google/wiki40b huggingface dataset:
ג'סי וואה

ביוגרפיה

וואה נולד בברקלי, קליפורניה ב-6 במאי 1974. בתחילת שנות ה-90, הוא למד בקולג' העירוני של לוס אנג'לס, בקולג' העירוני של פסדינה, בקולג' של מזרח לוס אנג'לס ובקולג' העירוני של סן פרנסיסקו. בתקופה הזו, וואה החל לעבוד בצורה המשלבת תקשורת ואומנות. הסרט הקצר שלו, El Angel, שצולם בשיטות של סרט אילם ישן, מתעד את תחילתה, נקודת השיא והמוות של העיר לוס אנג'לס, ועוסק באופן בו תאוות הבצע משחיתה את האמנות ואת יחסי המסחר; הסרט הוצג בפסטיבל LA Freewaves החמישי בשנת 1997 (שנערך במוזיאון לאומנות מודרנית בלוס אנג'לס). לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו בשנת 2000, ולאחר ששהה תקופה באירופה, וואה חזר לארצות הברית. וואה השתתף בתערוכת עבודות התואר השני באומנות של אוניברסיטת ברייטון בשנת 2015.
נעשה שימוש בסרטים הקצרים של וואה ובעבודות הפיזיות שלו במספר תוכניות חינוכיות. הוא יצר מנסרות (פריזמות) אומנותיות שהופיעו כתוכן חינוכי בסדרת הטלוויזיה התיעודית Rocket Science של ה-BBC בשנת 2009. בשנת 2012, סרטון וידאו שהוא צילם ביערות האמזונאס הוצג בפרק הראשון של התוכנית Access 360° World Heritage של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. אחד הציורים שלו, עיבוד מחדש לציור של מרטין ג'ונסון הד, הופיע בכריכת הספר The Rise and Fall of the Trevor Whitney Gallery של הסופרת לורן ראב.

סגנון קונספטואלי

וואה משתמש במונח הלטיני "פולכריזם" (pulchrism, בו נעשה שימוש במגזין הבריטי The Athenaeum מהמאה ה-19 וביומנים של הכלכלן ג'ון ברטון) כדי לתאר את עבודותיו; הוא מגדיר את המונח כתאוריה אומנותית המציבה כאידיאל את היופי כמטרתה של האומנות. פולכריזם, כפי שוואה מתאר אותו, מתנגש עם תנועת ה-stuckism המאדירה את הכיעור, שלפי טענה של וואה היא חלק מהמודרניזם.
בעיית יוספוס

בעיית יוספוס היא חידה בקומבינטוריקה שלה גרסאות אחדות. החידה קרויה על שמו של יוספוס פלביוס (יוסף בן מתתיהו), שעל-פי המסופר בגרסת פסאודו-הגסיפוס (התרגום הלטיני לספרו של יוספוס) לספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים" היה, בזכות פתרון חידה זו, אחד משני הניצולים היחידים מבין 41 לוחמים יהודיים שנלכדו במערה על ידי הרומאים. חבריו בחרו להתאבד ולא ליפול בשבי, ולכן הסתדרו במעגל, כך שכל לוחם שלישי במעגל יתאבד, עד למות כולם. יוספוס פלאוויוס לא התלהב מהרעיון שנגזר עליו למות, ולכן חישב היכן במעגל עליו לעמוד כך שיהיה האחרון ברשימה (31).
בימי הביניים עלתה גרסה אחרת של החידה, שמופיעה בספר החידות של קלוד באשה, והוצגה קודם לכן על ידי ניקולו טרטליה: בספינה נמצאים 15 "טובים" ו-15 "רעים", ועקב סופה יש להשליך 15 נוסעים לים. יש לסדר את 30 הנוסעים במעגל, כך שאם שולפים כל אדם תשיעי מהמעגל ומשליכים אותו לים, יינצלו חייהם של כל הנוסעים ה"טובים".
על-פי האגדה פתר רבי אברהם אבן עזרא חידה זו, ובכך הציל את חייו וחיי תלמידיו. 
גרסה נוספת: לאיכר עשיר היו 30 ילדים, 15 מתוכם מאשתו הראשונה, שנפטרה, ו-15 מאשתו השנייה. האשה השנייה רצתה שבנה הבכור יירש את הנחלה, ולכן פנתה לבעלה בהצעה לסדר את 30 הילדים במעגל, להתחיל בספירה מאחד מהם, ולהוציא מהמעגל כל ילד תשיעי, עד שישאר רק ילד אחד, והוא יהיה היורש. זמן מה לאחר התחלת התהליך האיכר שם לב שכל 14 הילדים שהוצאו עד לאותו שלב הם ילדיה של אשתו הראשונה. הוא שם לב שהבא בתור לצאת הוא הילד האחרון מאשתו הראשונה, ולכן עצר את התהליך והציע שיהפכו את כיוון הספירה, החל מאותו ילד. האשה, שנדרשה להחלטה מהירה, העריכה שההסתברות לבחירת יורש שהוא פרי בטנה הוא 15 ל-16, ולכן קיבלה את ההצעה. מי נבחר להיות היורש?
הנוסח הכללי של בעיה זו הוא: n אנשים עומדים במעגל, ונתון מספר טבעי m < n. מתחילים עם אדם כלשהו במעגל, ומוציאים מהמעגל כל אדם m. תהליך זה נמשך עד להשארת k אנשים. כאשר k=1 (כלומר התהליך נמשך עד שנותר אדם אחד בלבד) סדר ההוצאות של האנשים נותן את תמורת יוספוס (Josephus permutation), ויש לחשב תמורה זו. דוגמה: במעגל שבעה אנשים, ומוציאים כל אדם שלישי. סדר ההוצאה הוא, משמאל לימין: {3,6,2,7,5,1,4}.  
הבעיה התגלגלה גם לפתחם של העוסקים במדעי המחשב, כדוגמה לאלגוריתם, לפתרון הנאיבי יש סיבוכיות זמן ריצה ליניארית, אך ישנם אלגוריתמים הפותרים זאת בזמני ריצה נמוכים יותר.
גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 32)

גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (בלטינית: Gnaeus Domitius Ahenobarbus;‏ 2 לפנה"ס - 40 לספירה) היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 32 לספירה, התפרסם כאביו הביולוגי של נירון קיסר.

ביוגרפיה

הוא היה בנם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה. היו לו שתי אחיות גדולות שנקראו דומיטיה הזקנה ודומיטיה לפידה הצעירה. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. סווטוניוס כותב שהוא השתתף במסע המלחמה של גאיוס קיסר אל האימפריה הפרתית בשנת 2 לפנה"ס, ולפיכך יש להרחיק עד לידתו לאזור שנת 20 לפנה"ס. עם זאת, יש רמזים לכך שסווטוניוס טעה, וכי הוא השתתף למעשה במסע המלחמה של גרמאניקוס יוליוס קלאודיאנוס קיסר בשנת 17 לספירה. כך או כך, הוא סולק משירותו במזרח עקב כך שפעם רצח עבד משוחרר שלו, שסירב לשתות לשוכרה ככל שהורה עליו.
באופן כללי הוא נודע כאדם רע מעללים. פעם הוא דרס למוות במרכבתו בכוונה תחילה ילד, ופעם אחרת הפיל את עינו של פרש רומאי שהעליב אותו באמצע הפורום. כשהיה פראיטור, שלל את הפרסים שזכו בהם הנהגים במרוצי המרכבות, וכשהתלוננו עליו על כך, חוקק חוק שקבע שהפרסים יינתנו מכאן ולהבא מיד לאחר הזכייה. בשנת 28 הוא נישא לאגריפינה הצעירה, נכדתו של הקיסר טיבריוס ואחותו (וייתכן שאף המאהבת) של הקיסר קליגולה. טקיטוס כותב שטיבריוס בחר בו בעיקר בגלל ייחוסו. היא ילדה לו בשנת 37 בן אחד בשם לוקיוס דומיטיוס אהנוברבוס, לימים נירון קיסר. מסופר כי דומיטיוס אהנובארבוס העיד כששמע שנולד לו בן כי "ממנו ומאגריפינה לא יוכל להיוולד אלא תועבה ואסון לעולם", דבר שהפך לנכון בהתחשב בשלטונו ההרסני של נירון. אגריפינה הציעה לאחיה קליגולה להעניק לילד שם. כבוד זה יכול היה לסמל כי הילד עתיד להיות יורש לדודו, אך קליגולה, בתור בדיחה, הציע לקרוא לילד "קלאודיוס", על שם דודו קלאודיוס, שנחשב לשוטה החצר. אגריפינה לא הסכימה לקרוא לילד בשם זה.
בשנת 32 לספירה הוא נבחר כקונסול. הוא הואשם בגילוי עריות עם אחותו דומיטיה לפידה, ובניאוף, אולם ניצל מההאשמות אלו עקב חילופי השלטון שבאו עם מותו של טיבריוס בשנת 37. בשנת 39 הואשמה אשתו אגריפינה בקשירת קשר לרצוח את אחיה קליגולה והוגלתה מרומא. הוא מת בשנת 40 בפרגי שבאיטליה. הוא הוריש לבנו בן השלוש כשליש מרכושו. בשנת 41 הורשתה אגריפינה לחזור לרומא, ונישאה לגאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס, ומאוחר יותר לקלאודיוס.
קרל אלכסנדר, נסיך לורן

ביוגרפיה

קרל אלכסנדר נולד ב-12 בדצמבר 1712 בלינוויל, ללאופולד, דוכס לורן ואשתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, והיה אחיו הצעיר של מי שנודע בעתיד כפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעלה של מריה תרזה. 
בצעירותו למד שפות זרות והצטיין בהנדסה ומדע המדינה, לאחר מכן התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במלחמת הירושה הפולנית. ב-7 בינואר 1744 הוא התחתן עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ואחותה של מריה תרזה. לאחר מכן הוא עקר לבריסל, ומונה למושל ארצות השפלה הדרומיות שהיו אז תחת שלטון אוסטריה. 
בפחילת מלחמת הירושה האוסטרית פיקד קרל אלכסנדר על כוחות אוסטריים שנלחמו בכוחות הצרפתים והבווארים שחצו את הריין ופלשו לאוסטריה. עם פרוץ מלחמת שבע השנים נבחר קרל אלכסנדר על ידי הקיסרית לפקד על הצבא האוסטרי. בתחילה המלחמה נראתה מבטיחה לאוסטריה שצבאה וצבא בעלות בריתה היה גדול בהרבה מזה של יריבתה פרוסיה, אולם ב-1757 החלו האוסטרים לנחול מפלות בעקבות כך פיטרה הקיסרית את קרל אלכסנדר ומינתה במקומו את לאופולד יוזף פון דאון.
קרל אלכסנדר נפטר ב-4 ביולי 1780, וקברו נמצא בבריסל.
נוטינגהאם

תיירות

הודות לאגדה רובין הוד מבקרים בעיר תיירים רבים כדי לראות אתרים המוזכרים בסיפור, בהם טירת נוטינגהאם ויער שרווד. מערות מרשימות ממוקמות מתחת לטירת נוטינגהאם ומושכות אליהן מטיילים מקומיים וזרים המגיעים לעיר. בעיר נמצאת אוניברסיטת נוטינגהאם  החמישית בגודלה בבריטניה. בקרבת מקום מצוי ביתו של הלורד ביירון. גם הסופר ד.ה. לורנס גדל בעיר ומונצח בה.

חברה

נוטינגהאם ממוקמת במזרח המידלנדס, אחד האזורים העניים ביותר בבריטניה כיום ולשעבר אזור מכרות. העיר מוכת אבטלה. נכון ל-2010 כשליש מתושבי העיר מובטלים ויש בה האחוז הגבוה ביותר באירופה של אמהות בגיל העשרה לחייהן. העיר גם סובלת ממכת אלימות קשה ולכן זכתה לכינוי "Shottingham" (מלשון ירי), אם כי בשנים האחרונות חל בה שיפור קל.

דת

הדת העיקרית בעיר היא הנצרות, דתה הרשמית של הממלכה המאוחדת. בעיר ישנם מסגדים הודות לגל הגירה גדול ממדינות מוסלמיות, בעיקר פקיסטן ומדינות צפון אפריקה, המשרתים את הקהילה המוסלמית בעיר. בעיר חיים גם מיעוטים סיקים, הינדים ודאואיסטים. בעיר ישנם שני בתי כנסת המשרתים את הקהילה היהודית הקטנה. ברחוב לויד בשכונת שרווד פועל בית כנסת פרוגרסיבי, וברחוב שייקספיר עומד בית כנסת אורתודוקסי. בעיר קיים גם בית חב"ד.

ענפים אחרים

קבוצת הקריקט של המחוז, "מועדון הקריקט של מחוז נוטינגהאמשייר", משחקת ב"טרנט ברידג'", אצטדיונה הביתי הממוקם בנוטינגהאם.
בעיר יש מרכז טניס גדול, קבוצת ראגבי, אולם להחלקה על הקרח ומתקני ספורט רבים נוספים.
רוברט משוידובדזה

קריירה

בנובמבר 2012, משוידובדזה זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי צ'ינגדאו. בשנת 2013 הוא זכה בשתי מדליות ארד בגראנד פרי סמסון וגראנד סלאם באקו. בדצמבר 2016 משוידובדזה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח באיפון את אמרטובשין דאשדווה המונגולי בקרב על המדליה. באוקטובר 2017 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את פליפה קיטדאי הברזילאי.
באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, זכה משוידובדזה במדליית זהב. בסיבוב הראשון הוא ניצח את מקסים קילמאו הבלארוסי, בשמינית הגמר הוא ניצח את ברנרד אזינוביץ' הקרואטי וברבע הגמר הוא ניצח את אורחן ספארוב האזרי. בחצי הגמר משוידובדזה ניצח את לוקהומי צ'קהוימיאני הגיאורגי ובגמר גבר על יאניסלב גרצ'ב הבולגרי.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, משוידובדזה זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג לאחר שניצח 5 מתוך 6 קרבות. משוידובדזה התחיל בסיבוב השני בו ניצח את מוחמד ג'ומיר אודין רוני מבנגלדש. בסיבוב השלישי הוא ניצח בניקוד ווזארי את לוקה מקיידזה הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את מורטיז פלאפקי הגרמני וברבע הגמר הוא ניצח את לי הא-רים הקוריאני. בחצי הגמר משוידובדזה ניצח באיפון את אמירן פאפינשווילי הגיאורגי ובגמר הפסיד לנאוהיסה טקאטו היפני.
בדצמבר 2018, הוא זכה במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגואנגג'ואו. בשמינית הגמר הוא ניצח בניקוד ווזארי את לוחום צ'חווימיאני הגיאורגי, ברבע הגמר הוא ניצח את אריק טקאבטקה הברזילאי בזמן ניקוד זהב ובחצי הגמר הוא גבר ילדוס סמטוב הקזחי בזכות עונשים. בגמר משוידובדזה התמודד מול אמירן פאפינאשווילי הגיאורגי ולאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב, הוא הצליח לבצע תרגיל טאני-אוטושי מוצלח שזיכה אותו בניקוד ווזארי וניצחון.
There's Got to Be a Way

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארי עצמה שגם הלחינה את השיר ביחד עם ריס ווייק. ווייק גם הפיק את השיר ביחד נרדה מייקל וולדן. מריה כתבה עם ווייק מספר שירים במהלך פברואר של 1990 אך בסופו של דבר רק השיר הזה מצא את עצמו באלבום. 
מבחינה לירית השיר הוא שיר חברתי פוליטי אשר מתעסק בנושאים של עוני, גזענות ומלחמה. ואילו מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&B ופופ.

ביקורת

עם יציאת האלבום השיר קיבל ביקורות מעורבות, המבקרים שיבחו את השירה של קארי בשיר אז העבירו ביקורת על כך שהייתה פוליטית מדי. לשיר יצא קליפ אשר מתעסק בעוולות חברתיות אך בסופו של דבר מראה את כל האנשים מתאחדים אחד עם השני, עוזרים זה לזה ורוקדים ביחד. 
אף על פי שהשיר יצא בבריטניה הוא לא זכה להצלחה במדינה והגיע למקום ה-54 בלבד.
תוספתן

אטימולוגיה

שמו של התוספתן בעברית הוא תרגום כפשוטו של השם הלטיני "אפנדיקס", שניתן לאיבר זה בשל מקומו כ"נספח" בקצה של המעיים.

התוספתן בבעלי החיים השונים ובהם האדם

התוספתן גדול במידה ניכרת אצל בעלי חיים שתזונתם עשירה בתאית (לדוגמה: אוכלי עשב), בהם הוא משמש לעיכול התאית באמצעות חיידקים המפרישים אנזימים לפירוקהּ. בשל כך, משוער כי אצל אבותיו הקדמונים של המין האנושי שימש התוספתן לפירוק רב סוכרים (כמו התאית). בעבר היה נהוג לחשוב שעם התפתחות האדם השתנתה תזונתו והובילה לכך שהתוספתן הפך לשריד אבולוציוני, כלומר מבנה או תהליך שאיבד את רוב או כל תפקידיו, בדומה לעור ברווז.
בשנת 2007, ויליאם פרקר, רנדי בולינגר ועמיתיו מאוניברסיטת דיוק הציעו כי התוספתן משמש כמקלט לחיידקים שימושיים כאשר מחלה קוטלת את אוכלוסיית החיידקים משאר חלקי המעיים. הצעה זו מתבססת על הבנה שהביאה בתחילת שנות ה -2000 כיצד המערכת החיסונית תומכת בצמיחה של חיידקי מעיים מועילים, בשילוב עם תכונות ידועות רבות של התוספתן, כולל המבנה שלו, מיקומו בדיוק מתחת למעבר של מזון וחיידקים במעי הגס, והקשר שלו עם כמויות עצומות של רקמות חיסון. מחקרים שבוצעו בבית החולים של אוניברסיטת וינתרופ הראו כי אנשים ללא תוספתן היו בעלי סיכון פגיעה של פי ארבעה מחיידקי Clostridium difficile. התוספתן, אם כן, עשוי לשמש "מקלט" לחיידקים מועילים. מאגר זה של חיידקים יכול לשמש כדי לאכלס מחדש את חלקי המעיים במערכת העיכול לאחר התקף של דיזנטריה או כולרה או כדי להגביר אוכלוסיית החיידקים בעקבות מחלת גסטרואינטסטינלית קלה יותר.
האפנדקטומיה, ניתוח לטיפול בדלקת התוספתן, הוא אחד הטיפולים הכירורגים השכיחים בעולם. הדלקת גורמת לחולשה, לבחילות ולכאבי בטן עזים בבטן הימנית התחתונה. הכאבים עלולים להתבטא בהתחלה גם כלחץ בבטן העליונה, ולאט לאט לרדת לכיוון הבטן התחתונה. הטיפול הוא הסרת התוספתן בניתוח, אחרת התוספתן עלול להינקב, דבר העלול לגרום לזיהומים קשים ולסכנת חיים, עקב התפזרות התכולה הדלקתית בחלל הבטן.
יהודה טולידאנו

ביוגרפיה

נולד במקנס בשנת 1780 (ה'תק"מ) לרב מאיר טולידאנו שנמנה עם רבני העיר. בצעירותו למד אצל סבו, הרב משה טולידאנו, מחבר הספר "מלאכת הקדש", ואצל הרב יצחק בן אסקירא. כשבגר נישא לבת דודתו, חנה.
הרב טולידאנו היה סופר פורה, ומגיל צעיר החל לחבר ספרים בתחומים שונים. הודות לאוסף הגדול של כתבי היד והספרים הנדירים שהחזיק בביתו, הצליח לשמר חלק גדול מהם בעזרת העלאתם על הכתב בספריו, ולהצילם מאבדון.
נודע בעירו כגדול וכבקיא בתורה.
לא הרבה ידוע על חייו. לפי כתביו, סבל רוב חייו ממחלות ומצרות שונות, אחת מהן בשנת ה'תקע"ה, שבה נפטרו בנו ואשתו.
מועד פטירתו לא ידוע במדויק, וההשערה היא שחי עד לשנת 1840 (ה'ת"ר) לערך.
נתן אנגלנדר

ביוגרפיה

נתן אנגלנדר נולד וגדל בקהילה יהודית אורתודוקסית בווסט המפסטד שבלונג איילנד במדינת ניו יורק. למד בתיכון העברי של מחוז נסאו, והמשיך ללימודים באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובאוניברסיטת איווה. באמצע שנות ה-90 התגורר במשך חמש שנים בישראל. מתגורר בברוקלין ובמדיסון ומלמד ספרות יפה במכללת האנטר של אוניברסיטת העיר ניו יורק.
בשנת 1999 יצא לאור ספרו "For the Relief of Unbearable Urges", ובו תשעה סיפורים קצרים. בעקבות פרסום הספר זכה אנגלנדר במלגת גוגנהיים. ארבעה מסיפוריו הקצרים נכללו באנתולוגיות השנתיות "The Best American Short Stories".
בשנת 2000 זכה בפרס פֵּא"ן/מלמוד להצטיינות באמנות הסיפור הקצר. בשנת 2012 זכה בפרס פרנק אוקונור לסיפור קצר, על ספרו "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק".
אנגלנדר נמנה עם מתרגמיו לאנגלית של ספרו של אתגר קרת, "פתאום דפיקה בדלת".
XM25

XM25 CDTE (ראשי תיבות של: Counter Defilade Target Engagement - מערכת לטיפול במטרות ממוגנות. נקרא גם Punisher, תרגום "מעניש", או Individual Semiautomatic Air Burst System) הוא מטול רימונים אמריקאי בתצורת בולפאפ, שפותח מקו הייצור של XM29. הוא נוסה מבצעית במלחמה באפגניסטן ב-2010 ותוכנן להיכנס לשימוש מבצעי בסוף 2015, אולם אתגרים טכנולוגיים וקיצוצים בתקציב דחו את תאריך היעד לתחילת 2017.
מטול ה-XM25 נועד לתת פתרון למצב שבו נדרש לפגוע במטרה המסתתרת מאחורי מחסה, באמצעות רימון מטול המפזר רסס. הפגיעה במטרה מתבססת על פיצוץ רימון המטול בעודו בשלב המעוף, באמצעות מרעום השהייה, לפני שפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה או בעצם אחר בסביבתה.

עקרון הפעולה

עקרון הפעולה של המטול מתבסס ראשית על הפעלת מד טווח לייזר (המובנה בגוף כוונת המטול), לצורך מדידה מדויקת של הטווח בין היורה לבין המטרה. לאחר מכן, מתוך ידיעת הטווח ומהירות הלוע של רימון המטול, מחשבת מערכת המטול את זמן המעוף הצפוי של הרימון, מרגע שיגורו ועד להגעתו לקרבת המטרה. לאחר מכן, מערכת המטול מכוונת את מרעום ההשהיה של הרימון המיועד לשיגור בהתאם לזמן שחישבה. כאשר היורה לוחץ על ההדק, רימון המטול נורה ומרעום ההשהיה שלו מתחיל לספר לאחור. כאשר מרעום ההשהיה מתאפס הוא יוזם את פיצוץ הרימון.
לאחר שהשתמש במד טווח הלייזר כדי למדוד את הטווח למטרה, היורה מסיט מעט את המטול כך שרימון המטול לא יפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה, אלא יחלוף בסמוך אליו ויתפוצץ באוויר לאחר שעבר את המחסה. כך הרסס שיווצר בפיצוץ הרימון יפגע במטרה המסתתרת.
עקרון פעולה זה מאפשר לפגוע בחייל אויב המסתתר בתוך חדר שבקירו יש חלון או דלת פתוחים או בחייל אויב המסתתר מאחורי קפל קרקע או פינת מבנה.
מלבד היותה כבדה יותר, יקרה יותר, חשופה יותר לתקלות (בהשוואה למטול רימונים רגיל, כדוגמת מטול רימונים M-203) ומצריכה סוללות, החיסרון בעקרון פעולת מטול ה-XM25 הוא שלאחר מדידת הטווח למטרה לפני הירי, אסור ליורה או למטרה לשנות מיקום משום שזה יביא לשינוי הטווח ביניהם ויחייב מדידה חדשה. בנוסף לכך, מערכת מדידת הטווח באמצעות לייזר מתקשה לפעול בתנאי אובך או אבק. מאחר שהמערכת מיועדת לשימוש על ידי חייל חי"ר, שככול הנראה ירה במצב כריעה או שכיבה על האדמה, הרי שסביר שתנאי אבק ישפיעו על יכולתה של מערכת מדידת הטווח לפעול כראוי (זאת בניגוד, לדוגמה, למערכת מדידת טווח באמצעות לייזר הפועלת מעל גבי כלי טיס).
ניסים משעל

ביוגרפיה

משעל נולד בעיראק ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שנה. במשך שמונה שנים התגוררו במעברת תלפיות. למד בבית הספר "ענף החיים" שבירושלים. את לימודיו התיכוניים עשה בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, וקורס מ"כים חי"ר. בין היתר לחם, כאיש מילואים, במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1977 החל לעבוד ככתב לענייני מפלגות בטלוויזיה הישראלית. משעל סיקר את מערכות הבחירות לכנסת התשיעית (1977), הבחירות לכנסת העשירית (1981) והבחירות לכנסת האחת עשרה (1984). בשנת 1984 ערך והפיק את תוכנית האקטואליה "מוקד". בעת "פרשת אלבין", פורסם כי משעל וישראל סגל קיבלו מאלבין מניות בשווי 40,000 דולר, היועץ המשפטי יוסף חריש קבע כי אין במעשיהם משום עבירה פלילית.
בשנים 1986–1989 שימש כתב בוושינגטון וסיקר את האירועים המדיניים, יחסי ישראל-ארצות הברית, הבחירות לנשיאות ארצות הברית שבהן נבחר ג'ורג' הרברט ווקר בוש, פרשת אירנגייט ומעורבותה של ישראל בפרשה, וסיקור פרשת ג'ונתן פולארד. בשנת 1989 חזר לישראל והתמנה למשך שנה למנהל הטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1990 פרש משעל מהערוץ הראשון והיה מראשי מנהלת ההקמה של ערוץ 2. משעל הנחה עימותים טלוויזיוניים בין יצחק שמיר ליצחק רבין, ובין בנימין נתניהו ליצחק מרדכי.
בשנת 1995 חזר לערוץ הראשון ושימש כתב מדיני. בתקופה זו סיקר נושאים מדיניים וידיעות בלעדיות כגון חשיפת המגעים החשאיים בין יצחק רבין לבין הנשיא הסורי חאפז אל-אסד, היחסים הדיפלומטיים עם ארצות הברית, היישום של הסכמי אוסלו, רצח יצחק רבין, ממשלת ישראל העשרים ושש בראשותו של שמעון פרס שהוקמה לאחר הרצח ועוד.
משעל חזר לערוץ השני ב-1997, ערך והגיש את התוכנית "משעל חם" בערוץ 2, ולמשך שנה את התוכנית "פופוליטיקה". בתוכניות הללו משעל אירח אישים שהופיעו בכותרות הדיווחים התקשורתיים באותו שבוע, ודן איתם בנושאי אקטואליה שונים, חשיפות, כתבות שטח וסקרים. שידורי התוכנית "משעל חם" התחדשו בדצמבר 2008 לקראת הבחירות לכנסת ה-18. עונה נוספת של משעל חם עלתה לשידור באוקטובר 2012. זכור בה הראיון עם נפתלי בנט בו דובר על יחסו של בנט לסירוב פקודה.
ב-2016 מונה בנו, אריאל משעל, למנכ"ל המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
ניסים משעל שידר במשך שנים את התוכנית היומית "משעל על הבוקר" ברדיו ללא הפסקה מדי יום ב-09:00. במאי 2018 עבר משידור תוכנית יומית לשידור תוכנית שבועית ביום שישי באותה התחנה.
משעל הוא אחיו של המזרחן פרופ' שאול משעל.
ניסים משעל מתגורר ברמת גן. ב-2012 נישא לאיימי קורמן (גרושתו של הזמר בני רוזנבאום).
All Your Fault Tour

רקע

ב-24 בינואר 2017, הודיעה רקסה ברשתות החברתיות כי תצא לסיבוב הופעות ראשון, ובמערכה הראשונה שלו יתארח דניאל סקיי. היא אף כתבה כמה שורות שבהן היא פנתה אל קהל מעריציה, ואמרה כי היא תבוא למדינות שונות.
פרנץ ראדמאכר

קורות חייו

פרנץ ראדמכר נולד בנוישטרליץ למשפחה מהמעמד הבינוני. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים וה-1933 הצטרף למפלגה הנאצית ובהמשך לאס אה ובהמשך לאס אס. ב-1937 הועבר לתפקיד אזרחי במשרד החוץ הגרמני וב-1940 מונה לראש המחלקה היהודית במשרד. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוביל ראדמאכר את מהלכי יישום תוכנית מדגסקר לפתרון "הבעיה היהודית" על ידי גירוש יהודי אירופה למדגסקר. לאחר כישלון הקרב על בריטניה ירדה התוכנית מן הפרק. לאחר הפלישה ליוגוסלביה נשלח ראמאכר לבלגרד ועסק בייעוץ לשלטונות הכיבוש במציאת פתרונות להשמדת יהודי סרביה. ב-18 באוקטובר 1941 הגיע לעיר על מנת לעמוד מקרוב על ביצוע חיסול הגברים הכלואים במחנה הריכוז טופובסקה שופה. ראדמאכר ציין בדיווחיו שנדרש להשאיר בחיים 500 גברים לצורך הקמת מחנה הריכוז סיימישטה. ב-29 במאי 1942 לאחר חיסול הכלואים בטופובסקה שופה וסיימישטה, דיווח ראדמאכר כי הבעיה היהודית בסרביה היא כבר מינורית ונותר רק לסיים את הטיפול המשפטי בנכסי היהודים.
בספטמבר 1942 עסק ראדמאכר בסוגיית שילוח יהודי בולגריה אל מחנות ההשמדה ופנה לשר החוץ יואכים פון ריבנטרופ בבקשה להאיץ את המהלכים ליישום תוכניות הגירוש. ריבנטרופ השיב שיש להמתין עם המהלך משום שהרייך הגרמני עוד לא ערוך לקלוט במחנות את יהודי בולגריה. בהמשך היה שותף לגיבוש ויישום הפתרון הסופי ברחבי הבלקן ושימש ציר מקשר בין המדור לענייניי יהודים בבמשרד הראשי לביטחון הרייך לבין נציגויות גרמניה הנאצית במדינות אירופה השונות, ובכלל זה במדינת קרואטיה העצמאית ובבולגריה גם בסוגיית השמדת יהודי מקדוניה. כן ניהל מגעים בסוגיית מעמדם של יהודי סלובקיה שמתגוררים בשטחים הכבושים מחוץ לצ'כוסלובקיה.
ב-1943 הועבר מתפקידו. לאחר סיום המלחמה, בנובמבר 1945 נעצר ראדמאכר על ידי הצבא הבריטי והובא למשפט. הוא הואשם בשותפות לרצח 1,300 מיהודי סרביה. ב-1953 עלה בידו להימלט מגרמניה לסוריה. הוא הורשע בהיעדרו ונדון לשלוש שנים וחמישה חודשי מאסר. במהלך שהותו בסוריה ניסו שירותי המודיעין הישראליים להתחקות אחריו באמצעות המרגל אלי כהן שאף נפגש עם ראדמאכר. ישנם מקורות הטוענים כי כהן ביקש לחסל את ראדמאכר, אך נענה בשלילה על ידי מפעיליו. בשלהי 1966 שב לגרמניה מיוזמתו בשל בריאותו הלקויה. הוא נעצר, הועמד לדין והורשע שוב. ראדמאכר הגיש ערעור על ההחלטה וב-1971 הורה בית משפט פדרלי על עריכת משפט חוזר. פרנץ ראדמאכר נפטר ב-1973 בטרם החל המשפט החוזר.
לניניזם

לניניזם (או "מרקסיזם-לניניזם") היא אידאולוגיה שנוצרה מפיתוח האידאולוגיה המרקסיסטית על ידי ולדימיר איליץ' לנין, מנהיגה הראשון של ברית המועצות. אידאולוגיה זו דוגלת בשוויון כלכלי, חיסול המעמדות וביטול הבעלות הפרטית על אמצעי הייצור. באידאולוגיה הלניניסטית מפותחים ומודגשים שני עקרונות מרכזיים: הדיקטטורה של הפרולטריון כאמצעי לבניית המהלך ההיסטורי המוביל לקומוניזם, והדגש על האפשרות של מעטים לעשות מהפכה שאחריה יוקמו גופים גדולים יותר כמו וועד מרכזי שינהיג את המפלגה.
לנין האמין כי על מנת לחולל מהפכה יש ליצור מפלגה של מהפכנים מקצועיים, שייבחרו להיות פעילים במסגרת מפלגה קומוניסטית. בניגוד מסוים לגישה שהוצגה בתאוריה המרקסיסטית, לנין טען שהקפיטליזם ייפול בחוליה החלשה שלו, אותה ראה ברוסיה הצארית, ויישם את עקרונות הסוציאליזם במדינה בה התקיים שלטון מלוכני ורובו של העם עסק בחקלאות ולא כפועלים. לנין פעל לפיתוח התודעה המעמדית של החקלאים והפרולטרים ולגרום למהפכה סוציאליסטית. לכן, לנין דגל בהקמתה של מפלגה מרקסיסטית שתשמש חיל-חלוץ שתוביל למהפכה של העם ולמענו. 
כמו כן, לנין האמין בעיקרון הצנטרליזם הדמוקרטי, אשר גורס בדמוקרטיה בתוך המפלגה הבולשיביקית, הזכות להתבטא ולהתווכח בחופשיות בתוך המפלגה, אך אחדות בפעולות מחוץ.
לאחר עלייתה לשלטון של מפלגה מרקסיסטית שתוביל מהפכה עבור ההמון, יגיע שלב בו תעורר המפלגה את העם לרעיונות המרקסיסטיים עד שלבסוף תוותר המפלגה על מעמדה על מנת להגשים את הקומוניזם, וזה דבר, שע"פ הלניניזם הצריך מהפכנים מקצוענים, שמומחים בביצוע ויישום מהפכות ורעיונות מהפכניים.
הלניניזם הוביל את הפלג הבולשביקי במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברוסיה בראשותו של לנין.
שמה של האידאולוגיה הלניניסטית לא נודעה בשם זה בתקופת שלטונו של לנין. האידאולוגיה נקראה בשם זה (ואף יותר בשם "מרקסיזם-לניניזם") על ידי תלמידיו של לנין. לאחר עלייתו של סטלין נקראה האידאולוגיה (בתוספת הגיגיו של סטלין) בשם "מרקסיזם-לניניזם-סטליניזם".
רוברטו קרלוס

חיים אישיים

קרלוס הוא אב לתשעה ילדים. שלושה ילדים מאשתו הראשונה, שני ילדים מאשתו הנוכחית, ועוד ארבעה ילדים מקשרים זוגיים קודמים.
בדצמבר 2004 קרלוס קיבל אזרחות ספרדית מבלי שויתר על אזרחותו הברזילאית.
איונים

האיונים (ביוונית: Ἴωνες) היו אחת משלוש הקבוצות האתניות שהרכיבו את העם ההלני.
לפי האגדה, האיונים היו צאצאיו של יון, בנו של קסותוס, ונכדו של הלנוס (האב הקדמון האגדתי של כל ההלנים, ששני בניו האחרים היו איולוס ודורוס).
למושג "איוני" היו שני מובנים ביוון העתיקה. במובן הצר, איוני היה מי שדובר את הניב האיוני, בעיקר ביישובים הממוקמים על איים בים האגאי, אך גם ביישובים בחוף המערבי של אנטוליה, באזור שקיבל את השם איוניה (לשם היגרו איונים דרך אתונה לאחר שגורשו מאדמתם, בחצי האי פלופונסוס, בעת הפלישה הדורית). במובן הרחב יותר, האיונים היו כל מי שדיבר בניב האיוני, בניב האטי או כל דיאלקט השייך למה שקרוי יוונית מזרחית.
שתי הקבוצות האתניות האחרות ביוון העתיקה היו הדורים והאיולים. האיונים חיו לחופי הים האגאי ועל רוב האיים בו. האיולים שכנו בבויאוטיה, לסבוס ובכמה איים לחוף אנטוליה. לעומתם, את הדורים, שהיוו את הקבוצה האתנית הגדולה מבין ההלנים, ניתן היה למצוא במקדוניה, פלופונסוס, כרתים, רודוס ובשישייה הדורית.
אוכלוסייה איונית גדולה נמצאה בתראקיה, והעיר הצרפתית מארסיי הוקמה על ידי מהגרים מהעיר פוקאיה שבאיוניה.
בובי ליץ'

בובי ליץ' (באנגלית: Bobby Leach; ‏1858, קורנוול, אנגליה - 26 באפריל 1926, ניו זילנד) היה הגבר הראשון והאדם השני, לאחר אנני טיילור, שחצה את מפלי הניאגרה בתוך חבית. הוא ביצע את הפעלול ב-25 ביולי 1911. בנפילתו, סדק ליץ' את לסתו ושבר את שתי פיקות ברכיו. כתוצאה מכך אושפז למשך שישה חודשים בבית חולים. ליץ' עבד בקרקס של ברנום וביילי (Barnum and Bailey Circus) ולכן פעלולנות לא הייתה זרה לו. קודם לפעלולו במפלי הניאגרה, היה ליץ' בעל מסעדה ברחוב ברידג' והתרברב מול לקוחותיו שכל מה שאנני (טיילור) יכולה לעשות, הוא יכול לעשות יותר טוב.
בניגוד לאנני טיילור לפניו, בובי ליץ' נהנה מהצלחה עקב פעלולו. במשך כמה שנים הוא סייר בקנדה, ארצות הברית ואנגליה, סיפר על הרפתקאתו במופעי וודביל ואולמות הרצאה, הציג והצטלם עם החבית בה חצה את המפלים.
ליץ' חזר למפלי הניאגרה, ניו יורק ב-1920 וניהל בריכת שחייה. בשנות השישים שלו ניסה לשחות דרך המערבולות שבתחתית המפלים אבל נכשל לאחר כמה ניסיונות. בניסיונתיו הכושלים, הציל אותו אדם בשם ויליאם "רד" היל, שהכיר את המפלים והיה ידוע באזור לאחר מכן עקב פעולות ההצלה הרבות שביצע.
ב-1926, בזמן סיור פומבי בניו זילנד, ליץ' פצע את רגלו כשהחליק על קליפת תפוז (כמה דיווחים מספרים על קליפת בננה). רגלו הזדהמה, ועקב נמק נאלצו לכרות אותה. למרות הכריתה, ליץ' נפטר מפצעיו חודשיים לאחר מכן.