ליד פורט-או-פרנס, בירת האיטי, הכלא ידוע לשמצה בשל כליאת מתנגדיו של הרודן פרנסואה דובליה בתקופת שלטונו והתנאים הקשים מהם סבלו. המקום הוכרז שאתר הנצחה ב- 1987 (16 שנים לאחר פטירתו של דובליה).
בית הסוהר הוקם במקור על ידי הצרפתים אשר שלטו בהאיטי ב-1804 אך בניית המתחם לא הושלמה, כאשר האמריקאים כבשו את האיטי בשנת 1915 ( הם הפכו את המבנה החלקי לבסיס צבאי. המבנה שימש לכליאת מתנגדים פוליטיים לפני עלייתו של דובליה לשלטון ב-1957 אך כשזה עלה לשלטון כליאה והתעללות במתנגדי השלטון הפכה לתכליתו העיקרית.
המקום, אשר כונה "האושוויץ של האיטי" נודע בסיפוריי הזוועה וההתעללויות שהאסירים בו חוו, כגון רציחות שיטתיות, צמצום במים ומזון וצפיפות בלתי נסבלת שגרמה לאסירים לישון במשמרות ותנאיי הגיינה בלתי אנושיים.
בשנת 1991 חדל המבנה מלהתקיים כבית סוהר.
דניס אליבק

קריירת מועדונים

אליבק החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת פארול קונסטנצה ב-2008. אחרי עונת בכורה מרשימה, בה כבש 2 שערים ב-18 משחקים, עשה דניס צעד גדול לקידום הקריירה כאשר חתם במועדון הפאר האיטלקי אינטר מילאנו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-21 בנובמבר 2010, כאשר נכנס כמחליף במקום ג'ונתן ביאביאני בדקה ה-68, במשחק ההפסד 2:1 לקבוצת קייבו ורונה. בהמשך העונה, ירד לקבוצת המילואים של אינטר, והרשים בממוצעיו כאשר כבש 8 שערים ב-9 הופעות. ב-24 באוגוסט 2011, אליבק הושאל למשך עונה, למועדון הבלגי מכלן. אחרי שכבש שער בלבד, ב-11 הופעות ליגה, שב דניס למועדונו האיטלקי, וזמן קצר אחרי כן הושאל שוב לעונה אחת, 2012-2013, למועדון הרומני ויטורול קונסטנצה. בתום העונה שיפר את ממוצעיו, כאשר כבש 5 שערים ב-23 הופעות ליגה. במהלך 2013, הושאל שוב לתקופה קצרה לקבוצת בולוניה, במדיה שותף במשחק ליגה אחד בלבד. אחרי תקופת ההשאלות הארוכה, וצבירת 2 משחקי ליגה בלבד במדי אינטר, שב דניס לרומניה, שעה שחתם בקבוצת אסטרה ג'יורג'יו ב-2014.

קריירה בינלאומית

דניס זומן מספר פעמים לסגל נבחרת רומניה, שבהן לא שותף בפועל. את משחק הבכורה שלו בנבחרת ערך לבסוף ב-11 באוקטובר 2015, במשחק מול איי פארו במסגרת מוקדמות יורו 2016. למשחק נכנס כמחליף במקום בוגדן סטאנקו בדקה ה-90. אליבק נמנה עם סגל הנבחרת הרומנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
אווה (רוסיה)

היסטוריה

היישוב הוקם על ידי פועלי ענף העץ בשנת 1923 על הגדה של נהר אווה (רו'). הפועלים הגיעו מכפרים סמוכים. כשנה לאחר מכן נבנה מבנה ראשון אשר שימש כמשרד. ב-1927 נבנתה מסילת רכבת אשר חיברה את אווה עם איז'בסק.
ברנגרו

גאוגרפיה

ברנגרו הוא פרוור זעיר המצוי צפון-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני. מצפון הוא גובל במילרס פוינט, מצפון מזרח ברוקס, ומדרום ומערב במפרץ ג'קסון.

היסטוריה

ברנגרו הוכרז רק בשנת 2006, ובכך הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני. הוא נקרא על שמה של ילידת אוסטרליה ברנגרו, שלה נרשם תפקיד חשוב בתקופת ההתיישבות האירופאית המוקדמת. השם נבחר בתחרות ציבורית, בה זכה נייג'ל דאו, שבחר להקדיש את הפרוור על שם אבוריג'ינית - וזאת בניגוד לכל הפרוורים המקיפים אותו, שזכו לשמות אנגליים לזכר ולכבוד דוכסים, נסיכים ומושלים. אזור ברנגרו הוא למעשה מזח גדול בלבד, שהיה בעבר חלק ממילרס פוינט. בשנות השפל הכלכלי הגדול במאה ה-20 נקרא מזח זה "המייל הרעב", שכן בו עמדו מאות עובדים בתקווה שייבחרו לעבודת כפיים בהעמסת הספינות. אלו שנבחרו זכו לארוחה חמה, ואלו שנותרו על המזח רעבו.

תרבות

ברנגרו הוא אתר מתאים לאירועים ציבוריים גדולים, והוא שימש בין השאר לארח את יום הנוער העולמי 2008 (World Youth Day 2008), עם יותר מ-150,000 משתתפים בעצרת, כמו גם קונצרטים ואירועי תרבות לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. עיריית סידני תבצע בעתיד הקרוב (נכון ל-2010) מערך שיפוצים מקיף באזור, שיכלול פירוק סופי של בנייני המזח, שתילת פארק ועיצוב של הנמל. מועד תחילת העבודות אמור להיות 2011, וחנוכת הפארק העתיד להיבנות אמורה להיות ב-2014. פרויקט השיפוץ יהיה בדגש על הסביבה, עם מתקני מיחזור מים, מיחזור אשפה וללא זיהום אוויר.
זא'ן-פרדריק פליפו, הרוזן ממורפה

חייו

מורפה נולד בורסאי, בן לז'רום דה פונשרטרן (Jerôme de Pontchartrain), מזכיר הימיה וחצר המלוכה בצרפת. מורפה החל למלא תפקידים בחצר המלוכה בורסאי במלאת לו שבע עשרה וב-16 באוגוסט 1723 החל למלא את תפקיד שר הימיה, תפקיד בו החזיק עד 23 באפריל 1749. למרות שהיה באופיו פוחז וקל דעת, התעניין מורפה ברצינות בענייני מדע וניסה לעשות שימוש בטובי המוחות בצרפת בתחום המדע כדי לפתור בעיות בתחום הניווט ובניית האוניות. 
הוא פוטר ממשרתו בשנת 1749 והוגלה מפריז בעקבות אפיגרמה שפרסם נגד מאדאם דה פומפדור. עשרים וחמש שנים אחרי כן, עם עלייתו של לואי השישה עשר מלך צרפת לשלטון בשנת 1774, הפך לשר וליועצו הראשי (ראש הממשלה) של לואי, משרה בה החזיק עד שנת 1781. הוא העניק לטורגו את משרת שר הכלכלה, הכספים והתעשייה בצרפת, הציב את למואניון-מלשרבה בתפקיד האחראי על חצר המלוכה ומינה את ורז'אן לשר החוץ. 
בתחילת הקריירה החדשה שלו הפגין חולשה כאשר בתגובה לתביעת הציבור השיב על כנם את הפרלמנט שפיזר מופיו, ובכך העניק בחזרה סמכות ליריב המרכזי של הכוח המלכותי. צעד זה, והתערבותו לטובת המושבות האמריקניות בהתקוממותן כנגד השלטון הבריטי היו מן הצעדים שפילסו את הדרך למהפכה הצרפתית. 
מתוך קנאה בקרבה שבין לואי השישה עשר לטורגו רקח מורפה קנוניה נגד האחרון וסילקו ממשרתו בשנת 1776. אחרי שישה חודשים של אי-סדר מינה למשרה את נקר ובשנת 1781 נטש אף אותו. הוא מת זמן לא רב אחרי כן, ב-21 בנובמבר 1781.
קורנל נוישלוס

קריירה

את התואר באדריכלות קיבל מאוניברסיטה הטכנולוגית בציריך. בהמשך קיבל תואר דוקטור למדעי הרוח והיסטוריה באוניברסיטה למדעים של בודפשט, שם היה, בין היתר סטודנט של גיולה פסטיינר (מבקר אומנות, היסטוריון של האומנות וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים). הוא נסע להשתלם בפריז ועבד במשרדו של אמיל בוזווילוולד, אדריכל בסגנון נאו-גותי, שם השתתף בשיקום ובשחזור של טירות צרפתיות. משנת 1893 הועסק במשרד האדריכלות הממלכתי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון. בשנת 1897 פתח משרד משלו.
הוא שירת לאורך כל מלחמת העולם הראשונה כמפקד פלוגה (מילואים) של הגדוד הרביעי בחיל הרגלים האוסטרו-הונגרי באורדיאה וזכה באותות הצטיינות רבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה (משנת 1921) היה מורה להנדסת מבנים באקדמיית לודוביקה (, המוסד שהעניק את ההשכלה הגבוהה לקציני הצבא ההונגרי בהונגריה לפני 1945). אחרי 1924 היה לו משרד משותף עם לאיוש דיינש (אדריכל יהודי ידוע בעצמו שנרצח בשנת 1944 על ידי אנשי צלב החץ). קורנל נוישלוס עבד גם כארכאולוג. בנוסף לתפקידיו הציבוריים הרבים, הוא היה נשיא האגודה ההונגרית לארכיטקטורה (1914-1912) ועוד. לאחר מותו הוקם לזכרו פרס אמנות, והונפקה מדליית ארד נוישלוס-קניסלי.
יחד עם לימודיו האוניברסיטאיים בילה שבע שנים בשווייץ, צרפת ואיטליה. אשתו, לואיזה קניסלי, עברה להונגריה משווייץ. במשפחת נוישלוס היו הרבה קבלני בניין שהמשמעותיים שבהם היו אודון נוישלוס ומרסל, שבנו את רוב תערוכת המילניום. אביו, מיקשה נוישלוס, היה יצרן הפרקטים, וגיסו אישטוואן תומאן היה מורה לפסנתר. ילדים: קונראד ופטר. צאצאיו גרים בגואטמלה, פוארטו ריקו, ספרד וארצות הברית.
עמוס ינון

פרופסור עמוס ינון (נולד ב-1953) הוא מנהל האגף לרפואה פנימית בבית חולים "שערי צדק", ירושלים.

ביוגרפיה

ינון נולד בישראל בשנת 1953 להורים ילידי הולנד. הוריו היו ניצולי שואה, שלאחריה עלו ארצה. כעבור שנה ירדו הוריו מן הארץ מסיבות בריאותיות והתיישבו שוב בהולנד. הוא גדל בהולנד באווירה ציונית מסורתית, ובהיותו בגיל שמונה עשרה עלה לישראל והחל את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית. כעבור מספר שנים כל משפחתו עלתה ארצה בעקבותיו. בישראל נישא והקים משפחה. 
שירת בצה"ל, ובמסגרת זו מילא מספר תפקידים, כשהאחרון בהם היה פיקוד על מרפאת מחנה שנלר. 
התמחה ברפואה פנימית ב"שערי צדק", ולאחר מכן במחלות זיהומיות באוניברסיטת רוצ'סטר בארצות הברית, ולאחר שובו ניהל את היחידה למחלות זיהומיות בבית החולים "שערי צדק" בירושלים במשך ארבע עשרה שנים, והחל משנת 2006 הוא משמש כמנהל האגף לרפואה פנימית. הוא מומחה לטיפול ומניעה של מחלות זיהומיות הנרכשות בבתי חולים ולשימוש מושכל באנטיביוטיקה.
עמוס קבע את מגוריו בקיבוץ קלי"ה ומשמש כרופא המקום. לאחר חזרתו בתשובה תרם ספר תורה לבית הכנסת שיסד בקיבוץ.
נשוי לתמר, בעלת תואר שלישי בכימיה מהאוניברסיטה העברית, אב לשניים.