google/wiki40b huggingface dataset:
קים מיונג-סו

ביוגרפיה

קים מיונג-סו נולד ב-13 במרץ,1992 בסיאול, קוריאה הדרומית.
ב-15 בפברואר 2013 סיים מיונג-סו את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד אתו בתוכנית, סונג-יאול, הו-יא, דונג-וו וסונג-קיו. חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.

קריירת צילום

ב-15 במאי 2013, אל הוציא לאור ספר כתבת צילומים בשם "L's Bravo Viewtiful", המציג תמונות שהוא צילם במהלך מסע של 93 ימים. הספר יצא לאור בשתי גרסאות- האחת קוריאנית והשנייה יפנית. הספר נחשב לרב מכר והגיע למקום הראשון בחנויות ספרים באינטרנט בהזמנות מראש של חנויות כמו "YES24" ו-"Kyobo" ומהר מאוד אזל מהמלאי לאחר הוצאתו לאור.
Woollim Entertainment הוציאה לאור את חלקו השני של ספר הצילום של אל ב-25 בספטמבר 2013 בקוריאה וב-28 בספטמבר ביפן. כמו חלקו הראשון של הספר, גם החלק השני הפך במהרה לרב מכר.

קריירת משחק

אל עשה את הופעת הבכורה שלו כשחקן ב-2011 בסדרה היפנית "Jiu" אשר שודרה בערוץ TV Asahi.
ב-2012 הוא שיחק בתור גיטריסט בשם לי היון-סו בסדרת הדרמה הקוריאנית "Shut Up Flower Boy Band" לצידו של השחקן קים מין-סוק. באותה שנה הוא לקח חלק גם בסדרה "What's The Deal, Mom?"
ב-2013, הוא לקח חלק בסדרה "Master's Sun" בדמותו הצעירה של הדמות של סו ג'י-סוב, "ג'ו ג'ונג-ואן".
ב-2014, הוא שיחק בתור "המזכיר גיל" בדרמה "Cunning Single Lady", לצדם של השחקנים ג'ו סאנג-ווק ולי מין-ג'ונג.
אל שיחק לצדם של השחקן והזמר ריין וקריסטל מלהקת הבנות F(x) בדרמה "My Lovely Girl". הוא שיחק את דמותו של השחקן המשני, סי-וו, אשר היה החבר החתיך של להקת קיי-פופ פופולרית בשם Infinite Power והפך להיות זמר סולו. הדרמה שודרה מ-17 בספטמבר עד 6 בנובמבר.
ב-2015, אל הופיעה בהופעת אורח של שלושה פרקים בדרמה "The Time We Were Not in Love" בתור המתמחה, "קי סונג-ג'ה" של הא ג'י-וון.
ב-2016, אל לוהק לתפקיד הראשי שלו בסדרה משותפת של קוריאה, סין ויפן בשם "The Blue of My Heart". אל ישחק בדמותו של מנכ"ל חברת נסיעות בשם "קאנג ג'ה-וו", אשר מתאהב בפיליפינים לאחר שהוא נוסע לשם. הצילומים לסדרה החלו באפריל ונמשכו עד יוני.
תורת לחימה

תורת לחימה (בראשי תיבות: תו"ל) היא תורה מוסדרת של ארגון צבאי (לרוב צבא), העוסקת בהפעלת הכוח הצבאי שלו, חלקו או פריטים ממנו, במצב נתון.
תורת הלחימה מורכבת מכמה עקרונות המכתיבים את אופיה הכללי. עקרונות אלו מושפעים מהמצב המדיני והתרבותי של המדינה או הארגון. בין השאר, תורת לחימה של מדינות חסות מושפעת רבות מהתורה של בוני צבא מדינת החסות (לרוב - המדינה נותנת החסות). תורת הלחימה הצהלי"ת למשל, מתחלקת לפי סוגי צורות הקרב כגון - התקפה, התקדמות ורדיפה, פשיטה, מארב, הגנה, נסיגה והשהייה וכן הלאה.
לדוגמה, לסוריה הייתה במשך שנים רבות תורת לחימה שהתמקדה בהגנה לעומק, שעל פיה מוקמו כוחות גדולים בעלי הכשרה נמוכה על קו הגבול עם ישראל, וברצועות ההגנה הפנימיות יותר הוצבו כוחות בעלי הכשרה גבוהה יותר. במרכז ההגנה עמדה עיר הבירה דמשק, שעליה הגנה דיוויזיית כוחות מיוחדים. תורה זו שאבה רבות מתורת הלחימה של ברית המועצות. עם השנים (ובמיוחד, לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1989) הוברר לסורים שתורת לחימה זו זה שגויה בנסיבות הגאופוליטיות, ומתעלמת מההתפתחות הצבאית של מדינת ישראל, ולכן ערכה שינויים רבים בתורת הלחימה שלה.
את תורת הלחימה משלימה תורת הפעלה של כוחות או אמצעים מיוחדים.

פירושים נוספים

בהשאלה - הביטוי "תורת לחימה" נמצא בשימוש גם באמנויות הלחימה המזרחיות (אייקידו, קראטה וכדומה) וכן בקפואירה.
ג'ון מקאדמס

ג'ון מקאדמס (באנגלית: John C. McAdams; נולד ב-26 באוקטובר 1945) הוא פרופסור אמריקאי למדע המדינה. מחוקרי רצח קנדי ובעל אתר אינטרנט אודות רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ג'ון מקאדמס נולד במדינת אלבמה בארצות הברית. מקאדמס הוא בוגר אוניברסיטת הרווארד ומשמש כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מרקט (Marquette University) הישועית בעיר מילווקי שבמדינת ויסקונסין, ומלמד בנושאים של פוליטיקה אמריקאית, דעת הקהל ודפוסי הצבעה. ג'ון מקאדמס נודע כחוקר רצח קנדי וכבר סמכא בנושא זה.

המתנגדים

האתר של מקאדמס, על המחקרים והמאמרים שבו, התומכים במסקנות ועדת וורן ודוחים את טענות הקונספירציה, מעורר התנגדות עזה מצד מצדדי תאוריות הקונספירציה וה"המשוגעים לדבר", ה-Buffs, שבאתריהם הם מקדישים מקום רב לניגוח הנאמר באתר של מקאדמס וגם להכפשתו באופן אישי. לדוגמה, באתר הנקרא "תעלומת רצח קנדי נפתרה", JFK Murder Solved, המבוסס על "הודאה" של אדם בשם ג'יימס פילס (James Files) כי הוא זה שירה בקנדי, הודאה שאיש מחוקרי הרצח, לרבות חסידי הקונספירציה לא מייחס לה כל משקל, נטען כי מקאדמס הוא סוכן של ה-CIA, סוכנות הביון המרכזית.
שאחריסאבז

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגים חשפו עדות ליישוב במקום במהלך האלף ה-1 לפנה"ס. לאחר מכן נכבש האזור בידי אלכסנדר הגדול ובעיר התקיים יישוב הלניסטי. העיר שנודעה בעברה בשם "קש", המשיכה והתפתחה במהלך המאה ה-9 והמאה ה-10 למרות מאבקים בין שבטים טורקים לבין השושלת הסאמאנית. במאה ה-14 ייסד טימור לנג את האימפריה הטימורית. טימור אשר נולד בחוג'ה אילגר, בסמוך לשאחריסאבז ב-9 באפריל 1336 הרבה לפאר את עיר מחוז הולדתו, העניק לה את שמה הנוכחי ואף ייעד אותה להיות למקום קברו. עד מותו ב-1405 הוקמו חומות העיר, ארמון אק סראי, מסגדים, מרחצאות וחאנים. לאחר מותו שקעה שאחריסאבז והייתה לעיר משנית לסמרקנד ומאוחר יותר לבוכרה. במאה ה-16 הורה נסיך בוכרה עבדולה חאן השני להרוס את העיר. לפי האגדה, הוא עשה זאת בשל מות סוסו האהוב מעייפות, במעלה גבעה בסמוך לעיר. ב-1870 נכבשה העיר בידי האימפריה הרוסית, והייתה לחלק מהרפובליקה של אוזבקיסטן מיום הקמתה ב-1924.

אתרי העיר

שאחריסאבז נחשבת לאחת מהערים הקדומות ביותר במרכז אסיה, ואתריה מרוכזים לאורך הרחוב הראשי "איפאק יולי" (İpak Yuli - "דרך המשי") המוביל מדרום לצפון. בקצהו הדרומי של הרחוב שוכן מסגד קוק גומבז וכחצי קילומטר מצפון לו, במרכזה של העיר, משתרעים הבאזאר והמרחצאות. מצפון להם שוכן המאוזוליאום של טימור לנג ומצפון לו ניצב פיסלו במרכזה של כיכר גדולה. המבנה ההיסטורי החשוב בעיר, ארמון אק סראי, ניצב כ-300 מטר מצפון לכיכר.

מסגד קוק גומבז ומתחם דורוט טיליובאט

מסגד קוק גומבז (הכיפה הכחולה) הוקם כמסגד יום השישי בשנת 1437 על ידי השליט האזורי אולוג בג לכבוד אביו. בצמוד אליו שוכן גומבז-י-סיידאן, מבנה נוסף שהוא מאוזוליאום שהוקם בשנת 1438 על ידי אולוג בג עבור עצמו ובני משפחתו, אך כנראה שלא שימש מעולם לקבורה. מאוזוליאום נוסף באתר הוקם על ידי טימור לנג ב-1374, ונועד למורהו שיח שאמסאדין קוליאל.

מתחם חזראט-י-אימאם

מתחם זה נמצא מזרחית למסגד קוק גומבז, ובמקור היה זה מאוזוליאום שנקרא "מושב העוצמה". באתר זה נקבר ג'האנגיר, בן הזקונים האהוב של טימור. הקבר המצוי במסגד מיוחס למלומד העיראקי בן המאה ה-8 שמס א-דין כּולאל.

קבר טימור

בסמוך למתחם חזראט-י-אימאם, נמצא הפתח למערכת תת-קרקעית שנחשפה על ידי ארכאולוגים בשנת 1943. החלל שנחשף נחשב למקום קבורתו המיועד של טימור, אך במותו של טימור, בפברואר 1405, דרכי הגישה ההרריות לעיר היו סגורות וטימור נקבר במסגד גור-י-אמיר (קבר המלך) שבסמרקנד.

בזאר (צ'ורסו) והמרחצאות

הבזאר בצורת מתומן שעליו כיפה שוכן במקום מפגשם של שני רחובות ראשיים במרכז העיר. הבזאר והמרחצאות הסמוכים אליו נבנו במאה ה-18. באתר המרחצאות שנמצאים בשימוש עד היום, שכנו מרחצאות קודמים מהמאה ה-15.
שנות ה-90 של המאה ה-11

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דינהרוזאורוס

תכונות והתנהגות

במראהו הדינוזאור דמה לדיפלודוקיים ארוכי צוואר וזנב כמו הדיפלודוקוס או האפטוזאורוס והיה קרוב במיוחד לסופרזאורוס. הוא היה בעל צוואר ארוך שהכיל חוליות רבות והיה בעל צלעות רחבות ומקושתות. אורכו של הדינוזאור הבוגר הגיע ל-25 מטרים. כפי שאבני הגסטרולית מרמזים, הוא היה בעל שיניים חלשות והצטרך לבלוע אבנים שיעזרו לו לכתוש את העלים בקיבתו.
בדומה לדיפלודוקיים אחרים הוא כנראה ניזון מצמחייה קרקעית ולא מצמרות העצים. היה לו זנב ארוך שאיתו הוא הצליף במהירות כדי להתגונן.
גאורגי דיופרון

נעוריו ולימודיו

גאורגי נולד למשפחתו של אלכסנדר דיופרון, סוחר מהגילדה הראשונה ואזרח כבוד בסנקט פטרבורג שאבות אבותיו היגרו לרוסיה בתחילת המאה ה-19.
משנת 1887 ועד 1895 גאורגי למד בגימנסיה של המכון הגרמני הראשי על שם הקדוש פטרוס. ידוע שמגיל 14 היה מגיע לגן יוסופוב בעיר וצופה במרוצי סוסים.
לאחר סיום הגימנסיה, בקיץ 1895, נסע לפריז והחל להכיר את החיים הספורטיביים בעיר. באותה שנה הוא מתקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובמקביל ללימודיו הצטרף לחוגי ספורט שונים בענפי כדורגל, הוקי קרח, מרוצי אופניים ומרוצי סוסים.

הולדת הכדורגל הרוסי

משחק הכדורגל הראשון ברוסיה נערך ב-24 באוקטובר 1897 באי וסילי. באותו יום נערך משחק בין "חוג חובבי הספורט" ו"חוג הספורטאים של סנקט פטרבורג". המשחק הסתיים בתוצאה 4:3 לטובת "חוג חובבי הספורט"
ב-27 באוקטובר 1897 דיופרון משתתף בכנס בין נציגי חוגי הספורט של פטרבורג, בה דנו בהשתתפות הספורטאים הרוסיים במשחקים האולימפיים. באותן שנים גם החל לכתוב עבור עיתוני ספורט שונים.
בשנת 1900 עבד בעיתון "ספורט" ושנה לאחר מכן מונה לעורך הראשי ובאותה שנה גם החל לקדם את ענף הכדורסל ברוסיה. לאחר הקמת התאחדות הכדורגל הרוסית עמד בראש ההתאחדות בשנים 1915–1917. דיופרון היה ממייסדי ליגת הכדורגל בסנקט פטרבורג ומשנת 1913 עד 1915, היה חבר בוועד האולימפי הבינלאומי והיה מאמן נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל באולימפיאדת 1912 שנערכה בסטוקהולם.
לאחר הקמת ברית המועצות, דיופרון עבד באוניברסיטת סנקט פטרבורג לתרבות פיזית על שם לסגאפט בשנת 1925 או 1926. בתקופה זו הוקמה תערוכה ראשונה ברוסיה של ספורט, לצורכי לימוד.

חייו המאוחרים

הוא פרסם למעלה משלושים ספרים אודות ענפי הספורט. משנת 1930 שוב עבד באוניברסיטת סנקט פטרבורג לתרבות פיזית על שם לסגאפט, הפעם בהזמנת מנהלי האוניברסיטה, בעקבות פרסום "הקורס הקצר לתולדות תרגולים פיזיים", שכתב דיופרון בשנת 1925. באפריל 1934 הוא היה למרצה בקתדרה לספורט, אך לא שמר על משרתו לזמן רב והוא מת ביולי אותה שנה.
דיופרון סבל מהמנגנון הסובייטי ונרדף על ידי גופי ביטחון המדינה הגפא"ו ונעצר בשנים 1921 ו-1927. נאסר עליו לעזוב את עיר מגוריו במשך 3 שנים. בהמשך האיסור בוטל, אם כי נחקר מספר פעמים בחשד להיותו מרגל.
הוא מת, כאמור, בשנת 1934 בלנינגרד ונקבר בבית העלמין הלוטרני וולקוב, אף שמאוחר יותר שרידיו הועברו לבית העלמין הפרבוסלבי סמולנסק בלנינגרד.
רעייתו מרגריטה, הייתה ילידת ולדיווסטוק. גם היא נרדפה ונאסרה על ידי הנקוו"ד בינואר 1938. הוצאה להורג ביולי 1938.

הנצחה

ב-27 במאי 2018, במלאת 315 שנה להקמת העיר סנקט פטרבורג, נחנך שלט זיכרון לזכרו, בבית מספר 21 ברחוב דוברוליובובה שבפטרוגראדסקאיה סטראנה, שבו התגורר.
תדיראן טלקום

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1956 על ידי קונצרן כור ליצור מוצרי תקשורת  ותקשוב,  בעיקר מרכזיות טלפונים, ובמשך שנים רבות חלקה את שוק התקשורת העסקית בישראל עם חברת טלרד. בשנת 1969 נרכשה חברת "טלקו", שעסקה ביצור טלפונים על ידי תדיראן ובהמשך הפכה לחטיבה "תדיראן תקשורת" בתוך קבוצת תדיראן. 
בשנת 1986, הקימה חברת תדיראן בשיתוף עם חברת מוטורולה את החברה הסלולרית הראשונה בישראל - חברת פלאפון תקשורת. באותה שנה, בשיתוף עם שאול אלוביץ', הקימה חברת תדיראן טלקום את חברת יורוקום.
בשנת 1982, השלימה חברת "תדיראן תקשורת" הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסת הנאסד"ק.
בשנת 1999, מזוגה "תדיראן תקשורת" עם חברת ECI Telecom שבשליטת קונצרן כור תעשיות. התנפצות "בועת הדוט-קום" הביאה לקשיים גם ב-ECI Telecom. היא נאלצה לפטר מאות עובדים ולמכור חטיבות מהחברה בתקווה לצמצם את הפסדיה (בין החברות שקמו כתוצאה מכך נמנית תדיראן טלקום).
בשנת 2001, רכש איש העסקים רני ברגמן יחד עם חברת אפריקה ישראל את  חטיבת המערכות העסקיות של ECI Telecom (תדיראן טלקום) תמורת 12.4 מיליון דולר. בשנת 2004, רכשה חברת רובומטיקס את תדיראן טלקום  ובשנת 2008, נמכרה לחברת אפקון תעשיות.
כיום, תדיראן טלקום מתחזקת מעל 1,500 לקוחות עסקיים בישראל, 850,000 מבואות ומספקת שירותי Professional Services לכ-200 מרכזי שרות, ברחבי המדינה. תדיראן פועלת בסטנדרטים גבוהים של טכנולוגיה, הנדסה ושירות לקוחות. לחברה ידע מצטבר ארוך שנים ותחומי מומחיות ייחודיים בהטמעת פתרונות תקשורת ויכולת ביצוע של פרויקטי תקשורת מורכבים, גדולים כקטנים.

שיוך עסקי

תדיראן היא חלק מקבוצת אפקון החזקות בע"מ, מהקבוצות התעשייתיות הגדולות בישראל המנהלת שישה עשר חברות, בשליטת "קבוצת שלמה" הבינלאומית שנוסדה על ידי שלמה שמלצר, ומנוהלת כיום על ידי בנו אסי שמלצר. אפקון החזקות היא חברה ציבורית, שמחזור עסקיה מעל מיליארד ₪ בשנה.
משרדיה של תדיראן נמצאים בישראל, בפתח תקווה.
נח רם

קורות חייו

רם נולד בקיבוץ גבעת השלושה כבן בכור לשושנה ושמחה זלדמן, וגדל מגיל שנתיים בקיבוץ גניגר. 
הוא שירת כקצין נח"ל במחנה שמונים, שם פגש את אשתו לעתיד, שוש. לאחר נישואיהם, הם עברתו את שם משפחתם כמקובל באותם ימים, ובחרו בשם "רם", על שום קומתו הגבוהה (1.92 מ' בשיאו).
כחבר קיבוץ מילא תפקידים ציבוריים רבים וכיהן פעמיים כמזכיר הקיבוץ, זאת במקביל לפעילותו המתמשכת כספורטאי ומאמן, תפקידים אליהם התייחסו באופן מסורתי כ"הובי", ואשר בהם עסק לאחר שעות העבודה.
בגיל 50 עזבו שוש ונח את הקיבוץ, ועברו להתגורר בנהלל, ולאחר מכן ביישוב הפסטורלי אלון הגליל. בשנת 2003, עם מינוי למאמן של נבחרת הנכים בשחייה, עברו לתל אביב. לנח ושוש שלושה ילדים ותשעה נכדים.

שחייה

רם החל להתאמן בכוחות עצמו בשחייה בגיל 13. הבריכה היחידה בה ניתן היה להתאמן הייתה בריכת ההשקיה העגולה של קיבוצו, גניגר, אשר לא ניתן היה למדוד בה זמנים מדויקים. 
המודל לחיקוי שלו היה בן קיבוצו גדעון שדמון, שהיה בוגר ממנו (ואשר זכה לעיתים להתאמן כשחיין אורח בקבוצת גוש-זבולון, תחת שרביטו של המאמן הנודע יוסף טלקי).
באליפויות הארץ בשחייה הגיע נח שלוש פעמים למקום השני, והישגיו הטובים ביותר היו 1:12.7 דקה ב-100 גב ו- 1:05.2 דקה ב-100 חתירה.

כדורסל

בשנת 1961, בעת שירותו הצבאי, "התגלה" נח על ידי עמוס לין, הקפטן קבוצת הפועל משמר העמק המיתולוגית, אשר זיהה בו שתי תכונות רצויות – "גבוה" ו"קיבוצניק".
הוא הצטרף לשורות הקבוצה, בה שיחק עשר שנים כשחקן-ציר, לצידם של אדם גורן, יואש אזוב, האחים יבזורי ואחרים. 
בשנת 1965 שיחק בשורות נבחרת ישראל במכבייה (בה שיחק טל ברודי הצעיר, כשחקן נבחרת ארצות הברית).
משחק הפרידה שלו מהקבוצה התקיים ב-1971 – כמחווה העבירה הפועל משמר העמק את המשחק למגרש בגניגר, שם זכו חברי הקיבוץ לראות אותה גוברת על בית"ר תל אביב.

מאמן נבחרת ישראל בשחייה

בשנים 1973–1991 אימן נח לסירוגין את נבחרת ישראל בשחייה, והשתתף עמה בתחרויות רבות באירופה, וכן בשתי אליפויות עולם (אקוודור – 1982, ספרד – 1986) ובשתי אולימפיאדות (לוס אנג'לס – 1984, וסיאול – 1988).

מאמן נבחרת הנכים בשחייה

בשנת 2003 הוצע לנח לאמן את קבוצת השחייה של בית הלוחם תל אביב, לצד תפקיד המאמן הלאומי של נבחרת הנכים בשחייה.
אחרי יותר מארבעים שנה של אימון שחיינים "רגילים", נח "התאהב" בתחום החדש שנחשף אליו, ושחייני בית הלוחם "התאהבו" בו בחזרה.
בקבוצה בבית הלוחם מתאמנים כיום קרוב ל-40 שחיינים נכי צה"ל, כולל שחיינים בוגרים רבים שאין להם כל יומרות תחרותיות, אך מקפידים להשתתף באימונים בצורה סדירה, להנאת כל הצדדים.
עם הנבחרת השתתף באולימפיאדת הנכים באתונה, באולימפיאדת הנכים בבייג'ינג, באולימפיאדת הנכים בלונדון ובאולימפיאדת הנכים בריו.
שחייניו שזכו במדליות פאראלימפיות: יצחק ממיסטבאלוב, נמרוד צבירן וענבל שוורץ גנפול, (זאת לצד קרן לייבוביץ' ששחתה בהדרכתו של המאמן אסף מיימון, וענבל פיזרו ששחתה בהדרכתו של המאמן יעקב בנינסון).
אלבי סיפור אבירים

עלילה

אלבי הוא אביר שיצא לפנסיה. יום אחד מגיעים לביתו ארבעה אבירים בכוונה להרוג אותו, הוא מחסל אותם ומגלה מהם שאהובתו אלני שבויה אצל המלכה המרשעת צילמוס. אל אלבי חוברים צ'ילו חברו הוותיק, ענק טיפש במיוחד בשם בימבול וגמד בעל שיגעון גדלות בשם גיגו, והם יוצאים יחדיו כדי להציל את אלני. לאחר מסע רדוף תלאות שכולל קרבות רבים, תחרויות, חידות ונפילה בשבי של המלכה צילמוס, מצליחה החבורה לשחרר את אלני ויחד אתה את קוצי, בתה הטובה של המלכה צילמוס. לאחר שהם בורחים בעור שיניהם מהארמון מתרחבת התוכנית ומטרתה הופכת להיות הפלת שלטונה של המלכה צילמוס. לאחר תלאות וקרבות מצליחה החבורה גם להפיל את צילמוס ולהמליך את בתה תחתיה.
שנות ה-90 של המאה ה-9

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
נערי הסווינג (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מתרחש בגרמניה של שנת 1939. הסרט מספר על פיטר ותומס, שני חובבי מוזיקת סווינג בני 17 שמקשיבים למוזיקה אמריקאית ורוקדים לצליליהם של מוזיקאים יהודים ושחורים. בזמן שחבריהם מצטרפים לתנועת הנוער "היטלר יוגנד", מנסים השניים לא להיכנע ללחץ החברתי, אך לאט לאט תומאס נשבר ומתחיל להסגיר לגסטפו את בני משפחתו ואת חבריו לסלון הריקודים.

ביקורות

על פי אתר "ניו יורק טיימס", הסרט לא זכה להצלחה קופתית גדולה, אך זכה לביקורות משבחות על דיוקו ההיסטורי.
על פי אתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג חיובי של 43%.

פסקול הסרט

פסקול הסרט כלל כ-16 שירי סווינג, ביניהם "It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing)‎" ו"ביי מיר ביסטו שיין".
פרשת פקודי

סיכום הקמת המשכן

הפרשה ממשיכה בנושא הקמת המשכן. בראשיתה בא דו"ח מפורט על התרומות שהתקבלו מן העם לצורך בניית המשכן. אחר כך בא תיאור הכנת בגדי הכהונה: האפוד והחושן, המעיל, הכותנות של אהרן ובניו, המצנפת והמגבעות, המכנסיים והאבנטים, ולבסוף הציץ.

חנוכת המשכן

בסיום העבודה מובאים כל כלי המשכן אל משה. ה' מצווה אותו להקים את המשכן, להציב את הכלים במקומם ולמשוח אותם בשמן המשחה, וכן להלביש את אהרן ובניו בבגדי הכהונה ולמשוח גם אותם. משה מקים את המשכן ביום הראשון של חודש ניסן, בשנה השנייה ליציאת מצרים. אחרי הקמת המשכן שוכן ענן הכבוד, המסמל את נוכחותו של ה', על המשכן.
אלכסנדר גינזבורג

אלכסנדר גינזבורג (ברוסית: Александр Ильич Гинзбург;‏ 21 בנובמבר 1936, מוסקבה -19 ביולי 2002, פריז) - היה דיסידנט סובייטי. הוא היה בין מתנגדי המשטר הסובייטי וישב בכלא הסובייטי  מספר פעמים עד שבשנת 1979 במסגרת עסקת חליפין הוחלף במרגלים סובייטים שנעצרו בארצות הברית.

שנותיו הראשונות

אלכסנדר גינזבורג נולד במוסקבה למשפחת אדריכל סרגיי צ'יז'וב שנעצר במהלך הטיהורים הגדולים ונפטר במהלך החקירה. סבו נהרג במוסקבה בשנת 1918 וסבתו נעצרה על ידי הצ'קה בשנות ה-20. אלכסנדר נולד חודשיים לאחר מות אביו והוא נרשם לשם משפחת נעורים של אימו "גינזבורג" ולא "צ'יז'וב". אמו של גינזבורג עבדה כאדריכלית ואחר כך ככלכלנית. היא נפטרה בשנת 1981 בפריז.
גינזבורג למד בבית הספר והתעניין בתיאטרון. לאחר סיום הלימודים הוא נסע לנובוסיבירסק והתקבל לתיאטרון המקומי כשחקן. בשנת 1956 הוא חזר למוסקבה והחל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה לעיתונות, במקביל הוא החל לעבוד בעיתון.

המעצר הראשון

בשנים 1959-1960 גינזבורג החל להפיץ בין חבריו ירחון ספרותי בו פורסמו שירים של משוררים שונים כמו בולט אוקודז'בה, בלה אחמדולינה, יוסף ברודסקי ועוד. בכל כרך היו שירים של 10 משוררים, 5 שירים לכל מחבר. במהלך שנתיים הוא הפיץ 3 כרכים של הירחון. כאשר הכרך הרביעי כבר היה מוכן, סוכני הק.ג.ב ערכו חיפוש בביתו ועצרו אותו. גינזבורג הואשם בפעילות נגד השלטון. לאחר ניסיונות כושלים למצוא סיבה מספקת למשפט, החוקרים גילו שמספר שנים קודם לכן גינזבורג כתב מבחן לבגרות במקום חברו. גינזבורג הואשם בזיוף מסמכים ונשפט לשנתיים מאסר. לאחר שחרורו גינזבורג חזר למוסקבה ועבד בעבודות מזדמנות.

המעצר השני

בשנת 1966 גינזבורג כתר "ספר לבן" על פרשת אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל. גינזבורג בעצמו הביא אחד מהעותקים למשרדי הק.ג.ב והציע לגנוז את הספר תמורת שחרור הסופרים. מאחר שלא קיבל תשובה הוא שלח את הספר לחברי הסובייט העליון של ברית המועצות, מוסדות שלטון שונים ובסופו של דבר הספר הגיע למערב ופורסם. בינואר 1967 הוא נעצר יחד עם עוד 3 פעילים ונשפט ל-5 שנות מאסר. לאחר סיום תקופת המאסר גינזבורג עם אשתו התיישבו בעיירה שממוקמת כ-100 ק"מ ממוסקבה בהתאם למגבלות שהורו השלטונות.

המעצר השלישי

החל משנת 1974 גינזבורג היה מנהל הכספים של קרן עזרה למתנגדי השלטון הנזקקים. הקרן מומנה מתמלוגים שאלכסנדר סולז'ניצין קיבל עבור פרסום ספריו במערב. בשנת 1976 גינזבורג היה בין מקימי קבוצת הלסינקי שמטרתה היה לבדוק קיום התחייבויות לשמירה על זכויות האדם ששלטונות ברית המועצות קיבלו על עצמם. השלטונות פעלו נגד הקבוצה ופעיליה. בתחילת 1977 סוכנות הטלגרף הרוסית פרסמה הודעה מיוחדת בה אלכסנדר גינזבורג, יורי אורלוב וליודמילה אלכסייבה הוגדרו כ"סוכני האויב". ב-3 בפברואר 1977 גינזבורג נעצר וב-13 ביולי 1978 נשפט ל-8 שנות מאסר.
ב-27 באפריל 1979 גינזבורג ביחד עם אדוארד קוזנצוב, מארק דימשיץ ו-2 פעילים נוספים הוחלפו ב-2 מרגלים סובייטים שנעצרו בארצות הברית.

פעילות לאחר גירוש מברית המועצות

לאחר גירושו גינזבורג התיישב בפריז. בשנים 1979-1990 הוא היה עורך ראשי של ירחון ספרותי בשם "קונטיננט" שיצא לאור בפריז.  כמו כן הוא ואשתו כתבו מאמרים לעיתון "רוסקאיה מיסל" שיצא לאור בפריז.
גינזבורג נפטר בפריז בשנת 2002 לאחר מחלה קשה ונטמן בפר לשז.
שוקי גוטמן

ביוגרפיה

שוקי גוטמן נולד, גדל והתחנך בכפר סבא. הוריו, יוסף מלך גוטמן וקרולינה גוטמן, עלו לישראל מארגנטינה ב-1963, התגוררו בתחילה בקיבוץ מגל והתיישבו בכפר סבא. אביו היה אח אורתופד, ממייסדי המחלקה האורתופדית בבית החולים מאיר בכפר-סבא לצד פרופ' קונפורטי. לשוקי אחות, יהודית קליינמן, המבוגרת ממנו בשלוש שנים.
גוטמן בוגר תיכון כצנלסון במגמה צרפתית. במהלך לימודיו בתיכון כתב במשך שנתיים במקומון "על המקום" בכפר סבא (לימים "על השרון") מרשת ידיעות תקשורת, תחת העורך יצחק בר-יוסף; בתקופה זו פורסמו שיריו ב"מעריב לנוער". בצה"ל שירת כסמל תכנון כוח אדם בחיל האוויר (1984–1987).
גוטמן בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1990-1987). היה מזכיר תא 'אופק' סטודנטים ברוח ערכי תנועת העבודה. בתקופת לימודיו עבד כעוזר פרלמנטרי לח"כ עמנואל זיסמן וככתב בכיר לנושאים פוליטיים ומוניציפליים ב"ירושלים", רשת המקומונים של רשת 'ידיעות תקשורת', בתקופת טדי קולק כראש העיר, תחת העורך שמעון אלקבץ. לאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של דני אלדר, שהתמודד על ראשית עיריית כפר-סבא מול ראש העיר המכהן יצחק ולד והפסיד.
גוטמן כיהן כדובר עיריית הוד השרון ויועץ תקשורת לראש העירייה עזרא בנימיני (1996–1993). סגן יו"ר האיגוד הארצי של הדוברים ברשויות המקומיות (1996-1995), חבר הנהלה, יו"ר ועדת חברים וסגן יו"ר האיגוד האיגוד הישראלי ליחסי ציבור (1998-1996).
גוטמן שימש כדובר מגן דוד אדום בישראל וממונה על פניות הציבור בתקופת יו"ר מד"א, האלוף מיל. יוחנן גור (2000-1996). היה מנכ"ל 'גוטמן תקשורת' – משרד לתקשורת שיווקית (2005-2000), בין לקוחותיו: ארגון 'משפחה חדשה', התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה ותנועת 'הצופים'. כיהן כדובר האגודה למען החייל, לצד ראשי האגודה האלוף מיל. יצחק איתן ותא"ל במיל. אביגדור קהלני (2007-2005).
במהלך השנים הרצה על תקשורת ותפקיד הדובר בארגון. עבר קורס קואוצ'ינג במרכז הישראלי לניהול, הקים את חברת "מרקם תקשורת" ופעל כמאמן אישי למיתוג אישי ותקשורת בין אישית (2010-2008).
ב-2010 החל גוטמן לעסוק בחינוך, ועבד כמורה לאזרחות בתוכנית היל"ה, בנימינה - גבעת עדה. החל משנת 2011 ועד היום (2018) הוא מורה לאזרחות, מחנך כיתה ורכז שכבה ב'תיכון המושבה', זכרון יעקב. בעל תעודת הוראה מאורנים - המכללה האקדמית לחינוך (2010–2011). בוגר תואר שני בהוראה רב תחומית מהמכללה האקדמית אורנים (2015-2011). למד NLP במכללת רידמן וגישור במרכז גבים. החל משנת 2011 ועד היום (2018) הוא מרצה ומנטור לתקשורת בין אישית. מאמן אישי (MCI) וניהולי (EMCI). חבר איק"א, האיגוד הישראלי לקואוצ'ינג.
ב-1999 יצא "לא מתאים לאף אחד" – סינגל לרדיו אותו גוטמן כתב ושר, נתן כהן עיבד (הנשמות הטהורות) וליאור בן-שלוש הלחין; השיר שודר במספר תחנות רדיו, ביניהן קול ישראל.
גוטמן בוגר שבע סדנאות שירה בהליקון, הוציא שני ספרי שירה בעריכת יקיר בן-משה, מעצב העטיפות הוא יוסי למל. שיריו התפרסמו ב"מאזנים", ב"ישראל היום", ב"מעריב", ב"במחנה" וב"הארץ" וב-1984 בספר "שרידי החלקיקים", קובץ שירה צעירה בהוצאת סער.
ב-2016 הקים את קבוצת השירה "אשכולות פואטיקה" – משוררים תושבי הצפון שנפגשים מדי חודש להקראת שירה.
שוקי גוטמן נשוי לנורית איתן גוטמן, מנהלת השירות הסוציאלי בשירותי בריאות כללית, בתו של הרמטכ"ל והשר רפאל איתן. השניים הורים לשלושה ומתגוררים בפרדס חנה-כרכור.
U-blox

U-blox היא חברה שווייצרית לייצור מוליכים למחצה אלחוטיים, ומודולים לשוק הצרכני, לשוק רכב ולשווקים תעשייתיים. החברה פועלת במודל מיקור חוץ כמעצב ויצרן של מעגלים משולבים. הפתרונות האלחוטיים שלה מחברים בין מכונות, כלי רכב, ואנשים כדי לאתר את המיקום המדויק שלהם, ומתקשרים באמצעות תקשורת קצרת טווח (WI-FI, Bluetooth) או רשתות סלולריות. 
באמצעות תיק המוצרים שלה הכולל צ'יפים, מודולים ופתרונות תוכנה ניתן לייצר תת-מערכות ומוצרים כדי למלא את הצרכים של ה"אינטרנט של הדברים" (IoT) וכן פתרונות M2M או Car2Car  מהירים ויעילים עלותית (Cost effective).
החברה רכשה כתריסר חברות לאחר ההנפקה הראשונית ב-2007, שתי הרכישות האחרונות היו Connectblue ב-2014 ו Lesswire ב-2015
שווי השוק של החברה מוערך (נובמבר 2016) בכ-1.34 מיליארד דולר.
אינוצ'נטי

אינוצ'נטי (באיטלקית: Innocenti), הייתה חברה איטלקית לייצור רכב שנרכשה על ידי פיאט ב-1989, והמשיכה להתקיים שם כחטיבה עד 1997.